prop · G40390 · 1980-12-31 00:00:00 — Radioaktiva restprodukter i form av använtkärnbränsle och annat aktivt avfall från kärnteknisk verksamhet uppkommer iSverige huvudsakligen vid framställning av energi i kärnkraftverk med lättvattenreaktorer.Till kärnteknisk verksamhet som ger upphov till likartade radioaktiva restprodukterkan därutöver hänföras driften av forskningsreaktorer och viss därtill knutenforskning om kärnbränsle, konstruktionsmaterial och säkerhet. Vid sidan av den kärntekniska verksamhetenuppkommer radioaktiva restprodukter från olika verksamheter vid sjukhus,industrier och forskningsinstitutioner som använder radioaktiva ämnen. Radioaktiva restprodukter från kärnkraftverkenvarierar i hög grad i fråga om sammansättning och egenskaper. 3kapitlet, har översiktligt redogjorts för de olika slagen av restprodukter,deras uppkomst, förekomst och egenskaper. Vidare har översiktligt redovisatsde förslag till former för hantering och förvaring av restprodukter som blivitresultatet av det i bedrivna utvecklingsarbetet. En sammanfattning av redogörelsen i betänkandet harupprättats inom industridepartementet. Sammanfattningen bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 3. Använt kärnbränsle och radioaktivt avfall uppkommerfrämst från de tolv reaktorer som innefattas i det svenska kärnkraftprogrammet.Av de tolv reaktorerna är tio i drift för kraftproduktion, under idrifttagningeller färdigbyggda. Två reaktorer är under uppförande. 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 605 Kärnreaktoreri drift, under byggnad eller beställda 3 1000 (beräknad effekt) 1000 (beräknad effekt) har uttalat (NU 1979/80:70, rskr1979/80:410) aU. samtliga reaktorer skall ha tagits ur drift är 2010. Sedan 1950~talet har i liksom i andraindustriländer stora resurser lagts ned på utveckling av kärnenergi för civilaändamål. Utvecklingsarbetet har i huvudsak inriktats pä att öka produktionenav elkraft i kärnkraftreaktorer och att fortlöpande förbättra reaktorerna medavseende på effekt och driftsäkerhet. har de problem och riskersom är förbundna med kärnkraften och då inte minst hantering av använt kärnbränsleoch radioaktivt avfall allt mer kommit att uppmärksammas. Verksamheten på kärnenergiomrädet regleras främstav atomenergilagen (1956: 306). Lagen tillkom i samband med att riktlinjer förutvecklingsarbetet pä kärnenergiområdet fastställdes. Endast smärre ändringaroch tillägg har gjorts under de som lagen har varit i kraft. Enligt atomenergilagen krävs fillstånd för förvärv,innehav, överlåtelse och bearbetning av eller annan befattning med bl. a. uran,plutonium eller annat ämne som används som kärnbränsle i kärnreaktor liksomkärnbränsle som använts i kärnreaktor (1 §). Vidare behövs tillstånd tillutförsel av kärnbränsle eller ämne som kan omvandlas till kärnbränsle samt förutförsel av använt kärnbränsle. Enligt 2§ atomenergilagen krävs tillstånd för attuppföra, inneha och driva kärnreaktor eller, vilket tillagts genom enlagändring (1978:281), anläggning för bearbetning, lagring ellerförvaring av använt kärnbränsle m.m. 1980/81:90 Bilaga1 Industridepartementet 606 Vid meddelande av tillstånd liksom under tillståndsgiltighetstid får uppställas sådana villkor som är påkallade av säkerhetsskäleller annars frän allmän synpunkt (4§). Möjligheten att föreskriva nya ellerändrade villkor under tillstånds giltighetstid har tillkommit med hänvisningtill att den snabba tekniska utvecklingen på kärnenergiområdet gör att det kanuppkomma behov av att uppställa villkor som inte var aktuella när tillståndmeddelades (prop. 1956:178 s. 26). Ett meddelat tillstånd kan återkallas, omuppställt villkor inte iakttas eller annars synnerliga skäl föranleder därtill. Atomenergilagen innehåller ocksåansvarsbestämmelser samt föreskrifter om förverkande, vite och besvär överUllsynsmyndighets beslut. Enligtförordningen (1976; 12) om tillsynsmyndighet enligt atomenergilagen m.m.utövar tillsynen över efterlevnaden av 1 -3 §§atomenergilagen samt av villkor som har meddelats med stöd