prop · G403165 · 1980-12-31 00:00:00 — Skäl kan då föreligga alt låta ägarna lilldelbara fastigheter ensamma bära kostnaderna. Enligl59 och 68 §§ BL kan fördelningsnormen inom ell område utgöras av omfattningenav den enligt stadsplanen på fastigheten medgivna bebyggelsen, fastigheternassloriek eller annan skälig gmnd. Huvudskälettill atl fastighetsägaren bör betala för galor och andra allmänna platser är,som jag har understrukit, all allmänna platser i allmänhet ulgör enförutsättning för hela exploateringen och all fastighetsägaren säledes harsärskild nytta av genomförandel av galor m.m. leder till slutsatsen allju högre exploateringsgrad som är tillåten för en fastighet deslo större nyttahar fastighetsägaren av aU galor och andra allmänna platser utförs. Den igällande bestämmelser angivna fördelningsgrunden medgiven bebyggelse hänförsig i princip till nyttan. Fördelningsgrunden tomtstoriek kan däremot sägasmera slå i relation lill de kostnader som fastigheten för med sig, eftersom detmed stora tomter blir färre ägare som skall betala en given gatulängd. Bebyggelseförhållanden ochfastighetsanvändning varierar naturligtvis i hög grad mellan olika områden.Vilken fördelningsgrund som bör tillämpas måste därför bestämmas med hänsyntill förhållandena i del särskilda fallet. På valet av fördelningsgrunderinverkar också vilka koslnader som ingår i fördelningsbeloppet och huravgränsningen av belalningsområdel har gjorts. 1 det försök som utfördes iVästerås (bilaga 4) användes variationer av gmndavgifl, avgift perkvadratmeter tomtarea, avgift per kvadratmeter våningsarea och taxeringsvärdenför alt man i de olika beräkningsområdena skulle finna så skäligafördelningsnormer som möjligt. Delta arbele bör kunna vara till nytta förkommunerna även med den ordning som jag nu föreslår för områdesvis fördelningav kostnader. Jag vill emellertid understryka att det torde vara omöjligt attexakt beräkna varje fastighets andel av den lolala nyttan av olika anläggningarför fastigheterna i området. Vad det gäller är all finna sädana normer som geren kostnadsfördelning som kan uppfattas som rimlig av de fastighetsägare somskall betala. Särskilt viktigt är naturligtvis atl jämförbara fasligheter intebehandlas olika. Är bebyggelsen i ett område helt likartad kan del således varabefogat alt fördela kostnaderna efter huvudlal. Även en fördelning efterfastigheternas taxeringsvärden kan vara användbar. Viden ändring av lagreglerna i BL bör anges atl fördelningen skall ske eflerskälig och rättvis grund. Det bör sedan ankomma på kommunfullmäktige att efterutredning bestämma vilka grunder som skall gälla för fördelningen avkostnaderna i etl visst område. kan del visa sig möjligt att användasamma fördelningsnormer för flera områden. lorde dock mera sällan kunnaske i fräga om förtätnings- och förnyelseområden där 1980/81:165 33 förhållandenaofta varierar starkt mellan olika områden. Upprustning av gatunätet medförmånga gånger att t. ex. vissa fastigheter medges en ökad exploateringsgradmedan andra skall vara oförändrade. 2.5.3Kostnadsersättning för gatudel m. m. Ävenom man inför nya regler om fördelning av kostnader inom områden, finns det somjag tidigare anförde (avsnitt 2.5) goda skäl alt behålla en regel om ersättningför kostnaden för gatan framför en fastighet. Jag angav samlidigl nägra fall dåen regel med den innebörden kan komma till användning. På grund av 154§ BL medfören sådan regel - liksom - atl fastighetsägaren kan bli skyldig att bidratill kostnaderna även för andra allmänna platser än själva gatan. Omfastigheten är belägen vid torg, park eller annan sådan allmän plats, skallnämligen marken framför fastigheten anses som gala lill en bredd som motsvarar5/4 av den högsla tillåtna hushöjden enligt den stadsplan som gällde när gatanupplåts för allmänt begagnande. Även om det således kanuppkomma skyldighet för fastighetsägaren all bidra till kostnaderna för torg,parker och andra allmänna platser, kan en regel om skyldighet att ersättaenbart kostnaden för galan