prop · G40390 · 1980-12-31 00:00:00 — Ennärmare redogörelse för denna verksamhet och mina förslag såvitt avserverksamhetens omfattning kommer jag att lämna i det följande (kapitel 14). 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet Enligt expeditionskungörelsen (1964:618) utgåravgifter för koncession för framdragande eller begagnande av elektriskstarkströmsledning, drift-tillstånd, meddelat av tillsynsman för starkströmsanläggning,bevis om behörighet som elektrisk installatör och beslut av ström. Enligt 8 § expeditionskungörelsen är staten ochkommunerna fria från avgift. Avgifterna tas f. n. ut vid industridepartementet,SIND, statens elektriska inspektion och statens prisregleringsnämnd förelektrisk ström. () har på uppdrag avregeringen genomfört en taxeöversyn vid . Resultatet har den 7december 1978 redovisats i en promemoria Översyn av expeditionsavgifter påelområdet. RRV föreslår att nu utgående avgifter, som tas utmed stöd av expeditionskungörelsen och som är av mer schablonmässig karaktär,avskaffas. I stället bör det införas särskilda avgifter enbart för koncessionoch behörighet som elektrisk installatör. Dessa avgifter bör enligt förslagetsyfta till att täcka SIND:s kostnader för handläggning av dessa ärenden.Förslaget innebär bl. a. att avgiften för linjekoncession differentieras eftersystemspänning samt att en fast avgift införs för områdeskoncession, ändringav koncessionsgräns och för behörighet som elektrisk installatör. Grundläggande för RRV:s förslag är att den somerhåller en prestation från det allmänna eller på annat sätt förorsakar vissstatlig verksamhet skall bidra till finansieringen av verksamheten. Därför börockså enligt RRV den som erhåller en koncession för en elektrisk ledning svaraför statsverkets kostnader för prövning av koncessionsansökningar. Kostnaden för att handlägga koncessionsfrågor vidSIND utgör enligt RRV endast av de totala investeringskostnadernaför överförings- och distributionssystemet. Avgifter motsvarande fullkostnadstäckning som tas ut vid SIND torde därför enligt RRV inte komma attpåverka utbyggnaden av överförings- och distributionssystemet. SIND har på regeringens uppdrag överarbetat RRV:sförslag i den del detta hänför sig till de föreslagna koncessionsavgifterna.SIND har redovisat sitt förslag i en skrivelse . SIND framhåller i sin skrivelse att koncessionshanteringenär en integrerad del i den övriga samhällsplaneringen, vilket innebär attelanläggningar anpassas till samhällets olika krav. Koncessionshanteringen ärsålunda ett styrinstrument även för andra intressen än dem som kraftindustrinrepresenterar. Det kan därför sättas i fråga om kraftföretagen skall bestridasamhällets kostnader för hanteringen av koncessionsärenden. Verket anservidare att det är förenat med vissa svårigheter att utforma ett rättvist ochkonkurtensneutralt avgiftssystem för handläggning av koncessionsärenden. Medhänvisning härtill anser SIND att ett system med avgifter som skall täckaverkets kostnader för det administrativa förfarandet inte 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 303 Skulle ett avgiftssystem likväl införas förordar verket ettdifferentierat system i huvudsak byggt på systemspänning, ledningslängd ochabonnentantal på sätt som närmare framgår av SIND;s skrivelse. Yttranden över RRV;s och SIND;s förslag har avgettsbl. a. av . eldistributörerna-REL, , , ochSydkraft AB. De i ärendet inkomna yttrandena hänför sig ihuvudsak till förslaget om koncessionsavgifter. Övervägande antaletremissinstanser ställer sig avvisande till ett sådant system och anför därvidbl. a. sådana synpunkter som kommit till uttryck i SIND:s skrivelse. Om eUsådant system ändock skall införas förordar ett par remissinstanser en lägreavgiftsnivå som täcker kostnaderna endast delvis. En sammanfattning av RRV:s promemoria och SIND:sskrivelse samt remissinstansernas synpunkter härpå lämnas i bilaga 1.15. Enligt min uppfattning talar ytterst starka skälför att det nuvarande systemet på elområdet med expeditionsavgifter ersätts