prop · G403130 · 1980-12-31 00:00:00 — Vill man utnyttja en utredningför atl komma fram till en gemensam ståndpunkt kan samprojekt vara värdefulla.Vill man däremot fä fram en mångfasetlerad bild kan flera oberoende utredningarkring samma problem vara atl föredra. Prop.1980/81:130 365 Jag övergår nu lill frägan om analys, tolkning ochanvändning i utredningsprocessen. Det skriftliga remissförfarandet spelar slorroll i svensk statsförvaltning och är mycket värdefullt. Jag anser dock atl delbör kompletteras med inslag av muntlig kontakt, exempelvis i form av diskussionermellan utredare och vissa remissinstanser eller hearings med utredare. Pä såsätt skulle kvaliteten pä remissförfarandet kunna höjas och möjligheterna attutredningsresultatet verkligen kommer lill användning ökas. Den föreslagnaexpertgruppen bör ta sädana initiativ. När beställaren gör budgeten för en ulredning bör avsällasvissa resurser för specifikt användarorienterat arbete, exempelvis dellagande ihearings och författande av förklarande och tolkande uppsatser kringutredningen. Kunskap byggs upp inte enbart genom ulredningar ochforskning ulan även genom atl personer skaffar sig erfarenheter av olika slagoch genom praktisk försöksverksamhet. är sådana vägar lämpligare än allförsl avvakta resultat från forsknings- och utredningsverksamhet. På industripolitikens område är det angeläget alt detfinns befattningshavare i departement och verk som har erfarenhet från arbetei industrin, i utlandel, i branschorganisationer samt i andra departement ochmyndigheter. För förståelse av andra aktörers problem och villkor är del svärlatt finna nägot bättre än egen direkl erfarenhet. Betydelsen av informella kontakter mellan statligamyndigheter och privata företag, branschorganisationer etc. är slor i mängaländer. I byggs dessa informella kontakter upp systematiskt genom atltjänstemän frän statsförvaltningen arbetar ute i detprivata näringslivet, i branschorganisationer, banker, privatautredningsinstitut etc. Genom denna cirkulationstjänstgöring, som kan omfattaäven utlandspraktik, uppstår en bred kontaktyta mellan förvaltning ochnäringsliv. Motsvarande informella kontakter i är ej likautvecklade, och det finns inget organiserat erfarenhetsutbyte mellan denprivata och offentliga sektorn i form av cirkulalionsljänstgöring. Den typ avcirkulationstjänstgöring som existerar sker mestadels mellan olika avdelningari ett verk eller en myndighet eller i ett storförelag. Cirkulationstjänstgöring i olika myndigheter är ofta enform av utbildning av handläggare, utredare eller aspiranter. Den förekommereller har förekommit vid statskontoret, , , , posten,samt vid länsslyrelserna. Utbildningen är ofta varvad teoretisk ochpraktisk och pågår från ca upp till elt par år. Erfarenheterna äri huvudsak goda och intresset att fä della i ulbildningen är stort. Jag föreslär att cirkulationstjänstgöring påbörjas säsnart som möjligt, i första hand mellan induslrideparlemenlel och 1. ex. verk,företag och organisationer. Även om det på kort sikl kan välla svårigheter bördeparte- Prop.1980/81:130 366 mentsledningenstimulera och underlätta cirkulationstjänstgöring för handläggare. För atlbredda erfarenheterna hos departementels handläggare bör även möjligheter tilltjänstgöring och vidareutbildning utomlands utökas. Träning i andra viktigaspråk än engelska bör uppmuntras. 5.5Fora för samråd, dialog och debatt Ikapitel 3 diskuterades betydelsen av att intressenter i industripolitiken ärvilliga alt delta i dialog och debatt och verkligen lyssna och försöka förståandra inlressen än de egna. Annars uppstår slora svårigheter att skapa grunderför en långsiktig industripolitik. Detbehövs många fora med deltagande av olika grupper på olika håll i samhället.Jag skall här diskutera några möjligheter att stimulera till samråd, dialogoch debatt. För en bredare förståelseför industrins villkor borde massmedia kunna bidra med mer analyserande ochdiskuterande inlägg än . För atl stimulera journalister att vidareutbildasig på hithörande områden föreslår jag atl journalisthögskolorna, gärna isamarbete med Tidningsulgivareför-eningen och eventuellt forskningsfonder,utökar stipendiemöjligheterna för utlandsstudier och praktikarbete på internationellterkända tidningar och tidskrifter med inriktning på ekonomi och industri.Vidare bör möjligheterna att underiätta de ekonomiska villkoren för svenskfackpress på området undersökas. Tillämpningen av reglerna för momsbefrielse avperiodisk press bör närmare studeras. Detär önskvärt att få till stånd konferenser, seminarier och