prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — bedriver kredilupplysningsverksamhet här i landet ämnarflytta över 14 § KUL verksamheten till utlandet (se prop, 1973:155 s. 153 f).Vid remissbehandlingen av departementspromemorian, dar någon ändring inteföreslogs på denna punkt, har från domstolshåll framhållits att dettamotivuttalande knappast har täckning i den gällande lagtexten. Med anledning avdetta har en uttrycklig bestämmelse om flyltningsfallet tagils in i andrastycket. Bestämmelsen har utformats sä, alt anmälningsskyldighet föreliggeräven när någon avser att flytta endast en del av en här bedriven kreditupplysningsverksamhettill utlandet. I sin promemoria om kreditupplysningslagen uppgavdatainspektionen att det i samband med förelagssammanslagningar eller vid enövergång till ADB förekommer att register som har använts i kreditupplysningsverksamhetkasseras, trots att verksamheten fortsätts. Enligt inspektionen borde det ihithörande situationer föreligga skyldighet att anmäla avsikten att kassera ettregister. I enlighet med vad som har föreslagits i departementspromemorian har13 S andra stycket kompletterats med en bestämmelse av den innebörden. Den som är eller har varit verksam ikreditupplysningsverksamhet far inle obehörigen röja eller uinyllja vad hantill följd därav fått veta om enskildas personliga förhållanden eller om yrkes-eller affärshemligheter. (I departementspromemorian föreslogs inte någon ändring av14 S). Den ändring som föreslås är endast språklig och innebären anpassning till terminologin i den nya sekretesslagen (se prop. 1979/80:80om följdlagstiftning lill den nya sekretesslagen, s, 45), Som har framhållits i nämnda proposition skall den nyasekretesslagen, som träder i kraft , ersätta i principsamtliga föreskrifler i annan lagom tystnadsplikt för offentliga funktionärer.Förde fall då en sådan föreskrift gäller såväl för offentliga funktionärer somför enskilda bör den enligt propositionen kompletteras med en bestämmelse sominnebär att i det allmännas verksamhet i stället tillämpas bestämmelserna isekretesslagen (se a. prop. s, 44 f). Hos det allmänna lorde del inte f. n, förekomma någonverksamhet som kan anses omfattad av kreditupplysningslagens bestämmelseromkreditupplysningsverksamhet. Något tillägg av det angivna innehållet till14 S är därför i dagens läge inte påkallat. För den händelse en tillämpning avlagen i det allmännas verksamhet skulle aktualiseras får frågan om ensamordning av 14 S med sekretesslagen tas upp på nytt. Prop.1980/81:10 136 16 § .16 och 19 §§ KUL Datainspektionen har rätt alt förelä inspektion hos densom bedriver kredilupplysningsverksamhet och att la del av samtliga handlingarsom rör verksamheten. Den som bedriver kreditupplysningsverksamhet skall lämnadatainspektionen de upplysningar om verksamheten som inspektionen begär försin fillsyn. Bedrivs kreditupplysningsverksamhel genom utgivande avtryckt skrift eller annan skrift som avses i 1 kap. 5 §tryckfrihetsförordningen, skall den som bedriver verksamheten inom en veckaefter utgivandet koslnadsfriil lillslälla datainspektionen ett exemplar avskriften. (Jfr 16 S i promemorieförslaget). I det nya tredje styckei har, i överensstämmelse med vadsom har sagts i avsnittet 4.2.11. tagits in en bestämmelse om skyldighet förden som bedriver kreditupplysningsverksamhet genom att utge tryckt eller därmedjämställd skrift att inom efter utgivandet kostnadsfritt leverera ettexemplar av skriften lill datainspektionen. Leveransplikten ärstraffsanktionerad enligt 19 S i dess nya lydelse. Till böter eller fängelse i högst döms den somuppsåtligen eller av oaktsamhet 1. bedriverkreditupplysningsverksamhet utan föreskrivet tillstånd. 