prop · G403154 · 1980-12-31 00:00:00 — Högstadomstolen: Även förslagen till ändringar i de båda utlämningslagarna synes välavvägda. Det kan vitsordas atl tillämpningen av den allmänna ullämningslagenmedför avvägningar, som kan motivera att HD hörs. När den som begärs utlämnadsamtycker till atl han utlämnas bortfaller dock detta motiv. Vad angår dennordiska ullämningslagen är förhållandet mellan de nordiska ländernasrättsordningar sådant, att betänkligheter i allmänhet inte kan föreligga motatt en framställning från annat nordiskt land om utlämning bifalls. Genommöjligheterna att - i alla ärenden som överlämnats lill regeringens avgörande -inhämta yttrande från HD, när särskilda skäl föreligger, tillgodoses det behovav en kvalificerad juridisk bedömning av opolitisk natur som i enstaka fall kanföreligga. JustUiekanslernhar ingen erinran mot förslagen. Riksåklagaren:I fråga om utlämningsärenden saknas det anledning atl höra högsta domstolen ide fall vederbörande själv samtycker till att han utlämnas. I övriga ärendenenligt den allmänna ullämningslagen bör såsom anförts i promemorian högstadomstolen fortfarande höras. När det gäller nordiska utlämningsärenden föreslåsden ovillkorliga rätten för den som 1980/81:154 69 avses med framställningen att påkalla prövning i högstadomstolen avskaffad och ersatt med en bestämmelse som ger möjlighet förregeringen att inhämta yttrande från högsta domstolen när särskilda skälföreligger. Främst med hänsyn till den allmänna rättslikhet som föreliggermellan de nordiska länderna inbördes får den nu föreslagna ordningen ansestillgodose rimliga krav på medverkan av domstol i ärenden av denna art. har ingen erinran mot förslaget. Hovrätten över och : Hovrätten tillstyrkerförslaget. Kammarrätten i : Kammarrätten ansluter sig lillde förslag som promemorian innehåller och de skäl som har anförts till stöd fördessa. : De föreslagna ändringarna kan få endastmarginell effekt vad gäller domstolens arbetsbörda, men förbundet finner inteanledning till erinran mot förslaget. : Promemorians förslag ifråga om HD;s medverkan i utlämningsärenden synes välgrundade och torde intestrida mot intresset av nordisk rättslikhet eller någon inlernationellöverenskommelse. Vad gäller lagtextens utformning bör det beaktas attinnehållet i andra stycket av den föreslagna nya 15 a § nordiska ullämningslagenär hämtat från nuvarande 11 §. Eftersom den inledande meningen i sistnämndaparagraf därvid inte har tagits med, framgår det inte längre tydligt avlagtexten att det är HD som skall göra bedömningen huruvida förhandling skallhållas. Föreningen föreslår att 15 a § andra stycket första meningen fårlydelsen "skall hålla förhandling om det bedöms erforderligt".1 övrigt tillstyrks de föreslagna lagändringarna. : Beträffande förslagen att den somfullföljer talan till HD skall vara skyldig alt i sin första inlaga närmareange de omständigheter han åberopar till stöd för att prövningstillstånd skallmeddelas samt atl HD:s dispensprövning får begränsas till omständigheter somhar åberopats i ansökningen får HD anföra följande. Vid tillkomsten av nuvarande regel i 55 kap. 4 § andrastycket RB uttalade föredragande departementschefen (1971 s. 540), att det inte kananses vara för strängt mol en klagande all kräva av honom all han närmare angervilka omständigheter han åberopar lill slöd för sin fullföljd. En sådanprecisering skulle enligl departementschefen i hög grad underlätta för HD attsnabbt nå ett avgörande i tillståndsfrågan och föredragningen skulle i stortsett kunna begränsas till de förhållanden som förts fram i ansökningen. stannade för en "bör"-regel motiverades med all det inte kangenerellt föreskrivas någon påföljd för underlåtenhet att ange dispens-gmnd,eftersom HD inle under alla omständigheter bör vara bunden av de skäl somklaganden anfört. Departementschefen uttalade i anslutning härtill att detligger i partens eget intresse att tydligt ange de omständigheter som motiverardispens och atl om han försummar atl