av 4 § samma lag.Inspektionen får meddela de föreskrifter som behövs för att säkerställaefterlevnaden av föreskrivna villkor. Frågor om skydd mot strålningsskador regleras med stödav strålskyddslagen (1958: 110). Tillstånd enligt denna lag krävs inte för vadsom omfattas av tillstånd enligt atomenergilagen, om inte annat föreskrivs idet fillstån-det (2 § femte stycket). När tillstånd har beviljats enligtatomenergilagen får emellertid, utöver de för tillståndet gällande villkoren,meddelas sådana särskilda föreskrifter som behövs för strålskyddet. Frågor omtillstånd prövas och särskilda föreskrifter meddelas av strålskyddsmyndigheten.Strälskyddsmyndighet är . Institutet utövar ocksåtillsyn över efterlevnaden av strålskyddslagen och de föreskrifter som harmeddelats med stöd av lagen. Dessa föreskrifter har sin grund i internationellarekommendationer, främst av ochFörenta nationernas vetenskapliga strålningskommitté. Uppmärksammandetav de problem och risker som är förbundna med använt kärnbränsle ochradioaktivt avfall har tagit sig uttryck i bl. a. tillkomsten av lagen (1977;140) om särskilt tillstånd att tillföra kärnreaktor kärnbränsle, m.m., den s.k.villkorslagen. Genom denna lag ställs krav i fråga om hanteringen av detanvända kärnbränsle och det s. k. högakfiva avfall som erhålls vid drift avkärnkraftreaktorer. Lagen innebär i korthet att tillstånd att tillförakärnbränsle får meddelas endast om reaktorinnehavaren har företett avtal, sompå ett betryggande sätt tillgodoser behovet av upparbetning av använtkärnbränsle, och har visat hur och var en helt säker slutlig förvaring av detvid upparbetningen erhållna högaktiva avfallet kan ske. Om använt kärnbränsleinte avses bli upparbetat, krävs för tillstånd att reaktorinnehavaren har visathur och var en helt säker slutlig förvaring av det använda kärnbränslet kanske. De krav som villkorslagen uppställer har medförtatt kärnkraftindustrin har inlett det s.k. projektKärnbränslesäkerhet (KBS). har presenterat två rapporter.Kärnbränslecykelns slutsteg. 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 607 förglasatavfall från upparbetning och Kärnbränslecykelns slutsteg, slutförvaring avanvänt kärnbränsle. Den först nämnda rapporten har legat till grund förregeringens prövning och tillståndsbeslut vad gäller att tillförakärnreaktorerna och kärnbränsle. Bådarapporterna har remissbehandlats. Remissinstanserna har funnit att de förslagsom rapporterna innehåller lämpligen kan tjäna som utgångspunkt för detfortsatta arbetet när det gäller att bestämma en metod för att omhändertaförglasat högaktivt avfall och använt kärnbränsle. Jag delar denna uppfattning.Men enligt min mening är det f.n. inte lämpligt att slutligt fastlägga denteknik som skall tillämpas vid omhändertagande av det högaktiva förglasadeavfallet och det använda kärnbränslet. Varjekraftföretag, som har kärnkraftproducerande anläggningar, har ansett sig haansvar för att använt kärnbränsle och reaktoravfall frän företagetsanläggningar hanteras på ett godtagbart sätt. Kraftföretagen medräknar i sinapriskalkyler och sina bränslekostnader vid elproduktionen ikärnkraftanläggningarna även de kostnader som uppkommer för det användabränslet. Detta beräkningssätt är nödvändigt dels för att få täckning för ochen riktig fördelning på elabonnenterna av kostnaderna för hantering av använtkärnbränsle m. m., dels för att säkerställa erforderlig behandling av detta.Som en följd härav gör de kraftföretag som driver kärnkraftanläggningarsärskilda avsättningar i sina räkenskaper för framtida kostnader förhanteringen av det använda bränslet. Sådana avsättningar krävs enligtbokföringslagen (1976:125) och enligt god redovisningssed. Kravet innebär attavsättning skall göras öppet och som en separat post med rubricering som angerkaraktären av avsättningen. Riksdagenhar med anledning av prop. 1978/79:39 beslutat om en ändring ikommunalskattelagen (1928:370) (SkU 1978/79:18, rskr 1978/79:88). Ändringen,som avsåg anvisningarna till 41 § kommunalskattelagen, innebär att