prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — När det sedan gäller utmätning av pantbrev ifaslighet anser Jag all det inte heller i del fallet finns tUlräcklig anledningatt kräva särskUd begäran om utmätning. Del kan dock inte begäras attkronofogdemyndigheten skall aUtför ingående undersöka huruvida pantbrev inte ärpantsatt fullt ut. Frågan påverkas bl.a. av att panthavares fordran kan varierafrån lid lill annan, t.ex. genom obetalda räntor. Om själva fastigheten ärutmätt, ges i samband med försäljningen av fastigheten tillfälle att mera idetalj bedöma om utrymme finns för utmätning av pantbrev. Vad som har sagts nugäller även pantbrev i skepp eller skeppsbygge och skuldebrev som är intecknati luftfartyg. Inte heller i fråga om annan egendom bör krävas särskild begäranav sökanden som förutsättning för utmätning. Av det sagda följer att nägra inskränkningar i dethänseende som har diskuterats i det föregående inte bör ställas upp när detgäller kronofogdemyndighetens skyldighet att efterforska utmätningsbaregendom. En sådan ordning torde inte behöva vålla nägra praktiska problem förkronofogdemyndigheterna. Enligt min mening bör principen omkronofogdemyndighetens undersökningsplikt komma till direkt uttryck i UB. Fören uttrycklig bestämmelse i saken talar redan det förhållandet att det f.n.inte finns någon enhetlig praxis hos kronofogdemyndigheterna i fråga om hurlångt de skall sträcka sina efterforskningar av utmätningsbar egendom. Det äruppenbarligen av värde för såväl myndighetema som inblandade parter att det ilag anges åtminstone gmnddragen av vad som skall gälla i saken. Som följer avvad jag har sagt i det föregående låter det sig dock inte göra att i detaljreglera undersökningsplikten. Jag syftar bl.a. pä sådana inskränkningar idenna skyldighet som får göras med tanke på att exempelvis borgenären harbegränsat sin ansökan till att gälla utmätning av viss angiven egendom. Det kanockså inträffa att gäldenärens ekonomi tUl följd av företagelutmätningsförsök hos honom är väl känd för kronofogdemyndigheten. I enlighet med vad jag har anfört nu har i 9 8tagits upp en allmän regel i fråga om kronofogdemyndighetensundersökningsplikt. Enligt denna skall kronofogdemyndigheten i den utsträckningsom påkallas av ansökningens innehåll, gäldenärens förhållanden och övrigaomständigheter undersöka humvida gäldenären har utmätningsbar egendom. Regelnklargör att kronofogdemyndigheten i princip har att efterforska all slags utmätningsbaregendom. Även egendom i annat kronofogdedistrikl omfattas avundersökningsplikten med den begränsning som följer av bestämmelserna omkronofogdemyndighetens lokala kompetens. Av bestämmelsen framgår vidare attdenna skyldighet måste lämpas efter omständigheterna i det enskUda fallet. Delbör påpekas alt enligt 4 kap. 5 8 får registrerat skepp, registrerat luftfartygm.m. och fast egendom utmätas för oprioriterad fordran endast om sökandenbegär del. Prop.1980/81:8 4 kap. 10 § 383 docki och för sig inte på undersökningsplikten. böremellertid inte göra längre gående undersökning än som påkaUas för att sökandenskall kunna ta ställning lill humvida han skall begära utmätning av egendomen. Vissa närmare bestämmelser omkronofogdemyndighetens undersökningsplikt kan vid behov meddelas av regeringeni samband med all verkställighetsföreskrifter utfärdas till UB. Vidare syneslämpligt att RSV i sin egenskap av centralmyndighet för exekutionsväsendet, medledning bl.a. av vad jag har anfört i det föregående, meddelar behövliga anvisningari ämnet för den praktiska tillämpningen. En fråga som har samband med kronofogdemyndighetensskyldighet alt efterforska utmätningsbar egendom är hur målet skall redovisastill sökanden i enskilda mäl, när utmätning inle har kunnat ske, I protokolleller annan handling i akten bör antecknas vilka åtgärder som vidtas i målet.Där bör också anges skälen till alt utmätning inte kan äga rum. Ocksä i den nuberörda frågan kan behövliga föreskrifter meddelas av regeringen. 