prop · G403106 · 1980-12-31 00:00:00 — Fortsattutredning synes dock böra ske, varvid främst bör övervägas- möjligheterna alt ilämplig specialförfattning - exempelvis läkemedelsförordningen, narkotikaförordningeneller narkotikastrafflagen - eller i särskild författning straffbeläggaförfarandet. Enär de största problemen torde röra narkotika och det finns 1980/81:106 36 anledning befara all det är narkotikamissbrukare somfrämst använder sig av metoden med s. k. falska telefonrecept, synes fängelseböra ingå i straffskalan för att någon påtaglig preventiv effekt skall kunnanås. dngsrätl, ,och lämnar förslaget utanerinringar. BRÅ delar den uppfattning som kommer till uttryck ipromemorian att sådana förfaranden är straffvärda och att garantier därförbehövs för att de skall kunna beivras straffrättsligt. Som framhålles i promemorian är det oklart om detangivna förfarandet är straffbart. Lagförslaget grundar sig på dels tvåfrikännande domar i , varav det endasi i en uttryckligen prövats omanstiftan lill osant intygande förelegal, dels beslut av riksåklagaren atl intefullfölja talan i de aktuella fallen. I promemorian framhålls att RÅsställningslagande gör att man i praklien inte kan räkna med någon beivran av deaktuella förfarandena. Å andra sidan förehgger fällande domar i hovrätt försåväl förfalskning som osant intygande och anstiftan därtill och i doktrinenhar också ansetts att straffbarhet torde föreligga. Något vägledande avgörandefrån finns inle. Det oklara rättsläget är av betydelse för bedömningen avlagförslaget. Om nämligen förfarandet är straffbart redan enligt nu gällandelagstiftning är den föreslagna lagsliftningen onödig. Följer man i detta fallvad i promemorian anförts om konkurrens (s. 46) skulle följden bli att man i BrBfick en bestämmelse som i princip aldrig skulle bli tillämplig. Det är därförhär nödvändigt att något närmare gå in på frågan om förfarandets straffbarhetenligt gällande rätt. Från den möjligheten att förfarandet skulle utgöraförfalskning från den telefonerades sida, såsom hävdats av och i ettav de i promemorian refererade hovrättsfallen, bortses emellertid. Ståndpunktenär kraffigt kritiserad men även om den är rikfig så rubbar det inteförutsättningarna för BRÅs kritik av det föreliggande lagförslaget. Vad sombehandlas är därför endast frågan om anstiftan till osant intygande ärförhanden. Del bör i sammanhanget först konstateras att såväl Sveahovrätts dom av (nr DB 40) som RÅs skrivelse tillöveråklagaren innefattar den ståndpunkten att intelefonerande av"falskt" telefonrecept kan vara anstiftan lill osant intygande.Hovrättens dom innefattar atl så skulle vara fallet när kontrollåtgärdföretagits och antecknats. Riksåklagaren synes gå ett steg längre ochmena att (åtminstone vid narkotiska preparat) straffbarhet skulle kunnaföreligga redan när farmaceuten funnit identilitskontroll obehövlig.Grundläggande för gränsdragningen synes varit i vad mån farmaceutens intygandeendast avser atl viss person uppgivande sig vara viss läkare intelefoneratreceptet eller om därjämte intygas att den uppringande personen var den uppgivneläkaren. Det senare skulle vara fallet, och osant intygande således föreligga,om kontrollåtgärd vidtagits (eller kontroll av någon anledning befunnitsobehövlig). Denna ståndpunkt stämmer i själva verkel väl överens med denuppfattning som framförs i brottsbalkskommentaren (KBrB II, 4:e uppl. s. 85). När där hävdasatt objektivt sett osant intygande från farmaceutens sida föreligger så är delpå den grunden att "på sker vid behov viss kontroll" av den 1980/81:106 37 (Jfr även vad som sägs aa s. 85angående telegram.) Den skillnad som föreligger synes endast vara att man ikommentaren menar att för telefonrecepl genomgående förutsattes en kontrollnivåsom är tillräcklig för att osant intygande skall anses vara förhanden. Vad angår Jareborg (Begrepp och brottsbeskrivning, s. 259not 15) synes han mena att oavsett vad som bestyrkes (intygas) i urkunden så äruppgiften osann. Ansvar för anstiftan