2. brytermot 6-9 §, 13 S första slyckel eller andra stycket forsla meningen eller 16 §tredje stycket, 3. brytermot föreskrifl sotn meddelats enligt 4 a andra styckei, 13 § andra stycketandra meningen eller 17 §, eller 4. lämnarosann uppgift i sådana fall som avses i 10 S eller 16 § andra slyckel eller iett meddelande erdigt 11 § såvitt angår förhållanden som avses I 11 § förstaeller andra styckei eller Iredje stycket första meningen. Till böter döms den som uppsåtiigen föranleder all den sombedriver kredilupplysningsverksamhet, i annai fall än som av.ses i 9 § andrameningen, lämnar ut en personupplysning lill någon som inle på grund avingånget eller Ifrågasatt kredilavtal eller av liknande anledning har behov avupplysningen. I ringa fall döms dock inte IiU ansvar. (Jfr 19 § i promemorieförslaget). Paragrafen innehåller straffbestämmelser. Förutom vissasakliga ändringar, bl. a. införande av en straffbestämmelse för obehörigbeställning av personupplysning, har gjorts en redaktionell omarbetning av denuvarande reglerna. Hänvisningen i punkt 2 till 13 S andrastycket första meningen innebär att även en underlåtenhet att anmäla avsikt attkassera ett register som används i kreditupplysningsverksamhel kan medförastraffansvar. Vidare har i punkt 2 tagits upp en bestämmelse om straff för densom ' Andra stycket har fåll en något annan lydelse ipropositionsförslaget. Prop.1980/81:10 137 underlåter att i rält tid tillställa datainspektionen ettexemplar av skrift som 1 > KUL avses i det nya tredje stycket av16 S. Här får hänvisas till avsnittet 4.2,11 och till specialmotiveringen lillde båda nämnda paragraferna, I övrigt motsvarar bestämmelsen under punkt 2 vadsom gäller f. n. Hänvisningen i punkt 3 till 4 S andra stycket innebär altstraff kan ådömas även den som bryter mot en föreskrift om skyldighet attanmäla ändring av förhållande som haft betydelse för ett meddelat tillstånd, Ifråga om de krav som bör ställas på en sådan föreskrift får hänvisas tillspeeialmotiveringen till 4S. När det gäller hänvisningen i punkt 3 till 13 S kan nämnasatt endast själva anmälningsskyldigheten enligl paragrafen har varitslraffsanktionerad. I departementspromemorian har föreslagits att straff skallkunna ådömas också om någon åsidosätter en sådan föreskrift rörande hanteringav register som datainspektionen meddelar enligt 13 S andra stycket andrameningen i paragrafens nya lydelse. Förslaget har godtagits av praktiskt tagetsamtliga remissinstanser. Med hänsyn till vikten av all en föreskrift avifrågavarande slag iakttas har promemorieförslaget följts. Den nya straffbestämmelsenhar tagits upp under förevarande punkt. I övrigt överensstämmer punkten 3 med vad som gäller. Enligt punkl 4 kan straff ådömas den som lämnar osannuppgift i regislerbesked enligl 10 S. vare sig beskedet består i ettregisterutdrag eller i ett meddelande om att uppgifter inte finns registreradeom den som har begärt beskedet. Detta innebär inte någon ändring i förhållandetill vad som gäller . Vidare är, liksom f, n.. ett lämnande av osannuppgift i upplysning som datainspektionen enligl 16 S andra stycket har begärtför sin tillsyn straffsanktionerat. Under punkt 4 upptas vidare bestämmelser om straff för densom lämnar osann uppgift i meddelande enligt II §. Dessa bestämmelser gäller för de fall all det ien s, k. personupplysningskopia enligl 11 S första stycket lämnas en osannuppgift om vad personupplysningen innehåller beträffande den som avses medupplysningen eller att det därvid lämnas en osann uppgift om vem som har begärtupplysningen. Vidare omfattar bestämmelserna det fall att det i enkreditupplysningskopia enligt US andra stycket till enskild näringsidkare e. d,lämnas en osann uppgift om de faktiska uppgifter som kreditupplysningeninnehåller beträffande denne. Både i fall som avses i 11 S första stycket och ifall som avses i 11 S andra styckei kan straff vidare ådömas den som lämnar enosann uppgift om huruvida det som ett led i upplysningen har lämnats uppgifterm. m. även om annan enskild person. Detsamma gäller om det lämnas en osannuppgift om den andra personens namn. I enlighet med vad som har anförts vid 11 S bordet intevara straffbart alt i ett meddelande enligt US första styckei helt utelämnauppgift om vem som har begärt personupplysningen. Om ett meddelande enligl 11 