prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — fårdel anses uteslutet, att borgenären, sedan panten har försålts exekuiivi,skulle mol den skadelidande rätte ägarens eller, om ägaren lyckats vindiceraegendomen från köparen, dennes ersättningsanspråk kunna åberopa att han ägderätt till betalning ur egendomen. Borgenären har ju i ett sådant fall genom attuppsåtligen eller av vårdslöshet vilseleda kronofogdemyndigheten - och därmedockså exekutivköparen - vållat rätte ägaren resp, köparen en ekonomisk förlust,och han bör dä i princip, lika väl som en i motsvarande hänseende culpösgäldenär, vara skyldig att ersätta den uppkomna skadan. Motsvarande gäller i princip denborgenär som inte själv är utmätningssökande men som har särskild förmånsrätti utmätt egendom. Om en sådan borgenär med vetskap eller skälig misstanke omatt egendomen inle tillhör utmätningsgäldenären gör anspråk pä betalning utanatt upplysa om vad han vet eller misstänker och panten försäljs saml rätteägaren eller exeku-tivköparen lider en förlust, bör denne borgenär pä sammasätt vara skyldig att ersätta skadan. Han har ju vållat skadan, uppsåtligeneller av vårdslöshet. En sak för sig ar. att en sådan borgenär, till skillnadfrån sökanden, som kan och bör återkalla sin ulmätningsansökan eller i varjefall anvjsa annan egendom lill utmätning om han kommer i ond tro beträffande äganderätten,inle kan hindra alt ulmätningsförtarandet fortsätter. Man kan därför inteställa annat krav på en icke uimätningssökande borgenär än alt 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1153 i samband med att han anmäler sin fordran, försökermedverka till rättelse av den felaktiga utmätningen genom att upplysakronofogdemyndigheten om vad han känner lill i äganderätlsfrägan. Om egendomenlikväl säljs - eller kanske redan är såld - kan något vållande till uppkommenskada för rätte ägaren eller köparen uppenbarligen inte läggas denne borgenärtill last. Huruvida en underiålenhet från hans sida alt före försäljningenvara verksam för att det bringas klarhet i äganderältsfrågan skall medföraskadeslåndsskyldighel blir beroende dels av vilka krav man i olika situationeranser sig böra ställa på honom alt vara aktiv i detta hänseende dvs. avsjälva culpabedömningen dels av huruvida det kan anses ha förelegat adekvatkausalitet mellan hans försummelse och skadan, dvs. huruvida det kan antas altett ingripande frän denne borgenärs sida verkligen skulle ha hindrat enförsäljning. 1 båda dessa hänseenden får del överlämnas åt rättstillämpningenall träffa avgörandena i de enskilda fallen med tillämpning av allmännaskadeständsrättsliga grundsatser. Av det anförda följer, alt detavgörande för om en borgenär skall ådra sig skadeståndsskyldighet mot rätteägaren resp. exekulivköparen inle bör vara huruvida borgenären var i ond tronär han mottog betalningen - vare sig i själva äganderätlsfrägan eller i frågaom rätten till betalning - utan huruvida han vållat skadan, uppsåtligen ellerav vårdslöshet, vilket i hithörande fall i praktiken regelmässigt torde varaliktydigt med all han vid tiden för egendomens försäljning kände lill ellerborde ha känt till att den utmätta egendomen inle tillhörde gäldenären menlikväl underlät att söka få rättelse lill stånd. Den föreslagna begränsningen av enculpös - enligt förslaget "ond-troende" - borgenärsersättningsskyldighet lill det belopp varmed han har uppburit betalning iförening med föreskriften all borgenären svarar "solidariskt medgäldenären" avses sannolikt innebära, att om gäldenären svarar oberoendeav vållande och även har betalt skadestånd motsvarande vad som hartillgodoförts honom, borgenären inle kan åläggas något skadeståndsansvar alls,även om skadan överstiger detta belopp. Ehuru det inle klart framgår av varesig lagtext eller motiv avser förslaget möjligen också, att borgenären, om hannödgas utge skadestånd, alltid skall ha en ålerkravsrätt mol gäldenären,alltsä även i fall då denne inle har varit vållande lill skadan. En sådanålerkravsrätt skulle vara liktydig