prop · G40343 · 1980-12-31 00:00:00 — När det gäller begränsningarav de grundläggande fri- och rättigheterna finns också vissa allmänna bestämmelser i 2 kap. 12 § andra stycket regeringsformen. Begränsningar får sålunda göras endast för att tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. De införda bestämmelserna ora att ett lagförslag påyrkande av en minoritet riksdagsledamöterblir vilande blir ocksä tillämpliga (2kap. 12 § tredje stycket regeringsformen).Slutligen bör nämnas att yttrande av lagrådetbör inhämtas innan beslutar om lagstiftningen (8 kap. 18 § regeringsformen). Regeringen bemyndigade chefen för att tillkalla en kommitté med uppdrag att se över det militära ansvarssystemet m.m. Idirektiven till kommittén anfördes att tiden var mogen fören översyn av hela den särskilda straff- och processordning som gäller förförsvarsmaktens personal. En givenutgångspunkt för ett reformarbete skulle enligt direktiven vara i första hand i fråga om den anställdapersonalen söker nå fram till en ytterligare anpassning av det militära ansvarssystemet till det regelsystem som gäller inom samhälleti övrigt. Föredragande departementschefen framhöll ocksåatt kommittén var oförhindrad att prövamöjligheten av att även för de värnpliktigas del låtaansvaret för sådana tjänsteförseelser, som bör beivras endast i disciplinär väg, följa ett utomstraffrättsligt disciplinsystem. Resultatet av kommitténsarbete kan väntas föreligga . Det finns anledning att anta att kommittén i anslutning till direktiven kommer att lämna förslag av innebörd att lindrigare tjänsteförseelser av värnpliktiga kommer att beivras enligt samma systemsom regleras i , dvs. genom varning eller någon form av ekonomiska sanktioner. Straffansvaret enligt 21 kap.brottsbalken kommer därvid att begränsas till ett fätalsvårare brottstyper. 4 1980/81. Prop.1980/81:43 38 3 Sammanfattande överväganden och förslag principbeslut att kvinnor skall få tillträdetill officersyrket innebal att kvinnorna genom en särskild militärgrundutbildning skall få samma bakgrund för fortsatt officersutbildning som de värnpliktiga färganom sin grundutbildning enligt värnpliktslagen.I detta fär anses ligga inte bara att de båda utbildnings formerna skall vara lika i fråga om innehålloch omfattning. Det är också angeläget attkvinnorna så långt det är möjligt får samma miljömässigabakgrund som sina manliga kolleger. Befälsutbildningenbör t.ex. ske pä samma villkor förkvi.nnorna som för männen. Begrepp som befälsrätt, lydnadsplikt m.m. bör ha samma innebördoavsett om det är fråga om kvinnor eller män. Vid förseelser mot ordningen och liknande bör inte minst av rättviseskäl samma sanktions former kunna tillgripas mot allainblandade. Starka skäl talar således föratt de kvinnor som genomgår den särskilda militäragrundutbildningen bör vara krigsmän i samma mening som de värnpliktiga. Som framgått av det föregående (avsnitt 2.4) finns det dock vissa skäl som talar i motsatt riktning. Den avgörandeskillnaden mellan kvinnornas grtindut±)ildningoch männens är att kvinnorna genomgår sin utbildning efter frivilligt åtagandemedan männen tjänstgör till följd av en pliktlag. Det särskilda ansvarssystemet inom försvarsmakten har sin grund i tjänstgöringsskyldigheten,som kan vara uttryckt i värnpliktslagen eller bygga på ett frivilligt åtagande.Tjänstgöringsskyldigheten, å sin sida,motiveras normalt sett av försvarsmaktensbehov av personal i krigsorganisationen. Med hänsyn till bl.a. reglerna ora ansvarför rymning kan ett obegränsat krigsmannaansvar inte komma i fräga, om inte vederbörande krigsman är tjänstgöringsskyldig vid försvarsmakten. De kvinnor som genomgår grundutbildningen gör detta i huvudsak för att skaffasig ett yrke inom försvarsmakten. Prop.1980/81:43 39 En kvinna som inte vill slutföra utbildningen eller som efter denna inte vill haanställning vid försvarsmakten kan inte tvingas till detta. Ett införande av tjänstgöringsskyldighet för henne i ett sådant fall kommer därför uteslutandeatt ha till