prop · G40348 · 1980-12-31 00:00:00 — 9 Som notiv för att just fera ärhar valts kan rent allmänt sägas föliande. Fristen bör raed hänsyntill de bortovarande arvtagarnas intressen inte vara kortare. längre allmänpreskriptionstid skulle under beaktande av den nuvarande fristens längd knappast uppfattas sora en reforra, 10 .je 1 ;;lagen (1977:654) ora kungörande i mäl och ärendenhos nyndighet samt prop. l'975/77:63 s. U9 ff. Prop.1980/81:48 160 de bli alltfördyrbart. Dessutom är det sannolikt att de sora raanvill nå raed sådan kungörelsei allmänhet befinner sig utanför tidningens spridnings-oraräde. Kungörandepå rättens anslagstavla blir naturligtvis enklare ooh mindre kostsamt, k andra sidan färväl dylikt kungörande anses vara ännunera meningslöst än de båda andra kungörandeformerna. Med h-änsyn till det anförda bör kravet på kungörande slopas i fråga om sädana arvtagare som i ett eller annat avseende ,är okända. Upphör kungörandeförfarandet finns emellertid inte längre någonutgå.ngspunkt fcr ber.äVrning av de speciella preskriptionsfristerna.Utredningen föreslär därför att de srLrskilda nreskrip-tionsbestr-aira.elsorr.a i 16 kap, 1-3 5§ ÄB upphävs, Sora en konsekvens härav föresläs även upph-ävande .av dels lagen (1953:52) om förlängning avtid för preskription av rätt till arv eller testamente, dels kungörelsen (1959:321) med närmare bestämmelserom kungörande, varom i 16 kap, 1, 2 och 3 §§ AB stadgas. Bestämmelsen i 16 kap, 5 § ÄB ora föreläggande för arvtagare att görasin rätt gällande bör stå kvar. De motiv son har anförtsför bestämmelsen (se avsnitt 4.1.5) har giltighet även i det föreslagnasystemet. Snligt utredningens nening bör nan behälla också bestännelsen i 16kap. 3 a § ÄB ora tre månaders preskriptionstid för okänd fader vidbarnets död. Bestämmelsen utgörnämligen sora framgär av redogörelseni avsnitt 4.1,3 ett korapleraent till den speciella preskriptionsregeln för barn uto.m äktenskapsora har fötts före , Denna regel finns i övergängsbestämraelserna till ändringar i Ä3 beträffandebarns arvsrätt. Det finns inget skäl att i detta sara.raanhang ändra ifrågavarande Prop.1980/81:48 161 övergångsbestämraelser.Därför bör inte heller regelns komplementföreskrift i ÄBändras. Utredningen har övervägt att föreslå den ändringen i 3 a j- att bestämmel.senkoraner att omfatta även de fall när den dödes farfar eller morfar är okänd. l:nellertid har utredningen slutligen stannat för att inte lägga fram något sädant förslag. att döma koirmier n-amligen arvsrätten i tredje paren- o 11 småningom att slopas. Ooh da bortfaller givetvisgrunden för det ifrågasatta ändringsför-.slaget. Beträffande frägan vi;ra arvet slrall tillfalla när preskription har inträtt för arvinge föresläs ingen ändring i gällanderätt. Arvet slcall alltsä tillfalla dem son skulle ha varit arvsberättigade om arvingen hade avlidit före arvlåtaren.F.n. finns inga uttryckliga bestärrmielser omvad sora gäller i preskriptionshänseende beträffandedessa s.k. sekundärarvingar. Inte heller i fräga om sekundäratestamentstagare finns sädana bestänmelser. Det färeraellertid antas att den allmännapreskriptionsregeln i princip är tillämplig (se i SvJT 1950 s. 541 ff). De sekundära arvtagarna näste alltsä göra sin rätt gä,llande frän arvlåtarens död. Upphävsde särskilda preskrip-tionsbestäinmelserna i 16 kap. 1-3 §§ AB enligt utredningens förslag, inneb-ärdenna omständighet i ooh för sig en försämring av de sekundära arvta.gar-las stal Inin".1'reskriptionsfristen for dem konmer i "-'. ": ;al."' -?.ll- :.datt löpa ut so.ra l.i'.