medett system med särskilda avgifter för att täcka kostnaderna för handläggningen.Som bl.a. SIND anfört är det visseriigen svårt a« åstadkomma ett från allasynpunkter helt perfekt system i detta hänseende. Dessa svårigheter skallemellertid inte överdrivas. Inte minst SIND:s eget förslag till avgiftssystemvisar att det mycket väl går att åstadkomma ett lämpligt avvägt sådant system.Jag förordar därför en övergång till ett avgiftssystem av det slag som berörts.Den närmare utformningen av detta bör ankomma på regeringen. Riksdagensbemyndigande att meddela föreskrifter i ämnet måste inhämtas. Bemyndigandet kanlämpligen lämnas genom en komplettering av den bemyndiganderegel pä elområdetsom finns i 15 § lagen (1902:71, s. 1), innefattande vissa bestämmelser omelektriska anläggningar. I enlighet med vad jag nu anfört har inomindustridepartementet upprättats förslag till lag om ändring i nämnda lag.Förslaget bör fogas som bihang till regeringsprotokollet i detta ärende. Medhänsyn till frågans beskaffenhet är det enligt min mening inte motiverat attinhämta lagrådets yttrande om lagförslaget. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 304 10 Kärnkraftssäkerhet, m.m. 10.1 Kärnkraftssäkerhetsarbetets utveckling i Alla energiomvandlingsprocesser ärförenade med risker för människan och miljön. Detta gäller även användningen avkärnenergi. Jämfört med andra typer av energiomvandling är de speciellaförhållanden som råder vid elkraftproduktion i kärnkraftverk i mänga avseendenunika. Detta är fallet t. ex. när det gäller förekomsten av omfattandejoniserande strålning, konsekvenser av en stor olycka, hantering av detradioaktiva avfallet och risken för kärnvapenspridning. De speciella risker som är förenademed energiproduktion i kärnkraftverk har inneburit att verksamheten frånbörjan har blivit föremål för en omfattande kontroll. Således har speciellatillsynsmyndigheter skapats för att säkerställa att säkerheten hålls på högstamöjliga nivå. Innan jag närmare behandlar detframtida kärnsäkerhetsarbetet vill jag kort redogöra för utvecklingen avkärnsäkerhetsarbetet i . Den första kraftproducerandesvenska reaktorn, , togs 1964. varresurserna hos tillsynsmyndigheterna inom kärnenergiområdet mycket begränsade.Tillsyn enligt atomenergilagen (1956:306) utövades av delegationen föratomenergifrågor. Delegationen, som bestod av fem ledamöter, var direkt knutentill i form av en kommitté. ombildades den till ensärskild myndighet den nuvarande (). Dessaförhållanden lade grunden för ansvarsfördelningen mellan myndigheter ochkraftindustrin pä kärnkraftsområdet i vårt land. Den kom att innebära attmyndigheten formulerar mål och kriterier för säkerhetsarbetet medankraftindustrin i samarbete med leverantörerna utarbetar förslag till hur måleni detalj skall uppnås. Förslagen underställs myndigheten för godkännande. Dennarollfördelning har lett till att kraftindustrin och leverantörer i Sverigetvingats till ett aktivt säkerhetstänkande som gjort att man i flera avseendenhar förekommit den internationella utvecklingen. Även vid arbetet medMarvikenreaktorn, som dock aldrig togs i drift, utvecklades ett säkerhetstänkandesom senare blev till nytta vid byggandet av andra reaktorer. beställde kärnkraftsblocket 1 av AB ASEA ATOM. Reaktorn är enlättvattenreaktor av kokartyp (BWR). De säkerhetskriterier som styrde konstruktionenvar i stort sett baserade på dåvarande amerikanska föreskrifter. Vid den löpandesäkerhetsgranskningen under byggnadsskedet fann man att elförsörjningens ochkontrollutrustningens utförande utgjorde svaga punkter i säkerheten hoskärnkraftsblocket. I samråd med delegationen för atomenergifrågor ochreaktortillverkaren vidtogs omfattande åtgärder för att höja säkerheten pådessa punkter. Även med numera gällande värderingar uppfyller 1därigenom höga säkerhetskrav. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 305 Utförandet av kärnkraftsblocket , somockså är en BWR, baserade sig på erfarenheter från 1 utom vad gällerelsystemet som försörjer säkerhetsutrustningen. somäger hade på basis av erfarenheter från konstruktionsarbetet päMarvikenreaktorn och nya utländska erfarenheter identifierat elsystemensseparering och tillförlitlighet som centrala från säkerhetssynpunkt. Utformningenav elsystemen grundades pä resultaten från tillförlitlighetsanalyser och harsedan med endast smärte modifieringar använts i efterföljande svenskareaktorkonstruktioner. Vid konstrukfionen av kärnkraftsblocken Oskarshamn2, och - samtliga av BWR-typ - utnyttjades vunnaerfarenheter frän 1 och separationen av kraftförsörjningen ochkontrollutrustningen blev mycket konsekvent genomförd. Det bör noteras attmotsvarande principer då ännu inte hade gjort sig gällande vid konstruktion avt. ex. amerikanska kärnkraftverk. De stränga svenska kraven har i huvudsakgrundat sig på probabilistisk analys eller som det också kallas kvantitativatillförlitlighetsberäkningar, som visade att risken för reaktorolyckor inte iförsta hand sammanhängde med stora rörbrott utan snarare med störningar ireaktorblockets samfunktioner. Tryckvattenreaktorerna (PWR) i kärnkraftsblockenRinghals 2, 3 och 4 levererades av amerikanska . Emellertidaccepterades inte det amerikanska standardutförandet avkraft- och kontrollutrustningen. Dessa delar kom att utföras enligt i stortsett samma principer som i . Separationen av säkerhetssystemen har drivitslängst för de tre BWR i Forsmark där samtliga säkerhetsfunktioner finns i varoch en av fyra parallella kretsar, som i mycket stor utsträckning är heltskilda från varandra. lät göra en probabilistisk analys avForsmark 3. Analysen följde i fråga om metod, antaganden och databas den amerikanskas.k. Sannolikheten för stora olyckor vid är studie omkring tio gånger lägre än vad den är för denreaktor som analyserats i Rasmusenstudien. Det som sagts gäller även Oskarshamn3. Denna skillnad illustrerar till en del utvecklingen av säkerheten påkärnkraftsområdet. idrifttagningen av finns hos desvenska kraftföretagen och hos tillsynsmyndigheten en tradition att löpandebearbeta säkerhetsfrågorna. Varje kraftföretag i bedriver en egenoberoende säkerhetsgranskning via en säkerhetskommitté som direkt rapporterartill kraftföretagens ledning. Säkerhetskommittérna granskar fortlöpande allahändelser av säkerhetsmässig betydelse vid anläggningarna och står i närakontakt med varandra. En motsvarighet till kraftföretagenssäkerhetskommittéer finns hos den svenska reaktortillverkaren idess säkerhetsgrupp. 21 1980/81. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 306 Nära samarbete mellan den svenska tillverkaren ochkraftföretagen består även efter det att anläggningsägaren har övertagitansvaret för driften. Kraftföretagens säkerhetskunnande, som härtör bl. a. fränden direkta drifterfarenheten, kommer på så sätt det fortsattakonstruktionsarbetet tillgodo som kraftföretagen drar nytta avtillverkarens tekniska kunnande och analyskapacitet för att säkerställadriften. Kraftverken drivs i enlighet med des. k. säkerhetstekniska föreskrifter (STF) som kraftföretagen utarbetar förslagtill och som efter granskning och godkännande av SKI uppsatts som villkor fördriften. STF är mer strikta än den amerikanska motsvarigheten. De utgörunderlag för ett säkerhetsrelaterat beslut i kontrollrummet på relativtdetaljerad nivå. Deras aktualitet följs fortlöpande upp av kraftföretagen ochSKI. Utvecklingen påreaktorsäkerhetsområdet visar enligt min mening att det i , trotsbegränsade resurser, har utvecklats ett effektivt och konstruktivt system församverkan mellan tillsynsmyndigheter och kraftindustrin. Det system som haretablerats och som innebär en dialog mellan tillsynsmyndigheten ochkraftverksinnehavaren bör bibehållas. Ett bibehållande av detta system ikombination med ett system för samverkan mellan kärnkraftsinnehavarnasinsemellan utgör, som jag ser det en garanti för fortsatt hög säkerhet vidkärnkraftverken. Tillsynsmyndigheternas verksamhetmåste dock ske på ett sådant sätt att inga bindningar gentemot kraffindustrinuppstår. Kostnaderna för kontroll och tillsyn skall bäras av koncessionsinnehavarna. 