med alt borgenärens ursprungliga fordran motgäldenären "återuppslär" i samma mån som borgenären utger ersättninglill den skadelidande. Men om detta är förslagelsinnebörd, är del trols lagtextens lydelse sakligt sett inle fråga om någotskadeståndsansvar för borgenären utan endast om en skyldighet för denne attlåta den betalning han har mottagit återgå mot att han fär behälla sitt fordringsanspräkmot gäldenären. En tilllämpning av den ifrågavarande ansvarsregeln medför då iverkligheten bara alt borgenären försätts i exakt samma ekonomiska läge som hanbefann sig i före utmätningen, däremot inte att - säsom är fallet när 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1154 skadestånd utgår - den föriusl tredje man har lidit tillnågon del överflyttas från tredje man till borgenären. Lagrådet kan emellertid för sin delinte finna någol skäl att i skadeståndshänseende behandla en borgenär, somuppsåtligen eller av vårdslöshet har tillfogat rätt ägare av den utmättaegendomen eller exekutivköparen en skada, förmånligare än en gäldenär som påmotsvarande sätt har varit vällande lill skadan. Anser man det över huvud tagetmotiverat att i fall av denna art ingripa med ell på culpa grundatskadeståndsansvar, bör ansvarigheten i förhållande till den skadelidande hasamma omfattning för var och en av skadevållarna. Det saknas följaktligenenligl lagrådels mening anledning att på sätt som har föreslagils begränsa enskadevållande borgenärs ansvarighet lill del belopp borgenären har uppburit sombetalning för sin fordran. Nägra skäl för denna begränsning har för övrigtinle heller anförts i remissprotokollel. Alt en skadevållande borgenäi ochgäldenären skall svara solidariskt för skadeståndet i den mån inte annatföranleds av den begränsning av gäldenärens ansvarighet som även med lagrådetsståndpunkt skall gälla, när gäldenären inle har förfarit culpösl - följer redanav stadgandet i 6 kap. 3 8 SkL och behöver därför inte särskilt anges här. Frägan hur ansvarigheten börslutiigl fördelas mellan borgenären och gäldenären inbördes bör bedömas medtillämpning av allmänna grundsatser om ansvarighetens fördelning mellan flerasolidariskt skadeståndsskyldiga, varvid sådana omständigheter som grunden förenvars ansvarighet och graden av vällande kommer i betraktande. I hithörandefall föranleder allmänna grundsatser om obehörig vinst sannolikt, attgäldenären alltid skall i förhällande till en skadeståndsskyldig borgenärslutligt bära skadeståndet intill sammanlagda beloppet av vad som har använtsav köpeskillingen lill betalning av fordran mot gäldenären och vad som harbetalts ul till gäldenären själv; detta lorde gälla även om gäldenären inte harvarit culpös ulan svarar på strikt grund. Lagrådet vill under hänvisning tilldel anförda förorda, att 48 i förevarande kapitel ges följande lydelse: "4 8 Om exekutivt såld egendomfrångår köparen därför all gäldenären ej var rätt ägare, är gäldenären skyldigatt ersätta köparen dennes skada. Ansvarigheten är dock begränsad tillsammanlagda beloppet av vad som har utgått till betalning av fordran molgäldenären och vad som har betalts ut till denne, såvida ej gäldenären harvållat skadan uppsåtligen eller av vårdslöshet. Borgenär, som uppsåtligen eller avvårdslöshet har vållat köparen skada, år skyldig all ersätta skadan." Som en direkt följd av déföreslagna ändringarna i 4 8 kommer bestämmelserna i 5 8 att få ett ändratsakligt innehåll som överensstämmer med vad lagrådet har anfört i detföregående. Härutöver vill lagrådet endast Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1155 föreslå den redaktionella Jämkningen i 5 8, all orden"ersättning för skada som tredje mannen har lidit" ersätts med"tredje mans rätt lill ersättning för liden skada" och att i andrameningen ordet "Detsamma" byts ut mot "Motsvarande". 1 8 Bland de fordringar för vilka införsel fär äga rumanges i denna paragraf "skatter och allmänna avgifter i fall som särskiltföreskrivs". Ordalagen är här desamma som i motsvarande stadgande i I 8InfL. 1 anslutning lill I kap. 6 8 UB harlagrådet angett vad som brukar förslås med skall och med allmän avgift..Möjligheten lill införsel för allmänna fordringar av detta slag fanns redan enligl1917 års införsellag. 