prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — En etablerad affärsförbindelse får nämligen oftast tillföljd flera kreditförsäljningar och ökad kreditvolym som för säljarens delinnebär att han måste vara informerad om köparenskreditvärdighet. Skulle det nu föreliggande förslaget antagas skullekreditgivaren komma att sakna möjlighet att genom kreditbevakning få besked omeventuell inträffad betalningsförsummelse hos hans köpare. Detta torde fåmycket svåra konsekvenser för näringslivet och allvarligt äventyra de reglersom gäller för företagarekrediter. En ytterligare konsekvens med föreslagen definition avnäringsidkare är när utländskt företag självt eller genom utländsktkreditupplysningsföretag önskar kreditupplysning på enskild näringsidkare iSverige för en t. ex. tilltänkt agentur eller annan affärsförbindelse.Kreditupplysningsföretaget skulle i det fallet den svenska näringsidkaren inteär juridisk person ha att ta ställning till det legitima behovet avupplysningen och - om upplysningen begärs av den presumfive säljaren genomutländskt kreditupplysningsförelag eller annan - begära uppgift om namnet påkreditgivaren. Inom affärslivet råder oklarhet huruvida vissperson är näringsidkare eller inte. Fråga kan t. ex. uppkomma om viss person ärt. ex. bokföringsskyldig, momspliktig, pliktig att svara för vissa socialaavgifter för annan, plikfig att själv svara för inkomstskatts erläggande m. m.men härvidlag har man accepterat den av oss föreslagna kategoriseringen,nämligen registreringen av enskild firma. Enligt vår mening har man i förslagel sålunda överarbetat inlegritetsskyddetför konsument till uppenbart men för enskild näringsidkare och förkreditgivare. Beträffande registrerade firmor som är aktiebolag,handelsbolag eller ekonomiska föreningar talar enligt vår uppfattning starkaskäl för att kreditupplysning om sådan juridisk person skall få innehållaekonomiska uppgifter om t. ex. styrelseledamot, verkställande direktör,företagsledare eller annan med väsenfiigt inflytande över företagetsverksamhet. 1980/81:10 233 2.4 Tillståndsplikten (3 och 4 §§ promemorieförslaget) Ändringen är som påpekas, en följdändring lill företagnaändringar i tryckfrihetsförordningen. För att underlätta för utgivare avtryckta kreditupplysningsskrifter oeh av sådana kreditupplysningsskrifter somfaller under 1 kap. 5 § tryckfrihetsförordningen bör måhända lagtexteninnehålla en anvisning om alt dessa skrifter - ehuru på olika sätt - ärunderkastade ett flertal av kreditupplysningslagens stadganden såsom 6, 7, 8,9, 10, 11, 12, 13 och 16 SS. Detta kan eljest vara svårt alt urskilja för icke-jurister. 2.4.2 Justitiekanslern (): Den föreslagna lagtexten i andra stycket synes mig alltförintetsägande. Uttrycket "förhållande som har haft betydelse förtillståndet" ger ingen som helst upplysning om vad som åligger tillslåndshavaren.Av mofiven framgår att datainspektionen förutsätts i lillständei ange i vilkahänseenden fiUståndshavaren skall vara skyldig anmäla ändringar. Detla börkomma lill uttryck i lagtexten. Datainspektionen ifrågasätter om behovsprövningen förtillstånd enligt kreditupplysningslagen verkligen behöver bibehållas. Problemenmed kreditupplysningsbranschens struktur är ingalunda att alltför mångaförelag är verksamma i branschen ulan snarare tendensen till att två ä tre företaghelt dominerar marknaden. De tryckfrihetsrättsliga ramarna för lagreglering avtryckta kreditupplysningsskrifter och sådana kreditupplysningsskrifter somomfattas av 1 kap. 5 § tryckfrihetsförordningen innebär, som påpekats, attföreskrifter för hur verksamheten skall bedrivas (4 § sista punkten och 17 S)ej kan meddelas för sådana skrifter. Datainspektionen har uppmärksammat falldär uppkomna integriletsintrång inte kunnat föranleda åtgärder fråninspektionens sida lill förhindrande därav. Medan i konventionellkreditupplysning person- eller organisationsnummer alltid används för attidentifiera den varom upplysning lämnas, förekommer i trycktakreditupplysningsskrifter inte