-l a.gssakkunni.gas (Ju 1970:52) direktiv [nrikestidn, ). 11 1980/81. 1 saml Nr 48 1980/81:48 162 för de primära arvtagarna. De sekundära arvtagarna färdä ingen raöjlighet att fraraställa arvsanspråk sedan det har klarlagts att de är arvsberättigade.F.n. kan det vara så att de sekundära arvtagarna erhålleren för framställandeav arvsanspråk efter det att fristen har löpt ut förde primära arvtagarna.- Detta är förhällandet ora t.ex. kungörelse har utfärdats betr.äffande primärarvingeenligt 16 kap. 1 § AB innan fera år har förflutitfrän arvlåtarens död.Fraraför allt för sekundärarvtagare son inte får kännenon on arvlåtarens frånfälle underden preskriptionsfrist sora gäller för den prira,.ärearvtagaren är det givetvis av stort intresseatt därefter ha en "egen"preskriptionsfrist. Visserligen kan han enligt den föreslagna ordningen i vissa fall.oberoende av attpreskriptionstiden har gått ut föra talan raot andra arvtagare ora utfående av arvet. ."len då krävs att ondtro förelåg hos dera. Vidare gäller att hanhar bevisbördan för detta förhällande. För att undgå nu påtalade olägenheter försekundära arvtagare av den nya regleringenföreslår utredningen en särskild bestämmelse fördessa arvtagare beträffande preskriptionsfristens utgä.ngspunVrt. enligt den föreslagna bestämmelsenskall preskriptionstiden för den inte börja löpa förrän de prinä-ra arvtagarnas rätthar preskriberats. Fristen skall utgöraett är från sistnäm.nda tidpunkt. Bestämmelserna om att preskription inteskall inträda i ondtrosfallen och att en särskild preskriptionsfrist skall gälla för sekundärsuccessorer föreslås intagna sora nya stycken i 16 kap. 7 resp. 8 § ä3. 1980/81:48 163 I 25 kap, ÄB finns bestäramelser om dödförklaring. Dödförklaring enligt svensk rätt innebärförklaring av domstol att någon skall anses fördöd. Förklaringen grundlägger en presumtion att vederbörande äravliden och att detta har inträffat vid eni förklaringen angiven tidpunkt. Förklaringen medförrättsverkningar i samtliga personligaoch ekonorais.ka hänseenden,. Visar det sig senare attden död förklarade lever, faller utan vidare den presumtion som har ställts upp i förklaringsbeslutet.Någon särskild talan om förklaringens upphävande behövsalltsä inte i detta fall. Detsamma är förhållandet om det klarläggs att den dödförklarade har avlidit vid annan tid änden antagna dödsdagen. Ansökan om dödförklaring fär göras beträffande bortovarande person under förutsättning attviss tid har förflutit "sedan han veterligensist var vid liv" (25 kap. 1 §ÄB). I allraänhet krävsatt uppgår till rainst . Skulle den försvunnevara är vid ansökningstillfället,räcker det ora perioden utgör fera år.Befann han sig i livsfara vid försvinnandet är det till- I Uttryckliga föreskrifter om förklaringens verkningar har raeddelats endast beträffande den dödför-klarades kvarlåtenskap.Det är emellertid helt klart att förklaringen fåräven t.ex. den effekten att den dödförklarades äktenskao anses upolöst som om han hade avlidit (NJA II nj,Z s. 608 öch V/alin ÄB II s. 289). 1980/81:48 164 Det krävs relativtstark bevisning för att livsfara skall anses föreligga. Detta framgär bl.a. av rättsfallet NJA 1977 s. 118, Omständigheterna i mäletvar följande. En kvinna ,-L. ansökte om dödförklaring av sin raake S. Vid ansökningstillfällethade ner än tre men raindre än tio ärförflutit sedan han försvann. Av utredningen framgick att E, en fredaghade sagt till A.