till osant intygande skulle således kunnakomma i fråga oberoende om någon kontrollåtgärd vidtagits eller bort vidtagas.Denna uppfattning torde innebära att ansvar för ansfiftan skulle kunna ifrågakommaäven vid exempelvis lelegrambeslällningar och anteckningar i hotellsgäslförleckning(a m KBrB II,4:e uppl. s. 85 och202). Avgörande för gärningsmannens ansvar i dessa fall skulle således endasivara om uppsåt förelegat (inkl. i förhållande fill fara i bevishänseende). Ipraktiken skulle dock detta i vad gäller ansvar för gärningsmannaskap, inteinnebära någon skillnad mot den uppfattning som företräds i kommentaren. Ävendär hävdas nämligen t. ex. att hotellvärd och hotellbetjäning inte torde undgåansvar om de uppsåtligen lämnar oriklig uppgift i gästförteckning (a a s. 202,jfr även , Förfalskningsbrotten m. m., 1979 s. 38). Grunden för dettatorde vara att intygandet avser inte endast att någon person sagt sig ha detangivna namnet utan också att denna uppgift inte är veterligen oriktig. Enligt BRÅs uppfattning synes det, även om man inte går påJareborgs mer långtgående uppfattning, troligt att nuvarande rätt generelltlämnar utrymme för ansvar för anstiftan lill osant intygande vid falskatelefonrecept. Läkemedelshanteringen är en i lagar och författningar samt genommyndighetsfillsyn noggrannt reglerad och övervakad verksamhet.Recept-förfarandet utgör en integrerad del i detta utvecklade kontrollsystem.De som handhar receptförskrivningar och utlämnande av läkemedel måste anses haen generell skyldighet att övervaka att verksamheten sker i överensstämmelsemed föreskrifter på området. 120 § läkemedelsförordningen föreskrivs f. ö.straffansvar för den som "åsidosätter nödig aktsamhet vid hanteringen avläkemedel". Mol bakgrund av vad som anförts anser sig inte BRÅkunna fillstyrka den föreslagna lagstiftningen. Risken atl de aktuella förfarandena, om än straffbara,inte kommer att beivras i praktiken gör dock att åtgärder kan vara påkallade. Imotsats till vad som anförs i promemorian anser BRÅ att ändringar skulle kunnavidtas i läkemedelsförordningen i syfte att försäkra sig mot att falskatelefonrecept lämnas straffria. Förordningen tar visserligen, som sägs ipromemorian,' främst sikte på den yrkesmässiga läkemedelshanteringen. Dettaberor emellertid på atl man i förordningen förutsatt att endast yrkesmässighantering av läkemedel skall förekomma bortsett från fall av privat bruk avlovligt åtkomna läkemedel. Straffbestämmelserna riktar sig dock mot envar. Vadgäller införsel till riket hänvisas i förordningen till varusmugglingslagen (1960:418)som ju inte på något sätt endast gäller yrkesmässiga förfaranden. Även förvärvav smugglade läkemedel är straffbart enligt 6 § varusmugglingslagen. I övrigtär dock olovligt anskaffande av läkemedel endast straffbelagt vid fillverkning.Den som exempelvis köper olovligt fillverkade läkemedel kan därför intestraffas innan han saluhållit dem. Även om inga kriminalpolifiska ölägenheterverkar ha varit följden av denna ordning förefaller här föreligga vad somnärmast kan betecknas som en lucka i lagen. Denna lucka kan enkelt täppas tillgenom att t. ex. fill handlingsformerna i 20 § 2 mom. punkten a)läkemedelsförordningen foga ordet "förvärvar". 1980/81:106 38 Därmed torde även falska telefonrecept falla underregleringen. Att regleringen får förutsättas bli subsidiär till BrB behöver inleinnebära någon olägenhet även om de falska telefonrecepten anses innefattaanstiftan till osant intygande. Regleringen skulle ju ha väsenlligt vidaretillämpningsområde. För det fall departementet trots vad som ovan anförtsfinner sig böra föreslå en lösning av det slag som förordas i promemorian villBRÅ anföra elt par synpunkter på det framlagda lagförslaget. Förslaget innebär atl fullbordanspunkten kommer atl varaförst då läkemedlet utlämnas. Ur lagföringssynpunkt medfördetta uppenbara nackdelar. En förändrad brottskonslrukfion eller straffbarhetpå försöksstadiet bör övervägas. Brotlsbeskrivningen lar endast sikte på den