prop · G4033 · 1980-12-31 00:00:00 — Avuppgifter från polisen framgår att framför allt ide större städerna inte på långt när alla handlare som handlar med sådanabegagnade varor, som omfattas av förordningen, verkligen har tillstånd. Polisenhar inte haft resurser att tillse detta. Vidare är det så attflertalet av de begagnade varor som faller under regleringen saluföres avhandlare som också säljer nya varor av samma slag. De nya varorna får säljasfritt men för handel med de begagnade varorna behövs tillstånd. Om nupolisen upptäcker att en handlare som har tillstånd gjortsig skyldig till exempelvis häleri ochdärför drar in tillståndet att handla med debegagnade varorna, skulle handlaren förmodligen inte upphöra med att sälja dessavaror jämsides med de nya varorna. Och polisen skulle förmodligenha mycket svårt att kontrollera och förebyggadetta. Utredningen har därför valt att i sitt förslag ersättatillstånds-tvånget för handeln med begagnade varor med ett registreringssystem.Polismyndigheten registrerar de handlare som säljer de reglerade begagnadevarorna inom distriktet. Handlarna skall vara skyldiga att göra anmälan tillpolisen om sin verksamhet. Finner polisen att någon handlare driverregistreringspliktig handel utan att ha gjort anmälan skallpolisen registrera också sådan handlare. Det blir alltså inte fråga om någonarbetskrävande lämplighetsprövning med omfattande utredningar. Registreringssystemetärenklare och mindre byråkratiskt. Tillståndsmyndighetför skrothandlarna blir enligt utred ningens förslag alltjämt polismyndigheten. Eftersom den löpande tillsynen över handeln och spaningen efter stulet skrotankommer på polisen, är det naturligast att denna också har handom till- Prop.1980/81:3 55 ståndsgivningen.Man undviker därigenom en del onödig byråkrati,som skulle bli följden om denna prövning skulle centraliseras länsviseller för hela landet. I fråga om registreringen av handlare med begagnadevaror är det självklart att den verksamheten skall skötas avpolisen parallellt med tillsynen och godsspaningen. Enligt förslagetskall skrothandlare föra anteckningar om alla förvärv pånumrerade inköpsnotor i kronologisk ordning. Detta innebär ingenprincipiell nyhet. Utredningen har emellertid slopat åtskilligaundantag som görs i den nuvarande förordningen, såsom beträffande förvärv från kronan,kommun, kommunikationsföretag, industriell anläggningm.m. Dessa undantag har försvårat övervakningen och spaningen. Att de slopas tordeinte medföra någon större merbelastning för skrothandlarna. Polisenskall också i fortsättningen ha rätt till tillträde till lokaler och att undersöka lageroch se på bokföringen. Bland de varor som omfattas avden nuvarande regleringen av handeln med begagnade varor kannämnas kläder, pälsverk, mopeder, cyklar, kameror, klockor,smycken, andra föremål av ädla metaller eller koppar, mässing,tenn och brons, skriv- och räknemaskiner, radio- och televisionsapparater ochmusikinstrument. Utredningen slopar kläder och pälsverk. A andra sidan har tilllagts vissabetydelsefulla grupper, som visat sig mycket stöldbegärliga ochvilka, efter olovliga tillgrepp, ibland synes ha vunnit avsättninghos handlare eller hos allmänheten via auktioner. Av dessa tillägg kan nämnasantika vapen, alster av bildkonst (tavlor och skulpturer) och konstalster avglas, porslin :ch annan keramik. I den föreslagna författningen anges uttryckligen att handel också omfattarauktionsförsäljning och liknande försäljning. Ocksåregistrerade handlare med begagnade varor skall föra anteckningar om förvärv ochmottagande av sådana varor. Handlarna skall fortlöpandedelge polisen anteckningarna. Polisen kan medge undantag i olika hänseendenså att spaningen kan koncentreras på ett meningsfullt sätt.Liksom nu slättningen gälla att inköpt begagnad vara inte får säljasvidare 1980/81:3 56 förrän utan polisens medgivande. gäller att om en begagnad vara säljs inomett år efter mottagandet, så skall handlaren anteckna köparensnamn m.m. Denna tid har i utredningens förslag