företag,som driver kärnkraftanläggning, får avdrag för belopp som i räkenskaperna förbeskattningsåret avsätts för att täcka företagets utgifter för framtidahantering av utbränt kärnbränsle, radioaktivt avfall o.d. Bestämmelsentillämpades första gången vid taxering. Regeringen har bemyndigat attutfärda föreskrifter vad gäller kraftföretagens avsättningar för hantering avutbränt kärnbränsle. har utfärdat sådanaföreskrifter. Enligt dessa får avdrag för avsättning för framtida utgifter förhantering av utbränt kärnbränsle, radioaktivt avfall o. d. inte överstiga 8kr. per kärnkraft-producerad megawattimme (MWh) som är intäktsredovisad underbeskattningsåret eller tidigare. Föreskrifterna tillämpades vid 1979 årstaxering. För tillämpning vid taxering har det medgivna avdraget höjtstill . Kostnaderna för hantering av använt kärnbränslefaller såväl under kärnkraftreaktorernas drifttid som därefter.Ett av problemen när det gäller hantering och förvaring av radioaktivt avfalloch 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 608 använtkärnbränsle är att säkerställa att medel finns tillgängliga för ett säkertomhändertagande av det använda kärnbränslet och det radioaktiva avfallet underden mycket långa tidsrymd som det är fråga om. Även efter slutförvaretstillslutande, d. v. s. efter det att driften av kärnkraftreaktorernahar upphört, behövs vissa åtgärder som medför kostnader. Det problem jag nysshar berört tas bl. a. upp till behandling i betänkandet (SOU 1980: 14)Kärnkraftens radioaktiva avfall, organisation och finansiering. I betänkandetföreslås bl. a. att, i likhet med vad som f. n. är fallet, medel ävenfortsättningsvis skall avsättas av kraftföretagen för hantering av det radioaktivaavfallet och att dessa avsättningar skall stanna i företagen. Enligt utredarensförslag skall de avsatta medlen få tas i anspråk för investeringar för andra ändessa ändamål om säkerhet ställs. Deförslag som framförs i betänkandet om kärnkraftens avfall avser använtkärnbränsle och radioaktivt avfall från detta. Hit hänförs i betänkandet ocksåde produkter som uppstår vid avveckling och rivning av reaktoranläggningar ochanläggningar för hantering av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle. Utredarens förslag vad gäller bl. a. avsättningarnaoch förvaltningen av de använda medlen har mötts av en splittrad remissopinion.Vissa remissinstanser godtar förslaget medan andra anser att större trygghetbör skapas för att avsatta medel kan användas för avsett ändamål. Föregen del vill jag anföra följande. De stora mängderna kärnbränsle och radioaktivtavfall uppkommer vid kärnreaktorer, avsedda för energiproduktion. Det är enligtmin mening de frågor som sammanhänger med omhändertagandet av detta avfall sommåste lösas i första hand. Härutöver finns också radioaktivt avfall som intehärrör direkt från driften av kärnkraftverk, t. ex. radioaktivt avfall frånviss forskningsverksamhet och radioaktivt sjukhusavfall. Även drift av forskningsreaktorer ger upphov tillanvänt kärnbränsle, låt vara i mindre omfattning. Detta avfall bör tas om handpå samma sätt som motsvarande avfall från kärnkraftreaktorer, eftersom sammakrav på säkerhet måste gälla för denna typ av avfall. De speciellaförutsättningarna som gäller för drift av forskningsreaktorer liksom den ringamängd avfall som genereras vid dessa innebär emellertid enligt min uppfattningatt avfallet från dessa anläggningar kan behandlas i särskild ordning. Deekonomiska problemen i samband med denna hantering är vidare enligt min meninginte av samma art som när det gäller använt kärnbränsle och radioaktivt avfallfrän kraftproducerande reaktorer. Det låg- och medelaktiva avfallet kräver betydligtkortare förvaringstider och ställer betydligt lägre krav beträffandeomhändertagande, hantering och förvaring. Hanteringen av detta avfall skervidare till övervägande del under den fid kärnkraftanläggningen är i drift.Denna typ av avfall kan därför lämnas åsido i detta sammanhang. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 609 Med hänsyn till vad jag anfört begränsar jag mig idet följande till frågor om åtgärder för och finansiering av omhändertagande,hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall frånde kraftproducerande reaktorerna. I detta sammanhang avser jag att ta uppockså frågor om åtgärder och kostnader för att avveckla och riva reaktorerna. kostnader som är förenade med det använda kärnbränslet ingår ocksåkostnaderna för att avveckla och riva de anläggningar som hör samman medomhändertagande, hantering och förvaring av använt kärnbränsle och radioaktivtavfall. För att bredda beslutsunderiaget när det gälleromhändertagande av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall bör regeringen,eller den myndighet regeringen bestämmer, ha möjlighet att bedriva vissverksamhet som kompletterar det projektinriklade arbete som kraftinduslrinförväntas bedriva. Denna verksamhet, som främst torde utgöras av övergripandestudier kompletterade med viss forskning, bör även den inbegripas i kostnadernaför hantering och omhändertagande av använt kärnbränsle och radioaktivtavfall. Härtill kommer vissa kostnader av administrativ natur för staten ochkostnader som blir behövliga för övervakning och kontroll av slutförvar. Innan jag närmare redogör för de finansiellalösningar jag förordar när det gäller hantering av använt kärnbränsle ochradioaktivt avfall från upparbetning av använt kärnbränsle vill jag fastläggade grundläggande principer som bör gälla för denna hantering. En grundläggande princip bör vara att kostnadernaför verksamheten skall täckas av intäkterna från den produktion av energi somhar gett upphov till dem. Med hänsyn till den långa tid som krävs för hanteringoch förvaring, kommer utgifter att uppstå långt efter det att produktionen viden anläggning, som de radioaktiva restprodukterna direkt kan hänföras till, harupphört. Därmed finns inte heller några löpande inkomster att disponera föratt bestrida utgifterna. Till hanteringen av restprodukter hänförs i dettasammanhang även avveckling och rivning av den anläggning där produktionen harägt rum. Dessa förhållanden innebär att medel för attbestrida framtida utgifter för verksamheten forfiöpande måste tas ur intäkternafrån energiproduktionen och hållas samlade på ett sådant sätt att de säkertsuccessivt kan disponeras för sitt ändamål. Dispositionen av medel sker såvälunder den tid produktionen pågår som därefter. En annan gmndläggande princip bör vara att den sombedriver verksamhet, där radioaktiva restprodukter uppkommer, har att svaraför att dessa restprodukter tas om hand på ett säkert sätt. Det innebär alt deföretag som bedriver sådan verksamhet inte endast har att tillhandahållafinansiella medel härför, utan även har att svara för att erforderliga åtgärderfaktiskt kommer till stånd. De måste ombesörja att tekniskt kunnande,kompetens, utmstning, anläggningar m.m. finns tillgängliga i erforderligutsträckning 40 1980/81. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 610 Det kan ske såväl inom den egna organisationen som genom köp averforderliga tjänster. Entredje gmndläggande princip bör vara att staten har ett övergripande ansvar fördet radioaktiva avfallet. Det långsiktiga ansvaret för hantering och förvaringav använt kärnbränsle och radioaktivt avfall bör ligga hos staten. Ansvaret förverksamheten bör således fördelas mellan kraftförelagen och staten. Organisafionen för hantering och förvaring avradioaktivt avfall bör utgå från dessa grundläggande principer. Den bör såledesåterspegla ansvarsförhållandena men också möjliggöra nära samverkan mellanstaten och kärnkraftföretagen. Ibetänkandet föreslås ett system med avsättningar. Jag delar bedömningen attkraftföretagen liksom f. n. bör göra avsättningar för de kostnader som ärförenade med omhändertagande, hantering och förvaring av använt kärnbränsle ochradioaktivt avfall. I betänkandet föreslås alt de avsatta medlen skall fåfinnas kvar i kärnkraftföretagen och disponeras av dem i deras rörelse. Ommedlen investeras skall enligt förslaget säkerhet