somtelefonerar in receptet. Den som hämtar ut läkemedlet, när det inte kan visasvara samma person som ringt, torde ofta få förutsättas vara anstiftare. Uppgerdenne emellertid att han blivit ombedd av "okänd" att hämta ut medlenär gärningsmanna-ansvar och anstiftaransvar uteslutet och det förefallertveksamt om medhjälpsansvar kan anses föreligga. (Om osant intygande ansesföreligga kan den som hämtar ut läkemedlen i vart fall dömas för brukande avfalsk urkund då han "åberopar" receptet.) Brottskonstrukfionen börmed hänsyn härtill förändras. Som framgår av promemorian har i skrivelsetill hemställt att åtgärder vidtas för attstraffbelägga förfarandet med falska s. k. telefonrecept. Det nu framlagdaförslaget om ett tillägg i 15 § tillgodoser styrelsens framställda önskemål ochstyrelsen ställer sig därför positiv till atl denna lagändring genomförs.Styrelsen får med tillfredsställelse konstatera att den föreslagna ändringenäven bör träffa andra tänkbara fall då någon genom vilseledande föranleder attläkemedel lämnas ut i strid mot gällande bestämmelser. Frågan om brottet ävenbör straffbeläggas på försöksstadiet får tas upp till förnyad prövning om iframtiden anledning härfill uppkommer. delar helt de principiella överväganden somframförts i promemorian angående behovel av en uttrycklig straffbestämmelse förobehöriga förfaranden med telefonrecept. Däremot anser förbundet att författningsförslaget fått enmindre lyckad teknisk utformning. Särskilt vill förbundet fästa uppmärksamhetenpå ställningstagandet att försök till obehörig åtkomst av läkemedel genom intelefoneringav falskt recept ej behöver straffbeläggas. Enligt förbundets uppfattning måste det vara mindrevanligt att obehöriga förfaranden av delta slag upptäcks och beivras sedanläkemedlet väl lämnats ut. Regelmässigt torde apotekspersonalens misstänksamhetväckas och eventuellt polisingripande ske på försöksstadiet, nämligen närläkemedlet skall avhämlas på . Det verkar skäligen opraktiskt altgärningsmannen i stort sett måste gripas i omedelbar anslutning tillutlämnandet av läkemedlet. 1980/81:106 39 föreslår därför atl försök till föregivandeav ställning som läkare slraffbelägges, även om delta rimmar dåligt medbrottsrubriceringen. Detla är dock en följd av all förslaget på elt olyckligtsätt infört etl rekvisit om effekt vid ett brott som betecknas som föregivandeav ställning. Behov synes sålunda föreligga att straffbestämmelsen fåren annan utformning och placering om den skall täcka det förfarande manegentligen avseratt kriminalisera, nämligen obehörig åtkomst av läkemedel.Förbundet anser det emellertid tillräckligt om förfarandet straffbeläggs ävenpå försöksstadiet. Såvitt Sällskapet kan bedöma är det i promemorian föreslagnatillägget lill BrB:s 17 kap. 15 § och de härav följande korrigeringarna iövriga berörda lagar väl ägnade alt skapa klarhet i denna omtvistaderättsfråga. På en punkt vill emellertid Sällskapet anföra en avvikandemening. I promemorian hävdas all brottet inte bör straffbeläggas påförsöksstadiet och att en förutsätlning för alt ansvar skall kunna ådömasdärmed blir att läkemedlet verkligen har lämnats ut. Enligt Sällskapetsuppfattning bör själva handlingen, alltså den falska inringningen, kriminaliseras.Fältet lämnas eljest fritt för narkomaner och deras medhjälpare att försöka fåut läkemedel. I de berörda kretsarna kommer det snabbt att sprida sig att manfortfarande riskfritt kan ringa in recept och falskeligen uppge sig som läkare.Sällskapet kan föreställa sig bevissvårigheterna om endasi fullbordad gärningblir straffbelagd. Är gärningen fullbordad i och med att bedragaren ellerdennes ombud på begär läkemedlet utlämnat? Räcker del attförpackningen lämnats över disk? Eller krävs måhända att mottagaren med sinapotekspåse skall ha lämnat lokalen? Endasi genom alt straffbelägga försöksynes bestämmelsen bli effektiv. Som lagförslaget utformats är det endastutbekommandet av läkemedlet ifråga som straffbeläggs, inte det förhållandel atlvederbörande falskeligen utgivit sig för att vara läkare. Det framgår inteheller hur handlingen skall bedömas om avhämtningen sker genom ombud. 