begränsats till en månad. Handlare är skyldigatt låta polisen undersöka lager m.m. och se på bokföringen. För auktionsförrättare föreslås den särskildabestämmelsen att de skall underrätta polisen i orten om tid och plats förauktionsförsäljning av begagnade varor, som omfattas av regleringen,minst i förväg. Författningsmässigt föreslårutredningen att man skall sära på bestämmelserna för handeln med skrot, som är tillstånds-reglerad,och handeln med begagnade varor, för vilken skall gälla ettregistreringssystem. Utredningen föreslär alltså två förordningar, en för vardera området,vilka innehåller de bestämmelser som skall tillämpas pä fältet. Förordningarnaavses skola utfärdas av regeringen. Emellertid krävs förregleringarnas genomförande bemyndigande i vissa hänseenden.Dessa bemyndiganden jämte några andra föreskrifter upptas i en för båda områdenagemensam lag. 1980/81:3 57 AVD.I ALLMÄN ÖVERSIKT ÖVER NUVARANDE FÖRHALLANDEN Prop.1980/81:3 59 I direktiven förutredningen - upptagna i statsrådsprotokolletden - yttrade dåvarandechefen för , statsrådet , bl.a. följande. Handeln med skrot och annat begagnat gods är sedan gammalt underkastad särskild reglering. Gällande bestämmelser finns i förordningen (1949:723) angående handel med skrot, lump och begagnat gods (ändrad senast 1971:1175). Syftet med skrothandelsförordningen är i första hand att motverka tillgreppsbrott genom att hindra eller försvåra avsättningen av oärligtåtkommet gods och att underlätta polismyndigheternas efterspaningar av sådant gods. Förordningenär tillämplig påyrkesmässig handel med järn- och annat metallskrot, tackor av annatmetallskrot än järnskrot, textilavfall, lump samt vissa slag av begagnat gods såsom kläderoch pälsverk, cyklar, kameror ochsmycken. Vidare är förordningen tilllämplig på yrkesmässighandel med begagnade skriv- och räknemaskiner,radio- och televisionsapparater samt musikinstrument. Såvitt kan bedömas har skrothandelsförordningen i huvudsak uppnåttsitt syfte och medfört en sanering pä skrothandels-området.I flera viktiga avseenden har emellertid förutsättningarna förförordningen ändrats. Länsstyrelseni län har i skrivelse till idecember 1972 redovisat erfarenheter fränflera brottsutredningar och i anslutning härtillpåtalat vissa brister i förordningen. Skrivelsen har remissbehandlats. Skrotbranschen äruppdelad i tre handelsled, nämligen, medbranschens benämningar, uppköpare, partihandlare och grossist. De båda sistnämndahandelsleden motsvaras i förordningen av det samlandebegreppet fast handel. Det finns omkring 1 500 registrerade uppköpare, vilka inköperalla slags avfalls-råvaror från hushåll,lantbruk, hantverk och småindustri. Efter grovsortering säljer uppköparenskrotet vidare till partihandlaren, som har fast skrotgård och som regel också öppen affär. Partihandlaren är underleverantör till grossisten, som även inköperskrot i parti frän industrier och myndigheter.Grossisten säljer efter bearbetning i egna anläggningar de Prop.1980/81:3 60 färdigställda råvarornatill förbrukarna. Antalet handlare medfasta verksamhetsställen uppgår till omkring 700-750 st. Inom den fastahandeln finns ett fätal storföretag. Genom handeln med skrot tillvaratas ärligen avsevärdakvantiteter råvaror, av vilka järnskrot ärdet till mängden största varuslaget. Järnverken har för sina inköp av skrot bildat ett gemensamt inköpsorgan, AB Järnbruksförnödenheter(JBF). råder exportförbudpå järnskrot. Relativt stora kvantiteter skrot importeras. Vid sidan av handeln med skrot förekommer en inte obetydlig handel med begagnadevaror. De föremål det här rör sig om är, till skillnad från skrot som saknar eget bruksvärde,direkt användbara och tillgodoser omedelbartallmänhetens behov. Till följd av bl.a. kapi tal varumarknadens tillväxt har denna handel successivt ökat. Sålundahar inom vissa branscher det blivit allt vanligare att vid inköp av en ny vara betala denna helt eller delvis genomatt lämna ett begagnat föremål i utbyte.Sådan inbyteshandel förekommer relativt ofta