framför fastigheten ibland aktualiserarättvisefrågor. Om det t. ex. vid en utvidgning av elt stadspianeområde endasttillkommer vissa gator och kommunen finner det lämpligt att låta varjefastighet betala gatan framför fastigheten, kan orättvisor uppkomma, omanläggningar i det befintliga området avses betjäna även de nya fastigheterna.En sådan utvidgning torde emellertid ofta medföra krav på förbättring ellerkomplettering av anläggningarna inom området. När ersättning för detta tas ut,kan ev. orättvisor korrigeras genom att hänsyn tas till att de nytillkomnafastigheterna inte har deltagit i betalningen av de ursprungligaanläggningskostnaderna. Denregel som jag nu har diskuterat bör ha den innebörden att kommunen, om del ärlämpligt, får bestämma atl anläggnings- och förbättringskostnaderna för engata skall betalas av fastighetsägarna utmed gatan. Ersättningsskyldigheten förvarje fastighetsägare bör omfalta halva koslnaden för gatan framförfastigheten. Jag återkommer lill dessa frägor i specialmotiveringen. Vad jag i det föregåendehar föreslagit i fråga om kostnadsunderlagel, om samordningen av mark- ochbyggnadskostnader och om möjligheterna för fastighetsägarna att få jämkning aversättningen i vissa situationer bör gälla även när den nu avsedda regelntillämpas. 3 1980/81. 1980/81:165 34 Nären kommun skall la ut ersättning för gatumark har kommunen först attvälja om huvudregeln om ersättning för mark lill gatan framför varje fastighetskall tillämpas eller om den skall utnyttja möjlighelen enligt 59 § att utverkatillstånd av att beräkna och fördela marker-sättningen områdesvisefler lämplig norm. Om kommunen överväger alt fördela kostnaderna för ellområde, skall kommunfullmäktige enligl 25 § BS ulreda frågan och uppgöra detförslag som ulredningen kan föranleda. Förslagel skall sedan ställas ut förgranskning , minst , efter det alt kungörelse om dettahar skelt i ortstidning. Dessulom skall, med visst undantag, underrättelse omutställandet tillställas de markägare vilkas rätt berörs av förslaget. Närtiden för granskning har gäll ut, får fullmäktige beslula om framställning tilllänsstyrelsen. Enligl 59 § andra stycket BL fär regeringen, om del föreliggersynnerliga skäl, förordna om ändring i beslut omområdesfördelning. Närdet gäller bestämmelser om gatubyggnadskoslnader får som jag har nämntfullmäktige meddela sådana bestämmelser för kommunen i dess helhet eller förviss del av kommunen. Om en kommun vill använda sig av den möjligheten, gälleri fråga om förfarandet de nämnda bestämmelserna i 25 § BS med visstundanlag. Lägger bestämmelserna nya förpliktelser på fastighetsägare, skallbestämmelserna underställas prövning. Om det finns särskildanledning lill det, får med eget utlåtande överlämna ärendei tillregeringen för avgörande. Ävenmed mitt förslag till gatukostnadsregler bör det ankomma pä kommunfullmäktigeatt beslula om utnytfiande av finansieringsmöjligheterna. När det gäller delförfarande som skall föregå fullmäktiges beslut, anser jag alt de nuvarandebestämmelserna i 25 § BS med vissa smärre förändringar kan behållas vidområdesvis kostnadsfördelning. Jag återkommer till förfarandefrågan ispecialmotiveringen. Beträffandefrågan om underställning villjag framhålla följande. I propositionen(1980/81:80) Ökad självstyrelse och minskad byråkrati har regeringenförordat att utvecklingen med alt minska antalet underställningspliktigaärendegmpper bör fortsätta. Chefen för kommundepartementet uttalade därvid (s.16) atl del befogade i den generella form av statskontroll som underställningulgör kan sättas i fråga. Han framhöll bl.a. att det politiska ansvarettillsammans med möjligheten att anföra kommunalbesvär och ett utvecklat systemför ett förtroendefullt samarbete mellan statliga och kommunala organ utgör engod garanti för att de kommunala uppgifterna fullgörs på ett tillfredsställandesätt med hänsyn lill såväl laglighet som lämplighet. Underställningsförfarandethar som regel till syfte all garantera laglighet och skälighet hos de kommunalabesluten. Det