alltid sådan säker identifiering. Har således enkreditupplysningsskrifl publicerat uppgift om att en person med ett vanligtnamn och en vag adressangivelse drabbats av en notering ombetalningsförsummelse kan detta lätt leda lill att personer med samma namn ochsnarlik adress förvägras kredit av kreditgivare som endast tar del av kreditupplysningsskriflenför sin kredilbedömning och som således endera förväxlar den kreditsökande medden betalningsförsumliga eller "tar det säkra för det osäkra". Det sagda innebär att del kanske bör övervägas om det är lagteknisktmöjligt att föreskriva eller i vart fall rekommendera att uppgift ombetalningsförsummelse som publiceras i skrift skall hänföras till entydigt idenfifieradjuridisk eller fysisk person dvs. namn eller firma bör i möjligaste 1980/81:10 234 mån åtföljas av person- eller organisationsnummer. Dettakan i och för sig sägas ligga i det generella stadgandet i 5 § kredilupplysningslagen,men att ändra en vedertagen ordning med stöd av en sådan generell regel möterpraktiska svårigheter. Föreslagen ändring i andra stycket är föranledd avdatainspektionens påpekande. Möjligen bör ordet "tillståndet" utbytasmot det mera adekvata "tillståndsprövningen". Däremot föreslås inte nu - i avbidan på remissbehandlingav betänkande (SOU 1978:73) Kontroll av utländsk förelagsetablering i m,m, -något annat kriterium för prövning av lillståndssökandens"svenskhet" än del gällande, nämligen den numera något snåriga lagen(1916:156) om vissa inskränkningar i rätten att förvärva fast egendom m. m. 2.5 Den allmänna regeln för hurkreditupplysningsverksamhet skall bedrivas (5 § kreditupplysningslagen) Någon ändring föreslås inte av lagtexten i denna del, därendast sägs att kredilupplysningsverksamhet skall bedrivas så att den ej ledertill obehörigt intrång i personlig integritet på skilda sätt. Det innebär attoaktat lagen i övrigt omfattar även kreditupplysningsverksamhet avseendejuridiska personer upptas inte någon allmän regel lill skydd för dessa. Del lordeinnebära att datainspektionen inte kan föreskriftsvis reglera hanterande avföretagsupplysningar även om kreditupplysningsföretagets förfarande kanföranleda skadeståndsskyldighet enligt 21 §. Skälet till de skildaformuleringarna i 5 oeh 21 S§ synes dunkelt. 2.6 Begränsning av rätten att samla in, lagra ochvidarebefordra uppgifter om vissa personliga förhållanden (6 § promemorieförsla get) Datainspektionen har ingen erinran mot föreslagen ändring. Ändringen synes sakna praktisk betydelse men då uppräkningenav "förbjuden information" avses vara fullständig bör den givelviskompletteras med nyfillkommen lagstiftning. I detta sammanhang bör påpekas atti den mån konkurslagstiftningskommitléns förslag i betänkande (SOU 1979:13)Konkurs och rätten att idka näring om "näringsförbud" resulterar ilagstiftning bör givetvis näringsförbud få registreras och utlämnas i personupplysningarom vederbörande. Ett särskilt problem uppstår dock i de fall den näringsförbjudnesöker en konsumenlkredil där ju uppgiften om näringsförbudet saknar direktbetydelse. 2.6.2 Svenska kreditmannaföreningarna i ,och : Paragraferna 6 och 7 kommer enligt förslaget att innehållavissa förbud mot uppgiftslämnande om bl. a. kreditspärr. Detta i sin tur innebär,att del inte är tillätet att varna en kollega för uppenbara kreditbedragare,ulan dessa 1980/81:10 235 skall alltså kunna "härja fritt" ända till dessnågon har kunnat intressera polisen för verksamheten, vilket inte är detlättaste, eller till dess man lyckats få domstolsutslag på något belopp.Konsekvenserna synes strida helt mot övriga åtgärder mot ekonomiska brott. 'Vidare anser vi, alt en möjlighet bör finnas för insamling och registrering avuppgifter enligt paragraf 6 kreditupplysningslagen. Det måste ju för alla parter och inte minst ur allmänpreventivsynpunkt vara av största betydelse, alt inte en förskingrare ges kredit elleren rånare anställs som bankbud. Vederbörandes återanpassning i samhället tordegenerellt sett förbättras genom en dylik spärr. 