beträffande radio- och televisionsapparater, skriv- ochräknemaskiner samt musikinstrument.Dylika bytesaffärer faller inte under förordningens tillämpningsområde. som förordningenvarit gällande har den yrkesmässiga handeln med skrot och annat begagnat gods ökat betydligt i omfattning. Särskilt skrotbranschen synes ha genomgått en kraftig utveckl-ing sombranschstrukturen i väsentliga avseenden har ändrats. Gränsenmellan fast handel och sådan handel som bedrivs av uppköpare har blivit alltmer flytande. Det har gjorts gällande att det inte är ovanligt att uppköpare hanterar sitt gods påupplagsplatser, vilket strider mot förordningensbestämmelser. Även inom den fasta handeln är förhållandena mellan partihandlare och grossist i många fall oklara, och samma funktioner synes handhasav olika handelsled. Vidare har produktutvecklingen medfört att skrotet blivit alltmera varierande till sittursprung; vilket i flera avseenden påverkatskrothanteringen. arbetar skrotbranschens företag med alla skilda typer av avfallsråvaror såsomjärnskrot, metallskrot, textilavfalloch pappersavfall. I det sammanhanget kan erinras om att statskontoret på uppdrag av Kungl. Maj:t har undersökt möjliga åtgärder för att komma till rätta med bil vraksproblemet. Sålundaföreslår statskontoret i en utredningsrapport ett system med auktorisationav bilskrotare, som uppfyller bl.a. skrothandelsförordningens, byggnadsstadgans och miljöskyddskungörelsenskrav på skrotningsverksamhet. Rapporten,som har remissbehandlats, bereds inom . Vidare har inom handelii med annat metallskrot än järnskrotkonstaterats en förhållandevis utbredd brottslighet, som synes ha tilltagit i omfattning. Enligt i Örebrolän hänför sig den brottslighet som uppdagatstill stölder, häleri och häleriförseelser, skattebrott, förskingringar, bedrägerier, osant intygande, urkundsförfalskningsamt brott mot skrothandelsförordningen.I första hand gäller de konstaterade missförhållandenauppköparna och deras 1980/81:3 61 Det har hävdatsatt brottsligheten har gynnats av brister i skrothandelsförordningens regler beträffande tillståndsmyndighet,tillstånd, verksamhetsområde, bokföringsamt kontroll av tillståndsmyndighet. Av vad jag häranfört framgär att en översynav skrothandelsförordningen behövs både för att avhjälpabrister i reglerna och för att modernisera reglerna meraallmänt. Jag förordar att en sakkunnig tillkallas för att göradenna översyn. En utgångspunkt för den sakkunnige bör vara att handeln med skrot m.m. äveni fortsättningen behöver en särskildsamhällelig reglering och insyn. Densakkunnige bör emellertid precisera syftet meden sådan reglering. En skälig avvägningbör ske mellan å ena sidan samhälletsintresse av att förhindra handel med gods som förvärvatsolagligt och å andra sidan näringslivets intresse av att handeln inte onödigt försvåras. Departementschefen anfördevidare att den sakkunnige bör kartlägga skrotbranschens struktur och analysera förhållandetmellan de olika handelsleden och däsärskilt uppköparnas ställning.Den brottslighet förordningen är avsedd att förhindrabör studeras, i första hand tjllgreppsbrott av metallskrot och vissabegagnade föremål. En väsentlig uppgift bör vara att överväga i vad mån skrothandelsförordningenstillämpningsområde och utformningen av kontrollsystemet framstår som lämpligaunder nuvarande förhållanden; särskilt bör övervägas om det ärberättigat att i samma förordning reglera såväl handeln med metallskrot och lumpsom handeln med begagnat gods. Den sakkunnige bör pröva om de i den nuvarande förordningen angivna varuslagen även i fortsättningenskall omfattas av regleringen eller om vissa varugrupper bör utgåoch andra tilläggas. En utgångspunkt härvidlagbör vara att endast sådana varuslag medtas som i någon avsevärdutsträckning är föremål förtillgreppsbrott. Departementschefen uttalade vidare att den sakkunnige bör utreda och komma med förslag rörandeaffärsbokföringens utformning och i det sammanhanget pröva om inte en enhetlig varunomenklatur bör komma till användning.Samråd bör därvid ske med , som uppdragit åt att utarbeta enordlista inom området avfall och dess hantering. Frågorna om tillståndsgivning,kontrollverksamhet och besvärsordning bör tagas upp till prövning. 