kan gälla rättssäkerheten för den enskilde, likställighetsfrågorm.m. När det gäller gatukostnadsfrågorna bör i BL anges de ramar förersällning inom vilka kommunen har atl Prop.1980/81:165 35 De beslut som jag här har behandlal och somskall fattas av fullmäktige rör främst de övergripande frågorna om hur man inomkommunen skall använda de möjligheler till avgiftsfinansiering av gator m.m.som lagreglerna medger. Vad som är viktigi för de enskilda kommunmedlemmarnaoch fastighetsägarna i kommunen torde i främsta rummet vara atl defullmäktigebeslut som skall ligga till grund för den närmare beräkningen avderas ersättningsskyldighet ligger inom ramen för vad som är lillåtligt enligllagreglerna och alt grunderna för ersällningsberäkningen uppfyller de allmännakraven på likställighet. Eftersom kommunerna är kompetenta atl klaradessa frågor på elt fulll tillfredsställande sätt och då fullmäktiges beslulkan överprövas i den ordning som gäller för kommu-nalbesvUr, anser jag inte atldet finns någon anledning alt behälla dagens krav på underställning. Somprövningsgrund för kommunalbesvär gäller nämligen enligt 7 kap. 1 §kommunallagen (1977: 179) bl.a. all del överklagade beslutet slår i strid motlag eller annan författning eller att det vilar på orättvis grund. Frågan omberäkning av de ersättningsbelopp som de enskilda faslig-hetsägarna skallbetala bör av naturiiga skäl överiämnas lill etl verkställande organ ikommunen. Den frågan rymmer åtskilliga ställningstaganden av vilka vissa redanhar behandlats. Jag tänker då bl.a. på vilka belopp som skall ligga till grundför ersällningsberäkningen och huruvida ersättningsbeloppen skall jämkas. Äventillämpningen av de fördelningsnormer som kommunfullmäktige beslutar om lordekomma all kräva särskilda bedömningar i många enskilda fall. Del kommernaturligtvis att uppkomma tvister mellan den enskilde fastighetsägaren ochkommunen huruvida det framräknade ersättningsbeloppet är förenligt med deregler som skall gälla för beräkningen. Sådana tvister om ersättningsskyldighetensomfattning bör, i likhet med vad som gäller (65 och 69 §§ BL), prövas avfaslighets-domstol på talan av endera parten. Skyldighet atl betala ersättning för gatukostnaderföreligger, med vissa undanlag, endast för ägare av sådana fasligheter somöverensstämmer med tomtindelning (56, 67 och 155 §§ BL). Vid galukostnadsutredningens kommunbesök framfördes bl.a.alt det skulle vara en fördel om kommunen för all kräva ersättning inte behövdeavvakla genomförande av fastighetsbildning enligt gällande tomtindelning,eftersom fastighetsägaren med nuvarande ordning i vissa fall har möjlighet attfördröja ersättningsskyldighetens inträde. Varje för bebyggelse användbarfastighet borde i stället bidra till gatukostnaderna, oavsett om fastighetenöverensstämmer med tomtindelning eller inle. Eftersom möjlighel finns för den enskilde fastighetsägarenatl ta inilialiv till fastighetsbildning och all utnyttja kvarlersmarken närplanen är fastställd, kan det knappast finnas nägra betänkligheter mot atlsläppa kravet Prop.1980/81:165 36 på lomtbildning för ersättningsskyldighetens inträde. Jagvill också påpeka all fastighetsbildning i sladsplaneområden numera inle sällansker ulan föregående tomtindelning. Jag föreslår därför att kravet pätomtindelning nu upphävs. I den mån delar av en fastighet skall överföras tillannan fastighet efler det all ersättning för gatukostnader har erlagls, kanfaslig-helsägaren kompensera sig för galukoslnadsersällningen till den del denbelöper på mark som skall frångå fastigheten. Någol skäl all t. ex. begränsaersättningsskyldigheten till fastigheter som får bebyggas anser jag inle finns.De förslag till jämkningsmöjligheler som jag har lagl fram anser jag varatillräckliga för all rimliga resullal skall åstadkommas vidersättnings-bestämningen. Del finns inle heller någon anledning atl låtaersättningsskyldigheten vara beroende av om en fastighet är bebyggd ellerinte. Enligl gällande ordning i BL inträder betalningsskyldighetenför