108 1 denna paragraf ges bestämmelser om tidsfrist för utmätning och om anstånd.Den motsvarar 5 kap. 10 8 beredningens förslag. Enligt 88 c 8 1 mom. UL skallutmätningsförrättning om möjligt hållas från det altutmätningsmannen mottog de handlingar som anges i 54, 54 a eller 55 8 UL.Lämnar borgenären anstånd med utmätningen och fortfar anståndet över sexmånader frän mottagandet av handlingama, är ansökningen förfallen.Bestämmelsema är inte tillämpliga i allmänna mål (punkt 13 iövergångsbestämmelsema till lagen 1971:495 om ändring i UL samt 60 8 3 mom.uppbördslagen). I första stycket av 5 kap. 10 8anges att utmätningsförrättning skall hållas utan dröjsmål och om möjligt från del att behövliga handlingar har kommit in. Med"behövliga handlingar" avses enligt beredningen de som bör inges tillkronofogdemyndigheten för att verkställighet skall kunna meddelas, främst exekutionstiteloch fordringsbevis. För att lidsfristen skall böqa löpa bör det ansestillräckligt att vederbörliga handlingar har getts in i avskrift Gfr 19 kap. 18 andra stycket). Tidsfristen bör inte förskjutas därför attkronofogdemyndigheten eventuellt fordrar in huvudskrift av en i avskriftingiven handling. Bestämmelsen innebär att utmätningsärenden skall även ifråga om eventueUt förhör med gäldenären förberedas på sådant sätt attutmätningsförrättning som regel kan äga mm inom fyraveckorsfrislen. Beredningenunderstryker all fyraveckorsliden är en maximifrist för normala faU och attutmätning bör ske . Risk kan föreligga att gäldenärenstillgångar försvinner och sökanden kan med tanke på andra borgenärer haintresse av alt få den förmånsrätt som utmätning ger. Dethar uttalats, framhåller beredningen, all den nuvarande tidsfristen 1980/81:8 4 kap. 10 § 384 vållar praktiska svårigheter vid planeringen av kronofogdemyndighetensarbete och föranleder att Gänsteman som har till uppgift alt svara för allmännamål, i vUka tidsfristen inle gäller, mäste lösgöras för all överta enskilda måltrots de olägenheter som sådan åtgärd för med sig. Beredningen har inte för sindel ansett det lämpligt att ändra fristen. När det i förslaget anges attutmätningsförrältning om möjligt skall hållas från det attbehövliga handlingar har kommit in, krävs inte att kronofogdemyndigheten skallgöra mer än som organisationen medger. Inte heller kan bestämmelsen ansesinnebära något ovillkorligt krav på all personal som handlägger allmänna målskall föras över fill avdelning där enskilda mäl handläggs för att tiden fyraveckor skall kunna hällas. Intresset av all arbetet i allmänna mål drivsrationellt och alt den planering som har skett där inte störs kan i detsärskilda fallet utgöra ett godtagbart hinder mot överflyttning av arbetskraft.Å andra sidan kan enligt beredningen fordringens indrivande i enskilt mål harelativt stor betydelse för sökanden och kronofogdemyndigheten mäste därför setill att arbetet hos myndigheten flyter fram i den ordning som lagen fömtsätteroch vid behov göra en sådan omplacering av arbetskraft som har nämnts , omden inte medför avsevärd olägenhet. Beredningen påpekar att den nuvarande bestämmelsenom anstånd med utmätning har vållat kronofogdemyndigheten vissa problem itillämpningen. Sökandena lämnar ofta successivt flera anstånd föralt utmätningshotet skall utöva en kraftigare press pä gäldenären att betalasin skuld än om anstånd ges på en gång. Inte sällan lämnasanstånd först sedan förrättning har satts ut och gäldenären med anledning däravhar tagit kontakt med sökanden. Sedan den utsatta förrättningen då harinställts, anses det åligga kronofogdemyndigheten att utan särskild begäran laupp ärendet till fortsall handläggning, när anständstiden har gått till ända.Enligl uppgift är det inte ovanligt att ulmätningsförrältning måste i ett ochsamma ärende sältas ut och ställas in upprepade gånger. Att bevakaanståndstider och vidta olika åtgärder med anledning av sökandens önskemålbetungar förrättningsmannen och stör arbetsplaneringen. Mot den nuvarande ordningen kan