1 samband med tillkomsten av InfL konstaterades ilagmoliven (prop. 1968: 130 s. 119-20) alt uttrycket "allmänavgift"" är obestämt lill sitt innehåll. Uttrycket kom dock attbehållas i InfL. Kompletterande föreskrifter utanför InfL avsågs kunna skapaklarhet om vilka skatter och avgifter som skulle kunna tas ul genom införsel. När det gällde alt genom särskildaföreskrifter bestämma pä vilka skatter och avgifter InfL skulle vara tillämpligförutsattes i lagens förarbeten all återhållsamhet skulle iakttas. Så har ocksåsketl. Spörsmålet har inte närmare berörts i nu förevarandelagstiftningsärende, men samma princip torde avses skola gälla vid bestämmandetav motsvarande tillämpningsområde för införsel enligt UB. Del är också godaskäl att restriktivt pröva, i vilken utsträckning det allmänna skall fä användasig av institutet införsel. 1 fråga om allmänna avgifter bör enligt lagrådetsmening införsel i princip få äga rum bara för sådana avgifter som stär skatterna nära i den meningen alt de har karaktären av pålagor. Denna avgränsning skulle alltsä här kunna anges genom en anknytning till stadgandet i 8 kap. 3 8 RF pä samma sätt som lagrådet har föreslagit beträffande definitionen av "allmänt mål"i I kap. 6 8 UB. Området för användningen av exekutionsformen införsel måste emellertid bestämmas genom lag, och sådana föreskrifter som avses i den föreslagna lagtexten skall alltsä meddelas i lagens form. Med hänsyn härtill är det inte påkallat att i UB ta upp nägon begränsande regel av antytt innehåll. 2 8 Andra stycket i denna paragraf kan utgå, om lagrådetsförslag i fråga om 7 kap. 18 8 och beträffande hänvisningen i 15 kap. 19 8 lill sistnämnda paragraf följs. 7 § Denna paragraf bör i redaktionellt hänseende utformasi enlighet med den forumregel som lagrådet har föreslagit beträffandelöneutmätning i 7 kap. Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1156 8 och 12 88 Förstnämnda paragraf och första stycket av 128 bör ges en lydelse svarande mol den lagrådet föreslagit i fråga om löneutmätningi 7 kap. 7 och 10 88. 21 8 Bestämmelsen i denna paragraf om inlörselgäldenärsbetalningsansvar för belopp som har innehållits hos arbetsgivarenöverensstämmer i sak med motsvarande stadgande i 24 8 InfL. Delta stadgandehade sin motsvarighet 121 8 5 införsellag. Bestämmelsen i sistnämndalagrum av innebörd att införselgäldenär ej vidare skulle häfta för den del avinförselfordringen som motsvarades av innehållet belopp, även om det innehållnabeloppet inte kunde las ut hos arbetsgivaren, infördes i fråga ominförsel för skaller och allmänna avgifter. Bestämmelsen motiverades avbillighetsskäl. Under förarbetena uttalades, att den förlust som kunde uppkommagenom all en arbetsgivare inte förmådde redovisa medel som hade innehållitslill gäldande av skatt bedömdes vara ulan nämnvärd betydelse för det allmänna,under det att förlusten kunde drabba den skaltskyldige synnerligen hårt (NJA 111925 s, 622). När möjlighet att använda införselför uttagande av böter och viten infördes , fick bestämmelsentillämpning också i fråga om fordran på böter eller vite. I samband med att bestämmelsen i 21S 5 införsellag överfördes till 24 8 InfL. utvidgades stadgandetstillämpningsområde till att omfatta även vad som enligt beslut om införselinnehållits till gäldande av kommuns fordran enligl 72 8 andra stycketbarnavårdslagen resp. 40 8 socialhjälpslagen. Enligl lagmotiven talade sammaskäl som hade anförts för att det allmänna borde bära risken förarbetsgivarens insolvens vid införsel för skatt också för denna utvidgning avtillämpningsområdet. Lagberedningen, vars förslag låg lill grund förlagstiftningen, framhöll att förlusten var ulan nämnvärd betydelse för enkommun, medan den skulle kunna drabba den bidragspliklige häri. Beredningen övervägde i deltasammanhang om bestämmelsen borde gälla också