markersättning i mån av gatas upplåtande lill allmänl begagnande (63§). Ifråga om ersättning för gatubyggnadskostnad skall tidpunkten för ersättningenserläggande anges i gatubyggnadskostnadsbeslämmelserna (68§). När engata upplåts till allmänt begagnande skall den till bredd och höjdlägeöverensstämma med stadsplanen. Länsslyrelsen kan dock under vissafömtsättningar medge avvikelse från detla krav tills vidare eller under visstid. Som jag förut har framhållit skall gatan, när den upplåts, vara förseddmed beläggning efter behovet och ortens sed samt med erforderlig gångbana ochnödig anordning för vattnets avrinnande. Plantering eller annan särskildanordning, som gatan skall vara försedd med enligt stadsplanen, skall om del ärmöjligt utföras i samband med alt galan ställs i ordning men annars så snartdet kan ske efter gatans upplåtande. Dessa regler skall också tillämpas påannan allmän plats (52§). Enligt 49 och 50 §§ ankommer del på kommunen alt iprincip upplåta gala lill allmänt begagnande allt efter som bebyggandet avfastigheterna fortskrider kvarter efler kvarter. Särskillinom fördelningsområden kan det komma att inträffa all samlliga anläggningarinle färdigställs i etl sammanhang. torde avsevärd tid kunna förflyta innant.ex. en förnyelse av etl område är hell genomförd. Del kan då vara nödvändiglför kommunen att ta ul kostnaderna etappvis. Då enligt min uppfattning någonförskottsdebitering inte bör komma i fråga, bör del föreskrivas allfastighetsägarens ersättningsskyldighet inträder när den anläggning somersättningen avser kan användas för sill ändamål. Det bör vidare föreskrivasall ersättningsskyldigheten skall fullgöras vid anfordran. Om t. ex. en kommunav olika skäl medgivits anstånd med att utföra en gata enligt föreskrifierna i52 § BL, kan kommunen med de angivna reglerna välja alt ta ut ersättning fördet provisoriska utförandel i ett första steg, om man bedömer att avsevärd tidkommer all förflyta innan gatan kommer att helt färdigställas enligt stadsplanen.Även i de fall 1980/81:165 37 dåkommunen avser att utföra vissa anordningar i anslutning lill en gala, park e.d. efler det att den allmänna platsen har upplåtits, bör det ankomma påkommunen att bestämma om ersättning skall krävas i ett sammanhang när allaanordningar är klara eller om ersättning först skall tas ut för självaanläggandet av den allmänna platsen. Mittförslag innebär således att det är kommunen som avgör närgatu-koslnadsersätlningar förfaller till betalning. Det normala bör vara alt ersättningför nedlagda kostnader krävs inom inle alltför lång fid efter del att arbetenahar utförts. Tiden mellan ersättningsskyldighetens inträde och förfallodagentorde emellertid i vissa fall kunna bli lång. Bl.a. därför bör det särskilt föreskrivasatt en ny ägare, när skyldighet alt betala ersällning har inträtt, är bunden aversättningsskyldigheten i samma omfattning som en tidigare ägare (jf''-66§ BL).I enlighet med vad som normall gäller vid fastighetsöverlåtelser bör dock en nyägare av en fastighet inte svara mol kommunen för sådan ersättning som harförfallit till betalning före tillträdesdagen. Anläggningsavgifterkan komma atl uppgå fill betydande belopp. Av de räkneexempel som har gjorts iVästerås-försöket kan man dra slutsatsen att ersättningsbelopp på ca 30000 kr.för ett småhus inte blir ovanliga. Ersättningar kan också komma att tas ul isådana fall då del finns små möjligheter att få lån för atl betalaersättningen. Enligt nu gällande regler har fastighetsägare rätt all erläggaersättningen genom avbetalning, dock minst med en tiondel århgen, om godtagbarsäkerhet slälls (63 § BL). Även i fortsättningen bör möjlighel till avbetalningfinnas. Som jag har framhållit, kan man räkna med att kommunernasinsalser i hög utsträckning kommer att inriktas på förtätnings- ochförnyelseområden. De utvidgade möjligheter till kostnadstäckning som jag harföreslagil innebär atl ägare till äldre fasligheler kan komma att utsättas förersättningskrav, vilket kan medföra stora problem för faslighelsägare