enligt beredningenprincipiellt invändas att utmätningssökanden i alltför hög grad styr offentligmyndighets förfarande i ärendet. Det kunde övervägas att låta kronofogdemyndighetenbesluta om anstånd Qfr vad som gäller beträffande anstånd medförsäljning av utmätt egendom). En sådan lösning är dock inte så lämplig. Detkan bl.a. verka stötande, om kronofogdemyndigheten i strid mot båda parternasönskemål vägrar anstånd med utmätning. Om åter begäran om anstånd som görs avsökanden alltid bifalls, skulle några praktiska fördelar inte vinnas. En annantänkbar lösning är, anför beredningen vidare, alt sökanden fär lämna anståndendast tills vidare och att ärendet tas upp till fortsatt handläggning förstefter begäran av sökanden. Prop.1980/81:8 4 kap. 10 § 385 behöver då inte bevaka anståndstidermen får fortfarande i en del ärenden sälta ul och ställa in förrättningupprepade gånger. Beredningen anser därför del lämpligaste vara all behållabefogenheten för sökanden alt lämna anstånd intill högst menbegränsa befogenheten så all besvärande missbruk kan förebyggas. I enlighethärmed anges i andra stycket av 5 kap. 10 § alt ansökningen kan förklarasförfallen, om sökanden lämnar anstånd med utmätning och anståndet fortfar för ansökningen. Beredningen påpekar attsexmånaderstiden i andra stycket räknas från den dag då ansökan om utmätninggjordes, även om fullständiga handlingar inte förelåg då. Överskrids liden,krävs ett beslut om att ansökningen är förfallen. Sådant beslut börregelmässigt meddelas. Undantagsvis kan dock sökanden antas ha haft fog föralt meddela anstånd som sträcker sig över sexmånadersfristen. Han bör dåberedas tillfälle begära all ärendet blir föremål för fortsatt handläggning. Om sökanden lämnar anstånd tvåeller sedan förrättning har blivit utsatt, harkronofogdemyndigheten enligt en särskild föreskrift i tredje stycket fåttdiskretionär befogenhet all pröva, om anledning förekommer att förklaraansökningen förfallen. Som regel bör enligt beredningen ansökningen förklarasförfallen när nämnda förutsättning föreligger. Om sökanden har haft särskildaskäl att meddela anstånd, bör dock ärendet få fortleva. Beredningen erinrar om att delförhållandet att ansökan har förfallit enligt andra eller Iredje stycket inteutgör hinder för borgenären att göra ny ansökan. Därvid kan emellertid nyavgift komma alt utgå. Bestämmelserna om tidsfrist förutmätningsförrättning och anstånd med utmätning passar enligt beredningenmindre väl i ärenden som rör böter, viten, förverkande och annan särskildrättsverkan av brott eller skatter och allmänna avgifter. Med stöd av 1 kap. 88 kan regeringen förordna all reglerna i 5 kap. 10 8 inte skall gälla i dylikaärenden. Remissyttrandena m.m.. Enligt/?5 Vbör orden '"ulan dröjsmål" utgå ur första stycket. Som skäl härföranförs att liknande föreskrifter har mönstrats ut ur UL under dethittillsvarande reformarbetet. Beträffande utgångspunkten för beräknande avfyraveckorsliden påpekar RSV all verket under 19 kap. 1 8 förordar atthandlingar skall ges in i huvudskrift, om inte kronofogdemyndigheten godtarstyrkt avskrift. Kan avskrift inte godtas, torde ansökan vara så ofullständigatt den inte kan läggas fill grund för prövning i sak Qfr 19 kap. 3 8). Dettabör beaktas vid bestämmande av utgångspunkten för tidsfristen. Vidare börhänsyn tas till att kronofogdemyndigheten kan begära förskott förförrätlningskostnaden. I enlighet härmed föreslär verket att tidsfristen skallräknas frän del alt ansökan är så fullständig att den kan las upp till prövningeller från det att begärt förskott har getts in. menaratt förfarandet i många fall skulle påskyndas om fristen för hållande av 1 saml Nr 8. 