prop · G40368 · 1980-12-31 00:00:00 — Vidare bör enligt beredningen värdet av fast anbragla konstföremålfå ingå i avskrivningsunderlaget för byggnad. Vid remissbehandlingen har förslaget beträffande lösakonstföremål mottagits ganska kritiskt. Det hell övervägande antalet av deremissinstanser som har yttrat sig i frågan anser att det kommer att bli svårtatt dra en gräns mellan konstföremål som skall behandlas som rörelseinventarieroch konstföremål som har karaktär av kapitalplaceringsobjekt. Några remissinslanserdelar beredningens uppfattning att del finns skäl för en ökad avdragsrätl menanser att denna i så fall bör ges en mer schablonartad utformning. Andraremissinstanser anser det principiellt betänkligt att införa en avdragsrätt förtillgångar med bestående värde. Den del av förslaget som gäller fast anbragtaföremål tillstyrks dock allmänt. i län tillstyrker beredningensförslag under förutsättning att bestämmelserna förses med noggrannafillämpningsanvisningar. i anser attberedningens synpunkter på avdragsrälten är väl avvägda. Enligt länsstyrelsenbör dock den föreslagna lagtexten kompletteras så att obehöriga utnyttjanden avavdragsrätten hindras. Prop.1980/81:68 56 SRS år i huvudsak posifiv till förslaget. SRS tillstyrker beredningens förslag att avdrag förkonstverk medges i enlighet med de regler som gäller för andra tillgångar irörelse. Enligl samfundets uppfattning bör dock avdragsrätten vara oberoende avi vilka lokaler konstverket placerats. Föreligger avdragsrätt enligl de övrigagrunder beredningen föreslår, bör denna rätt gäUa även i de fall föremålenplacerats i personalens arbetsrum, i styrelserum, i represenlalionslokalereller dylikt. Svårbedömbara gränsdragningsfrågor och kontrollproblem uppkommervid ett annat förhållande. framför liknande synpunkter.Statens kulturråd framhåller kontrollproblemen men tillstyrker i principförslaget. från kulturpolitisk synpunkt är förslaget väsentligteftersom det kan få stimulerande effekt på företagens vilja att införskaffakonstföremål. Detla kommer dels att vitalisera arbetsmiljön i företagen delsatt förbättra möjligheterna för bildkonstnärerna att få sysselsättning ochavsättning för sina alster. Lantbrukarnas skalledelegation delar inte beredningensgrundsyn. Delegationen vill ifrågasätta om man bör skilja mellanolika slag av konstanskaffningar. All konst bör i princip anses ingå iverksamheten och därigenom medföra rält fill värdeminskningsavdrag. Storasvårigheter kan eljest antas uppkomma när det gäller att avgöra om visskonstanskaffning skall anses ingå i verksamheten eller ej. Delegationenreagerar också mot att vissa branscher skall tillmätas en särställning gentemotandra branscher. En bank skall t. ex. kunna göra dyrbarare anskaffningar ån ett"vanligt" rörelsedrivande företag. Att bankerna av hävd utrustat sinalokaler med dyrbar konst bör inte ge dem en särställning. Det bör också framhållasatt konstanskaffningar görs för att stödja i bygden verksammakonstnärer. EnUgt delegationens uppfattning bör en avdragsrätt föralla konstanskaffningar inte leda till missbruk. Om ett företag köper ochsäljer konst i större omfattning blir detta att betrakta som en särskildrörelse. Görs en obehörig konstanskaffning i ett fåmansföretag drabbasföretagsledaren av en sanktionsbeskattning. Tillräckliga korrektiv synesdärför finnas mot en alltför vid tiUämpning. Det finns snarare skäl att tala ommissbruk om förslaget rörande kapitalplaceringsobjekt genomförs. Delegationenfinner det omotiverat att företag efler en femårig innehavstid skall kunnasälja konst skaltefrill. SHIO, och Näringslivetsskalledelegation anser att konstföremål med lågt marknadsvärde bör fåomkoslnadsföras. Vi konstaterar med tillfredsställelse att beredningenanser att praxis beträffande rätt till avdrag för kosinad avseende konstföremålhittills varit för restriktiv. Vi ansluter oss till beredningens syn på avdragsrätten medden avvikelsen att konst som saknar egentligt marknadsvärde skall fåomkoslnadsföras samt 1980/81:68 57 