med småekonomiska resurser, t.ex. äldre pensionärer. Del bör därför föreskrivas altbetalningsvillkoren skall jämkas om de är alltför betungande för fastighetsägaren.Jag återkommer till delta i specialmotiveringen. Säkerställandeav kommunens fordran m.m. I 38§ BL föreskrivs bl. a. att nybyggnad inle fär ske innan skyldighet all utge delbidrag lill kostnad för gala som belöper på fastigheten har blivit fullgjordeller nöjaktig säkerhet har blivit ställd. Förbudet mol nybyggnad gäller ävenför en ny ägare av tomt, som har sålts efter del atl faslighetensbidragsskyldighel har förfallit till betalning (m.fl. Byggnadslagstiftningen1970 s. 174). Enligtgatukoslnadsulredningen finns del vissa skäl som talar för attnybyggnadsförbudet i 38 § BL bör upphävas. 1980/81:165 38 attkravel på säkerhel vållar administrativa besvär för kommunerna saml att någolmolsvarande krav inte finns när det gäller t. ex. va- och Qärrvärmeanläggningar.Mot ett upphävande talar enligt ulredningen bl.a. alt det främst inomförnyelseområden kan förflyta lång lid från del att kommunen påbörjar sinaarbelen lill dess alt betalningsskyldigheten inträder. För många kommuner tordedessulom kravet på säkerhet utgöra etl lämpligt och enkelt påtryckningsmedelför all få ersättningen betald. Bl.a. med hänsyn härtill finns det enliglulredningen inle tillräckliga skäl att ändra 38§BL. Endastett par av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan har motsatt sigutredningens förslag i denna del. Föregen del anser jag i likhet med ulredningen alt bestämmelsen även framdeleskommer alt ha belydelse för kommunerna och alt del inle finns tillräckliga skälatl upphäva den. Enigt64 § BL kan en kommun, sedan stadsplan har blivit fastställd, påkallafastställande av den ersällning som en tomtägare skall betala för gatumark. Iparagrafen föreskrivs också all en kommun, även innan tomtindelning har skett,får påkalla beslämmande av den ersättningsskyldighet för värdet av gatumark somenligt huvudreglerna om galumarksersältning kan komma atl åläggas blivandetomtägare inom kvarteret. Del fastställda ersällningsbeloppel skall sedantomlindelning har skelt fördelas mellan tomtägarna enligt de vanliga reglerna i56-59 §§ eller 62 § första stycket. Jämkning kari därefter ske enligt reglernahärom. Ett sådant beslämmande har ansetts i första hand erforderligt för altersättningsskyldigheten för en viss tomt inom området skall kunna fastställas ide fall beslut enligl 59 § om områdesvis fördelning har meddelats för eltområde i vilket ingår mark som inle har tomlindelals. Dei 64 § föreskrivna möjligheterna för en kommun alt påkalla fastställelse avmarkersältningar har i nuvarande system haft en begränsad betydelse. Dethänger samman bl.a. med alt kommunerna inte har kunnal kräva ersättning innanen gala har upplåtits lill allmänt begagnande. Del förslag som jag har laglfram innebär bl.a. alt särskild markersältning inte skall las ut, attersättningsskyldigheten inträder när den anläggning som ersättningen avser kananvändas för sitt ändamål och all ersättningsskyldigheten inte är beroende avatt fastigheten överensstämmer med tomtindelning. Det finns därförfortsättningsvis inle något behov av 64 § BL eller någon motsvarighet till den.Jag föreslår därför att paragrafen upphävs. Somjag fömt har nämnt föreskrivs i 154 § BL all, om en faslighet är belägen vidtorg, park eller annan sådan allmän plats, marken framför fastigheten skallanses som gala till en bredd motsvarande fem flärdedelar av den på fastighetenenligl stadsplanen vid gatans upplåtande till allmänt begagnande tillåtnahögsla hushöjden. Dessa bestämmelser får alltjämt betydelse i de fall då enkommun använder sig av möjligheten all la ul ersättning för gatukostnader utanall göra någon områdesvis fördelning. 