syfte att ge henne ett krigsmannaansvar för att därigenomgöra henne likställd med värnpliktigai vissa avseenden. Mot den bakgrund som har angetts kan det övervägas om inteett krigsmannaansvar för kvinnorna bör ha mindre omfattning än vad som gällerför de värnpliktiga. Ansvaret skulle t.ex. kunna begränsas till situationer motsvarande den sora avses i21 kap. 20 § andra stycket , dvs ihuvudsak när kvinnan uppträder i uniform i samband med utbildningen. Någon tjänstepliktskulle alltså inte införas för kvinnan.En sådan lösning innebär eraellertid att viktigaskillnader kommer att bestå mellan kvinnorna och de värnpliktiga i frågaom villkoren för grundutbildningen. Av detta skäl bör tanken pä endast ett begränsatkrigsmannaansvar för kvinnorna avvisas. Det krigsmannaansvar som bör övervägas för kvinnornas del bör alltsåvara obegränsat och grundas på en tjänstgöringsskyldighet. Att för ifrågavarandeutbildning införa tjänsteplikt är emellertid inte helt invändningsfritt sett till den praktiska tillämpningen. En kvinna, som uteblir från utbildningen pägrund av att hon vill avbryta den, görsig skyldig till rymning eller undanhållande.Påföljden för sädana brott kan vara fängelse. Omkravet på tjänstgöringsskyldighet skall upprätthällas måste man ocksåöverväga att hämta henne tillbaka tillutbildningen genom polismyndighetens försorg.Vid ett svårare brott raot lydnaden under en övning måsteingripanden såsom tagande i förvarsarrest aktualiseras även om brottet ärett uttryck för en önskan att lämna utbildningen. Kravet på lika behandling av män och kvinnor under resp. grundutbildning bör nämligen logisktsett också leda till att samraa medeltillgrips för att säkerställa att tjänstgöringsskyldighetenfullgörs. Prop.1980/81:43 40 Det kan naturligtvis också diskuteras om ett ansvarssystem, som är föremål för översyn, nu bör utvidgas till att omfattaytterligare grupper. Styrkan av de skälsom således kan anföras mot att införatjänstgöringsskyldighet för kvinnorna under hennes grundutbildningbör dock inte överdrivas. är ett stort antal arbetstagare inom försvarsmakten att anse som krigsmän. Det innebäratt samhället med fängelse som yttersta tvang kan framtvinga fullgörande av en tjänstgöringsskyldighet som grundar sig på ett frivilligt avtal. Visserligen kan invändas att ett slopande av denna ordning är under utredning och att det i avvaktan härpå är mindre lämpligtatt utöka krigsmannaansvaret till attomfatta nya personalkategorier. Otredninn kan dock knappast leda fram till nylagstiftning . De skäl sora således kan anförasmot att införa tjänstgöringsskyldighet för kvinnan under hennes grundutbildning fär anses ha mindre tyngd än kraven påatt kvinnan skall vara krigsman under utbildningen. Ett införande av krigsmannaansvarför kvinnorna kräver lagstiftning. Härvid stär två vägar till buds, nämligen antingen att ändra eller att stifta en särskild lag. Med hänsyn tilldet utredningsarbete som pågår förordas en särskild lag. Mot bakgrund härav har inom försvarsdepartementetupprättats ett förslag till lag om tjänstgöringsskyldighet för kvinnor som har antagits till militär grundutbildning ra ra. (avsnitt 5). Lagen gäller förkvinnor som genomgår utJaildning enligt förordningen (1979:1207) om militär grundutbildning för kvinnor. Den tar dock ocksåsikte på kvinnorna som genomgår den förberedandeofficersskolan (se avsnitt 1 i frägaom denna utbildning). Prop.1980/81:43 41 I paragrafen regleras vilken utiildning som medför tjänstgöringsskyldighet. 