2.7 Begränsning av rätten att lagra och vidarebefordrauppgifter om betalningsförsummelser (7 § promemorieförslaget) Bestämmelserna i 7 S kreditupplysningslagen är avsedda altså långt möjligt garantera, att kreditupplysning inte innehåller någon oriktigeller missvisande information om betalningsförsummelse. Personupplysning fårdärför, såvitt nu är i fråga, inte innehålla uppgift om annan betalningsförsummelseän sådan som har fastslagits genom domstols avgörande. Det blir i första handfråga om lagsökningsulslag eller slulbevis i mål om betalnings-föreläggande. Ellsådant avgörande anses utgöra ett indicium på att en person har gjort sigskyldig till betalningsförsummelse. Tingsrätten har inte något förslag filländring av bestämmelsen i fråga men vill i alla fall framhålla, att det itingsrättens verksamhet inle sällan visar sig, alt ett avgörande av del slagsom nämnts inte motsvaras av en betalningsförsummelse i egentlig mening. a.kan framhållas följande exempel. Enligt den vid tingsrätterna allmänt använda handboken avB. Lihné: Betalningsföreläggande, avsnittet om för sent inkommet svar (s. 237),skall ett bestridande efter förklaringstidens utgång inte beaktas. tingsrätthandlar inte i enlighet med denna rekommendation utan tar hänsyn till ävensenare inkomna bestridanden så långt detla är möjligt praktiskt sett. Skulle fingsrätlernai allmänhet handla, som Lihné anser att de bör göra, måsle det förekomma att demeddelar slutbevis trols alt de har kännedom om att fordrings riktighet harbestritts eller kanske t. o. m. om att fordringen har betalts. Uppenbartär att många gäldenärer efter ansökan om lagsökning eller betalningsforeläggandebetalar vad borgenären fordrar utan att bestrida ansökningen. Detta framgår bl.a. av det stora antalet återkallelser av ansökningar från borgenärerna. Mångagånger kommer återkallelserna för sent fill tingsrätten, dvs. efter det alt utslag/slulbevishar meddelats. Gäldenärerna förslår ofta inte betydelsen av att de bestrider direkilill domstolen och borgenärerna inte betydelsen av att de återkallar. Iblandkan det vara dålig kommunikation mellan borgenären, som har mottagitbetalningen, och hans ombud. Återkallelse kan också förhindras av långbokföringslid hos borgenären. Det kan i sistnämnda hänseende sägas, att en avde borgenärer som har ett mycket stort antal ansökningar om betalningsföreläggandevid tingsrätten har framhållit, att det går från inkommen betalning filldess meddelande om den når den avdelning hos borgenären som kan återkallaansökningen hos tingsrätten. Detta måste ses i belysning av att förklaringslidenför gäldenären normalt skall vara högst två 1980/81:10 236 veckor och generellt är vid tingsrätterna istockholmsområdet. Ytterligare inträffar att gäldenären i lagsökningsmålframför invändning, som på grund av de begränsade möjligheterna underlagsökningsprocessen att ta hänsyn till invändningar, inle hindrar utslag ilagsökningsmålet men väl senare efter ansökan om återvinning leder till attutslaget undanröjs. En inte alldeles ovanlig situation är att gäldenär i målom betalningsföreläggande bestrider skyldighet att betala del av den fordranansökningen avser. Vid sådant förhållande skall tingsrätten meddela slutbevisbeträffande den obestridda delen. Det framstår för fingsrätten somtveksamt, om det i dessa fall rör sig om en verklig betalningsförsummelse. Detkan i stället vara så att gäldenären har haft godtagbart skäl att innehållabetalning i väntan på en förhandlingsuppgörelse. a. beroende på olika gäldenärerssätt alt formulera sig kan del närmast vara en slump, om målet kommer i sådantläge, att delslutbevis kommer att utfärdas. Utfärdande av delslutbevis kan varaformellt riktigt av tingsrätten men beviset kan vara högst missvisande somtecken på betalningsförsummelse. Vidare kan sägas att utslag/slutbevis, när det gällermycket gamla fordringar, kan vara missvisande i kredilupplysningssammanhang.Under de senaste åren har tingsrätten fått allt fler ansökningar, som rörmycket