föra fram någon sådan grund han löperrisk att inle få prövningstillstånd. Förhoppningen att klagandena i sill eget inlresse skullekomma att ange dispensgrunder har emellertid i allmänhet inte infriats. Delförekommer i mycket stor ulslräckning atl dispensfrågan inte alls berörs i fullföljdsinla-gornaeller att man bara mer eller mindre ordagrant återger lagtexten i 54 1980/81:154 70 kap.10 § första stycket RB. När dispensgmnder anges sker delta inte sällan på eltslentrianmässigt och konstruerat sätl som avslöjar att syftet med överklagandetär atl förhala verkställigheten eller att det i själva verket inte finns någragrunder atl anföra. Molbakgrund av de erfarenheter som HD sålunda vunnit av det nuvarande systemetanser HD del väl motiverat alt på sätt som föreslagits skärpa reglerna omdispensansökningars innehåll. Även om HD har möjlighet att meddelaprövningstillstånd oberoende av vad parten anfört eller inte anfört, medför denföreslagna ordningen den fördelen att HD som regel kan nöja sig med all prövade anförda dispensskälen eller att ulan ytterligare prövning avslå en ansökansom inte är närmare motiverad. Man kan vidare hoppas vinna att, när parter ochombud nödgas tänka igenom vilka dispensskäl som kan föreligga, fullföljduteblir i en del fall där överklagande annars skulle ske bara slentrianmässigteller i förhalningssyfte. Närdet gäller möjligheten atl erhålla prövningstillstånd på grund av synnerligaskäl, såsom att grund för resning föreligger eller domvilla förekommit elleratt målels utgång i hovrätten uppenbarligen beror på grovt förbiseende ellergrovt misslag, motsvarar förslaget om att endast omständigheter som åberopatsav sökanden behöver beaktas i huvudsak den praxis som lillämpas av HD.Som anförs i promemorian beaktas endasi sådana fel som har påpekats av en parteller som direkl faller i ögonen vid inläsningen av målet. Det är en fördel altdenna praxis nu kommer till uttryck i lagtexten. Vadangår utformningen av 55 kap. 4 § andra slyckel resp. 56 kap. 4 § andra stycketlorde den avsedda innebörden komma till tydligare ullryck, om däri föreskrivsalt käranden/klaganden skall i sin första inlaga "närmare ange deomständigheter som föranleder att prövningstillstånd må meddelas enligl de i54 kap. 10 § angivna grunderna". En sådan formulering kan förebygga delmissförståndet att del skulle vara tillräckligt att hänvisa till lagensbestämmelser om grunderna för prövningstillstånd. Denföreslagna bestämmelsen i 54kap. 12 § RB kan naturligtvis utformas på olika sätl.Lydelsen enligt promemorian får emellertid anses ge etl riktigt uttryck förtanken atl HD inte behöver men väl kan beakta andra skäl för prövningstillståndän dem parten åberopat. Möjligen medför den föreslagna lydelsen behov av enövergångsbestämmelse som anger alt den nya lydelsen inte äger tillämpning närdom eller beslul meddelats av hovrätten före lagens ikraftträdande. Eftersomdelta ter sig tämligen självklart synes dock en sådan bestämmelse kunnaundvaras. Ipromemorian har på goda skäl avvisats tanken atl göra reglerna i 55 kap. 7 §resp. 56 kap. 7 § RB om föreläggande att avhjälpa brisl i fullföljdsinlagatillämpliga på dispensfrågan. Denna ståndpunkt lorde emellertid kräva enjämkning av dessa lagrum så alt 55 kap. 4 § andra stycket resp. 56 kap. 4 §andra stycket undantas (jfr NJA II 1943 s. 713 f). Detta kanlämpligen ske genom att "4 §" byts ut mot "4 § första, tredje ochfemte slyckena" i 55 kap. 7 § resp. "4 § första, Iredje och fjärde slyckena"i 56 kap. 7 §. Att bestämmelserna om föreläggande jämkas på delta sätt innebärinte alt HD blir förhindrad all begära en komplettering, när det ansesbehövligt och meningsfullt. Detkan ifrågasättas, om inte även 55 kap. 4 § iredje slyckel och 56 kap. 4 §tredje stycket RB bör ses över. Med hänsyn till syfiet med de föreslagna ändringarnasynes det tveksamt om man av den som fullföljer talan bör begära, att hanredan i sin första inlaga skall ange de bevis han vill åberopa elc. Prop.1980/81:154 71 Riksåklagaren:--- Ävenom