1 frågaom advokater gäller att om någon obehörigen giver sig ut för advokat, dömes hantill böter. Detsamma borde gälla personer som ger sig ut för att vara läkare isyfte alt på obehörigt sätt få fillgång till läkemedel. Bestämmelsen rörandeadvokater har i första hand fillkommit som ett skydd för advokattiteln. Detsynes väl så ohederligt att någon i nämnda syfte utger sig föratt vara läkare. Sällskapet fäster stor vikt vid denna fråga. Det är infeminst ur förebyggande syfte väsentligt att det av lagen klart framgår atl ävenförsök till att på bedrägligt sätt komma över läkemedel är brottsligt ochbestraffas. Inledningsvis vill understrykade stora prakfiska fördelar som är förenade med möjligheten alt intelefonerarecept. Såväl ur receptulfärdarens som patientens synpunkt ärmöjligheten i många fall närmast oersättlig. har därför somgrundinställning att den omständigheten alt obehöriga personer intelefonerarfalska telefonrecepl, under inga förhållanden får inskränka den befintligamöjligheten för behöriga receptutfärdare att ringa in recept. Med hänsyn till atl mängden falska telefonrecept tenderatöka , är det emellertid nödvändigt att krafttag tages motdetta 1980/81:106 40 I likhet med promemorieförfattarenanser att konirollringning från apotekspersonalenssida vid fall av intelefonering av narkolikapreparat o. d. är ett effektivt, omän inte tillräckligt effektivt, sätt all förhindra det ifrågavarande obehörigaförfaran-del. Eftersom arbetssituationen på apoteken inle möjliggör att konirollringningalllid kan ske på sätt som anges i receptkungörelsen, måste reglerna förkontrollringning kompletteras med andra åtgärder från samhällets sida,exempelvis genom ett straffbeläggande av förfarandet. Av promemorian framgår alt rättslägel, vad gäller detstraffbara i att intelefonera falskt recept, är ytterst oklart. Den juridiskadoktrinens företrädare strider sinsemellan om hur förfarandet urstraffrättslig synpunkt skall bedömas och rättspraxis har under årens lopplämnat ett allt annat än enhetligt svar på hur förfarandet skall betraktas.Sveriges Tandläkarförbund anser som följd därav dels att rättsläget börklarläggas dels att detta bör ske genom att det ifrågavarande förvarandetinföres under uttrycklig straffbestämmelse. Tandläkarförbunden anser detförslag till lösning som anges i promemorian väl motsvara del krav som kanställas på frågans reglering. tillstyrker därförpromemorieförslaget, att ett fjärde stycke skall införas under 17 kap. 15 BrBmed del i promemorian angivna textinnehållel. Till skillnad mot förslagel ipromemorian anser dock alt det obehöriga förfarandetbör straffbeläggas redan på försöksstadiet. Skälet härför är, alt det sloraflertalet falska telefonrecept som obehörigen inringes avser narkotiskapreparat av olika slag. Som en konsekvens av atl samhället under senare årgenomgående skärpt sin hållning mot alla former av narkotikabrott, börifrågavarande förfarande inte behandlas alltför milt. Genom att straffbeläggaredan på försöksstadiet manifesterar samhället sin allvarliga inställning tillproblemet. Ett underlåtande att straffbelägga brottet påförsöksstadiet kan även få den olyckliga följden atl antalet försök atl intelefonerafalska recept ylterligare starkt ökar. I och med att försöket avslöjas blirnämligen inte konsekvensen annan än atl receptet ej upprättas eller i vart fallej expedieras. Personen som gjort försöket löper däremot ingen som helstpersonlig risk, utan kan omgående göra ett nytt försök. Detta kan inte enligtSveriges uppfattning vara tillfredsställande. Brottet bör därförpå de anförda grunderna straffbeläggas även på försöksstadiet, och detta ävenom straffet för elt alltigenom fullbordat brott inte föranleder annat än bötersom påföljd. lämnar förslaget utanerinringar. Förbundet finner det tillfredsställande attjustitiedepartementet utrett och samlat de rättsliga problemställningarna