att kostnaden för konstverk i styrelse- oehrepresenlafionslokaler skall medföra avdragsrätt. När del gäller rätten till avdrag för konstföremål delarvi beredningens uppfattning att praxis varit alltför restriktiv. Alten viss konstnärlig utsmyckning sker av en arbetsplats är, som beredningenframhåller, i varje fall numera närmast självklart och lika självklart är attavdragsrätten bör anpassas härtill. Däremot delar vi inle hell beredningens synpå hur denna avdragsrält bör vara utformad. Det synes vara beredningens mening att koslnaderna för dekonstföremål, som skall anses avdragsgilla, regelmässigt skall behandlas enligtinvenlarie-reglerna och alltså avskrivas. Enligt vår mening bör av bl. a.förenklingsskäl kostnaderna för sådana föremål av inventariekaraktär, som intehar något större marknadsvärde, t. ex. litografier, reproduktioner och porträttav anställda eller styrelseledamöter, få omkoslnadsföras. RSV bör kunna lämnaanvisningar om schablonmässiga beloppsgränser härför - i dagens lägeförslagsvis . Vi delar beredningens uppfattning att konstverk somhänförs fill byggnad enligt de regler som gäller för gränsdragningen iavskrivningshänseende mellan invenlarier och byggnad skall behandlas enligtreglerna för byggnadsavskrivning. Självfallet måste också som beredningenullalar koslnaderna för den konstnärliga utsmyckningen vara rimliga iförhällande lill verksamheten. Anskaffandet av konstföremålen bör alltså inteframstå som en ren kapitalplacering. Däremot bör man rimligen inle i enlighelmed beredningens uttalande i detta hänseende diskriminera vissa lokaler såsomstyrelserum och representationslokaler. Vid försäljning av en tillgäng - konstverk eller annatföremål - för vilken anskaffningskostnaden inte fått dras av vare sigomedelbart eller genom avskrivning, skall givetvis såsom beredningen uttalatrealisationsvinslreglerna tillämpas. i län anser att administrativa skältalar för en lösning av liknande slag. En viss uppmjukning av nuvarande praxis anserlänsstyrelsen vara på sin plals. Om inte någon regel skapas för vad som är attbetrakta som kapitalplaceringsobjekt kan dock befaras alt detta kommer attmedföra ett flertal taxeringsprocesser. För att underlätta sådana avgörandenbör en till basbeloppel knuten beloppsgräns införas. Beloppsgränsen kan enligllänsstyrelsen sättas fill viss del av det basbelopp som gäller vidkalenderårets ingång året före taxeringsåret. Beloppsgränsen, exempelvis 1/10av basbeloppet, bör gälla vart och ett av de konstföremål som anskaffas. Ombeloppsgränsen sätts på denna nivå bör dessulom konstföremålen belraklas somkorllidsinventarier dvs. med full avdragsrält vid anskaffningstidpunkten. Tillämpningsproblemen understryks i en hel rad yttranden.1 RSV:s yttrande anförs bl. Enligt beredningens resonemang (s. 494-495) skulle ellkonstföremål bli hänförligt fill antingen den ena eller den andra gruppenberoende på sådana faktorer som var föremålet placerades eller vilkenskaltskyldig som köpte Prop.1980/81:68 58 En dylik ordning medför avsevärdatillämpningsproblem och det kan befaras alt praxis blir oenhetlig. Det uppstårkontrollproblem vid försäljning av konstföremål. Man kan vidare framställafrågan vad som händer skattemässigt beträffande t. ex. en tavla av mindre värdesom flyttas från ett kundutrymme till ett styrelserum. Av beredningens molivkan man anta att tavlan skulle kunna bli föremål för avskrivning om den varplacerad i kundutrymmet men inte om den var placerad i styrelserummet. Skalleventuellt ålnjutna värdeminskningsavdrag återföras till beskattning i falltavlan flyttas? Med hänsyn fill de problem som beredningens förslag medföroch till den förhåUandevis ringa ekonomiska betydelse som förslaget har, anserinte RSV att det är befogat att det genomförs. i har samma uppfattning.Länsstyrelsen i anför: Det är vidare uppenbart att beredningens avgränsningarskulle medföra en mängd praktiska tillämpningsproblem. Det är inte alls givetvad som är rimliga kostnader för konstverk i verksamheter med olika