högsla domstolen fortfarande skall ha möjlighetalt meddela prövningstillstånd på gmnder som inte har åberopats av partensätter den föreslagna skärpningen av regeln om dispensansökningarnas innehållett visst tryck på parter och ombud. Eventuellt kan bestämmelsen medverka lillatl hindra de obefogade överklaganden som sker enbart i förhalningssyfte. fall medför bestämmelsen den obestridliga fördelen att högsta domstolen iallmänhet kan nöja sig med att pröva de dispensgmnder som parten har åberopat.När det gäller möjligheten alt få prövningstillstånd på grund av synnerligaskäl innebär förslaget för övrigt en kodifiering av den praxis som redan nu fillämpasav högsta domstolen. Med hänsyn till att ändringar vad gäller processuellabestämmelser i allmänhet blir tillämpliga om inte annat särskilt föreskrivesbör den nya lydelsen av 54 kap. 12 § förses med en övergångsbestämmelseav innebörd att regeln inle är tillämplig när det gäller fullföljd av talan motdom eller beslut som meddelats före ikraftträdandet. Bådefrån de enskildas och det allmännas synpunkt är det angeläget atträttsskipningen sker så snabbt omständigheterna medger. Förslaget atldispensansökningarna skall kunna prövas av en ledamot kommer otvivelaktigt altleda till alt handläggningstiderna nedbringas och öka utrymmet för den rentprejudikatbildande verksamheten. Under förutsättning alt så sker huvudsakligeni okomplicerade fall harjag inle någon erinran mot förslaget i denna del.Regeln bör dock utformas så att avdelning är domför med antingen en eller treledamöter och inle som den föreslagna lagtexten torde medge även med tvåledamöter. Jag vill dock understryka vikten av att dispensfrågan avgörs i denstörre sammansättningen i de fall då denna fråga i sig är av principielltintresse. När del gäller ansökningar om resning och återställande av försuttentid saml besvär över domvilla godtar jag den föreslagna ordningen enligt vilkenärendena normall bör prövas av tre ledamöter. Även här villjag emellertidframhålla att Iveksamma fall eller mål av principiellt inlresse bör avgöras på femmannaavdelning. Domstolsverket:Beträffande lagtextens utformning har DV följande erinran. I promemorianavvisas tanken på att högsta domstolen skulle kunna förelägga revisionskärandeneller klaganden att komplettera sin inlaga med uppgift om vari prejudikalintressetligger. Detta har emellertid inle kommit lill uttryck i förslagel. DV föreslårdärför att 55 kap. 7 § och 56 kap. 7 § ändras så att dettaframgår. Sveahovrätt har ingen erinran mot förslaget. Kammarrätteni : Kammarrätten tillstyrker att en föreskrift införs om att den somsöker prövningstillstånd hos högsta domstolen skall ange grunden för attullstånd bör beviljas. Hurpass effektivt reformen kommer att ulfalla kommer emellertid alt i mycket beropå den högsta instansen själv. Det är sålunda väsenlligt all domstolen åläggersig en stark restriklivilel när det gäller att gå ulöver de grunder somsökanden har angivit. Det torde också vara angeläget att domstolen vidkostnadsprövningen låter brister i aktuellt hänseende från sökandeombud fåpåtaglig effekt när del gäller ersättningen till ombudet. Kammarrätten vilsordar atlde skäl i och för sig är för handen som i promemorian redovisas för atl enmotsvarande ändring inle bör genomföras när del gäller fullföljd tillregeringsrätten. Del ligger dock - inle minst för regeringsrättens egen del -ett avsevärt värde i alt samma förfaranderegler gäller i så stor utsträckningsom möjligt med avseende på rättegången i de båda högsta domstolarna. Kammartättensätter i fråga om det inte är lillräckligl att de skäl som har anförts motändringen för regeringsrättens del 1980/81:154 72 fårfill följd att denna domstol, särskilt när en enskild person själv för sin talan,är förhållandevis generös då det gäller att meddela prövningstillstånd förannan gmnd än vad som har angetts av parten. Det förordas sålunda att sammaordning genomförs för regeringsrätten som för högsta domstolen. Ispecialmofiveringen (s. 39) fill 54 kap. 12 § RB har syftet med de nya bestämmelsernabegränsats i förhållande den allmänna motiveringen (s. 25 f) att iförsta hand gälla sådana obefogade dispensansökningar som huvudsakligen görsför att förhala verkställigheten. Begränsningen är inte påkallad utanbestämmelsen bör ges den vidsträcktare innebörd som anges i den allmännamotiveringen. En sådan reglering hindrar inte att, om del skulleanses motiverat, föreläggande ges om komplettering av gmnden fördispensansökningen. Kammarrättenvill vidare framhålla att det är angeläget att formulären rörande fullföljd avtalan från hovrätt utformas så att det av dem klart framgår att högstadomstolen kan begränsa sin prövning i tillståndsfrågan fill omständigheter somhar åberopats av sökanden. Om samma ordning i aktuellt hänseende införs förregeringsrättens del bör vad som har sagts nu få motsvarande tillämpning på fullföljdshänvisningfrån kammarräti. 7 § och 56 kap. 7 § RB bör utformas så att det klart framgår att domstoleninte behöver meddela föreläggande om avhjälpande av brist i fråga omdispensgrunden, jfr promemorian s. 26 samt förslaget till 55 kap. 4 § andrastycket och 56 kap. 4 § andra stycket RB. Rättegångsutredningen:I promemorians lagförslag sägs - atl en kärande i revisions- ellerbesvärsinlaga .yÄ:a// (och inte som bör) närmare ange de omständigheter hanåberopar lill stöd för att prövningstillstånd skall meddelas. Enligt54 kap. 10 § RB får prövningstillstånd meddelas i två fall. Det ena är att detär av vikt för rättstillämpningen att talan prövas av HD. Av promemoriansmotiv framgår emellertid alt det inte räcker med att ange denna omständighet.Att någonting mera kan krävas av den enskilde anses troligen ligga i lagenskrav på atl käranden skall närmare ange vad han åberopar. Att lagtexten skalltolkas på det angivna sättet anser vi inte vara oemotsägligt. Vivill i delta sammanhang tillägga att vi betvivlar alt utbytet av ordet bör motordet skaU kommer att leda någon mera betydande förbättring av revisions-och besvärsinlagornas innehåll på den berörda punkten. Att man ställer ökadekrav på käranden kan vi emellertid godta, även om det skäl som i promemoriananförs härför (nederst på sidan 25) närmast går i motsatt riktning. Att denenskildes intresse - som del påstås - inte skall tillmätas någon betydelse ären dålig bakgrund för att ställa ökade krav på honom. Enannan innebörd av förslaget är enligt motiven att dispensfrågan skall tas upp tillprövning även i det fall att dispensgrunden är bristfälligt angiven, dvs. utanatt kärande ges möjlighet att komplettera sin inlaga. Den ordningen är kanskevälbehövlig, men den torde sakna stöd i lag. Av 55 kap. 7 § och 56 kap. 7 § fåri stället anses framgå att käranden skall ges tillfälle alt inkomma medbehövliga kompletteringar. Domareförbundet:I samband med tillkomsten av fullföljdsreg-ler uttaladedepartementschefen, att HD inte borde vara under alla omständigheter bunden avde skäl klaganden anfört samt all del därför inte kunde generelll föreskrivaspåföljd för underlåtenhet att ange dispensgrund och atl ovillkorlig skyldighetatt ange sådan grund då inle heller bor- 1980/81:154 73 deföreskrivas (prop. 1971:45 s. 94). Utvecklingen efter 1971 ger, som närmarebeskrivs i promemorian, fog för alt ifrågasätta eU dylikt ställningstagande.Arbetsgruppen föreslår nu aU skyldighet atl ange dispensskäl förenas med enregel att HD äger begränsa prövningen lill skäl som klaganden anfört. DeUaförslag kan visserligen synas svårförenligt med ell bibehållande av HD:s ex officioprövning.Det ter sig emellertid i praktiken rimligt alt begära atl den som klagar lillhögsta instans preciserar de skäl som enligt hans mening medför atl dispensgmndföreligger. AU det därvid inle är tillräckligt alt hänvisa lill lagensbestämmelser om prövningstillstånd är självklart. Det kan möjligenifrågasättas om della ändå inle borde komma klart uttryck i 55:4 andrastycket och 56:4 andra stycket. Del förhållandel alt HD som regel kan nöja sigmed all