10.2 Utvecklingen av kärnkraftssäkerheten efter haverietvid kärnkraftsreaktorn 2 10.2.1 Vidtagna åtgärder efter haveriet vidkärnkraftsreaktorn 2 Det är tveksamt om något enstakahaveri i teknikens historia har ägnats så stor uppmärksamhet som haveriet vidkärnkraftsreaktorn block 2 (TMI 2), den 28mars 1979. Haveriet kom att initiera förnyade studier av reaktorsäkerheten i sågott som varje land som utnyttjar kärnenergi i någon form. Speciellt i Förenta staternainnebar haveriet vid TMI att stora resurser avsattes för att dels se översäkerheten vid kärnkraftverken, dels studera tillsynsmyndigheternas roll ochfunktion. Dessa studier gjordes av såväl kraftindustrin själv som av speciella,av presidenten och federala och delstatliga myndigheter tillsatta utredningar. Även i och initieradesstudier av säkerheten inom kärn-kraftsomrädet och av tillsynsmyndigheternasroll för säkerhetsarbetet. Med anledning av resultaten avdessa studier har såväl kraftindustrin som tillsynsmyndigheterna så snart somrelevant information har förelegat vidtagit åtgärder för att undvika ettupprepande av händelserna som bidrog Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 307 fill att haveriet kunde ske. I harkärnsäkerhetsarbetet efter haveriet vid TMI kommit att ägnas fortsatt storuppmärksamhet och såväl kraftindustrin som tillsynsmyndigheterna har ökat sinaresurser för att bibehålla och öka säkerheten vid produktion av kärnenergi. Denstora betydelse som dessa insatser tillmätts framgår bl. a. av bildandet avRådet för Kärnkraftssäkerhet (RKS), som är ett för kärnkraftföretagen gemensamtorgan för kärnsäkerhetsfrågor. SKI har genomfört en organisationsöversyn ochhos regeringen hemställt om ökade resurser för att möta de ökade krav somställs pä SKI. Jag återkommer i det följande till SKI:s hemställan. De konkreta åtgärderna som har vidtagits i påkärnkraftssäkerhetens område efter TMI har i stort följt de riktlinjer somföreslogs i reaktorsäkerhetsutredningens betänkande (SOU 1979:86) Säker kärnkraft?.Jag har redogjort för dessa riktlinjer i propositionen 1979/ 80: 170om vissa energifrågor. En sammanfattning av betänkandet lämnades ipropositionen 1979/80:75 om folkomröstning i kärnkraftsfrågan. Relativt snart efter haveriet vid TMI vidtogreaktorinnehavaren och SKI en granskning av kärnkraftsblocket , som ilikhet med TMI 2 är en s. k. tryckvattenreaktor, för att undersöka om dennareaktor hade liknande svagheter i konstruktionen som TMI 2. Vissa modifieringarvidtogs med anledning av denna granskning. har även de andra svenskakärnkraftsblocken granskats för att finna eventuella förbisedda händelsekedjorsom skulle kunna leda till haverier av samma slag som inträffade vid TMI 2.Säkerhetsarbetet bedrivs i nära samarbete mellan kärnkraftsinnehavarna ochtillsynsmyndigheterna. SKI inledde efter haveriet vid TMI 2 studier avhaverier och dess orsaker. Vidare föreskrev SKI också alt vissa åtgärder skullevidtagas vid de svenska tryckvattenreaktorerna för alt undvika att situationerliknande dem som uppstod under haveriet vid TMI 2 skall kunna uppstå vid desvenska reaktorerna. SKI inledde också vissa meralångsiktiga arbeten. Efter del att reaktor-säkerhetsutredningen framlagt sittbetänkande uppdrog regeringen ät SKI att upprätta ett åtgärdsprogram försäkerhetshöjande åtgärder i svenska kärnkraftverk. SKI överlämnade ett sådantprogram till regeringen . Programmet ansluter tillreaktorsäkerhetsutredningens förslag. Inspektionen har sedan programmetöverlämnades inriktat sin verksamhet i enlighet med vad som angivits iprogrammet. SKI:s långsiktiga verksamhet med att höja säkerheten vid de svenskakärnkraftverken är alltså inriktad på följande områden: rollfördelning ochorganisation, konstruktion och utförande, konsekvenslindrande ochutsläppsbegränsande åtgärder människa-maskinfrågor, personalens rekryteringoch utbildning, kärnkraftverkens normaldrift, haveriberedskap samterfarenhetsåterföring. Ett fortlöpande arbete på att höjasäkerheten vid våra svenska kärnkraftverk är enligt min mening av storbetydelse. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 308 Jag ser därför med tillfredsställelsepä de åtgärder som kärnkraftinspektionen och kraftföretagen vidtagit ochplanerar att vidta för att öka och vidmakthålla en hög säkerhet påkärnkraftsområdet. Enligt min mening torde bakgrundenoch orsakerna till händelseförloppet vid haveriet vid TMI 2 nu vara så välkända att det är möjligt att se haveriet och de åtgärder som föranleddes avdetta i sitt rätta perspektiv. Det torde vara möjligt att utifrån det nuvarandekunskapsläget fastlägga de åtgärder som är nödvändiga för att om möjligtundvika ett upprepande av de förbiseenden som ledde till haveriet vid TMI 2 ochvidta åtgärder av annat slag för att ytterligare höja säkerheten vidkärnkraftverken. 1979/80: 170 om vissaenergifrågor redogjorde jag utförligt för de förslag somreaktorsäkerhetsutredningen (RSU) lämnade i sitt betänkande (SOU 1979:86) Säkerkärnkraft? Jag redogjorde även i detta sammanhang för det förslag till programför säkerhetshöjande åtgärder i svenska kärnkraftverk som SKI överlämnade tillregeringen . I programmet lämnade SKI också sina synpunkter påreaktorsäkerhetsutredningens förslag. Såväl betänkandet Säker kärnkraft?som SKI:s förslag till program för säkerhetshöjande åtgärder har under sommarenoch remitterats för yttrande till berörda myndigheter, företag ochorganisationer. Jag vill inledningsvis sammanfattade områden som berörs i betänkandet och i SKI:s program. Den vidgade tolkning avsäkerhetsbegreppet som reaktorsäkerhetsutredningen har gjort har inneburit attutredningen har indelat områden för säkerhetshöjande åtgärder enligt följande - konsekvenslindrandeeller utsläppsbegränsade åtgärder - personal -rekrytering och utbildning - händelseuppföljning,felanalys och erfarenhetsåterföring Som en bakgrund till deställningstaganden till kärnsäkerhetsarbetet som jag återkommer till i detföljande vill jag här kort redogöra för de remissynpunkter som inkommit. Enremissammanställning återfinns i bilaga 1.16. Det av RSU utförda arbetet fåröverlag stort erkännande av remissinstanserna. De framlagda förslagen fårockså stöd i stort. Merparten av remissinstanserna ställer sig således bakomRSU:s grundläggande värderingar, vad gäller säkerheten i kärnkraftverken samtutredningens överväganden och förslag. De punkter där SKI:s programväsentligen skiljer sig Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 309 frånRSU:s förslag tas upp till diskussion av ett stort antal av remissinstanserna. Ingen av remissinstanserna har något att invändamot den rollfördelning mellan tillsynsmyndigheterna och innehavarna avkärnkraftverk som angetts av RSU. Ett antal remissinstanser pekar dock påoklarheter vad gäller rollfördelning och organisation. Detta gäller särskilttillsynsmyndigheterna inbördes samverkan och hithörande gränsdragningsproblem. Vad gäller konstruktion och utförande diskuterarett antal av remissinstanserna i sina yttranden användandet av statistiskametoder vid konstruktion och säkerhetsanalys av kärnkraftverk. Diskussionengäller huvudsakligen användandet av probabilistiska eller som de också kallaskvantitativa tillförlitlighetsberäkningar vid säkerhetsanalys avkärtikraft-verk. Delade meningar råder om lämpligheten att använda sådanametoder pä det sätt som varit fallet inom vissa områden avreaktorsäkerhetsarbetet. RSU lämnade i sitt betänkande förslag till ettantal åtgärder för att höja säkerheten på kärnkraftsområdet i . a.föreslog utredningen att ökade resurser skulle ägnas åt utsläppsbegränsandeåtgärder. RSU föreslog vidare att man skulle fatta ett principbeslut om attytterligare utsläpps-begränsade åtgärder skulle vidtas samt att initiativsnarast skulle tas för att ytterligare studera tänkbara tekniska lösningar. RSUframhöll dock att man även fortsättningsvis borde ägna stor uppmärksamhet ätäven haveriförebyggande åtgärder. Som exempel på utsläppsbegränsande åtgärderangav RSU bl. a. anordningar för s. k. filtrerad ventilation