omfattningoeh inriktning. Inte heller torde det vara enkelt att särskilja objekt somanskaffats i kapilalplaceringssyfle. Enligt beredningen skall också ett ochsamma konstföremål behandlas olika beroende på hur det används. Om ettkonstverk är placerat i personal- eller kundutrymme skall det enliglberedningen behandlas som skatterättsligt inventarium och bli föremål föravskrivning. Om det emellertid flyttas till ett styrelserum är objektet intelängre avskrivningsbart. Något avskatlningsförfarande har dock inte fastställts.Det synes rimligt i detta fall att åtminstone återvunna värdeminskningsavdragupptas till beskattning i rörelsen. samt länsstyrelserna i , ,, och tar upp frågan om behovet avökad uppgiftsskyldighet. anser alt del finns visst fog för enuppmjukning av den restriktiva praxis som gäller i fråga om rätt till avdragför konstföremål. skulle onekligen den föreslagna ändringen ge upphovtill en rad gränsdragnings- och kontrollproblem. Del kan vara svårt att avgöraom ett visst konstföremål skall belraklas som kapilalplaceringsobjekt eller eji en viss rörelse. Rent praktiskt uppkommer vidare del problemet att anskaffningskostnadenför konstföremålen redovisas tillsammans med anskaffningskostnaderna för allaandra inventarier i deklarationen. En förutsättning för att en kontroll överhuvud taget skulle kunna företas på taxeringsnämnds-stadiet vore därför altanskaffningskosinaden för konstföremålen särredovi-sades. Enligt länsslyrelserna i och samtÄlvsborgs och är praxis inte fulll så restriktiv som beredningenantagit. Enligt dessa länsstyrelser medges f. n. avdrag för t. ex. enklarelitografier. Länsslyrelserna anser inte att del finns anledning att utvidgaavdragsrätten. i län och AO anser att delinte finns skäl att medge avdrag för annat än enklare reproduktioner,dekoralionsföremål o.d. 1980/81:68 59 Beredningen har föreslagit en i lag reglerad avdragsrättför konstföremål, vars anskaffningskostnad framstår som skälig med hänsyn tillden av den skattskyldige bedrivna verksamheten. Förslaget fär ses mol bakgrundav praxis mycket restriktiva inställning i dessa frågor. delar ioch för sig beredningens uppfattning, att en utökning av avdragsrätten förkonstföremål år befogad. Det synes emellertid mindre lämpligt att knytaavdragsrälten lill anskaffningskostnaden för konsten. Det är enligl länsstyrelsensuppfattning lämpligare att direkt i anvisningslexten ange, alt avdrag i principendast bör medges för sådana enklare reproduktioner, dekorationsföremål etc, sominte kan anses utgöra kapitalplaceringsobjekt utan snarare får ses som ettmedel att förbättra arbetsmiljön och höja trivseln i arbetet. Beträffande tillgångar av lös egendoms natur böravskrivningsrätten förbehållas enklare föremål av dekoralionskaraktär. Riskernaför att ett företag efter fullbordad avskrivning överför föremål lill t. ex.delägare måste anses alltför stor. Länsstyrelserna i , och länframhåller att avdrag för konst inger principiella betänkligheter. Länsstyrelseni ifrågasätter det lämpliga i att t. ex. banker genom avskrivningav konst av bestående värde får större reserveringsulrymme än företag i andrabranscher. Förslaget innebär att avdrag för värdeminskning medgesäven om konstföremålen har ett bestående eller stigande värde. Andrainventarier är utsatta för värdenedgång på grund av förslitning etc. Avdragetsvarar här mot en företagsekonomisk kostnad och kan också ge utrymme förkonsolidering. Mot bakgrund av företagsbeskattningens olika syften kan deldärför ifrågasättas om avdrag för anskaffning av konstföremål bör medges. TCO avstyrker förslaget av liknande skäl: Företagsskatleberedningen har förordat en utvidgadavdragsrätl för konstföremål. TCO vill bestämt avvisa förslaget. Konstföremålutgör oftast inventarier som har ett bestående värde. Eftersom avskrivningarmotsvarar den ekonomiska och fysiska förslitningen vilket ingetdera är relevantför denna form av tillgångar saknas enligt TCO motiv alt utöka kretsen avavdragsberättigade föremål. Skälet lill att inte införa