-L. att han äranade cyklatill familjens sommarstuga och tillbringa helgen där. Han ville näraligenvila upp sig efter en anstrringan-de arbetsperiod. Dagen därpå begav sigA.-L. Hon fann dåatt stugan var läst och att familjens motorbåt var borta. Samna dag påträffadesmotorbåten i en fjärd utan någonmänniska ombord. Den hade fastnat ien lina till en utlagd nätväle. I bä.ten fanns bl.a. en bag innehållande en jacka och en flaska m.ed en raindre mängd brännvin,Orafattande spaningar och draggningar pågickefter 3. under cirka en månad från hans försvinnande.Dessa blev emellertid resultatlösa. Vidtiden för E:s försvinnande uppgick vindstyrkan i det förevarande områdettill 2 ä 8 ra/sek. Domstolarna fann inte utrettatt 3. befann .sig i livsfara när hanveterligen senast var i livet. :s ansökantogs dä.rför inte upp till behandling. Ansökan om dödförklaring görs hos rätteni den ort där den bortovarande senast har hafthemvist i 2 '/ar situationen vid förevarande tillfälle sädan att det fär anses uteslutet att denbortovarande har överlevt den, torde dödförklaringvara obehövlig (NJA II 1933 s. 615, "JA 1911 s. '90 och JO 1946's. I r-ittstill-ärapningenhar livsfara ansetts innefatta inte ondast en yttre fara utan även fara försjälvmord (SvJT 1963 rf. s, 34), Prop, 1980/81:48 165 riket eller, om dylikt forum inte finns, hos Stockholmstingsrätt. Behörig sökande är den bortovarandes raake eller arvinge eller annanperson vars rätt kan bero av dödförklaringen(25 kap. 2 § ÄB), Sädan person kan vara universelltestaraentstagare, legatarie eller förmånstagare till livförsäkring efter den försvunne (NJA II 1933 s, 613). Frågaom dödförklaring betraktas som ett ärendetillhörande den frivilliga rättsvärden. Be-trä.ffande rättenshandläggning tillärapas därför förutom 25kap. AB även lagen (1946:807) onhand-l'ig.gning av domstolsärenden. Ansökan ora dödförklaring torde kunna avse också utländskraedborgare under förutsättning att han har viss anknytning till , t.ex. vid försvinnandet hade hemvist här i riket. Svensk lag torde vara tillämplig äveni detta fall (SOU 1954:6 s. 124 f). När ansökan om dödförklaring har kommit in, skall rättenutreda de omständigheter som kan ha betydelse i ärendet. Vissa näraanhöriga till den bortovarande skall därvid alltid beredas tillfälle att yttra sig nämligen maken ora han vistas i riket samt de närraaste släktingarna.Det är vidare obligatoriskt att höra sådan personsom kan antas senast ha haft underrättelseom de.n försvunne. Slutligen är rätten skyldigatt höra pastorsämbetet och polism.yndigheten i den-ort där den bortovarande senast bar haft hemvist i riket(25 kap. 3 § äB). Har vid r.ättensutredning inte klarlagts att den bortovarande har avlidit eller att han lever,skall rätten utf-rda kungörelse om ansökningen(25 kap. f>. i .-.3). .'jon ytterligare förutsättning fcrkungörande gäller att viss minsta tid skall ha förflutit 1980/81:48 166 från försvinnandet till kungörandetillfället, Härvidär det fråga ora lika stor tidryrad sora tnligt ovan krävs vid ansökningstillfället förvarje särskilt fall. Under rättens utredning kan ju ha klarlagts att denbortovarande var i livet än den son har an.getts i ansökan.? ;un-görelsen skall innehålla kallelse päden bortovarande. Han skall där uppmanasatt senast .viss dag anmäla sig hos rätten. Dagen fårinte sättas tidigare