avreaktorinne-slutningarna. En majoritet av remissinstanserna stödjerutredningens förslag på dessa punkter. Ett antal remissinstanser framhållerdärutöver vikten av att åtgärder genomförs vid kärnkraftverken. Vikten av en ökad satsning påmänniskamaskin-frågor betonas av ett flertal remissinstanser. Bland remissinstanserna föreligger enighet om attpersonalens rekrytering och utbildning har stor betydelse för kärnkraftverkenssäkerhet och att detta område av den anledningen bör ägnas omfattandeuppmärksamhet. RSU föreslog i sitt betänkande att en särskild"generalklausul" skulle införas i de säkerhelstekniskaföreskrifterna. Innebörden av denna klausul skulle vara att en kärnreaktorbringas till ett säkert avställt tillstånd så snart något inträffar som ingertveksamhet om driftens fortsatta förtopp. Bland remissinstanserna finnsvarierande uppfattningar om detta förslag. Vad gäller haveriberedskapen koncentrerar sigremissinstanserna främst på organisationen av kärnkraftverkets haveriberedskapsamt på kontrollrumspersonalens roll i haveriberedskapen. Vikten av ett väl utbyggt system förerfarenhetsåterföring betonas av ett flertal remissinstanser. De flesta av remissinstanserna har yttrat sig över deförslag rörande forskningen på kärnsäkerhetsområdet som lämnats av RSU och SKI. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 310 Remissinstanserna betonar behovet av en fortsatt intensivforskning. Särskilt betonas vikten av att en bred kunskapsbas på områdetbibehålls. Remissopinionens ställningstagandetill det remitterade materialet innebär enligt min mening att ett starkt stödför de föreslagna åtgärderna föreligger. Det torde nu finnas underlag för attta ställning till kärnkraftssäkerhetsarbetet inom ramen för det svenskakärnkraftsprogrammet. Jag återkommer i det följande till dessa frågor. Regeringen bemyndigade mig den II att tillkalla enkommitté för att utreda sannolikheterna för och effekterna av s. k.ångex-plosioner i kärnkraftkverk. Kommittén' antog namnetångexplosionskom-mittén. Kommittén har redovisat sitt uppdrag ibetänkandet (Ds I 1980:27) Ångexplosioner i lättvattenreaktorer. Kommitténsslutsatser och rekommendationer återfinns som bilaga 1.17. Anledningen till attångexplosionskommittén tillkallades var de delade meningar som kom till uttryckom möjligheterna för ångexplosioner med anledning av statensstrålskyddsinstituts . Stora ångexplosioner i kärnreaktoranläggningar och deutsläpp av radioaktiva ämnen som dessa kan ge upphov ull är ett av deallvarligaste olycksförloppen som i olika haveristudier angetts som tänkbara idessa anläggningar. Denna typ av olycksföriopp väntas, om de kan inträffa,kunna ge upphov ull sådana typer av radioaktiva utsläpp att stora markområdenblir belagda med radioaktivt material. framhåller isitt betänkande att kommittén inte funnit några beskrivningar avhändelseförlopp grundade på ingående tekniskt-fysikaliska analyser enligt vilkaångexplosioner i samband med reaktorhaverier kan leda till brott pä reaktortankoch inneslutning. Jag finner detta klarläggande mycket betydelsefullt. Jagansluter mig till kommitténs rekommendationer att man bör fortsätta attstudera små ängexplosioner och deras betydelse för haveriförloppet vid enhärdsmälta. 10.2.4 Utgångspunkter för och ställningstagande tillkärnkraftssäkerhets arbetet inom ramen jör det svenska kärnkraftsprogrammet har ettantal utredningar om kärnkraftens säkerhet presenterats i olika länder. Avdessa kan nämnas den stora tyska säkerhetsstudien . Gemensamt för de framlagda säkerhetsstudierna är att de till övervägandedel framhåller att de risker som är förknippade med utnyttjande av kärnkrafttorde ha överskattats i äldre säkerhetsstudier. Detta gäller speciellt nyarereaktorkonstruktioner. ' Kommittén har bestått av professorn ,orförande, professorerna . Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 311 De höga krav som ställs på säkerhetsnivån och päsäkerhetsarbetet vid utnyttjandet av kärnkraft saknar motsvarighet inom deflesta andra sektorer i samhället.