Sförsta eller andra stycket innehåller att del som ett led i upplysningen harlämnats uppgifter m. m. även om annan enskild person bör det inte heller varastraffbart, om den personens namn utelämnas. De nu nämnda uppgifterna Prop.1980/81:10 138 kan dock framtvingas genom vitesföreläggande enligt 22 S,I övrigt bör, när 19 § KUL det gäller meddelande enligt 11 S. ettförtigande jämställas med en positiv, osann uppgift. Här har tagits upp den nya bestämmelsen omstraff för den som - genom vilseledande eller pä annat sätt - uppsåtligenföianleder alt den som bedriver kreditupplysningsverksamhel lämnar ul enpersonupplysning för att användas av någon som inte har ett legitimt behov avupplysningen. Beträffande bakgrunden lill detta s, k. beslällaransvar fårhänvisas till avsnittet 4.2.4. Som framgår av vad som har sagts där ärbestämmelsen om beslällaransvar avsedd att komplettera regeln i 9 S, vilkenriktar sig till den som bedriver eller annars är verksam ikreditupplysningsverksamhet, samt det straffansvar för en sådan person somföljer av 19 S första styckei vid brott mot 9 S. Bestämmelsen i andra styckethar därför utformats med nära anknytning till 9 S. Den tar sikte på alt förebyggaoch straffa ett utpräglat missbruk av möjligheten att från ettkreditupplysningsföretag e, d. få ut personupplysningar. Ansvaret har iöverensstämmelse med detta begränsats bl. a. till att gälla uppsåtligahandlingar. Ett straffansvar för beställare redan vid oaktsamhet skulle kunnaföra alltför långt. Ansvar enligt andra stycket kan för det första drabba densom begår en personupplysning för att själv använda den, trots alt han inte harnägot legitimt behov av upplysningen. Den som bedriver kreditupplysningsverksamheteneller någon som är i dennes ställe torde i dessa fall ofta ha vilseletts ombeställarens behov av upplysningen. För att straff skall kunna ådömas enligtandra stycket krävs dock inte att något vilseledande genom lämnande av osannauppgifter e. d. har förekommit. Det är tillräckligt att beslällaien åstadkommeratt upplysningen lämnas ut till honom från kreditupplysningsföretaget.Huruvida någon hos företagel enligl 19 S första stycket kan fällas till ansvarför själva utlämnandet av upplysningen saknar i oeh för sig betydelse. Somframgär av avsnittet 4.2.4 förekommer det i stor omfattning attkreditupplysningsföretag levererar personupplysningar via dataterminaler somär stationerade hos företagets abonnenter. Om någon med utnyttjande av en sådanterminaltar uten personupplysning som han inte har legitimt behov av kan detknappast sägas att kreditupplysningsföretaget vilseleds att lämna utupplysningen, I regel torde del i ett sådant fall inte heller bli aktuellt allfälla någon hos kreditupplysningsföretaget till ansvar enligt 19 S forslastyckei. Den som tar ut upplysningen kan likväl ådömas straff enligt andrastycket. Bestämmelsen i andra styckei kan ocksä bli tillämplig ifall då någon för annans räkning begär en personupplysning från ettkreditupplysningsförelag e. d. och den som skall använda upplysningen saknarlegitimt behov av den. Som ett exempel kan nämnas att den som är anställd hosett företag beställer en personupplysning som skall användas av företaget trotsatt detta inle har legitimt behov av den, 1 ett sådant fall kan den anställdedömas till straff enligt andra stycket, om han med vetskap om nämndaförhållande beställer 1980/81:10 139 upplysningen och denna lämnas ut. Har den anställde avannan. t. ex. sin 20 § KUL förman, beordrats eller annars uppmanals attbeställa upplysningen kan denne senare drabbas av ansvar enligt andra styckei,1 sådana fall lorde straffansvar enligt förevarande bestämmelse i regel inteaktualiseras för den anställde som verkställer beställningen. För alt ansvar enligt andra stycket skall inträda är dettillräckligt att personupplysningen, när den lämnas ul från ettkreditupplysningsföretag e.d.. är avsedd att användas av någon som saknarlegitiml behov av upplysningen och att den som föranleder att upplysningenlämnas ut härvid