liknandesammankomster med inriktning på industripolitik. Det är viktigt att olikavärderingar, attityder och intressen blir ordentligt artikulerade så att industripolitikenfår fäste i samhällsutvecklingen i storl. Därför bör inte bara specialisternadelta i diskussionen utan även andra grupper, t.ex. från ulbildningsväsen ochförvaltning. Expertgruppen för industripolitisk utveckling bör arrangerasådana sammankomster. Expertgmppenbör vidare kunna medverka till att initiera offentliga hearings medmyndigheter, näringslivsorganisationer, fackliga och andra friståendeorganisationer angående industripolitiska frågor. Ikapitel 4 harjag beskrivit den rådsverksamhet som finns i anknytning Ullindustridepartementet. Som där framgick finner jag skäl att ompröva denverksamhet som bedrivs i . Detta skulle kunnautvecklas, avvecklas eller möjligen ersättas av andra samrådsformer. En väg äralt ulgå från ungefär samma uppbyggnad som och utveckla innehållet iverksamheten. För detla talar önskvärdheten av ett någoriunda permanentsamrädsorgan som kan ge kontinuitet ät verksamheten. Man behöver då inte"starta på nytt" vid»varje sammanträde, och ett förtroende kansuccessivt byggas upp till fromma för en öppen och konslmktiv diskussion. Mendet finns även argument mot atl utveckla Prop.1980/81:130 367 rådetpå detta sätt: rådet synes i myckel vara en diskussionsklubb, och hos ledamöterav rådet finns en viss skepsis mol verksamhelen. Förmig är behovet av flexibilitet avgörande. Viktigare än kontinuiteten är altsamrådet flexibelt kan anpassas till växlande behov, bl. a. genom attdepartementet inte skall vara läst till att alltid inkludera en viss begränsadgrupp personer utan mera fritt kunna välja deltagare. Jag föreslår därför altrådets nuvarande form och uppbyggnad överges och all departementsledningen islällel upprättar en informell lista på kanske 50-100 personer. Listan bör inleenbart omfatta företrädare för etablerade inlressen. Denna utvidgade grupputgör ett mer informellt näringspolitiskt råd. Beroende på vilka områdendepartementet vill la upp till diskussion inbjuds en mindre grupp frän detlastörre råd. Departementet kan pä sä sätt rikta sig lill dem, vilkas synpunkterär av speciellt intresse med hänsyn till det valda problemet och också få ettlämpligt antal deltagare. Medel bör avsättas för denna verksamhet och enhandläggare bör ge service ål departementets politiska ledning och ål de olikaenheterna med avseende pä lämpliga diskussions-områden. Den i avsnitt 5.7föreslagna expertgruppen bör kunna ge stöd äl rådsverksamhelen. Vissabranschråd synes åtminstone ha svårt atl finna meningsfull verksamhet,som framgår av diskussionen i kapitel 4. Jag har även tagit del av erfarenheterfrän liknande verksamheter i andra länder, bl.a. de s.k. sector working partiesi . Branschrådstanken har vissa begränsningar. Sädana ärtänkbara endasi där det finns "branscher", vilket är fallet när ettvisst industriellt område institutionaliserats, när branschorganisationeretablerats, när statistiska avgränsningar blivit möjliga osv. För nya och förstarkt heterogena områden gäller inte dessa förutsättningar. Vidare kanbranschråd tendera att tillkomma i branscher med problem. Men är problemenkrisartade synes råden inte bli använda som fora för diskussion kring dem. Ochnär problemen är små kan råden tendera alt bli betydelselösadiskussionsklubbar. Branschråden är dock mycket olika, och jag föreslår att detgörs en utvärdering av verksamheten och att departementet därefter tarställning till fortsatt verksamhet. Resultatet blir troligen att vissa rådavvecklas och kanske i en del fall ersätls med andra samrådsformer. Jagframhöll inledningsvis i avsnittet atl del finns behov av förståelse för andraintressen än de egna. Det innebär inte att förekomsten av olika inlressen ochsmåkonflikter ifrågasätts. Men de förslag som presenterats i detta avsnittsyftar inte till att skapa fora för konfliktlösning t. ex. i form avorganisation för förhandling. Det finns ocksä behov av atl utveckla dellaområde. Det väsentliga är att utveckla accepterade och någorlunda stabilaspelregler. Det gäller t.ex. att utveckla klara kriterier för vilka slag avförhandlingslösningar som skall anses legitima i direktkontakter mellandepartement och företag. Finns sådana spelregler kan del vara lättare attacceptera atl förhandlingar och konfiikllösning omges med viss sekreless; 1980/81:130 368 deninsyn som behövs gäller frågor om spelreglerna följs eller ej. Industridepartementetbör utarbeta förslag lill spelregler av detla slag. 5.6Satsningar på internationell