gamla fordringar, och äldre. Det är ju också så attpreskriptionstiden inte skall beaktas ex officio av tingsrätten i summariskprocess. I en hel del fall nås uppenbarligen inte gäldenären av inkassokrav ochkanske har han inte före delgivningen av ansökningen om betalningsföreläggandetöverhuvudlaget fått kännedom om fordringen. Som exempel kan nämnas fordran påparkeringsavgift, där den på bilrutan fastade lappen inte finns kvar vidbilförarens återkomst när han hämtade bilen. I sådant fall är det en vanligsituation, att gäldenären medger kapitalbeloppet men bestrider skyldighet attbetala inkassoavgift. Delslutbevis på kapitalbeloppet utfärdas då. I andraliknande fall kan situationen helt enkelt vara den att gäldenären inte snabbtnog hinner få fram pengar för att kunna betala före förklaringstidens utgång. Iallmänhet har han naturligtvis heller inte klart för sig registreringseffektenav ett slutbevis. Tingsrätten har med det upptagna velat visa, attdomstolsavgörande inle sällan är ett dåligt indicium på attbetalningsförsummelse i egentlig mening föreligger. Det är därför viktigt att rätlelseinslitulet(12 §) fungerar väl. Tingsrättens enhet för betalningsförelägganden ochlagsökningar får ofta förfrågningar från personer, som har fått kopia (utdrag)av kreditupplysning beträffande dem själva och som ställer sig helt oförståendetill uppgifter i kreditupplysningen om utslag eller slutbevis. Tjänstemännenvid enheten försöker då med ledning av innehållet i kreditupplysningarnakontrollera uppgifterna. Det händer, att innehållet är otillräckligt för spårninginom fingsrätten. Kontakt tas då med kredilupplysningsföretaget. Det har iblandvisat sig att någon deluppgift i kreditupplysningen (t. ex. datum) varitfelaktig. Fall har också förekommit, där det har visat sig att kredilupplysningsföretagetinte har tillgång till tillräckliga uppgifter vare sig i register ellergrundmaterialet för att anteckningen i kreditupplysningen i fråga skall kunnaverifieras. Det bör också framhållas, all tjänstemän på enheten förbetalningsföreläggande och lagsökningar ibland ser sig föranledda att hänvisapersoner till datainspektionen för råd och hjälp i kreditupplysningsfrågor.Tyvärr är det nog så att datainspektionens uppgift på det området är mindrekänd för den stora allmänheten. Det borde övervägas, om inte genom meddelandeni 1980/81:10 237 t. ex. TV och radio datainspektionens roll bättre skullekunna bekantgöras. Tingsrätten vill avslutningsvis i denna del framhållaviklen av att kredilupplysningsföretag i sina register eller ibakgrundsmaterial har sådant material, att uppgifter i kreditupplysning kanidentifieras oeh kontrolleras, att de personer som för kreditupplysningsföretagens delsamlar in uppgifter ur tingsrätternas diarier ål förelagen ges sådanutbildning, att de förstår innebörden av sin verksamhet, och att, som förutskickas i promemorian (s. 122-123), åtgärdervidtas av datainspektionen i syfte att åstadkomma att meddelande om rättelse iett kreditupplysningsföretags register kommer alt tillställas även andra kredilupplysningsföretag. Formuleringen i andra stycket innebär inle bara enredaktionell ändring av konstitutionella skäl utan får oekså ses som enkonsekvensändring lill följd av det föreslagna nya personupplysningsbegreppet. Enligldepartementspromemorian avses formuleringen syfta till en restriktivare praxisän f. n. Eftersom ansökningsuppgifter f. n. inte förekommer i kreditupplysningsom avser "personupplysningssubjekl" enligt gällande rätt, skulle dehär avsedda undantagen gälla enbart de nytillkomna "personupplysningssubjekten"dvs. Troligen kan undantagen formuleras så operativt attsvårigheter inte uppstår. Under förutsättning att 7 § kreditupplysningskungörelsen(1974:326) ej ändras, innebär andra slyckel att delegation sker tilldatainspektionen att utfärda undantagen i och med lagändringens ikraftträdande. Inspekfionen finner att undantag från förbudet motansökningsuppgifter lorde komma att gälla i princip endast för företagare somfaller under det nya personupplysningsbegreppet för sådana fall där flera ansökningsuppgifternoterats inom en jämförelsevis kort tidsrymd. Följs inle denna ansökningsanhopningav mer konkreta betalningsanmärkningar bör ansökningsuppgifternagallras. Problemet blir att man likväl måste lagra och insamlaansökningsuppgifterna eftersom man inte vet. när den första kommer, om denåtföljs av flera eller ej. Det innebär alt mer information måste lagras än vadsom får utlämnas i ett visst skede. Av lagtexten framgår att inspektionen fårmedge sådant undanlag. 