pröva de anförda dispensskälen eller avslå ansökan som inle är närmaremotiverad torde medföra en väsentlig fördel i effektiviletshänseende. Närdet gäller möjligheten att erhålla prövningstillstånd på grund av synnerligaskäl synes förslaget i huvudsak överensstämma med den praxis som redan nutillämpas i HD. Reglernai 55:7 och 56:7 lorde böra jämkas så alt det framgår aU föreläggande inlebehöver utfärdas i fråga om utebliven motivering för prövningsfillstånd. Detkan ifrågasättas om den föreslagna lydelsen av 54:12 bör kompletteras av enövergångsbestämmelse med innehåll atl 54:12 ej skall tillämpas belräffandeavgörande av hovräu som meddelats före . Revisionssekreterareföreningen:Under mbriken "Dispensansökningars innehåll" föreslås allrevisionskäranden resp. klaganden iA:a// ange de omständigheter som åberopas tillstöd för prövningstillstånd. Denna skärpning tillstyrks på de i promemorianangivna grunderna. HD:s möjlighet att bevilja dispens på grunder som inte haråberopats av den ändringssökande bör kvarstå. Särskilt i specialmål är det inteovanligt att domstolarna har en långt gående officialprövning. 1 sådana mål inle krävas all revisionskäranden resp. klaganden uttömmande skall angeskälen för dispens. Därför måste HD även i fortsättningen i mänga specialmålavgöra frågan om dispens på grundval av domstolens egen kännedom om räuslägetpå ifrågavarande område. Såsomuttalats i promemorian (s. 11 och 25) skall HD vid dispensprövningen inte varabunden av vad klagande åberopat som skäl för prövningsUllstånd. HD skall som prejudikaUnslansverka för den räUsbildande verksamhelen i princip oberoende av den enskildapartens förmåga atl ange prejudikatskäl. Detla bör med hänsyn lill denföreslagna och ovan tillstyrkta ändringen i 55 kap. 4 § andra slyckel RB ochmotsvarigheten i 56 kap. RB komma lill positivt uttryck. Den föreslagna nya 12§ i 54 kap. RB, enligt vilken behandlingen av frågor huruvidaprövningstillstånd skall meddelas får begränsas fill omständigheter som haråberopats av sökanden, ger enligt föreningens uppfattning inte tillräckligttydligt uttryck åt den ovan uttalade grundsatsen. Föreningen föreslår därför aU54 kap. 12 § RB istället erhåller följande lydelse; "Vid behandling avfrågor huruvida prövningstillstånd skall meddelas får ävenbeakta omständigheter som inte har åberopats av sökanden." Av vikt synes vara vad somanförs (s. 26) för de fall att dispensgrund inte anges. Föreningen anser inte aftparten obligatoriskt bör ges tillfälle till komplettering. Ansökningen börunder alla förhållanden prövas i sak. Det kan antas aU det därvid inte kommeratt göras någon skillnad mellan mål i vilka inlagan till HD - trots lagensföreskrift - saknar angiven dispensgrund och sådana i vilka grunder ulanbärkraft angivils. 1980/81:154 74 Vadsedan gäller frågor om dispens enligl 54 kap. 10 § 2 RB lorde del ligga isakens natur att sådant prövningstillstånd alltjämt bör kunna meddelas oavsettom det är part, revisionssekreterare eller ledamot som upptäcker anledningdärtill. Om54 kap. 12 § RB får den lydelse som föreslås i promemorian bör en övergångsbestämmelseövervägas. Nya processrältsliga regler tillämpas om inte annat sägs även i målsom har anhängiggjorts före lagändringen. Verkan av en processhandling ansesemellertid allmänt böra bedömas efter de lagregler som gällde när den förelogs.Mol denna bakgrund vill föreningen sätta i fråga om det är möjligt alttillämpa den i promemorian föreslagna regeln i mål där talan har fullföljts tillHD före ikraftträdandet. Revisionskärande och klagande har ju enligt nugällande regler inte någon skyldighet att ange skälen för prövningstillstånd.Av praktiska skäl bör tidpunkten för hovrättens dom hellre än tidpunkten för fullföljdsinlagansingivande vara avgörande för frågan om äldre eller ny lag skall lillämpas.