känner till detta förhållande. Å andra sidan framgår avbestämmelsens lydelse alt den inle avser det fallet att någon som legitimt harfått ut en personupplysning först därefter beslutar eller förmås att lämnaifrån sig upplysningen till någon som inte har legitimt behov av den. Frågan omett eventuellt ansvar för ett sådant förfarande hör inte hemma i förevarandesammanhang. Det bör vidare framhållas att ansvar enligt andra stycketinle kan ådömas den som föranleder att en personupplysning lämnas ut lill någonsom har ett sädant legitimt behov av upplysningen som sägs i andra stycket,även om förfarandet från andra synpunkter kan framstå som obehörigt. Häråsyftas främst det fallet att någon, anställd eller utomstående, olovligenutnyttjar en annans abonnemang hos ett kreditupplysningsföretag till att skaffasig en personupplysning som han har legitiml behov av. Huruvida någon form avansvar kan utkrävas i sådana fall lår bedömas enligt andra regler som kan varatillämpliga. Beskrivningen av vad som i sammanhanget skall anses grundaett legitimt behov av en personupplysning överensstämmer med den som finns i 9S. Det skall sålunda vara fråga om att beställaren behöver upplysningen pågrund av ingånget eller ifrågasatt kiedilavtal eller av liknande anledning. 1denna del får hänvisas till prop. 1973.155 s. 104 och 148. Av vad som haranförts där framgår att det ibland kan vara vanskligt att bedöma huruvida någonkan anses ha ett legitimt behov av en personupplysning eller inte. Som tidigarehar underslrukits är bestämmelsen i 19 S andra stycket avsedd att tillämpasendasti fall där del måste anses föreligga ett klart missbruk av möjlighetenatt få ut en personupplysning från den som bedriver kreditupplysningsverksamhet.Mot den nu angivna bakgrunden föreskrivs i sista meningen att ansvar inte skallådömas i ringa fall. Har kredilupplysningsverksamhet bedrivitsutan/ö/'MA7n'eMillstånd, skall register som använts i verksamheten förklarasförverkat, om det ej är uppenbart obilligt. Detsamma gäller, om registeröverlåtits eller upplåtits i strid med 13 § första stycket eller om föreskriftsom meddelais enligt 13 § andra stycket andra meningen ej följts. (Jfr 20 S i promemorieförslagel). Paragrafenhar kompletterats så att förverkande, om det inte är uppenbart obilligt, skallske även för del fall att någon inte har följt en föreskrift avdatainspektionen om hur del skall förfaras med ett register i samband med attkreditupplysningsverksamhet upphör m, m. Inkassolagen (IL) Om den som bedriver kreditupplysningsverksamhet intefullgör vad som åligger honom enligt 10, 11 eller 12 S, får datainspektionenföreliigga vite. Delsamma gäller, om den som bedriver sådan verksamheiunderlåter att lämna tillgång lill handling eller att lämna upplysning i fallsom avses i 16 S första eller andra styckei. (I departementspromemorian föreslogs inle någon ändring av22 S), I 16 S har i ett nytt tredje stycke tagits in en bestämmelse omskvldighet för den som bedriver kreditupplysningsverksamhet genom att utgeirvckt eller därmed jämställd skrift att inom efter utgivandetkostnadsfritt leverera ett exemplar av skriften till dalainspektionen.Leveranspliklen är straffsanktionerad enligt 19 S i dess nya lydelse. Det finnsinte behov av att därjämte ge möjlighet att framtvinga fullgörande avleveransplikten genom vitesföreläggande enligt förevarande paragraf. 1 andrameningen har gjorts ett tillägg som klargör denna begränsning av möjlighetenatt använda vitesföreläggande till fall som avses i 16 S första eller andrastycket. Denna lag träder i kraft, såvitt avser upphävandet av 18 Sden och i övrigt . Utan hinder av första stycket får datainspektionen i etttillståndsärende som avgörs före meddela föreskrift enligt 4 stycket om skyldighet alt anmäla ändring av visst förhållande, såvittangår tid från och med nämnda dag. Ikraftträdandet och övergångsbestämmelserna har behandlatsi avsnittet 4.5, till vilket här får hänvisas. 