än ett årefter rättens beslut om kungörande. I kungörelsenskall vidare intas en anmaning till var och en son kan länna upplysning i ärendetatt inon nämnda tid ge det till känna hos rätten.Genom rättens försorg skall kungörelsenutan dröjsmål föras in i Post- ooh InrikesTidningar samt i orts- Har den i kungörelsenangivna fristen lönt ut och har visshet inte vunnitsatt den.bortovarande lever eller har avlidit, skall rätten dödförklara (25 kap. 5 § AB). Liksora, vid ansöknings- och kungörandetillfallena galler även-vid tiden -fördödförklaringsbeslutet sora en förutsättning fördenna rättshandling att en viss tidrymd näste ha förflutitfrän den bortovarandes försvinnande. Minst lika stor tidryrr',d krävs för varje särskilt fall so.m vid de båda tidigare tillfällena,jjet är endast beträffande periodens begynnelse- och ändpunkter sora ändringarkan godtas. Har det sålunda under -ärendets handl-äggningvisat sig att den borto- 3 Jnligt 3 §lagen (1977:654) on kungörande i raäl och ärendenhos myndighet ra.ra. skall ora kungörandei ortstidning är föreskrivet kungörelsen föras in i alla lokala dagstid.ningar son har enspridning av nägon betydenhet bland dera inomorten till vi]ka kungörelsen riktar sig. Sådan spridning skall tidningen i regel anses lia oraden kan beräknas vara spridd till ninst fenprocent av hushållen i orten eller till minst 50procent av hushallen i viss kommun inon det berörda området. Prop.1980/81:48 167 varande levde vid en senare tid än den som"påstodsvid ansökningstillfället utgöralltsä denna omständighet i och försig inget hinder raot dödförklaring. Förutsättning "närför är emellertid att periodén-raellan försvinnandeoch beslut om dödförklaring inte understiger de tidrymder som enligt ovan gäller förvarje särskilt där angivet fall. I rättens beslut ora dödförklaringskall anges den antagna dödsdagen. För bestämmandedärav gäller följande regler. Har rainst förflutitsedan den bortovarande veterligen sist var vid liv, skall som dödsdag i princip anses av den månad då nyssnämnda tid gick till ända. Har den försvunne fyllt 65 men inte när han försvann, skall som dödsdag anges av den månadunder vilken han skulle ha fyllt 75 åi-.Befann sig den bortovarande i livsfara närha,n försvann, bestäms sora dödsdagdagen för försvinnandet. Ar sistnämnda daginte känd, skall som dödsdag'anses av den raånad när livsfaranförelåg. Visar det sig senare att den dödförklaradelever, skall var och en som till följdav dödförklaringen har tillträtt kvarlåtenskapen lämnatillbaka egendomen (25 kap. 7 § ÄB). Återbäringsskyldighet försädan mottagare försligger ocksäom det blir klarlagt att den dödförklarade har avlidit vid annan tid än den antagna dödsdagenoch annan person därför är berättigad till kvarlåtenskapen. Här för arvtagare återbäringspliktigegendora blivit överlåten eller upplåten (t.ex. pantsatt) till annan, är ocksådenna äterbäringsskyldig i nu näranda han inte var i god tro när han "åtkon" egendoraeri. 4 iinligt förarbetenaä.r godtroende tredje man skyddadraot återbäring i förevarande fall även om han inte har fått egendomen i sin besittning (NJA II 1933 s, 622). Prop.1980/81:48 168 För att god tro skall föreligga räckerdet inte m.ed att innehavaren är okunnigora att hans innehav är obehörigt. Det krävsvidare att han inte har skälig anledning utgä frän att sä är förhållandet (NJAII 1933 s. 624). Här egendom lämnastillbaka, skall den återbäringsskyldige i vissa fall ge ut avkastning eller, i regel beträffande penningbelopp, dröjsmälsränta. Avkastning resp. r.