ställas. Vad gäller var medlen skall finnas och under vilkaförutsättningar de skall få utnyttjas har remissinstanserna redovisat skildauppfattningar. För egen del vill jag i dessa frågor anföraföljande. När det gäller medlens användning måste hänsyn tas till dels denlänga tid över vilken verksamheten sträcker sig, dels behovet av värdesäkringav medlen. Riksdagensbeslut med anledning av resultatet av folkomröstningen i kärnkraftsfrågan somhölls innebär att kärnkraft inte skall utnyttjas i efter år2010. Detta innebär att de tre aktiebolag som endast har lill uppgift attdriva kärnkraftreaktorer inte, med de förutsättningar som gäller beträffandenuvarande verksamhet, kommer att bedriva någon intäktsgivande verksamhet efterdetta år. Att i denna situation ställa krav på dessa företag som innebär att deskall fondera medel för en verksamhet som beräknas pågå finner jagdirekt olämpligt. Såväl det direkta som det övergripande ansvaret förverksamheten torde helt ha övergått till staten. Detsynes mig också osäkert om kraftföretagen eller deras dotterbolag kan ställasådana säkerheter atl de framtida finansieringsbehoven i alla situationer kantillgodoses. Medhänsyn till vad jag nu har anfört anser jag att de kostnader som är förenademed hanteringen av det använda kärnbränslet och med de övriga åtgärder som jaghar angett bör finansieras genom att medel härför uttas genom en avgift tillstaten. Avgiften bör erläggas till den myndighet som regeringen bestämmer ochav denna insättas på räntebärande konto i . Räntan som utgår påmedlen bör läggas till kapitalet. Härigenom erhålls en viss värdesäkring avmedlen. Avgiftsmedlenbör få användas till att läcka kostnader för åtgärder för 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 611 omhändertagande,hantering och förvaring av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall fråndelta. Medlen bör även få användas för kostnader i samband med avveckling ochrivning av kärnkraftverk och anläggningar som uppförts för hantering ochomhändertagande av det använda kärnbränslet och det högaktiva avfallet. Skullebehov uppstå bör, i mån av fillgång, inbetalade medel också kunna lånas ut förandra än här angivna ändamål, t. ex. till investeringar i andra typer avelproduktionsanläggningar, till den kraftproducent som gjort inbetalningarna.Med hänsyn till syftet med inbetalningarna bör härvid erforderlig säkerhetställas. Ränta bör utgå. Eftersom ränta utgår medan medlen står pä kontot iriksbanken, bör återiåningsränlan inte bestämmas lägre. Den skyldighet att erlägga avgift som jag föreslärskall åläggas innehavaren av ett kärnkraftverk för att täcka kostnaderna för omhändertagande,hantering och förvaring av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall börberäknas på levererad energi. Eftersom kostnaderna kan förväntas bli olikastora för olika kärnkraftreaktorer, anser jag att avgifterna bör bestämmas förvarje reaktor enskilt. Härigenom erhålls ett mått på den mängd kärnbränsle somanvänds i reaktorn. Det innebär bl. a. att, t. ex. vid ett långvarigtdriftstopp dä något kärnbränsle inte används i reaktorn, avgiften kommer attutgå med hänsyn härtill. Ansvaret för avgiftens inbetalande bör ligga på densom fått tillstånd enligt atomenergilagen att inneha eller drivakärnkraftreaktorn. Avgiften bör beräknas så att den inbegripersamtliga kostnader för att utanför reaktorblocket ta hand om, hantera ochslutförvara i reaktorn använt kärnbränsle och det radioakliva avfallet frändetta. När avgiften beräknas bör alltså kostnaderna förforsknings- och utvecklingsinsatser för omhändertagande av kärnbränsle,transporter, byggande och drift av avfallsanläggningar liksom kostnaderna förinköp av för avfallshanteringen nödvändiga tjänster beaktas. Härutöver bör de kostnader som staten får medanledning av verksamheten inbegripas i avgiften. I avgiften bör vidare ingå kostnader för åtgärdersom blir nödvändiga för att avveckla och riva reaktorn och övriga anläggningarsom uppförts för att omhänderta det använda kärnbränslet och det radioaktivaavfallet