1980/81:8 4 kap. 10 § 386 ulmätningsförrältning gjordes absolut. Hänsyn tillkronofogdemyndighetens arbetssituation skulle i stället kunna tas genom attmyndigheten medgavs rätt att senarelägga utmätningsförrältning, när särskildaförhållanden gör del oundgängligen nödvändigt. Beträffande andra stycketkritiserar RSV förslaget att anständstiden skall räknas från ansökningsdagen.Ansökan kan vara ofullständig och i vissa situationer kan sökanden behöva tidför att ge in kompletterande handlingar. Detta bör inte medföra alt tiden förverkställighet förkortas i motsvarande mån. Den föreslagna bestämmelsen kanenligt verket medföra onödig tidspress för såväl parter somkronofogdemyndigheten. Sexmånadersfristen bör därför räknas från samma tidpunktsom fristen i första stycket. Förslaget alt kronofogdemyndighetenskall diskrelionärt pröva huruvida anstånd som fortfar över sexmånaderstidenskall föranleda att ansökningen förfaller kritiseras av flera remissinstanser.RSV anser alt den föreslagna ordningen skulle innebära väsentliga olägenheterför kronofogdemyndigheterna, eftersom den förutsätter att ett särskilt beslutmeddelas om att ansökningen är förfallen. För sökandena torde förslagetinnebära osäkerhet, då tillämpningen inte torde bli enhetlig. Enligt RSV börman behålla den nuvarande ordningen alt ansökningen automatiskt förfaller omsexmånadersfristen överskrids. Till de remissinstanser som avstyrker förslagetatt frågan om ansökans förfallande görs fakultativ hör ävenkronofogdeföreningen, och . hävdar att förslagetskulle medföra en betydande merbelastning för kronofogdemyndigheter i distriktmed stort antal enskilda mäl. Enligt hovrätten skulle den föreslagna regelnmedföra otrygghet för gäldenären och ökat besvär för kronofogdemyndigheten.Fristen bör enligt hovrätten göras obligatorisk även av det skälet alt envarierande praxis bör undvikas. i ländelar beredningens uppfattning att den nuvarande anståndsbeslämmelsen inte ärså lämplig. anser dock den fördelaktigaste lösningen vara attanstånd beslutas av kronofogdemyndigheten efter framställning av sökanden.Sådant anstånd bör inte ulan särskilda skäl få gälla än sex månaderfrän det att ansökningen kom in till myndighei:en. Bestämmelsen att ansökningen kanförklaras förfallen om sökanden ger anstånd två eller sedanförrättning har satts ut möter också kritik från en del håll. RSV framhålleratt med beredningens förslag fär kronofogdemyndighetens ätgärd att sälta utförrättning så betydelsefulla rättsverkningar för sökanden alt det kanifrågasättas om inte denne bör underrättas om utsatt förrättning. Syftet medbestämmelsen att begränsa missbruk av anståndsmöjligheien och därmed detmerarbete som anstånden förorsakar kronofogdemyndigheten är vällovligt, men denifrågasatta undertätlelseskyldigheten gör det tveksamt om bestämmelsen medförnägon arbetsbesparing. Bestämmelsen kan dessutom föranleda 1980/81:8 4 kap. 10 § 387 olikatillämpning vid olika kronofogdemyndigheter. RSV anser att beredningens syfteenklast uppnås genom en regel om alt sökande fär lämna anstånd endast tvägånger i mälet, oavsett om förrättning har satts ul eller inte, och all vidytterligare anstånd ansökningen genast skall vara förfallen. Även kronofogdeföreningen föreslår att ansökningenskall förfalla automatiskt. Föreningen föreslår vidare, för undvikande avolikheter i tUlämpningen, alt påföljden skall inträda när anstånd ges fler äntvå gånger. Enligt föreningen kan det ifrågasättas om inle ansökningens förfallandeböf vara oberoende av alt förrättning har satts ul. Enligt TCO bör bestämmelsenha den innebörden alt ansökan skall förklaras förfallen, om sökanden geranstånd mer än två gånger sedan förrättning har satts ut. Även hovrättavstyrker förslaget all frågan om ansökans förfaUande görs fakultativ ochåberopar därvid samma skäl som vid motsvarande fråga i andra stycket. Hovrättenför , som anser att den föreslagna ordningen skulle bli alltförbetungande för kronofogdemyndigheterna, förordar att ansökan skall kunnaförklaras förfallen sedan tvä anstånd har getts, oavsett om förrättning harsatts ul eller inle. Jordbruks-kasseförbundel anser att den föreslagnabestämmelsen visserligen kan vara värdefull för kronofogdemyndighetens arbetemen ifrågasätter om inte såväl gäldenärer som borgenärer är bäst betjänta avden nuvarande ordningen. 