1980/81:3 62 Slutligen uttalade departementschefen att avsikten intevar att den sakkunnige skall behandla frågorsom r'ör auktionsverksanihet eller verksamhet som regleras i lagen (1949:722)om pantlänerö-relse. Skulle emellertid den sakkunnige finna att även dessa verksamheter kräver ny eller förändrad reglering föratt det allmänna syftet med skrothandelsförordningen skall uppnås, bör den sakkunnige anmäla detta till Kungl. Maj:t som dä fär ta ställning till om utredningsuppdraget bör utvidgas. Utredningsarbetet har bedrivits under fortlöpande kontakter med företrädare för bl.a. skrothandeln, polismyndigheterna i ,och , och andra myndigheter.Utredningen har anordnat ett stort sammanträdemed företrädare för , länspolischefer, lokala polisdistrikt, ,m.fl. myndigheter, intresseorganisationer och företagare i branschen. Denna sammankomst har följts upp med ett frågeformulär med ett stort antal frågor riktat till länsstyrelsernaoch de lokala polisdistrikten samt intresseorganisationerna inom branschen. Vidare har ett flertal sammanträden och andra kontakter förekommit med representanter for , främstadvokaten . Ett flertal sammankomster har hållits med branschföreningar inom skrothandeln. Svenska Järn- och MetalIskrothandlarefbreningen har därvid företr,.ttsav sin förre ombudsman, advokaten , och ordförandeni styrelsen, Föreningen och Föreningen av ombudsmannen,advokaten jämterepresentanter för styrelsen. Kontakt med har skett bl.a. genom förbundets ordförandeoch sekreterare. Utredningens kontakt med har huvudsakligen skett genom direktören sson har företrätt AB Järnbruksförnödenheter. 1980/81:3 63 Frågan om regleringen av handeln medbegagnade föremål, särskilt då antikviteter och konstföremål, hardiskuterats vid sammanträffande och andra kontakter medtalmannen . Utredningen har också i dessa frågorhaft sammanträden med representanter för intresseorganisationer på området.Sveriges konst-och antikhandlareföreninghar därvid representerats av ordföranden fil.lic. ochGalleristerna, en sammanslutning av gallerier och konstsalonger, av ordföranden . har representerats av direktörerna . Utredningen har i anslutning till studiebesök på haft överläggningar med direktören i frågor rörandeauktionshandel. Ett flertal överläggningar med bl.a. företrädare för statens provningsanstalt och har hållits i frågorrörande regleringen av handeln medskrot och begagnade föremål av ädla metaller. I nomenklaturfrågorhar samråd skett med . Samråd har även skett med utredningen om insamling (H 1975:01). Utredningen har därjämte avlagt studiebesök vid ett tiotal skrotföretagi , i , ,, , , , och Piteå.AB Bilfrag-menterings anläggning i och har besöktsi samma syfte. Förteckning över de personer och institutioner, med vilka överläggningareller personliga kontakter hafts, och de anläggningar,företag och myndigheter, som besökts av utredningen, bifogas som Bilaga. Prop.1980/81:3 65 2 HANDEL MED SKROT OCH ANDRA ATERVINNINGSVAROR Inom branschen skiljer man mellan järnskrot och metallskrot; med metallskrot förstår branschendä skrot av andra metaller än järn. Handelnmed skrot sköts till allra största delen av den reguljära skrothandeln. Vissa mängder skrot torde dock säljas av den industri, där skrotet faller, direkt till den slutliga avnämaren, exempelvis metallsmaItände verk, utan förmedlingav skrothandeln. De flesta skrothandlare köper och säljer såväl järn- som annat metallskrot. Viss specialisering förekommer dock, särskiltbland de större skrotföretagen. Skrotning av bilar skötsnormalt av specialiserade skrothandlare som också är auktoriserade bilskrotare.Slutskrotning av bilar utförs till allra största delen av de två fragmenteringsanlägg-ningarnai och . Ävenandra ätervinningsvaror såsom lump, textilavfall och returpapper samt gummi-och plastavfall förekommer i den reguljära skrothandeln; handeln med dessa varor är dock av underordnad betydelse hos skrothandlarnajämfört med handeln med skrot. Skrothandeln är för tillförseln av skrot beroende av att tillräckliga mängder skrot faller vidtillverkningsindustrins framställning av nya varor och att skrot som uppkommer inom bl.a. småindustri och hantverk, i hushåll och lantbruk tillvaratages.Skrothandeln avsätter skrotet till järnbruk, metallsmal tände verk, gjuterier m.fl. som använder skrotet som råvara. 