änta skali utgä för tiden efter det innehavaren vann kunskap att annanhade bättre rätt till egendomen eller st:in-ning delgavs . För att nu angiven skyldighet skall kunna göras gällande, måste alltsäinnehavaren ha varit i ond tro son vad beträffaråterbäringsskyldig tredje man skall ha varit mera kvalificerad än när det gäller självaäterbäringsskyldigheten (NJA II 1933s. 624 f). Är någon äterbäringsskyldig enligt nämnda reglermen finns egendomen inte i behäll,uppkonner fräga ora egendoraens värde skall ersättas.Enligt förarbetena får denna frågalösas av rättspraxis efter allraänna rättsgrundsatser (a.a.). Enligt 16 kap. 10 §lagen (1962:381) ora allraän försäkring har i vissa fallbortovarandes anhöriga rätt. 5 till familjepension efter även om han inte har blivit dödförklarad. Förutsättning förbestära-raelsens tillämpning äratt det kan antas att den försvunne haravlidit. Som villkor för pensionens utbetalning fär därför krävas förklaring påheder och samvete av den anhörige attdenne saknar varje underrättelse on den bortovarande. Visardet sig senare att den fiirsvunne lever, skall rätten till pension upphöra. Redanutbetald pension fär i prin- 5 Med faniljepension förstås änke- ochbarnpension (8 kap. lagen ora allmänförsäkring). Prop.1980/81:48 169 oip inte krävastillbaka. Har pensionsraottagaren underlåtitatt till anmäla det ändrade förhällandet och därigenomförorsakat felaktig utbetalning, kanemellertid under vissa ytterligare förutsättningar ätergångskrav riktas mot (16 kap. 8 § och 20 kap. 4 §lagen om allraän försäkring). skall anses tillräckligt kvalificerande för utbetalning av farailjepension färbero pä en prövning i varje enskilt fall(Haradahl-Danielson-Lidbom.-JjÖberg, La-genora allmän försäkring, 2 uppl. 1972, s. 251). Imotiven till en med förevarande paragraf likartad bestämmelse i den numera upphävda lagen ora försäkring förallnän tilläggspension nämnsen del exempel på sådana omständigheter. Sålunda kunde best.ämmelsenbli tilläraplig on en person hade varit medom. en far-tygsförlisning eller vistats på en ort sora hade utsatts för en naturkatastrof och därefter inte hörtsav (prop. 1959:100 s. 136), Ävennär det gäller privata försäkringar förekommerenligt uppgift frän försäkringsinspektionen utbetalning avförsäkringsbelopp efter bortovarande inte dödförklarade personer. Det finnsemellertid inga bestämnelser härom i lag eller försäkringsvillkor. "De större försäkringsbolagen brukar trots detta betala ut försäkringsbeloppefter försvunna livför-säkradepersoner sora kan antas ha avlidit. rördet sig ora människor sora har försvunnit till sjöss,fraraför allt fiskare och sjömän. Totalttorde det vara fr.-\gan om ett feratontal personer per ä.r. Vi-ri utbetalning begr bolagen som .regel en förbindelse av mottagaren att återbetala beloppet för den händelse det senare skulle visa sigatt den försäkrade lever. 