1 första hand är en tjänstgöringsskyldighet förbunden med den militärutbildning för kvinnor som motsvarar grundutbildningen för värnpliktiga enligt värnplikts lagen (1941:967). Bestämmelser om utbildningen i fräga finns i förordningen (1979:1207) om militär grundutbild ning för kvinnor. En annan uttiildning som medför tjänstgöringsskyldighet förkvinnlig personal enligt paragrafen ärden förberedande officersskola (FOS) somnormalt skall föregå utbildningen vid officershögskolan(OHS). Utbildningen vid FOS riktar sig till både män och kvinnor som avser att utbildasig till yrkesbefäl inora försvarsmakten . Också eleverna vid OHS är tjänstgöringsskyldiga i denna egenskap. Detta följer dock av att de är anställda vid försvarsmakten och således inte av förevarande paragraf. Paragrafen anger tjänstgöringsskyldighetens innebörd, Sora framgär av p. 1 är en kvinna skyldig att inställa sig till den utbildning enligt 1 § som hon har antagits till. Hon är ocksåskyldig att fullgöra utbildningen enligt de föreskrifter som gällerför denna. Sådana föreskrifterfinns f.n. i förordningen (1979:1207) om militär grundutbildning för kvinnor. Förordningen innehåller ett bemyndigande för bl.a. överbefälhavaren att meddela verkställighetsföreskriftertill förordningen. 2 innebär attkvinnan måste iaktta en viss uppsägningstid innan hon får lämna utbildningen. Försvarsgrenschefen fär dock medge undantag frändetta. I vissa fall finns det Prop.1980/81:43 42 inte anledning att vägraen kvinna att genast avbryta utbildningen. Ett sädant fall är att kvinnan har fått motvilja mot att bära vapen. I analogi med motsvarande regel inom arbetsrätten skall uppsägningstidenräknas frän den dag dåmeddelandet i fråga kommer chefen för utbildningsanstalten till hända. Nägon viss form för meddelandet om att en kvinna vill slutautbildningen har inte föreskrivits. Ett muntligt meddelandeär således tillräckligt. Enligt 7 § är en kvinna krigsman i bemärkelse som hon är tjänstgöringsskyldig enligt denna lag. Detta innebär att en kvinna, som inte inställer sig till utbildningen , kan dömas för undanhållande eller rymning enligt 21 kap. 11 eller 12 § . Fören kvinna som bryter mot föreskrifter för utbildningen kan allt efter omständigheterna ansvar för t.ex. lydnadsbrott (21 kap. 1 §brottsbalken) eller tjänstefel (21 kap. 18 § ) komma i fräga. Ledighet fränutbildningen regleras inte i denna lag och inte heller uttryckligen i förordningen(1979 :1207) om militär grundutbildning för kvinnor. I förordningen (17 §) bemyndigas dock bl.a. överbefälhavarenatt meddela erforderliga verkställighetsföreskrifter, överbefälhavaren kan såledesmed stöd av bemyndigandet föreskriva t.ex. att ledighetsbestämmelserna förvärnpliktig personal i tjänstereglementet för försvarsmakten skall tillämpas ocksåi fråga om den utbildning sora här avses. I fråga om anstånd raed utbildningen hänvisas till 6 §. Att en kvinna som uteblir frän utbildningen kan häratas föreskrivs i 4 §. Prop.1980/81:43 43 Det bör anmärkas att tjänstgöringsskyldigheten inte innebäratt kvinnan blir arbetstagare hos försvarsmakten,eftersom det enligt statsmakternas beslut ärfråga om utbildning och inte om utförande av arbete. I paragrafen regleras tjänstgöringsskyldighetens om-fattuiing itiden. Enligt föreskriftensförsta led är det beroende av kallelsens utformning när tjänstgöringsskyldigheten uppkommer. Om kalleisen innehåller en uppmaning till kvinnan att inställa sig , blir hon tjänstgöringsskyldigvid den tidpunkt då hon faktiskt Inställer sig under förutsättning att detta sker före nämndaklockslag. Om hon inte inställer sig itid uppkommer tjänstgöringsskyldigheten (jfr rättsfallen i Nytt Juridiskt Arkiv 1959 s. 20 och 1961s. Föreskriftens andra led Innebär att tjänstgöringsskyldigheten inte upphör förrän kvinnan har slutfört utbildningen eller uppsägningstidenom en månad eller den som försvarsgrenschefen har medgett har gått till ända.Tjänstgöringsskyldigheten består tillklockan 24 den sista utbildningsdagen. Paragrafen innehållerde grundläggande bestämmelserna om hämtningav en kvinna som uteblir frånutbildningen. Närmare föreskrifter om förfarandetm.m. finns i hämtningskungörelsen (1942:840), som är tillämpligpå all tjänstgöringsskyldigpersonal vid försvarsmakten som är underkastad straff för rymning och olovligt undanhållande(13 § p. Hämtning enligt paragrafen kantillgripas såväl då en kvinna underlåter att inställasig vid utbildningens början som då hon inte kommer tillbaka efter t.ex. ledighet. Prop.1980/81:43 44 För att