2.7.3 (): En kreditupplysning om enskild person (personupplysning)får innehålla bl. a. uppgift om att debiterad skatt har reslförts. yttrande framhålls att upprättade restlängder "inteär korrekta såtillvida att för sena betalningar måste krediteras och avkorlningarverkställas saml anståndsbelopp utsorteras, innan kronofogdemyndigheten kanfortsätta sitt indrivningsarbete" (se 2,7.4 nedan). Beträffande personer som fått anstånd med betalning avskatt vill RSV framhålla att föredraganden i proposition 1978/79:161 om ändringi uppbördsförfarandet enligt uppbördslagen (1953:272) s. 90 o. f. anfört attskattebelopp som på grund av anstånd skall betalas först vid en senare tidpunktän då restlängden upprättas inte bör las med i längden. 1980/81:10 238 den med statskontoret gemensamma utredningen omrationalisering av skatteadministrationen, , delrapport 1977:4:1 s.70ff, framhållit det angelägna i att oberättigade skattekrav inte sänds utunder hot om utmätning. har föreslagit att ettpåminnelseförfarande införs beträffande vissa skatteslag innan reslföring sker.Även om föredraganden i ovan nämnda proposition f. n. förklarat sig inte kunnata ställning fill förslaget i denna del, menar RSV att ett påminnelseförfarandehar stora fördelar - främst ur service- och integritelssynpunkt. Ett sådantsystem bör därför enligl verkets mening i första hand övervägas framför någraformer av spärregler beträffande kreditupplysningar rörande skatt. Vad särskilt gäller bestämmelserna om personupplysning 2och 7 §S kreditupplysningslagen vill föreningen framhålla följande. Detförekommer inte sällan att enskilda företagare och andra lillkronofogdemyndigheten framför klagomål alt de oförskyllt blivit föremål förbetalningsanmärkningar i fråga om underlåtenhet att betala skatter ochavgifter. Undersökningar visar oftast att skatten eller avgiften verkligenbetalats, men inte av olika anledningar krediterats. Betalningen kan t. ex. ha sketlfill "fel" postgiro eller kan ha skett någon dag efteruppbördsperiodens slut med påföljd aU beloppet upptagits i restlängd. Som regelblir det klargjort att någon belalningsskyidighet inte föreligger en kortaretid efler del kronofogdemyndigheten fått indrivningsuppdraget och utsänt s. k.centralkrav. Kreditupplysningsföretagen torde inhämta sina upplysningar frånlänsstyrelserna i samband med att restlängderna framställs. Det är välkänt, aftrestlängderna inte är korrekta såtillvida att för sena betalningar måslekrediteras och avkorlningar verkställas samt anståndsbelopp utsorteras, innankronofogdemyndigheten kan fortsätta sitt indrivningsarbete.Kronofogdemyndigheternas erfarenheter leder till att man bör övervägasärskilda spärregler beträffande kreditupplysningar om skatter och avgifter medhänsyn till den enskildes berättigade intresse av att inte åsamkas rättsförlustp. g. a. orikligt påstående om skattebetalningsförsummelse. En utväg kan varaalt inte lämna ut uppgifter förrän förslagsvis en månad förflutit frän reslföringoch korrigering skett mol kronofogdemyndighetens centralregisterkort - om REX-systemetinförs i hela riket måste en korrigeringsoperation bli enkel. 