5 1980/81. 1980/81:3 66 var järnbrukens efterfråganpä järnskrot dålig och skrotfallet inomtillverkningsindustrin litet beroende päatt produktionen var lag. Skrothandelns leveranser av järnskrot till järnbrukenkvoterades också under viss del av är 1977. Fränatt ha legat förhållandevis högt sjönk priset pä järnskrot kraftigt och från hägra håll inomskrotbranschen gjordes gällande att priset på järnskrot lagpä en så lag nivä att åtskilliga företags framtid kunde komma i fara.Emellertid torde den negativa utvecklingen förjärnskrotet ha brutits och handelnmed sådant skrot ha ökat. Priset påjärnskrot har under första halvåret1978 höjts vid två tillfällenoch efterfrågan har blivit större. Enligt uppgift från branschhall har efterfråganpä metallskrot varit förhållandevisgod. 2.2 Kvantiteter och användningsområden Genom skrothandeln insamlas och vidareförsäljs ärligen ca 1 milj. ton järnskrot, varav 120 000-150 000 ton utgörs av gjutjärnskrotoch resten av smidbart järnskrot. Eftersom skrotpriset växlar fråntid till annan är det svart att ange det totala värdet på detinom skrotbranschen omsatta skrotet. Under börjanav var genomsnittspriset för järnskrot ca300 kr. per ton, vilket skulle motsvara ett totalt värde på ca 300milj. Skrothandeln hanterar ärligen- enligt uppgifter frän en av de större skrothandlarna - ca metallskrot. Denstörsta delen består av skrot av koppar och kopparlegeringar. Av denkvantitet som insamlas utvinns ca koppar och kopparlegeringar, ca25 aluminium och ca zink, bly och annan metall. Värdet pämetallskrot är i stor utsträckning avhängigtav de internationella metallpriserna och ändrasdärför mycket ofta. Med de priser som rättunder vären 1978 kan värdet av det skrot som skrothandeln säljer till de slutliga avnämarna sägasuppgå till ca 280 milj. kr. Av detta belöperca 220 milj. kr. pä koppar och kopparlegeringar, ca 50milj. pa aluminium och ca 10 milj. kr. pa zink, bly och annan metall. 1980/81:3 67 I stort sett allt skrot som insamlas används inom landet. har, i likhet med de flestaandra västeuropeiska länder, i princip exportförbud päskrot sedan laiig tid. Exportlicens torde normalt ges endast för skrotpartier som inte kan bearbetas inom landet. Förutom att användandet av skrot innebär ett bättre utnyttjande av tillgängliga resurser medför det ocksä en avsevärd besparing av energi. Det beräknas ätgä tre gångermer energi att framställa stål med malm som utgångsmaterial än med skrot som råvara. Föratt smälta om ett kilogram aluminiumskrot ätgär ca en tjugondelav den energimängd som krävs för att framställa motsvarande mängd metall ur aluminiumoxid. Enligt uppgifter fränAB Järnbruksförnödenheterredovisade i betänkandet Handelsstälsindustrin inför1980-talet, SOU 1977:15, förbrukade den svenska stålindustrin under aren 1972-1975 i genomsnitt 3,5milj. ton skrot per är. De s.k. specialstål verken (däriblandstålverken i , ochBofors) förbrukade därav och de tre handelsstälverken i Domnarvet, och . Resten, dvs. , förbrukadesav de s.k. skrotbaserade järnverken. Under denna periodsvarade köpskrotet för ca 1,2 milj. ton per är, varav importerat skrot utgjorde i genomsnitt per är. Resterande skrotmängder var s.k. cirkulationsskrot och annat egetskrot, dvs. skrot som faller inom stålverketoch som i allmänhet blir föremål för omsmältninginom samma verk. Per ton producerat rästäl användespecialstål verken under nämnda period . skrot, handels-stålverken i Domnarvet, och Oxelösund380 kg. och övriga handelsstälverk . Av den mängd gjutjärnskrot som