någon förändring idetta avseende är vidare att man därigenom, främst vad gäller fåmansförelagen,återigen skapar gränsdragningsproblem mellan vad som är privata tillgångar ochvad som skall hänföras fill rörelsens fillgångar. Som redan framgått föreslår bl. a. Näringslivelsskattedelegalion all konstföremål upp till en viss beloppsgräns skall fåbehandlas som avdragsgilla korttidsinventarier. I yttranden från bl.a. länsslyrelserna i och saml DEFU framhålls alldel för den praktiska fillämpningen är angeläget med en beloppsgräns. Föremålmed ett värde i avdragshänseende som understiger detta belopp skulle dåbehandlas 1980/81:68 60 som vanliga rörelseinvenlarier medan dyrare föremål intealls skulle vara avdragsgilla. i lån anför: Enligt mening kan många tillämpningsproblemundvikas genom att avskrivningsräiten på lösa konstföremål ges en annan utformningän vad beredningen föreslagit. Dyrbarare objekt bör hår undantas frånavskrivningsrätt. I övrigt bör samtliga lösa konstverk godtas som rörelseinvenlarier.Det bör ankomma på att fastställa beloppstak och ev. andrarestriktioner. i län föreslär en regel omdirektavdrag för inventarier av mindre värde: Omedelbar avskrivning lillämpas i de fall inventarietsberäknade ekonomiska livslängd understiger tre är. Regeln har i praktikenblivit tillämpad i de fall inventariets anskaffningskoslnad är låg trots attden ekonomiska livslängden överstiger . Inventarierna har i sådana fallofta karaktären av förbrukningsartiklar. En sådan tillämpning strider dockdirekt mot författningstexten. Det föreligger ell stort behov att lösagränsdragningsfrågan inventarier - treårsinvenlarier. Den enklaste lösningenär all en beloppsgräns införs som komplement till varaktigheten av inventariet.Denna beloppsgräns bör värdesäkras och därför uttryckas i procent avbasbeloppel. En sådan gräns kan beloppsmässigt bestämmas till förslagsvis 5 %av basbeloppel vid kalenderårets ingång året före laxeringsåret. 2.1.2 Avdragsberäkningen 2.1.2,1 Avskrivningsmeloder En vanlig uppfattning bland remissinstanserna är all denräkenskapsenliga avskrivningen har fungerat väl i tekniskt hänseende.Meningarna är mer delade vad gäller del lämpliga i att genomföra beredningensförslag om en enhetlig avskrivningsinelod. Även förslagel all delvis slopakravel på överensstämmelse mellan bokföring och deklaration har föranlettskilda reaktioner. Remissinstanser som företräder näringslivet anser att del ärmöjligt att gå längre än vad beredningen har föreslagit. Från della håll riktaskritik mol att del skaltemässiga restvärdet inte skall få undersliga del bokföringsmässigarestvärdet och att komplelteringsregeln skall få användas bara om restvärdenaöverensstämmer. Askilliga länsstyrelser anser däremot all kopplingen mellanbokföringen och deklarationen har gett en stadga i systemet som skulle gäförlorad om beredningens förslag genomfördes. Enligt RSV är det vanskligt att förutsäga hur väl deföreslagna avskrivningsreglerna kommer all fungera i praktiken. RSVtillstyrker emellertid förslaget om enhetliga avskrivningsregler eftersom deltaenligt verkets mening är all föredra från administrativ synpunkt framför dennuvarande ordningen. Länsslyrelserna i , ochVästernorrlands län tillstyrker den principiella utformningen av det nyaavskrivningssystemei eller lämnar detla ulan erinringar. iUppsala län tillstyrker förslaget med viss tveksamhet men erinrar om att bådede skattskyldiga och Prop.1980/81:68 61 taxeringsmyndigheterna är väl förtrogna med denräkenskapsenliga avskrivningsmetoden. Kammarrätten i anför: Beredningens förslag om en enhetlig metod för avskrivningpå maskiner och inventarier är bra. Man slipper därmed den relativtkomplicerade planenliga avskrivningen. Vidare tycks den föreslagna metoden -ioch med att kravet på överensstämmelse mellan skaltemässiga avskrivningar ochbokföringsmässiga avskrivningar faller bort - innebära att man åtminstoneminskar de problem som den nuvarande räkenskapliga avskrivningen fört med sig. I anser att den