kringfalska telefonrecept. Med anledning av domen i harbehovet av åtgärder framstått som än mer angeläget och frågan haruppmärksammats en hel del inom farmacevtkären. Förbundet ansluter sig helt tillde principiella överväganden, som görs i promemorian vad gäller behovel av enuttrycklig straffbestämmelse för obehöriga förfaranden med telefonrecepl. funnit atl förslaget fill författningstext inte på någotpåtagligt sätt kommer att minska antalet försök att obehörigt komma ålläkemedel via telefonrecepl, eftersom försök att utge sig som behörigförskrivare vid 1980/81:106 41 intelefonering av recept inle blir straffbart med mindreän atl uppsåtet lyckas och läkemedlet utlämnats. Apotekens möjligheter alt iefterhand upptäcka felaktigheten och därvid kunna styrka att viss person brutitmot den föreslagna bestämmelsen är sannolikt mycket små. Inte heller finnerförbundet att lagförslaget kan tjäna något förstärkt preventivt syfte ijämförelse med dagens läge. vill för sin del föreslå att man ånyoöverväger möjligheten alt även straffbelägga försök till föregivande avställning som läkare, tandläkare eller veterinär. I de fortsatt övervägandenabör också prövas möjligheten atl genom ett bättre idenliflkationssystem avförskrivarna (exempelvis kodnummer som förnyas ) försvåra intelefoneringav falska telefonrecept. har förklarat sig inte ha någonerinran mot förslaget. Den föreslagna bestämmelsen avviker från övriga straffstadgandeni paragrafen genom att för straffbarhel krävs att gärningen lett fill visst resullal.Om så skett bör gärningsmannen emellertid, om del är fråga om narkofika, istället regelmässigt åtalas för narkotikabrott. Enligt förbundets mening vara påkallat atl söka stävja ifrågavarande förfarande på ett tidigarestadium. Detla skulle kunna ske om ansvar i slällel inträder för föregivande avställning som läkare etc, när någon handlar med uppsåt all läkemedel skallutlämnas i strid mot vad därom är stadgat. Därigenom skulle även uppnås enbättre överensstämmelse med bestämmelserna i samma paragraf om föregivande avallmän ställning och av ställning som advokat. Föreningen tillstyrker även förslaget att i ett nyttfjärde stycke i 17 kap. 15 § införes en straffbestämmelse för densom genom att obehörigen ge sig ut för läkare, tandläkare eller veterinärföranleder att läkemedel utlämnas till honom eller annan i strid mol vad däromär stadgat. Emellertid bör förfarandet kunna straffas även om syftet att få utläkemedel ej uppnås. Den föreslagna bestämmelsens placering 17 kap. 15 §brottsbalken framhäver alt det är gärningsmannens förfarande att falskeligenutge sig för att vara behörig att ordinera läkemedel, som är straffvärt. Detobjektiva förhållandel att han lyckas därmed bör lika litet som i första ochtredje styckena i samma § vara avgörande för straffbarheten. Om försöket att fåen förskrivning till stånd lyckas lär svårigheterna att övertyga gärningsmannenom brott oftast bli så stora att åtal ej kommer lill stånd. I de misslyckadefallen kan ett avslöjande bli möjligt i samband med försöket.Icke effekten av men syftet med det falska föregivandet av ställning bör varaavgörande för straffbarhel. Föreningen vill därför föreslå att bestämmelsenutformas ungefär enligt följande. "Den som i syfte atl läkemedel i strid mot vad däromär stadgal skall utlämnas till honom eller annan obehörigen ger sig ut för läkare"etc. Enbart bötesstraff för del klientel som vanligenförekommer i dessa sammanhang lär bli i stort sett verkningslöst. Föreningenföreslår därför all i straffskalan ingår böter eller fängelse. Även för attreella tvångsmedel skall 1980/81:106 42 kunna användas till säkerställande av bevisning bör fängelse ingå i straffskalan. Endast i en detalj har föreningen avvikande uppfattning.Den gäller straffskalan för det nytillkomna brottet föregivande av ställningsom läkare, tandläkare eller veterinär. Enligt förslaget skall straffskalan endasiinnehålla böter. Emellertid kan den skalan i en i praktiken säkerligenförekommande situation visa sig