Övergångsbestämmelserna lill RB föreslås därför kompletterade med en regel atl54 kap. 12 § RB inte skall tillämpas i mål eller ärende där hovrätten harmeddelat dom eller beslul före den Ijuli 1981. Högstadomstolen: Av de förslag som läggs fram i promemorian i syfte atl minska HD;sarbetsbörda när det gäller andra uppgifter än prejudikatbildningen är detframför allt förslaget atl dispensansökningar skall kunna prövas av en ledamotsom är av inlresse. Övriga förslag kommer otvivelaktigt att bidra lill altangivna syftet nås, men man måste räkna med alt de varken var för sig eller enssammantagna medför någon mera betydande minskning av arbetsbördan. Däremotfinns det utsikter alt ett förfarande som innebär att vissa dispensansökningarprövas av en ledamot efter föredragning av en revisionssekreterare kan geledamöterna betydligt mera tid till den dömande - och sålunda i principprejudikatbildande - verksamhelen. Med en lämplig utveckling av formerna församverkan mellan föredragande och ledamot bör delsamma i viss utsträckninggälla även föredragandenas verksamhet. Däremot lorde arbetsbördan förkanslipersonalen inte minska. Under en övergångstid, medan den nuvarandebalansen avarbetas, kan tvärtom en viss personalförstärkning påavdelningskanslierna bli nödvändig. Ettviktigi krav på rättsskipningen måste vara alt den är så snabb som hänsynentill rättssäkerheten medger. De senasle årens ökande tillströmning av mål tillHD och den på gmnd därav växande balansen medför att den slutligahandläggningen av många mål försenas. innebär att i tvistemål denslutligt vinnande parten får vänta allt på alt komma sin rättresp. att i brottmål verkställigheten av slutlig dom, som är fällande,fördröjs. I den belydande andel av målen vari dispensansökningen saknar varjeutsikt alt vinna bifall framstår olägenheterna av en sådan försening medsärskild tydlighet. Men det är naturligtvis inte mindre allvarligt, atlhandläggningen av de dispenserade målen fördröjs och att det alltså tar längretid innan prejudikat kan komma till stånd i olika rättsfrågor. Om förfarandetvid prövningen av dispensansökningar förenklas, bör detta leda till atl dengenomsnittliga handläggningstiden förkortas. Närdel gäller att ta ståndpunkt till del angivna förslaget med hänsyn till Prop.1980/81:154 75 parternasrättssäkerhet gör sig något olika synpunkter gällande beträffande de skildadispensgrunderna. Såvitt angår prövningen av huruvida etl mål är lämpat somunderlag för prejudikatbildning kan inga betänkligheter föreligga mot alt låtavissa dispensansökningar prövas av en enda ledamot, under förutsättning alt defall då della får ske avgränsas på lämpligl sätt. En sådan avgränsning kan skegenom bestämmelser i arbetsordningen. Parterna har uppenbarligen i regel inteintresse av prejudikatfrågan som sådan. En prejudikatdispens kan exempelvismeddelas i syfte att slå fast atl hovrättens avgörande är rikligt. För denvinnande parten innebär emellertid detta att han får vänta pä att komma tillsin rätt. Om man genom att minska HD:s arbete med dispensprövningen kan ägnamera tid åt de framsläppta målen, blir slutresultatet till fördel förprejudikatbildningen. Allvarligarefrån de enskilda parternas synpunkt kan förslaget synas vara när fråga är omden andra dispensgrunden, nämligen när det föreligger synnerliga skäl atl talanprövas av HD, såsom atl grund för resning föreligger eller domvilla förekommiteller all målets utgång i hovrätten uppenbarligen beror på grovt förbiseendeeller grovt misslag. Till en början må emellertid framhållas atl i förhållandetill det stora antalet dispensansökningar är fall när denna dispensgrundverkligen föreligger sällsynta. Del är också rimligt alt så är fallel.Sökandens talan har tidigare prövats i minst två instanser. Hovrätterna är vällämpade att i princip utgöra sista instans vid den sakliga prövningen. Härtillkommer, att om en sådan dispensgrund som det nu är fråga om verkligenföreligger, detla förhållande jämförelsevis lätt kan påvisas av den missnöjdaparten. Det bör i detta sammanhang också understrykas, altrevisionssekreterarna har flerårig domarerfarenhet från tingsrätt och hovrättoch är väl lämpade atl bedöma frågor av delta slag.