1 skrivelse tilljustitiedepartemenlet har RSV föreslagit att den särskilda tidsfristen om fyraveckor för utmätningsförrältning i 88 c 8 UL skall slopas. Till stöd förframställningen har verket i huvudsak anfört följande. Tidsfristen medför enpress pä handläggningen som påverkar resultatet. I regel hinnerkronofogdemyndigheten inte göra någon efterforskningi register o.d. beträffande gäldenärens tillgångar. Verkställigheten utgörs ide flesta fall endast av en förrättning i gäldenärens bostad.Ulmätningssökandena torde generellt sett vara mera beQänta av attindrivningsarbetel är grundligt. Härför behöver kronofogdemyndighetentillräcklig tid. En rationell samordning av handläggningen av enskilda och avallmänna mål försvåras också av alt en särskild tidsfrist gäller för utmätningi enskilda mål, medan någon motsvarande regel inte finns för allmänna mål. Detkan t.ex. förekomma att exekutiv personal mäste helt upphöra medhandläggningen av allmänna mål för all enskilda mål skall hinna handläggas . Den bristande samordningen medför också att fler förrättningsresormäste företas än som är nödvändigt. Ansökan om utmätning i enskilt mälhar i allmänhet föregåtts av en process, som ibland kan ha dragit ut på tiden.Ofta har borgenären uppmanat gäldenären att betala frivilligt, innan han vändersig lill kronofogdemyndigheten. Redan härav följer att utmätning bör äga mmutan onödigt dröjsmål, när egendom finns att ta i anspråk. Prop.1980/81:8 4kap.l0§3ii ligger risk alt gäldenärens eventuella tillgångarförsvinner. Sökanden har också intresse av att få den förmånsrätt somföljer med utmätning. Detta är av betydelse med hänsyn till konkurrensen medandra borgenärer som kan vilja söka utmätning hos gäldenären eller göra ansökanom konkurs. Beredningens förslag att det börföreskrivas en tidsfrist inom vilken utmätning normalt skall skehar i allmänhet godtagits under remissbehandlingen. Av den framställning isaken som RSV senare har gjort framgär emellertid att den nuvarande lidsfristenom vållar svårigheter i tillämpningen. Kronofogdemyndigheternahinner sålunda ofta inte tillräckligl undersöka gäldenärens ekonomiska förhållanden,om tidsfristen skall iakttas. Följden blir att mål ibland redovisas lillsökanden utan positivt resultat, trots att ytterligare undersökning skulle ha visatatt utmätningsbar egendom fanns att tillgå. Tidsfristen förorsakar ocksäproblem beträffande samordningen med allmänna mål, för vilka det inte gällernågon särskild tidsfrist. Jag vill nämna att RSV har från ett antalkronofogdemyndigheter inhämtat synpunkter på frågan om slopande av tidsfristen.Flertalet av dessa har fillstyrkt att tidsfristen fär utgå. Vad RSV har anfört på gmnd avnumera vunna erfarenheter bör godtas, dag vill tillägga att del givetvis är ensämre ordning för utmätningssökanden att målet handläggs mednegativt resultat än att handläggningen får ta i anspråk medde större möjligheter till utmätning som följer därav. Jag förordar sålunda attnågon särskild tidsfrist för utmätning inte föreskrivs. 1 enlighet härmed angesi första stycket av 10 8 i departementsförslaget att utmätning skall ske såsnart som möjligt efter det att behövliga handlingar har kommit in lill kronofogdemyndigheten. Jag vill emellertid understryka detangelägna i att utmätning sker ulan dröjsmål. Slopandet av den särskildatidsfristen får inte leda till att de faktiska tidsfristerna för utmätning överlag förlängs. kan redan den nuvarande fyraveckorsfrislen vara alltförlång, t.ex. om påtaglig risk föreligger att gäldenären undanskaffar sinegendom. Även i övrigt bör, när gäldenären har utmätningsbar egendom somkronofogdemyndigheten kan skaffa sig kännedom om ulan större svårighet t.ex.vid förhör med gäldenären, utmätning i allmänhet kunna äga rum inom någraveckor. Slopandet av fyraveckorsfrislen syftar i första hand till att förebyggaatt egendom som inte kan uppdagas utan mera tidskrävande undersökning undandrasutmätningssökanden. Bestämmelsen att utmätning skaU ske så snart som möjligthar anknutits till att behövliga handlingar kom in lill kronofogdemyndigheten.Härmed avses huvudskrift av handlingarna, såvida inle myndigheten godtarbestyrkt avskrift Qfr 2 kap. 2 8 tredje stycket). Bestämmelsen förutsätter att del finns egendom som kanutmätas. 