1980/81:48 170 5,2,1 För den finska rättens del finns bestämmelser om dödförklaring i 1901 ärs lag ora försvunnen persons förklarande för död. Beträffande förutsättningarna för dödförklaring gällerföljande. Minst skall sora regel ha förflutit efter utgångenav det kalenderår när den försvunne veterligen senast var vidliv. Skulle hans ålder överstiga när dödförklaring begärs, fär emellertid förklaring ske frän dennatidpunkt. Var den saknade vid försvinnandetorayndig på grund av un-derärighet, dvs. hade han inte fyllt , räknas tidenfrän slutet av det år under vilket han skulle ha uppnått rayndig ålder.1 fräga ora bortovarande som befann sigi livsfara vid försvinnandet får dödförklaring ägarum har förflutitefter det kalenderår när han senast veterligen levde. .Rörande förfarandet vid dödförklaring gälleri huvudsak sara.ma regler sora enligt svensk rätt. Ansökan ora dödförklaring görs sälunda hosdomstol, i allmänhet rätten i åen ortdär den försvunne senast hade sitt heravist. Behörig sökande är den bortovarandes make eller närmaste släktingeller annan person vars rätt kan bero av dödförklaringen. Även allmänåklagare fär under vissa förutsättningar ansökaom dödförklaring. Upptas ansökningen,skall rätten i regel höra den försvunnesnake, närmaste släktingar och fömyndaresamt allnänne åklagaren. Föreligger sannolika skäl för att ovann-ämnda förutsättningar fördödförklaring är uppfyllda, skall rätten kalla den försvunnegenon offentlig kungörel- 1980/81:48 171 I kallelsen skall den bortovarande anmodas att senastviss dag anmäla sig hos ratten. Dagen fär inte sättasut tidigare .än sex raånader och senare änden första ordinarie rättegängsdag soninfaller efter ett är frä.n rättens beslut on kungörande. Kungörelsenskall föruton kallelsen innehålla uppmaning till alla som kan lämna upplysning i saken att ge det till känna hos rätteninom angiven tid. Kungörelsen skall anslås på rättens dörrooh genom sökandens försorg förasin i den officiella tidningen. Sedan anslagstiden har gått till ända,skall rätten pröva om förutsättningarna fördödförklaring är uppfyllda. Är detta förhållandet, skall rättengenora utslag förklara den försvunne fördöd. I utslaget skall även fastställasden tidpunkt när den bortovarande skall anses haavlidit. Förekommer inte skäl att bestämmaannan tid skall som dödsdag anges den dag när dödförklaring enligt ovan tidigast kan ske. Liksora enligt svensk rättgäller beslut om dödförklaring ialla hänseenden, såväl personligasom ekonoraiska. 5,2,2 Den danska rätte.nsregler ora dödförklaring finns i loven om borteblevne frän är 1946, Har någon varit försvunneni rainst tio är ooh .är det inte klarlagt att han är avliden, ärdet möjligt att hos dorastol begära "d? (dsfornodningsdora" beträffande honom, Genon donen bestäras att den bortovarande skall anses för död. Befannhan sig i livsfara vid försvinnandet, fär arrsökangöras redan ett är därefter. Prop, 1980/81:48 172 sökande är den bortovarandes raake eller arvingar eller andrasora har ett rättsligt intresse av att erhålla en ddsformodnlngsdom. Upptas ansökningen, utfärdaskiingorelse raed kallelse pä den försvunne. har förflutit därefter(-) utan att det har utretts ora den bortovarandelever eller är död, skall rätten meddela d? !dsformod-nin.~3don,presu.ration beträffande vederbörandesfrånfälle sora grundläggs genom domen gäller i alla avseenden. Bestäraraelserna i norsk rätt om dödförklaring finns i 1961 ärs lov om forsvunne personer. Till en början regleras i lagen det fallet att nägon har försvunnit under sädana omständigheteratt det inte finns något rimligt skäl till tvivel ora att han är död. Dä kan skifte-domaralutan vidare meddela det beslutetatt den bortovarande skall anses son avliden. Ar bevisningen för den försvunnesfrånfälle inte lika stark son i nyssnänndafall, kan talan väckas ora en dids-forraodnirr~sdora.Taleberä.ttigade är den försvunnesarvingar, make och andra som har ett rättsligtintresse av en sådan dom. Talan fär väckas när tio århar förflutit frän försvinnandet.Befann sig den bortovarande då i allvarliglivsfara, räcker det raed . 