föreslagnakomplelteringsregeln är obehövlig: Ulredningen föreslår i betänkandet att endast en endaavskrivningsmelod skall tillämpas för maskiner och invenlarier, nämligen den s.k. räkenskapsenliga. Vi tillstyrker en förenkling av reglerna men vill gå ellsteg längre genom att föreslå att endasl huvudregeln (30 %-regeln) ifortsättningen skall få lillämpas, d. v. s. komplelteringsregeln (20 %-regeln)slopas. Den avskrivning som huvudregeln medger är normalt fullt fillräcklig.Restvärdet torde i regel, även för maskiner som är utsatta förhård förslitning, undersliga vad som erhålls vid en försäljning. Om utredningens förslag om användning avkompletteringsregel ändå genomföres bör lagtexten klart ange om del är vidbeskatlningsårels ingång eller ulgång som överensstämmelse mellanbokföringsmässigt och skattemässigt restvärde skall föreligga. I några yllranden framhålls alt näringsidkare som inte ärskyldiga alt använda sig av dubbel bokföring frivilligt kan gä över till dennabokförings-metod och på detta sätt få möjlighet att använda sig avkompletteringsregeln. Samfundet delar beredningens uppfattning om fördelarna medalt en och samma avskrivningsmelod får gälla alla skattskyldiga. De smärreölägenheter som kan uppstå i vissa fall och som analyseras av beredningen fåranses kompenserade genom den större flexibilitet som i förslagel ges ål denräkenskapsenliga avskrivningsmeloden och genom möjligheten för berördaskattskyldiga att genom övergäng lill dubbel bokföring med årsbokslut kunnautnyttja kompletteringsregeln. Beredningens förslag att en enda enhetlig metod föravskrivning på maskiner och inventarier skall användas i inkomslslagenjordbruksfastighet och rörelse är rationellt och tillstyrkes av länsstyrelsen.Den räkenskapsenliga avskrivningsmetoden har under de den nuvaril i lillämpning fungerat väl och underlättat redovisningen för deskattskyldiga och kontrollen för myndigheterna. Planenlig avskrivningförekommer numera sällan och används i huvudsak endast av förelag med ett litetanlal ofta dyrbara inventarier, huvudsakligen lastbilar ochentreprenadmaskiner, som byts ut relativt sällan. För dessa kategorierföretagare kan visserligen 1980/81:68 62 räkenskapsenlig avskrivning enligl huvudregeln, i vartfall temporärt, innebära någol mindre avskrivning än som kan komma i frågaenligt planenlig avskrivning. Genom att tillämpa neltometoden vid byten och-efter övergång lill dubbel bokföring - även använda sig av den lillhuvudregeln knutna kompletteringsregeln årlig avskrivning lorde dockäven dessa företagare bli tillräckligt väl tillgodosedda i avskrivningshänseendemed räkenskapsenlig avskrivning. i län, som tillstyrker enenhetlig avskrivningsmelod, anser att komplelteringsregeln skall få användasav alla rörelseidkare. Beredningen föreslår, att kompletteringsregeln endasl fåranvändas av skattskyldig som upprättar årsbokslut enligt bokföringslagensbestämmelser. Förbättrade kontrollmöjligheter har anförts som skäl för dennabegränsning i rätten att använda komplelteringsregeln. anseremellertid inte detla skäl tillräckligt för all begränsa rätten alt användakompletteringsregeln. Denna regel bör därför få användas av skattskyldigoavsett om årsbokslut upprättats eller ej. i län anser att avdrag förvärdeminskning av personbilar bör redovisas särskilt i deklarationen.Länsstyrelsen anför: Ett av de vanligaste problemen vid prövning av enskildarörelseidkares deklarationer är bedömningen av yrkade avdrag för bilkostnader irörelsen. I princip skall rörelseidkaren medges avdrag för så stor del av detotala bilkostnaderna, som belöper på körningar för rörelsen. Vid övergång gemensam avskrivningsmetod kommer problemet att särskilja värdeminskningsavdragelför personbilen i rörelsen att accentueras. Ur granskningssynpunkt är detdärför av slor vikt, att värdeminskningsavdraget för personbil redovisassärskilt i deklarationen. Det vore därför önskvärt med ett uttalande i dennafråga Uknande del, som lidigare gjorts avseende jordbrukarnas redovisning avkostnadema för