när medel har innehållits tillbetalning av familjerältsligt underhällsbidrag. Enligt beredningens meningskulle det dock knappast vara tillfredsställande att låta enskild underhållsberältigadbära följden av arbetsgivarens insolvens. Visserligen, uttalade beredningen,skulle denna synpunkt inte göra sig gällande, när medlen skolat tillkommakommun som ersättning för utgivet bidragsförskott, men det skulle enligtberedningen medföra komplikationer alt skilja dessa fall från andra dåunderhällsbidrag las ut genom införsel. Föredragande departementschefen anslötsig utan någon särskild kommentar lill beredningens ståndpunkt. a. denändringen lag om statlig lönegaranti vid konkurs, att rält tillgarantibelopp enligt lagen tillades underhållsberältigad för underhållsbidragsom har innehållits genom införsel; sådan rätt tillades däremot inte kommun somutgett bidragsförskott för underhållsbi- Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1157 drag (118 andra slyckel). I anslutning lill dennalagändring utvidgades tillämpningsområdet för 24 8 InfL lill att omfatta ävenbelopp som enligt beslul om införsel innehållits för fordran påunderhållsbidrag enligt GB eller FB. 1 den departementspromemoria somlåg till grund lagändringar (DsA 1975:4) uttalas, alt i fall dåbeslul om införsel för underhällsbidrag har meddelats och arbetsgivaren går ikonkurs ulan alt ha redovisat innehållet införselbelopp, arbetstagaren riskeraratt fä betala underhällsbidraget två gånger. Risken hade enligt promemorianansetts i stort seit föreligga endast när del varit fråga om s. k.faltigkonkurs. eftersom den underhållsberättigade i ordinär konkurs haft godamöjligheter all - under åberopande av förmånsrätt enligt 3 och 11 88förmånsrättslagen - få utdelning i konkursen för sin bidragsfordran. Omemellertid förmånsrätten för lönefordran försämrades på sätt som tidigareföreslagits, skulle den underhållsberättigades möjligheter all få utdelning blimindre och riskerna för arbetstagaren att få betala samma bidrag tvågånger öka. Denna "skönhetsfläck" i lagstiftningen kunde enliglpromemorian utplånas med hjälp av den statliga lönegarantin, nämligen genomatt den underhållsberättigade gavs rätt all få betalt enligt lönegarantilagenför innehållna men inte utgivna bidragsbelopp; efter utbetalningen skullestaten på vanligt sätt överta fordringen hos arbelsgivaren-konkursgäldenären.Med en sådan ordning skulle enligl promemorian arbetslagaren kunna befriasfrån sin betalningsskyldighet för det innehållna bidragsbeloppet. Kommun, somutgivit bidragsförskott och fåll införsel för sin regressfordran, borde enliglpromemorian kunna stå den begränsade ekonomiska risken för arbetsgivarensinsolvens och borde därför inte ges rätt till betalning enligt lönegarantilagenför innehållet men ej redovisat belopp. De förslag lill ändringar i 11 8lönegaranlilagen och i 24 8 InfL som i enlighet med del sagda fördes fram i promemorianlades i sak oförändrade till grund för lagstiftning. Proposition i ämnetförelades utan all lagrådels yttrande hade inhämtats. De är 1975 genomförda lagändringarför vilka här har redogjorts ger anledning till erinringar från synpunkter sominle synes ha beaktats under lagstiftningens förarbeten. Till en början är att märka, att enförutsättning för att den underhållsberättigade skall få betalt enligl denstatliga garantin är alt arbetsgivaren blivit försatt i konkurs. För att fäbetalt kan alltså den underhållsberättigade bli nödsakad att själv vidtaåtgärder för att fä arbetsgivaren i konkurstillstånd. Men även om konkurskommer till stånd, är den underhållsberättigade betagen möjligheten att få ulsitt underhållsbidrag under hela den tid som kan förflyta från det att beloppenhar innehållits och till dess att beslul om arbetsgivarens försättande ikonkurs har meddelats saml utbetalning kan äga rum enligt lönegarantilagen.Detta gäller även om införsel-gäklenären skulle ha utmätningsbara tillgångar,ja, till och med om han fatt Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1158 anställning hos annan arbetsgi\are mol en lön som i ochför sig skulle medge att beslul om införsel för de aktuella bidragsbeloppenmeddelades. Men lill de olägenheter för denunderhållsberättigade som följer av den angivna ordningen kommer, alt i vissasituationer den statliga lönegarantin inte täcker den underhällsberätiigadesbidragsfordran. 