otillräcklig. Föreningen tänker då på detfallet att den misstänkte förvarar de obehörigen åtkomna läkemedlen i sinbostad och vägrar att godvilligt utlämna dem. Beslag erfordras å läkemedlendels för att säkra dem som bevisning och dels för att säkra ett förverkandeenligt bestämmelserna i 36 kap. Den misstänkte bör ju inte få behållamedlen. Den föreslagna straffskalan medger icke på grund av bestämmelse i RB28:1 1 st. husrannsakan i bostaden. Straffskalan bör med hänsyn härtillinnefatta även fängelse. Även ur en annan synpunkt borde straffskalan innefattafängelse. Upprepade återfall eller det ofillåtna förfarandets omfattning kanmotivera annan påföljd än böter, t. ex. skyddstillsyn. Skyddslillsyn kan dockicke ifrågakomma så länge straffskalan endast omfattar böter. Av anförda skäl föreslår föreningen att straffskalan förföregivande av ställning som läkare, tandläkare och veterinär bestäms tillböter eller fängelse . I övrigt tillstyrkes förslaget. ökande antal s. k. falska telefonrecepl har under desenaste åren avslöjats på apoteken. Denna utveckling utgör ell mycketobehagligt inslag i apotekspersonalens arbete och är störande på rutiner ägnadeatt tillgodose säkerhetsmässiga krav från förskrivare och patienter.Apoteksbolaget finner del därför tillfredsställande att justitiedepartementetsammanställt och redovisat de rättsliga problemställningarna. Bolagetansluter sig till departementspromemorians förslag med en uttryckligstraffbestämmelse för den som för egen eller annans räkning kommer åt läkemedelgenom att per telefon obehörigen utge sig för läkare, tandläkare ellerveterinär. innebär således att endasi fullbordad handling kriminaliseras.Som fullbordad handling bör, enligt bolagets mening, även betraktas att kundenförsöker hämta ut läkemedlet efter intelefoneringen. Bolaget vill samtidigtframhålla att det hade varit önskvärt atl diskutera huruvida inle redan försöktill obehörigt föregivande som förskrivare också borde kriminaliseras. Dennafråga torde emellertid kunna anstå till dess erfarenhet vunnits av detta förstasteg i riktning mot straffbeläggning som förslaget innebär. Prop.1980/81:106 43 Närvarande: justitierådet , regeringsrådet ,justitierådet . Enligt lagrådet tillhandakommetutdrag av protokoll vid regeringssammanträde har regeringenpä hemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådels yttrande överförslag till 1. lag om ändringi lagen (1980:00) om ändring i , 2. lag om ändringi , 3. lag om ändring i lagen (1966:293)om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall, 4. lag om ändring i lagen (1967:940)angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda, 5. lag om ändringi smittskyddslagen (1968:239), 6. lag om ändringi läkemedelsförordningen (1962:701), 7. lag om ändringi narkotikastrafflagen (1968:64), Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Lagrådetlämnar förslagen utan erinran. 1980/81:106 44 Närvarande: statsministern , ordförande ochstatsråden , , . , Mogård, Söder, Åsling,Krönmark, , , , , , , , , , . Proposition om ändring i m. m. Föredraganden anmäler lagrådels yttrande' över förslag lill 1. lag om ändringi lagen (1981:29) om ändring i , 2. lag om ändringi , 3. lag om ändringi lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall, 4. lag orn ändringi lagen (1967:940) angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda, 5. lag om ändringi smitlskyddslagen (1968:239), 6. lag om ändringi läkemedelsförordningen (1962:701), 7. lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64). Föredraganden upplyser att lagrådet har lämnat lagförslagen utan erinran och hemställer att regeringen, efter vissa redaktionellaändringar, föreslår atl anta förslagen. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch beslutar alt genom proposition föreslå all anta de förslag somföredraganden har lagt fram. ' Beslut om lagrädsremiss fattat vid regeringssammanträdeden 1980/81:106 45 Proposition...................................................................... ...... 1