3ävf'.l i ettenkelt doraarbeslut som i en ddn-forra.odningsdonskall anges den dag när den försvunne skall anses ha avlidit (djzSdsforraodningsdagen).Bäria sla.gen av avgöranden grundläggeren riödspresuntion 6 Kungörelsen förs in i "Statstidende" sant efter rättens bestämmandeäven i andra danska eller utländska tidningar, riätten kan ocksä besluta att kallelsen skall läsas upp i radio. 1980/81:48 173 i alla sammanhang. Den försvunnes arvtagare kan alltsåfå ut sitt arv. Visar det sig senareatt den bortovarande lever, får han kräva tillbaka kvarlåtenskapen.Blir det klarlagt att han dog än djdsformodningsdagen och är därför andra personer ände som har mottagit arv efter honom berättigadetill kvarlåtenskapen, får de rättaarvtagarna rikta arvsanspråk mot mottagarna. Till skillnad raotvad som gäller enligt svensk rätt har eraellertid för dessa fall föreskrivits vissa frister, Sälunda måsteden äterkomne arvlåtaren begäratillbaka egendoraen inom 20 är från d(!(dsformodningsdagen. De rätta arvingarna har att framställa sina krav inora tio är frän näranda dag. Prop, 1980/81:48 174 5,3 Överväganden och förslag Utredningens uppdrag beträffande översynen av reglerna on dödförklaringavser närmast frågan om längdenav den tid som skall ha förflutit frän den bortovarandes försvinnande till ansöirningstillfäl-let (presumtionstiden), Gom framgår av redogörelsenovan (avsnitt 5,1) skall denna perlod enligt - g. ')llan-de rätt i allmänhetuppgå till minst tio är. Skulle don saknade vara är vid ansöki-ingstill-fället eller befann han sig i livsfara när-han försvann,räcicer det med fen resp. . Företill-korasten av lag ora boutredning och arvskifteutgjorde perioden 20 är i normalfallet. Förelåg visst slagav livsfara vid försvinnandet eller skulle den bortovarandeha varit vid ansökningstillfället,var det tillräckligt med fem är (1 och 2 §§i förordning huru förhållas bör raed egendom, som tillhört den, vilken längretid varit borta, utan att låta höra av sig). Som motiv för att förkortatiderna anfördes i förarbetena till lag den ökade skrivkunnigheten, de bättre koranunikationerna ooh underrättelseväsendets utveckling över huvud taget (NJA II 1933 s. 609), Flertalet västeuropeiskarättssystem har, liksom den svenska ratten,valt en ordning med en i alla avseenden verksam dödförklaring. Enligt dessa rättssystem utgörden allmänna presumtionstiden i regel tio är. Prop,1980/81:48 175 Utredningen vill erinra om de skäl sora anfördesför förkortning av presumtionstiderna vid införan-aet av 1933 ärs lag om boutredningooh arvskifte. Med h-änsyn till den snabba utveckling på samfärdselns område sora har ägtrum kan sararaa skälnu åberopas till stöd förytterligare förkortningar (järaför motion1977/78:1473 och lag-Utskottets betänkanderaed anledning av motionen, LU 1977/78:21), A andra sidan måste följande omständigheter beaktas. Enligt svensk rätt blir verkningarna av en dödförklaringtotala. ett sådant system bör dödförklaring fåmeddelas endast-om mycket starka skältalar för att den försvunne har avlidit. Skulle den dödförklarade återkomma, blir nämligenrisken för oreda och rättsförluster större ju fler rättsförhållanden sora berörs av dödförklaringen.Långa presumtionstider minskarriskerna för att oriktiga dödförklaringarmeddelas.