1 detta hänseende må till en början anmärkas, att del sammanlagdabeloppet av de av arbetsgivaren enligt införselbeslulet innehållna men interedovisade medlen saml de konkurskostnader för vilka den underhållsberättigadekan komma alt såsom konkurssökande bli ansvarig kan överstiga del beloppvartill gottgörelse enligl lönegarantilagen utgår till denunderhållsberättigade (2 8 tredje stycket lönegaranlilagen) Denna situationtorde dock kunna uppkomma endast sällan, och det är inle heller ett sådantundantagsfall som lagrådet i första hand har i tankairna. Av större betydelseär att införselinstilutet i flera hänseenden har ett vidsträcktaretillämpningsområde än den statliga lönegarantin. Lönegarantin omfattar arbetstagaresfordran hos arbetsgivaren på lön eller annan ersättning som har förmånsrättenligt 12 8 förmånsrättslagen samt pä pension som har förmänsrätt enligl 12eller 13 8 förmånsrättslagen. Genom införsel kan emellertid även andra slag avfordringar tas i anspråk. Enligt 2 8 i förevarande kapitel - vilket lagrum istort sett överensstämmer med gäUande lag - kan sålunda införsel äga rum även iannan ersättning för arbetsinsats av gäldenären än lön, om dennes ställningärjämföriig med en arbetstagares (första stycket 2), och i periodiskt utgåendevederlag för utnyttjande av immaterialrättighcler eller för överlåtelse avrörelse (första stycket 3). Förmåner av sist angivna båda slag to'.de iallmänhet falla utanför den statliga garantin. Har en underhållsberätiigaderhållit införsel i sädan förmän och har den som skall utge förmånen - vilkenlikställs med en arbetsgivare innehållit införselbeloppet men underlåtit altredovisa medlen, kommer alltså den underhållsberättigade att helt saknamöjlighel att få sin underhållsfordran täckt genom den statliga lönegarantinmen likväl enligt 15 kap. 21 8 i förslaget (24 8 InfL) förlora sin rätt allgöra underhällsfordringen gällande mol den underhällsskyldige. Vad nu sagts gäller i princip ävennär införsel har beviljats i förmån som avses i 15 kap. 2 8 första stycket 4eller 5 UB och den som skall utge förmånen inte är den underhällsskyldigeinförselgäldenärens arbetsgivare i lönegarantilagens mening. Enligt lagrådets åsikt saknas detanledning att över huvud taget låta den införda möjligheten all genom denstatliga lönegarantin få ut underhållsbidrag i arbetsgivarens konkurs inverkapå den underhållsskyldiges betalningsansvar gentemot denunderhållsberättigade. 1 fall då belopp som har innehållits enligl ett beslulom införsel för underhållsbidrag omfattas av den statliga lönegarantin ochunderhållsfordringen infrias genom utbetalning från lönegarantin, böremi;llerlid den underhållsskyldige beredas skydd mol risken att tvingas betalaunderhållsbidraget två gånger. Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1159 lämpligen ske genom en lagbestämmelse som uttryckligenhindrar staten från alt av den underhållsskyldige återkräva vad som har betaltstill den underhållsberättigade enligt lönegarantilagen. Det blir härigenomstaten som i stället för den underhåltsskyldige kommer att slå risken förarbetsgivarens forlsalta insolvens. En sädan bestämmelse kan lämpligen las ini 11 8 lönegaranlilagen som ett nytt tredje stycke. Den nu förordade ordningen innebärvisserligen, att en underhållsskyldig införselgäldenär i vissa fall löperrisken att få betala underhållsbidraget två gånger. Detta gäller i första handi de i det föregående berörda fall då det innehållna men av arbetsgivaren interedovisade beloppet ej omfattas av den statliga lönegarantin. Del synesemellertid lagrådet vara en rimlig avvägning mellan den underhållsskyldiges ochden underhållsberättigades intressen att det, i fall då den