från detta. Sådana kostnader kan t. ex. vara rengöring ochdekontaminering av radioaktiva delar i anläggningarna, nedmontering och deponeringav sädana anläggningar som kan utnyttjas samt omhändertagande avradioaktiva komponenter i sådana anläggningar som kan utnyttjas till annat. Vid beräkning av avgiften bör hänsyn tas till demedel som redan avsatts inom kraftföretagen och som är avsedda för att täckaframtida kostnader för hantering och omhändertagande av använt kärnbränsle ochradioaktivt avfall. De redan avsatta medlen bör tas i anspråk innan de medelsom, i form av avgifter, inbetalats till staten tas i anspråk. Det ankommer påregeringen alt utfärda föreskrifter om detta. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 612 De skyldigheter som jag nu har förordat skall åvilareaktorinnehavarna vad avser att vidta och bekosta åtgärder för omhändertagandeav använt kärnbränsle och därav härrörande radioaktivt avfall saknar uttryckligmotsvarighet i vad som f. n. gäller. Atomenergilagen uppställer krav pä tillståndi olika skeden av verksamheten och ger möjlighet alt föreskriva villkor somfinns påkallade av säkerhetsskäl eller eljest ur allmän synpunkt. Sådanavillkor har dock inte föreskrivits vad gäller använt kärnbränsle ochradioaktivt avfall från detta. De skyldigheter som jag nu föreslår ärlångtgående. De möjligheter som i och för sig kan föreligga att föreskrivavissa av skyldigheterna som villkor för givna tillstånd enligt atomenergilagenbör enligt min mening inte komma i fräga. Jag anser att skyldigheterna börföreskrivas i lag. Atomenergilagen är tillämplig på hela den s. k.kärnbränslecykeln. Den avser alt trygga en säker befattning, hantering ochdrift i kärnbränslecykelns samtliga led. Den tillsyn som sker enligtatomenergilagen är anpassad härefter. Deav mig förordade skyldigheterna att vidta och bekosta åtgärder föromhändertagande av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall från detta avserendast de slutliga leden i kärnbränslecykeln. De principer som jag har angettsom grund för skyldigheterna tar främst sikte på dessa. De allmänna grundsatsersom gäller i fråga om kärnenergin som helhet måste med nödvändighet varavidare. De nu ifrågavarande skyldigheterna att svara föranvänt kärnbränsle och radioaktivt avfall från detta samt för avveckling ochrivning av reaktoranläggningen är inte förknippade med driften avreaktorn eller med de skyldigheter som tillsynen enligt atomenergilagenomfattar ulan avser kommande behov. Atomenergilagen och de föreskrifter sommeddelats med stöd av denna lag avser åtgärder som är förenade med driften.Föreskrifterna meddelas av tillsynsmyndigheterna. Tillsynen sker beträffandeden tekniska sidan av verksamheten av och vad avserstrålskyddet av . Dessa myndigheter meddelar deföreskrifter för verksamheten som behövs. Detta följer av meddelat tillståndenligt atomenergilagen att driva reaktorn. Vid brist i något hänseende som hörtill driften åligger del reaktorinnehavaren att följa de föreskrifter somtillsynsmyndigheterna kan utfärda. Ytterst kan det bli fråga om att stoppadriften. Den skyldighet att vidta åtgärder som föreslåsbli ålagd en reaktorinnehavare går således längre än vad som följer av detsätt pä vilket atomenergilagen har tillämpats. Vad gäller använtkärnbränsle avses här de åtgärder och kostnader som är förenade med bränsletsedan detta har förts bort frän reaktoranläggningen. Som jag har nämntbör åtgärderna säkerställas genom att medel finns tillgängliga för atl täckakostnaderna härför. Detta föreslås ske genom en avgift. Denna bör avse också deåtgärder som medför kostnader för staten. 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 613 De skyldigheter som föreslås synes svårligenkunna inarbetas i atomenergilagens nuvarande regelsystem. Lagens uppbyggnadmedger inte att skyldigheterna tas in i lagen utan omfattande systematiskomarbetning av denna. Den nuvarande lagstiftningen inom atomenergiomrädel sesf.n. över av en särskilt tillkallad kommitté, atomlagstiftningskommiltén (I1979:05).