1980/81:8 4 kap. 10 § 389 andrasidan innebär den också alt när förutsättningar saknas för utmätning, måletskall avslutas inom den lid som åsyftas i bestämmelsen. Vad gäller frågan om anstånd med utmätning anserJag i likhet med beredningen och praktiskt taget alla remissinstanser attsökanden bör kunna lämna anstånd men alt tiden för anstånd bör begränsas,lämpligen . Denna tidsfrist bör, i enlighet med beredningensförslag, räknas från del att ansökan gjordes, även om ansökningen inle är fuUständig.I annat fall skulle sökanden till olägenhet bl.a. för kronofogdemyndighetenkunna förlänga den lid under vilken målet kan vara anhängigt hoskronofogdemyndigheten. Nämnda ordning torde också vara den som är enklast itillämpningen. Den synes inte, som RSV har hävdat, kunna medföra någon egentligtidspress för parterna eller kronofogdemyndigheten. Frågan gäller Ju endastmaximitiden för anstånd. Beredningens förslag att kronofogdemyndigheten vidsexmånaders-tidens utgång skall pröva om ansökningen bör förklaras förfalleninnebär vissa fördelar, när sökanden undantagsvis har haft anledning att geanstånd ulöver sexmånaderstiden. Å andra sidan torde en sådan ordning medföraolägenheter, främst genom ökat arbete för kronofogdemyndigheten, som mästemeddela särskilt beslut i saken, och genom onödig omgång om beslutet skulleöverklagas. Man skulle inle heller vinna så mycket, eftersom ansökningen somregel skulle förklaras förfallen. Enligt min mening väger olägenheterna över defördelar som man skulle vinna. Ett särskilt skäl till all regleringen av fråganbör bli så enkel som möjligt är alt sökanden, om hans ansökan förfaller, äroförhindrad att göra ny ansökan. Det förhällandet all härvid nyförrättningskostnad bör tas ut föranleder inte någon annan bedömning. Jagföreslår sålunda alt ansökningen skall förfalla automatiskt om sexmånaderstidenöverskrids. Det förekommer ofta att utmätningssökanden lämnargäldenären flera, kortare anstånd i ett och samma mål, vilket vållarsvårigheter vid kronofogdemyndighetens handläggning. Beredningens förslag attsökandens möjlighel all ge upprepade anstånd skall begränsas har godtagits avpraktiskt tagel alla remissinstanser, medan meningama hur en bestämmelse härombör utformas är delade. Även jag anser det lämpligt att begränsa möjlighetenför sökanden alt lämna flera anstånd. Merarbete för kronofogdemyndigheten tordefrämst uppkomma i fall då utmätningsförrältning har satts ul när anstånd ges,men anstånd kan föranleda ölägenheter även i andra fall, t.ex. om förhör medgäldenären har hållits eller satts ut eller om annan undersökning angåendeutmätningsbar egendom har skett. En bestämmelse i saken synes därför inte börainskränkas till fall dä utmätningsförrättning har satts ut. Vad gäller fråganhuruvida ansökningen bör förfalla automatiskt, när förutsättningama därförföreligger, eller om det bör ankomma pä kronofogdemyndigheten all diskretionärtpröva om påföljden bör inträda anser Jag att man kan anlägga i huvudsak sammasynpunkter som beträffande det berörda spörsmålet om sex- Prop.1980/81:8 4 kap. II § 390 Enligt min mening talar alltså övervägande skäl för attpåföljden bör inträda automatiskt. 1 enlighet härmed föreslär jag att omsökanden ger anstånd fler än två gånger ansökningen skaU vara förfallen. Paragrafen bör inte vara tillämplig i allmänna mål.I sådana mäl bör liksom f n. inte gälla någon regel om särskild tid inom vilkenutmätning skall äga rum. En föreskrift om undantag från 10 8 såvitt avserallmänna mäl har tagits upp i 36 8. 118 Paragrafen, som motsvarar 5 kap. II 8 beredningens förslag,innehåller bestämmelser om samtidig utmätning för två eller flera sökande samtom Jämkning av en sökandes fordran vid gemensam utmätning.