samlas in, 120 000-150 000 ton per är,används ca hälften av stålverkenoch resten återgår till gjuterier och användssom råmaterial för gjutjärnsprodukter. Metallskrotet finner avsättning hos halvfabrikatverk säsomGränges Metallverken i och GusumsBruk i (koppar och mässing) samt hos tackfabrikanter säsom GrängesAluminium i , AB i (aluminium) och i 1980/81:3 68 (aluminium ochkopparlegeringar) och SonAB i (kopparlegeringar och bly). Förorenade metaller m.m. tas om hand vid Aluminium i (aluminium) samt vidBolidens i Skel leftehamn (koppar). Vissa smägjuterier smälterned metallskrot och baserar därvidanalysen på den kvalitet av skrot de smälter. Detta gälleri första hand aluminiumskrot.Slutligen finns även en typ av mindre, primitiva smältverk, som i förstahand inriktar sig på omsmältning av aluminium. De tackor som kommer fram vid dessa smältverk ärofta mycket o-jämna till analysen och måste icke sällansmältas om och renas innan metallenkan användas för tillverkning av nya produkter. 2.2.2 Lump, textilavfall och returpapper Inom skrothandeln förekommeräven som tidigare angivits andra återvinningsvaror såsom lump och annat textilavfall samt returpapper. Enligt uppgift fränbranschhåll hanteras inom skrothandeln f.n.ca 30 ÖGO ton textilavfall ärligen. Textilavfallet används inom textilindustrin, finpapper:;- och råpappersindustrin samt som putslappar. En viss exportav textilavfall äger rum. Ar 1977 insamlades drygt returpapper inomlandet. En viss del av detta hanteras inom den reguljära skrothandeln. Den största delen omhändertasdock av företag som specialiserat sig på returpapper. I detta sammanhang börnämnas att tidningar och tidskrifterfrån hushållen samt äteranvändningsbart pappersavfall från affärer ochkontor numera omfattas av det kommunala renhällningsmonopo-let.Bestämmelserna har dock endastträtt i tillämpning i ett fåtalkommuner. Returpapperet användssom råvara där kraven päpapperets kvalitet inte är så höga. Främst kommer returpapperet till användning vid tillverkning av wellpapp, kartong för emballage och gipsskivekartong samt vissakvaliteter mjukpapper. I landet finns också Prop.1980/81:3 69 fyratidningspappersbruk som använder eller planerar att användareturpapper som råvara. Skrothandelnäruppdelad i tre led nämligen uppköpare, partihandlare eller B-handlare samtgrossister. De två sistnämnda kategorierna är fasta handlare enligtnuvarande förordning. En del av de fasta handlarna har ävenauktorisation som bilskrotare enligt bilskrotningslagen. De största företagen,som regelmässigt försäljer skrot till de slutliga avnämarna, järnbruk,metallsmältverk och liknande företag räknas iallmänhet till grossisterna och de övriga fasta handlarna ärpartihandlare. Enligtberäkningar baserade på uppgifter från polisdistrikten finns det i hela landet ca 1 200gällande uppköpartillstånd. har upplyst att enligt nämndenserfarenheter har antalet ansökningar om-uppköpartillstånd starktnedgått . Frän många häll har det dock gjorts gällandeatt det i viss, ej helt obetydlig, omfattning förekommer yrkesmässig försäljning avskrot utan erforderligt uppköpartillstånd. Uppköparna åker runtmed bil och köper upp järn- och annat metallskrot företrädesvis frånhantverkare, mindre industrier, lantbrukare m.fl. Skrotet säljsdirekt eller efter mindre sortering och bearbetning till en fastskrothandlare, dvs. partihandlare eller grossist. Försäljningtorde därvid ocksä ske till handlare utanför sitteget område. Andra återvinningsvaror, så som lump och textilavfall,torde numera inte omhändertas av uppköpare. Denfasta handlaren har fast inköpsställe och skrotgård. De större skrotgårdarna har stor maskinell utrustning såsomtransportfordon, kranar, saxar och pressar. Enligt utredningens beräkningar,baserade på uppgifter från polisdistrikten, finns det ca Prop.1980/81:3 70 ärca 410 stycken även auktoriserade bilskrotareenligt bil-skrotni ngslagen. Ett fyrtiotal av de fasta handlarna, varav tre med ettflertal filialer i olika delar av landet, räknassom grossister, dvs.