tjänstgöringsskyldighetskall uppkomma måste en inkallelse till utbildningenha utfärdats. I 40 § andra stycket värnpliktslagen(1941:967) finns vissa föreskrifter om när en värnpliktigskall anses inkallad i laga ordning. Förevarandeparagraf innehåller en hänvisning till dessa föreskrifter. Närmare bestämmelser om förfarandetm m vid inkallelser av värnpliktiga finns i 6 - 12 §§ kungörelsen(1969:380) om värnpliktigas tjänstgöring m m.Regeringen har inte meddelat någramotsvarande bestämmelser för grundutbildning av kvinnor. Detta har bedömts höra till sådana verkställighetsfrågor som bl a överbefälhavaren kan reglera. All utevaro frånutbildningen skall inte beivras som rymning eller undanhållande. äromständigheterna sådana att utevaron är ursäktlig, dvs laga förfall har förelegat.Enligt paragrafen blir bestämmelserna i41 § värnpliktslagen om laga förfall tillämpliga ocksåpå nu ifrågavarande utbildning. Paragrafen innehållerett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om anstånd med utbildningen. Med utbildningen avses därvid sådanutbildning som medför tjänstgöringsskyldighet enligt 1 §. Som framgär av denallmänna motiveringen innehåller 21 kap. 20 §brottsbalken de grundläggande bestämmelserna om vilka personalkategorier som är krigsmän.Förevarande paragraf fås ses som en komplettering av föreskrifterna i det nämnda lagrummet och tillhörandeförfattningar. I fräga om innebörden av begreppet krigsman hänvisas till den allmänna motiveringen (avsnitten 2.1 och 2.2). Prop.1980/81:43 45 2S=tiSiii£iS9-ifeiäiiii=lii===i§59£=i§S===£=i5Si3i|i£ill_mili£|r_gryndutbilägig3_mm. Enligt beslut föreskrivs följande. En kvinna, som har antagits till militär grundutbildning för kvinnor enligt särskilda bestämmelser eller annan militär utbildning med syfte att ge henne behörighet att fåtillträde till utbildning tillyrkesofficer är tjänstgöringsskyldig enligt denna lag. Tjänstgöringsskyldigheten innebär följande. Kvinnan ärskyldig att inställa sig till utbildningen Och fullgöra denna i enlighet med meddelade föreskrifter. Kvinnan fårinte utan försvarsgrenschefens medgivande avbryta utbildningen förrän en månad har förflutit frän den dag då hon meddelade chefen för utbildningsanstalten att hon önskar avbryta utbildningen. Tjänstgöringsskyldigheten uppkommer då kvinnan enligt utfärdad kallelse skall inställasig till utbildningen och upphör när utbildningen slutar. Om en kvinna uteblir fränutbildningen utan anmält laga förfall, kan hon päegen bekostnad hämtas genom polismyndighetens försorg föratt fullgöra skyldigheten. 5 1980/81. Prop.1980/81:43 4 I fråga om inkallelse till utbildningenoch laga förfall skall föreskrifterna i 40 § andra stycket och 41 § värnpliktslagen (1941:967) tillämpas. Regeringen fårmeddela föreskrifter om anstånd med utbildningen. En kvinna är krigsmanenligt som hon ärtjänstgöringsskyldig enligt denna lag och närhon i anslutning till sådan tid värdas påmilitärsjukhus. Denna lag träderi kraft den Pä regeringens vägnar Prop.1980/81:43 47 Sammanställning av remissyttrandena överdepartementspromemorian (Ds Fö 1980:1) Förslag till lag omtjänstgöringsskyldighet för kvinnor som har antagits till militärgrundutbildning m. m. Efter remiss har yttranden över departementspromemorian(Ds Fö 1980: 1) avgetts av justitiekanslern (), riksåklagaren (), Sveahovrätt, överbefälhavaren (), försvarets civilförvaltning, värnpliktsverket,jämställdhetskommittén (Ju 1976:08), militäransvarskommittén (Ju 1977:09)(MAK) och beredningen för det fortsatta arbetet om kvinnan i försvaret (Fö1975: 01) (BKF). 2 Allmänna synpunkter på förslaget De flesta remissinstanserna har ställt sig positiva tillpromemorian. JK anför sålunda att den skillnad som finns f. n. i fråga omskyldigheter och ansvar mellan de frivilligt tjänstgörande kvinnorna och devärnpliktiga leder i praktiken till olägenheter. JK anför därför att han intehar några principiella erinringar mot de tankegångar som ligger bakom förslageteller det sätt på vilket förslaget har utformats. Likartade uppfattningarredovisas av RA. försvarels civilförvaltning, värnpliktsverket. BKF och jäm-ställdhetskommiltén.