personbil i jordbruket. i och anser all denplanenliga avskrivningen i vissa fall fyller ett behov. iÖstergötlands län, som har samma inställning, anför: Enligt uppfallning innebär införandet av enavskrivningsmetod som är gemensam för alla rörelseidkare en förenkling som ären fördel både ur de skattskyldigas och beskattningsmyndighelens synpunkt. Delkan emellertid antas att vissa mindre rörelseidkare som för närvarandetillämpar planenlig avskrivning önskar behålla denna avskrivningsmelod eftersommetoden uppfattas som enkel och genom avskrivningsplanen ger en godöversiktsbild över invenlariebeslåndet. Vid mindre omfattande invenlariebeslåndkan även planenlig avskrivning medges utan slörre olägenhet från fiskalsynpunkt. Vid sidan av de föreslagna föreskrifterna i 20 § kommunalskatlelagenom rält till planenlig avskrivning kan ifrågasättas om inte bestämmelser börutformas så alt även mindre rörelseidkare ges möjlighet att tillämpa planenligavskrivning. Endast rörelseidkare som upprättar rörelsebilaga enligtrörelseblankett R 1 och som inle är skyldiga att 1980/81:68 63 upprätta årsbokslut enligt 1 § bokföringslagen bör ha rättlill planenlig avskrivning. Lånsstyrelsen i anser däremot all denplanenliga metoden bör utmönstras. Planenlig avskrivningsmetod är alltför stelbent ochkomplicerad vid t. ex. stora invenlariebeslånd. Bestämmelserna om jämkning ochförskjutning är krångliga och - efter nya bokföringslagens tillkomst - närmastotidsenliga. De torde knappast vara i praktisk tillämpning. Del ler sigmol bakgrund härav naturligl alt för inkomstkällorna rörelse ochjordbruksfastighet skapa en ny gemensam avskrivningsmetod som nära ansluterlill den nuvarande räkenskapsenliga metoden. Den föreslagna huvudregeln - som i princip redantillämpats i inkomstkällan jordbruksfastighet och visat sigfungera väl - bör därför enligt vår mening införas. De skäl som beredningenanför för alt del skaltemässiga restvärdet för inventarier icke skall fåundersliga molsvarande bokförda värde är självfallet bärande, men enligt vårmening bör övervägas om del inte av lagtexten direkt bör framgå alt dennabegränsning endasl gäller skattskyldiga som är skyldiga alt upprätta årsbokslutenligl bokföringslagen. i tar upp frågan om del behövsregler som gör de skattemässiga avskrivningarna beroende av bokföringen.Länsstyrelsen anför: Beredningens förslag att ersätta de nuvarande reglerna meden enhetlig metod är enligt mening i och för sig mofiverat dåsamma regler om möjligt bör gälla för alla rörelseidkare. Frågan är emellertidom denna strävan medför alltför komplicerade beslämmelser som kan visa sigsvåra alt tillämpa. Beredningen har funnit all den nuvarande räkenskapsenligaavskrivningen har fungerat väl. Anledningen härtill har inte närmareanalyserats. Detta hade varit önskvärt eftersom lagförslaget lill viss delinnehåller liknande regler som gäller. En betydelsefull faktor lordeemellertid ha varit den valfrihet inom en given generös ram som systemeterbjudit. Denna kvarstår även med beredningens förslag. Däremot har beredningenåtminstone delvis släppt kravel på att överensstämmelse skall föreligga mellanbokföringsmässigt och laxeringsmässigl restvärde. Del var kontrollaspeklen somursprungligen föranledde detta samband. Enligt erfarenhet lordeemellertid värdet av denna kontroll vara relativt begränsad. Del rigorösakravet på överensstämmelse har dessulom i vissa fall medfört att deskattemässiga reglerna gjort visst intrång på aktiebolagslagens regler omavskrivning. Kravel på samband har gett systemet viss stadga men även medförtviss slelbenthet. När skallskyldiga åberopat outnyttjadeavskrivningsmöjligheler på inventarier som kvittningsinvändning mot ifrågasatthöjning av taxeringarna har det sålunda krävts ändring av bokslutet för attinvändningen skulle godkännas. Detta kan synas vara anmärkningsvärt då fråganom ändring av bokslut inle enbart har skatterältsliga aspekter. Förtaxeringsmyndigheterna har det emellertid varit det taxeringsmässiga restvärdetsom haft iniresse.