6.2 Förslaget till lag om ändring i inkassolagen Denna lag gäller indrivning av egen eller annans fordrangenom krav eller annan Inkassoålgärd (inkassoverksamlwi). Med inkassoålgärdförslås åtgärd som innebär annan påtryckning på gäldenären än angivande av tidför betalning eller uppgift om alt fordringen, om den Inle betalas, kommer allöverlämnas lill någon annan för inkasso. Beträffande enskilda personers eller dödsbons indrivningav egna fordring- 1980/81:10 141 ar tUlämpas lagen endast om fordringen har uppkommil inäringsverksamhet 1 § IL eller har övertagits för indrivning. Lagen gäller ej exekutiva myndigheters verksamhei. (Jfr 1 S i promemorieförslaget). Paragrafen anger lagens tillämpningsområde, som enligtförslaget utvidgas i förhållande till vad som har gällt. Frågan häromhar behandlats utförligt i avsnittet 4,3.1. Av paragrafen följer att lagen i fortsättningen kommer attgälla för praktiskt taget all indrivning av fordringar som sker med vidtagandeav inkassoåtgärder. Sådan indrivning kallas i lagen inkassoverksamhet. Undantaggörs endast för dels enskilda fysiska personers eller dödsbons egna åtgärderför indrivning av egna fordringar, förutsatt att fordringen varken haruppkommit i näringsverksamhet eller har övertagits för indrivning, delsexekutiva myndigheters verksamhet. Annorlunda uttryckt innebär bestämmelserna i första ochandra styckena till en böljan att lagen omfattar all inkassoverksamhet somavser indrivning av en fordran för annans räkning eller av en fordran som harövertagits för indrivning. 1 sistnämnda fall är det, rättsligt sett, fråga omindrivning av egen fordran. När det gäller indrivning av egen fordran i övrigtomfattar lagen för det första all inkassoverksamhet som avser indrivning avegen fordran som har uppkommit i näringsverksamhet. Vidare omfattar den allinkassoverksamhet som avser indrivning av egen fordran som tillkommer annanjuridisk person än dödsbo. Till skillnad från vad som har gällt uppställsinte längre något krav på att det skall vara fråga om en inkassoverksamhet somkan betecknas som yrkesmässig. Detta innebär bl. a. alt lagen kommer attomfatta även inkassoverksamhet som är av tillfällig natur och avser en enstakafordran. Vissa av lagens bestämmelser gäller dock inte för sådan mindreomfattande inkassoverksamhet. Detta anges uttryckligen i dessa bestämmelser. En särskild fråga, som dalainspektionen tog upp i sinpromemoria rörande inkassolagen, är i vad mån lagen kan anses tillämplig påinternationellt bedriven inkassoverksamhet. Som har framhållits ideparlemenlspromemo-rian torde denna fråga med hänsyn till lagens uppbyggnadinte kunna ges något enkelt och generellt svar, I viss utsträckning måsteändamålsöverväganden bli avgörande. Spörsmålet lämpar sig därför bäst förbedömande i sådana enskilda fall som kan komma upp i den praktiskatillämpningen. Några riktlinjer kan dock anges. Som har sagts i promemorian torde de bestämmelser avoffentligrättslig natur som är avsedda att ge gäldenären ett skydd mototillbörliga inkassoåtgärder i princip vara tillämpliga på allinkassoverksamhet som riktar sig mot gäldenärer i , även om verksamhetenbedrivs från ett annat land. Ett utländskt rättssubjekt bör sålunda hadatainspektionens tillstånd för att här i Sveriue få utöva inkassoverksamhetsom är av sådan art 1980/81:10 142 oeh omfattning att den omfattas av tillslåndspliktenenligt reglema i 2 S. Inkassoverksamhet som bedrivs från ett annat land motgäldenärer här i står också i och för sig under datainspektionenstillsyn enligt lagen, och inspektionen kan utfärda föreskrifter förverksamheten. Som har påpekats av justitiekanslem i dennes remissyttrande tordedenna möjlighet dock ha ett begränsat praktiskt värde, eftersom någrasanktioner aldrig kan användas mol rättssubjekt som driver sin verksamhet frånutlandet. Det förekommer också inkassoverksamhet som bedrivs frånSverige och riktar sig mot gäldenärer i utlandet. Enligt vad datainspektionenuppgav i sin promemoria har flera större svenska inkassoföretag dotterbolag somhar specialiserat sig på inkassoverksamhet över gränserna, 1 