2.7.5 med instämmande av PKbanken,föreningsbankers förbund, och : Enligt nuvarande lydelse av första stycket i dennaparagraf får "personupplysning ej innehålla uppgift om annanbetalningsförsummelse än sådan som fastslagits genom domstols eller annanmyndighets avgörande eller åtgärd eller som lett till betalningsinställelse,konkursansökan eller ackord". För dessa uppgifter användes ifortsättningen - något förenklat - den gemensamma beteckningen betalningsförsummelse,som fastställts av myndighet. Ingen ändring föreslås i ordalagen i 7 § första stycket,men genom den ändrade definifionen pä personupplysning i 2 S får bestämmelsenen helt ny 1980/81:10 239 innebörd: Inle blott beträffande privatpersoner utan ävenbeträffande näringsidkare blir det i princip förbjudet att i personupplysninguppta andra betalningsförsummelser än som fastställts av myndighet. Såsom skälför denna begränsning åberopas i promemorian: 1) Det är önskvärtatt öka näringsidkarnas integritetsskydd. 2) Det är ocksåett önskemål att minska risken för oriktiga eller missvisande uppgifter ombetalningsförsummelser; sådana uppgifter har enligl datainspektionenserfarenhet ofta medfört onödiga problem för småföretagare. 3) Redan idagutnyttjar endast ett av de större kredilupplysningsföretagen möjligheten att iföretagsupplysningar ta med andra betalningsförsummelser än som fastställts avmyndighet. Önskemåletalt tillgodose näringsidkarnas integritetsskydd skall bedömas med beaktande avden grundläggande åskådningen bakom de skilda reglerna för förelagsupplysningaroch personupplysningar. En effektiv kreditupplysningsverksamhet förutsättersåvitt gäller företag en någorlunda fullständig redovisning av allt somindicerar en svaghet i den ekonomiska ställningen eller hos företagets ledning.Vid kredilupplysningslagens tillkomst ägnades denna fråga betydandeuppmärksamhet och med utförlig motivering stannade lagstiftaren för att när delgäller kreditupplysningar om förelag effektivitetsinlresset borde ta över inlegritetssynpunkterna.Del har enligl bankföreningens mening inte därefter inträffat något som börändra denna bedömning. Vid bankernas kreditbedömning avföretag fästes numera i än högre grad än tidigare mer vikt vid företagelsallmänna styrka och utvecklingsmöjligheter än vid den formella säkerheten iform av pant eller borgen. Denna utveckling inom kreditbedömningen fortsätteroch avspeglas successivt i banklagstiftningen. Här avses framförallt del efterhand ökade utrymmet för blancokrediter i banklagarna. I en sådan utvecklingvore det uppenbart oriktigt att tunna ul informationsvärdet avföretagsupplysningarna. Det vore dessutom inkonsekvent att försöka öka inlegritetsskyddetför näringsidkare utan att , såvitt gäller innehållet i företagsupplysningar, vidta likvärdiga åtgärder till förmån för alla de fysiskapersoner, som driver verksamhet i fåmansbolagets form och för alla dem, som iandra bolag bär ansvaret för ledningen av dem. Behovet avökat skydd genom kreditupplysningslagen mot orikliga och missvisande uppgifterbeträffande näringsidkares betalningsförsummelser synes ha överdrivits ipromemorian. Betänkligheterna i promemorian avser framför allt attsmåföretagare haft problem p. g. a. enstaka oriktiga eller missvisandeuppgifter om betalningsförsummelser (s. 86), Detta missförhållande bör kunnaavhjälpas med mindre ingrepp än enligt promemorian. De oriktiga uppgifter, somhar förekommit, har enligt rapporter från kreditupplysningsbranschen tillalldeles övervägande del avsett skatterestantier. Oriktigheterna anses bero påett bristfälligt registreringssystem, som emellertid numera är föremål föröversyn genom försorg. Vadslutligen angår den i promemorian uttalade uppfattningen att erfarenhetenknappast styrker ett behov att i företagsupplysningar registrera även andrabetalningsförsummelser än dem som fastställts av myndighet skall här anmärkas: Utanförbankerna domineras den svenska marknaden för kreditupplysningar av tvåföretag, ABAK och . ABAK är det under 3) ovan avseddaföretaget som även registrerar andra betalningsförsummelser än som fastställtsav myndighet. ABAK har så stor del av 1980/81:10 240 marknaden att del inte är korrekt att, som sker ipromemorian, anföra dess förfaringssätt som "ett undantag". Även UCavser f. ö, att efter hand utöka sin registrering jämväl till sådana belalningsförsummelser.