ÖB förklarar utan reservationer att han biträder de förslag som promemorianinnehåller. MAK sägersig dela den i promemorian redovisade uppfattningen att likställdhet så långtmöjligt bör råda mellan män som genomgår utbildning enligt värnpliktslagen(1941:967) och de kvinnor som fullgör motsvarande utbildning på frivilliggrund. Det kan sålunda enligt MAK inte bestridas att det vore värdefullt omenhetliga regler gällde i fråga om befätsrätt, lydnadsplikt m.m. vid gemensamutbildning av värnpliktiga och kvinnorna i fråga. MAK vill ä andra sidan sättai fråga om de anförda motiven för ett krigsmannaansvar är särskilt avgörande omman ser till de grunder som enligt gällande lagstiftning har varit bestämmandeför krigsmannaansvaret. En utvidgning av krigsmannaansvaret till kvinnor som påfrivillig grund deltar i fredsmässig utbildning kan enligt MAK sägas innebäraen påtaglig avvikelse från de principer som har varit avgörande. MAKmenar ocksä att det kan diskuteras om skillnaderna i fråga om t.ex. befälsrältoch lydnadsplikt har någon större praktisk betydelse för den fredsmässigautbildnings- och övningsverksamheten. MAK vill också understryka att kvinnornasutbildning är frivillig medan de värnpliktigas tjänstgöring har sin grund i entvångslag. som det är uppenbart att de värnpliktigas tjänstgöringmåste lyda under straffbestämmelser för att man skall 1980/81:43 48 kunna tvinga fram värnpliktens fullgörande är det å andrasidan tydligt att kvinnornas utbildning i grunden måste bygga på frivilligmedverkan, framhåller MAK. Så länge vi inte har kvinnlig värnplikt kan det,enligt MAK. med andra ord sättas i fråga om kravet på likställdhet bör drivasdärhän att kvinnornas tjänstgöring får karaktären av tvång. MAK vill dock intemotsätta sig att ett krigsmannaansvar införs för kvinnorna i fråga. Man pekarlikväl på möjligheten att låta frågan anstå och uppdra åt kommittén att närmarese över hur kvinnornas ansvarsförhållanden bör regleras inom ramen för ett nyttansvarssystem för försvarsmaktens personal. Möjligheten att på detta sätt utreda frågan ytterligareberörs även av RÅ. Med hänvisning till att prövningen av antagningen avkvinnorna till utbildningen redan har börjat, anser emellertid RÅ attlagstiftning i frågan inte bör anstå. Också JK anser att det remitteradelagförslaget kan genomföras utan hinder av att MAK:s arbete pågår. förordar i första hand att man genom fortsattutredning mera ingående än som har skett i promemorian analyserar vilkamöjligheter till ingripande som behövs när det gäller personer som frivilligtgenomgår militär utbildning. Enligt hovrätten bör därvid alternativa lösningarredovisas. Hovrätten menar dock att det inte fmns några avgörande hinder motatt promemorians förslag genomförs som ett provisorium. 3 Den författningsmässiga regleringen MAK tar upp frågan om vad som med hänsyn tillregeringsformen måste regleras i lag. Kommittén instämmer i att entjänstgöringsskyldighet av den omfattning som föreslås i promemorian torde varaatt se som en begränsning i rörelsefriheten enligt 2 kap. 8 § regeringsformen.En sådan tjänstgöringsskyldighet skall således regleras i lag också enligt MAK:smening. MAK menar dock vidare att kravet på lagform kommer att omfatta ytterligarefrågor, om den föreslagna tjänstgöringsskyldigheten införs. De föreskriftersom f. n. finns i förordningen (1979: 1207) om militär grundutbildning förkvinnor kan enligt MAK:s uppfattning sägas gälla åligganden för enskilda elleri övrigt avse ingrepp i enskildas personliga förhållanden. Frågan är då -hävdar MAK - om inte den militära grundutbildningen som sådan bör regleras ilag. MAK pekar på att man i promemorian valt att gå den motsatta vägen, dvs.att i botten ha en regeringsförordning om militär grundutbildning för kvinnoroch en lag som föreskriver tjänstgöringsskyldighet under sådan utbildning. MAKframhåller att lagförslaget innebär att det skapas