förresbetalningsförsummelse har föranlett införsel, blir den underhållsskyldige ochinte den underhållsberättigade som får stå risken för arbetsgivarens insolvens.Också i fall då del innehållna beloppet omfattas av lönegarantin kan medlagrådets förslag den underhållsskyldige i och för sig komma att tvingas tilldubbelbetalning av det bidrag för vilket införsel har skett. Om arbetsgivarenunderiåter att redovisa det innehållna beloppet, kan nämligen denunderhållsberättigade i stället för att söka arbetsgivaren i konkurs och göragällande sin rätt enligl lönegarantilagen vända sig mot den underhållsskyldigeoch avkräva denne betalning. 1 en sådan situation är emellertid den underhällsskyldigesäkerställd mol risken att behöva slutligt svara för mer än detunderhällsbidrag han är skyldig att betala. I och med att han betalarunderhållsbidraget förfaller Ju nämligen införselbeslulet och denunderhållsskyldige återinträder som borgenär i förhållande lill arbetsgivarenmed avseende på det innehållna beloppet. Hans fordran mot arbetsgivaren utgördä en lönefordran som omfattas av lönegaranlilagen och han kan begäraarbetsgivaren i konkurs och göra gällande sin rält enligt lönegarantilagen. Attbördan av all aktualisera lönegarantisystemel genom arbetsgivarens försällandei konkurs faller på den underhållsskyldige och inte på den underhållsberättigadeutgör enligl lagrådets mening en rimlig avvägning mellan den underhållsberättigadesoch den underhållsskyldiges intressen. 1 en speciell situation bör dockden underhållsskyldige befrias från sin belalningsskyidighet redan i och medatt ett belopp motsvarande underhållsbidraget har innehållits av hansarbetsgivare enligt ett beslut om införsel. Detta gäller när allmänförsäkringskassa har utgett bidragsförskott enligt lagen (1964: 143) ombidragsförskott och har sökt införsel för sin äterkravsfordran mol denunderhållsskyldige enligt 15 8 nämnda lag. De skäl som har motiverat att betalningsskyldighettill staten för skatter, allmänna avgifter, böter eller viten upphör när denbetalningsskyldiges arbetsgivare enligt beslut om införsel har innehållit denbetalningsskyldige tillkommande lön till betalning av dennes skuld till detallmänna talar med samma styrka för att en underhållsskyldig befrias från sittregressansvar Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1160 mot allmän försäkringskassa för utgivet bidragsförskott.Föreskrift om befrielse frän betalningsskyldighet i sådana fall bör lämpligentas upp i en andra mening av 15 kap. 21 8 UB. Lagrådet förordar i enlighet meddel anförda, att förevarande paragraf får följande lydelse: "Har medel innehållils enligtbeslut om införsel för fordran som avses i 18 2,3 eller 4, är gäldenären, oavsetthuruvida det innehållna beloppet kan tagas ul av arbetsgivaren, ej längrebelalningsskyldig för den del av fordringen som motsvaras av nämnda belopp.Delsamma gäller när medel har innehållits enligt beslut om införsel för fordransom avses i I 8 I och som tillkommer allmän försäkringskassa enligt 15 8 lagen(1964: 143) om bidragsförskott," förordar lagrådet, all i II 8 lagen (1970:741) om slallig lönegarantivid konkurs införs ett nytt tredje stycke av följande lydelse: "Belopp som staten har utgivitpä grund av vad som sägs i andra stycket får staten ej kräva åter av denunderhållsskyldige." 22 8 Enligl den föreslagna bestämmelsen i paragrafensandra stycke får influtna medel ej betalas ut utan att säkerhet ställs, ominförsel för underhållsbidrag har ägt rum på grund av dom eller beslut som ejäger laga kraft eller får verkställas som lagakraftägande dom. Bestämmelsenvinner inte tillämpning när fräga är om dom varigenom förlikning har stadfästs.1 sådant fall utgörs exekutionstiteln, enligt bestämmelse i 3 kap. i förslaget,inte av domen utan av den genom domen fastställda förlikningen, vilkenverkställs såsom lagakraftägande dom. Del är uppenbarligen inle anledningalt kräva alt säkerhet ställs enligt vad som sägs i förevarande bestämmelse,när fräga är om dom varigenom förlikning har fastställts.