1980/81:165 39 Enligt min mening saknas det anledning all ändra dessaföreskrifter. Paragrafen bör således finnas kvar oförändrad. I 72§ BLföreskrivs alt ägare av fastighet i vissa fall inle skall vara skyldig att utgeersättning för gatumark. Bestämmelsen är tillämplig när en fastighetsägareenligl förordnande härom skall utan lösen överlåta mark till kommunen. Eftersomkommunen enligt vad jag har föreslagil endasi får la ut ersättning för sinakoslnader för gator m.m. kommer föreskriften alt sakna betydelse. Den bördärför upphävas. De ändringar som jag har föreslagit ansluterförhållandevis nära till nu gällande regler om galumarksersältning och ersällningför gatubyggnadskostnad. Med hänsyn härtill torde kommunerna inle behövasärskill för att anpassa sina rutiner till den nya ordningen. Enliglmin mening bör de nya reglerna träda i kraft . Jag kommer atli specialmotiveringen redogöra för de övergångsbestämmelser som behövs. I enlighet med vad jag nu har anförl har inombostadsdepartementet upprättats förslag lill 1. lag om ändringi byggnadslagen (1947: 385), 2. lag om ändringi byggnadsstadgan (1959:612). Förslagen bör fogas till regeringsprolokollel i deltaärende som bilagu 5. 4.1 Förslaget till lag om ändring i byggnadslagen(1947:385) Om gutukostnuder m. m. Om en kommun skall anlägga eller förbättra gator och andraallmänna platser inom områden med stadsplan, får kommunfullmäktige besluta allkoslnader för sådana åtgärder som är avsedda atl lillgodose ell visst områdesbehov av allmänna platser och anordningar som normalt hör till allmänna platserskall betalas av ägarna lill fastigheterna inom området. Kostnadernaskall fördelas mellan fastigheterna efter skälig och rättvis grund. Kommunfullmäktigebeslutar om avgränsningen av det område inom vilket fördelning skall ske, omkoslnader som skall fördelas saml om grunderna för fördelningen. I överensslämmelse med vad jag har föreslagil i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.5.2) öppnas enligt 56 § första stycketmöjlighet för kom- Prop.1980/81:165 40 muner att genom avgifler från fastighetsägama inom ettvisst område täcka samlliga kostnader för atl anordna och förbättra sådanaallmänna platser som behövs för området. Denna möjlighel föreligger dock endasibeträffande allmänna platser som är belägna inom områden med stadsplan. Ävenom det inte är nödvändigl, torde det dock som jag har anfört blivanligt alt gränserna för fördelningsområdet kommer atl sammanfalla medgränserna för den stadsplan som gäller för området. När det gäller frågan om ersältningsgilla kostnader harjag i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.1) närmare redovisat vilka lyperav koslnader för gator och andra anläggningar som skall kunna räknas in i koslnadsunderlagelför fördelning. Koslnader får las ut inle bara vid nyanläggning ulan ocksävid förbällring av befintliga anläggningar. Med förbättring förstås ävenkomplettering med sädana anordningar som normalt hör till allmänna platser.Sådan upprustning av gator m. m. som hänger samman med atl underhållet hareftersatts bör räknas lill driftkostnader lill den del gatans ursprungligakvaliteter inte höjs. kan del givelvis vara svårt alt dra gränsenmellan underhåll och förbällring. Enligt min mening behöver dock inle deltaleda lill några egenlliga problem. Kommunerna lorde ha lillräcklig erfarenhetpå området för att dessa gränsfall skall kunna lösas på elt tillfredsställandesätt. I denallmänna motiveringen harjag framhållit att fastigheternas nytta avanläggningarna bör tigga lill grund för beräkning av ersättningsskyldigheten.Detta har, när det gäller fördelning av kostnaderna inom ell område, uttrycktspå det sättet att kommunen får begära ersällning endasi för kostnaderna försådana åtgärder som krävs för atl tillgodose etl visst områdes behov avallmänna platser. Som framgår av den allmänna motiveringen fär t.ex.ersättning inle las ut för koslnader för större trafikleder. 1 den månanläggningar, som i och för sig fär räknas in i koslnadsunderlagel förfördelningen, dimensioneras så all kostnaderna blir betydligt större än vad somär normalt för ett område av det slag som kostnadsfördelningen rör, får enberäkning göras av hur slor del av koslnaden som del kan anses skäligt atlräkna in i koslnadsunderiagel.