tjänstgöringsskyldighetunder en utbildning, vars längd och innehåll bestäms av regeringen. Enligt MAKkan det sättas i fråga om inte föreskrifter av det senare slaget också är atthänföra till lagområdet, om tjänstgöringsskyldighet införs. MAK menar också attden i promemorian valda lösningen också synes innebära attförfattningsregleringen av kvinnornas utbildning splittras på ett sätt som kante sig godtyckligt och Prop.1980/81:43 49 svåröverskådligt.MAK vill därför sätta i fråga om man inte bör välja en lagteknisk lösning sominnebär att den militära grundutbildningen för kvinnor regleras i en lag, sominnehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela närmare föreskrifter.Lagen bör enligt MAK innehålla några av de grundläggande föreskrifterna som nufinns i förordningen om militär grundutbildning för kvinnor, säsom antagningsvillkor,utbildningens omfattning, skiljande frän utbildningen och förmåner. MAK anserockså att lagen, i likhet med värnpliktslagen, bör innehålla föreskrifter omatt kvinnan skall inställa sig till tjänstgöring genom personlig order, att honskall efterkomma kallelse till tjänstgöring, att hon skall anmäla laga förfalloch att hon skall följa de tjänstgöringsföreskrifter som meddelas henne. Ilagen bör det dessutom enligt MAK i överensstämmelse med promemorian finnasföreskrifter om uppsägning, laga förfall och krigsmannaansvar. VärnpUktsverketframhåller att ett införande av tjänstgöringsskyldighet är förenat medbetydande rättsverkningar för kvinnan. Det är därför enligt värnpliktsverketangeläget att den särskilda lagen utformas så att det klart framgår vilkaskyldigheter som åvilar kvinnan och vilka följderna kan bli om hon underlåteratt fullgöra sina skyldigheter. Förslaget bör därför, anser värnpliktsverket,förtydligas eller kompletteras särskilt beträffande kallelseförfarandet,kvinnans skyldigheter att utkvittera kallelse till utbildning, åtgärder vidlaga förfall samt under vilka förutsättningar kvinnan kan hämtas genompolismyndighetens försorg. Utformningen av bestämmelserna bör enligtvärnpliktsverkets mening ske i nära överensstämmelse med motsvarande stadgandenför de värnpliktiga. Bestämmelserna måste dock anpassas med hänsyn till attkvinnans tjänstgöringsskyldighet aktualiseras endast i samband med utbildninggrundad på frivillighet och syftande till yrkesanställning, medan denvärnpliktige kan kallas in till tjänstgöring då detta krävs för rikets försvareller säkerhet. BKFmenar att den föreslagna lagen bör omfatta såväl de kvinnor som avser att sökaanställning vid försvarsmakten som yrkesofficerare som de som är inriktade päatt bli reservofficerare. Uttrycket "utbildning till yrkesofficer" iI § i promemorieförslaget bör därför enligt BKF ändras till "utbildningför anställning till officer". MAKbetonar att ett krigsmannaansvar för kvinnorna torde ha sin främsta betydelsedäri att kvinnorna och de värnpliktiga vid förseelser i tjänsten skall kunnabehandlas lika. Beträffande sådana brott däremot som har sin grund i attkvinnan inte längre vill fullgöra utbildningen, t.ex. utevaro från utbildningenunder , kan det diskuteras om det är meningsfullt att 1980/81:43 50 upprätthälla kravet på tjänstgöringsskyldighet, anser MAK.Det kan därför enligt MAK övervägas om inte uppsägning bör få ske med omedelbarverkan. 1 sådant fall bör lagen kompletteras med en föreskrift att en kvinnasom inte längre vill fullfölja utbildningen skall anmäla detta,menar MAK. Man kan dessutom enligt MAK tänka sig en föreskrift enligt vilken enkvinna som uteblir utan laga förfall och utan anmälan skallskiljas från utbildningen. Genom en föreskrift av det senast angivna slaget skulleman enligt MAK:s mening kunna undvika att införa en bestämmelse om hämtning aven kvinna till utbildningen. MAK anser att möjligheten till hämtning inte är ennödvändig följd av tjänstgöringsskyldigheten eller krigsmannaansvaret. MAKpekar därvid pä att det står i dålig överensstämmelse med principen om frivilligutbildning att den kan tvingas fram genom hämtning.