enlighet med vad som har anförts idepartementspromemorian måste den som sålunda i egenskap av ombud eller annarsdriver inkassoverksamhet från anses skyldig att ha tillstånd tillverksamheten, om denna är sådan att den faller under tillståndsplikten enligtinkassolagen. I sammanhanget kan anmärkas att kravet på tillstånd har ställtsupp bl. a. av hänsyn till fordringsägarnas/uppdragsgivarnas intressen (jfravsnittet 4.3.2). Verksamheten står under tillsyn av datainspektionen.Skyldighet torde i och för sig föreligga att iaktta bestämmelserna om godinkassosed i 4-8 SS inkassolagen även i fall då verksamheten riktar sig mot engäldenär i ett annat land. En annan sak är att dessa bestämmelser ocheventuella föreskrifter av datainspektionen, som har påpekats idepartementspromemorian, kan få åsidosättas om de till äventyrs skulle visa sigstå i strid med riittsregler i del land där gäldenären finns eller om de pågrund av innehållet i sådana rättsregler skulle leda lill att borgenärens rättäventyras eller omintetgörs. 1 enlighet med vad som har utvecklats iavsnittet 4.3.1 avgränsas lagens tillämpningsområde här genom alt begreppeninkassoverksamhet oeh inkassoålgärd definieras närmare. Som framgår av detnämnda avsnittet är syftet härmed främst att lämna utrymme för att en borgenäreller dennes ombud sänder ut enkla betalningspåminnelser till en gäldenär utanatt det blir fråga om inkassoverksamhet i lagens inening. En av de frånpraktisk synpunkt viktigaste följderna av dessa definitioner är att bestämmelsernai 5 S om utformningen av krav mot gäldenären inte behöver iakttas, om enanmaning till denne att betala en skuld inte förenas med annan påtryckning änangivande av en-mer eller mindre bestämd -tid inom vilken borgenären önskarerhålla betalning eller uppgift om alt fordringen, om den inle betalas, kommeratt överlämnas till någon annan för inkasso. Det är självfallet inte möjligt att uttömmande ange deandra påtryckningar mot en gäldenär, vilka medför att en anmaning till denneatt betala blir alt betrakta som en inkassoålgärd i lagens mening. Normalt ärdet fråga om att gäldenären hotas med rättsliga eller exekutiva åtgärder, medatt ett kreditavtal eller ett annat avtal kan komma alt sägas upp eller med attborgenären kan komma att innehålla en prestation som han annars 1980/81:10 143 fortlöpande fillhandahåller gäldenären, t. ex. leverans avelektrisk ström 2 § IL eller anslutning till telefonnätet. Som redan tidigaie har framgått avser detundantag från tillämpningen av lagen som följer av andra stycket endast enskildafysiska personers eller dödsbons egna åtgärder för indrivning av egnafordringar. Som har framhållits i departementspromemorian skall med enskildpersons egna åtgärder för indrivning av fordran givetvis jämställas åtgärdersom vidtas av den som i egenskap av förmyndare eller god man är legalställföreträdare för personen i fråga. Som ell dödsbos egna åtgärder förindrivning av en fordran bör anses åtgärder som vidtas av dödsbodelägare ellerboutredningsman. Undantaget för exekutiva myndighetersverksamhet motsvarar vad som gäller f. n. Inkassoverksamhet, som avser indrivning av fordringar förannans räkning eller fordringar som har övertagits för indrivning, får bedrivasendast efter tillstånd av datainspektionen. Otn inkassoverksamheten utgör ett underordnat led i enannan verksamhei och båda verksatnlieterna bedrivs utan förvärvssyfte eUer ominkassoverksamheten bedrivs av ell förelag för ell annat företag inom sammakoncern, behövs tillstånd endast ifall då inkassoverksamheten avser fordringarsom tillkommer eller har övertagils från någon som Inte ulan tillsiånd enligtdenna lag hade kunnat driva In fordringarna. Tillstånd behövs ej för inkassoverksamhet som är avtillfäUig natur och avser endast enstaka fordringar eller som bedrivs avSveriges riksbank. förelag underbankinspektionens tillsyn eller advokat. (Jfr 2 S i promemorieförslaget). Paragrafen anger i vilka fall det krävs tillstånd avdatainspektionen för att bedriva inkassoverksamhet.