bevakning Enviktig förutsätlning för alt utveckla en effektiv svensk industripolitik är attde induslripolitiska aktörerna ökar sina kunskaper om industriella förhållandenoch marknader i andra länder. I första hand faller det pä företagen - och iviss män pä deras organisationer - att hålla sig informerade om marknader,konkurrensförhällanden, leknisk utveckling etc. i andra länder. Beträffande viss kunskapoch information kan det dock vara svårt för företag och branschorgan atl självastå för denna bevakning. Del kan t. ex. gälla andra länders industripoliliskaprogram, planer och åtgärder som administreras pä central statlig nivä. Här bördärför staten på olika sätt öka sina insatser. Industridepartementet bör gestörre priorilel ät en sädan bevakning och aktivt engagera sig i arbelel inominternationella organ som FN och samt i ökad utsträckning samarbeta medUD, och de existerande attachénälverken. Möjlighelernaför industridepartementets handläggare att skaffa sig kanaler och konlakler iutlandel och därigenom öka kunskapen om dessa länder bör uppmuntras.Departementet bör även verka för alt myndigheter inom SIND och STU bygger uppen högre kompetens i internationella frågor. Min uppfattning är atlutlandsresor i delta syfte bör prioriteras mer inom ramen fördepartementets och myndigheternas resurser. När det gäller informationom teknisk utveckling och industripoliliska planer i utlandet har denteknisk-vetenskapliga atlachéverksamheten en viklig uppgift alt fylla.Industridepartementet bör dock verka för all de intäktsfinansierade uppdrageninte ytteriigare expanderar sä att attachéerna kan fä möjlighel att ägnatillräcklig lid äl den mer industristrategiska informationen ochkunskapsuppbyggnaden. kommer av de totalaintäkterna frän betalda uppdrag medan deras andel av attachékontorens nedlagdatid är sä stor som . Eftersom dessa siffror är genomsnitt, kanandelen på vissa håll vara ännu slörre. Vidare börpersonalsammansällningen på hemmakonlorel undan för undan förändras i riktningmot ökad leknisk kompelens sä alt del malerial attachéerna skickar hem bättrekan bearbetas, analyseras och distribueras till olika intressenter. Jagbedömer de teknisk-vetenskapliga attachéerna som en viklig resurs för altlöpande samla in industriell information av internalionell karaktär. Om nyaländer, som inte bevakas av attachéer, visar sig fä ökad betydelse försvensk industri, kan det vara lämpligt atl bygga ul atlachéverksamheten tillalt läcka även dessa länder. I vissa länder skulle vid ambassaderna kunnainrättas industriräd. 1980/81:130 369 Föratt utnyttja hela den potential som finns hos de olika svenska kanalerna tillutlandet krävs ökat samarbete över organisationsgränserna. Specielll börinduslrideparlementet verka för alt samarbetet mellan de teknisk-vetenskapligaattachéerna och handelssekreterarna förbällras. Om skall kunna följaden utveckling som sker inom del industripolitiska området i omvärlden, trotsde tämligen små resurser som satsas på denna avspanande verksamhet, krävs deten viss fantasirikedom och flexibilitet i kontakter och samarbetsformer mellande olika nätverken samt mellan utlandsstationerad personal ochhemmaorganisationen. Det bör observeras att den kunskap och information somfinns samlad hos svenska dotterföretag utomlands bör tas till vara, även avambassader, attachéer m.fl. organ. Induslrideparlementetbör bygga upp en sädan kompelens pä det internationella området alt derapporter och den information attachéer och andra sökorgan vidarebefordrar tillSverige skall kunna tolkas och syntetiseras inom departementet. Helsl börvarje enskild handläggare ha tillräckliga utlandskunskaper inom sitt sakområdeför atl kunna följa utvecklingen i ett internaUonellt perspektiv. Med en ökadkompetens i internationella frågor växer också företagens intresse avindustridepartementet som samarbetspartner. Departementets bibliotek bör fåökade resurser för inköp av utländska publikationer inom ramen fördepartementets budget. Närdel gäller internalionell information om kapacitelsförändringar, produkt- ochprocessutveckling och marknadssatsningar är det möjligt alt även mycket slorasvenska företag kan ha svårt alt kontinuerligt följa andra förelag än de somför tillfället anses vara de svåraste konkurrenterna. Arbetsfördelning ochverksamhetsinriktning förändras ständigt i den internationella ekonomin,särskilt pä nya expansiva områden. Av bl.a. dessa skäl finns det anledning altundersöka möjlighelerna att bygga upp en bevakningsfunktion av de 50-100viktigaste konkurrentförelagen som påverkar svensk induslris villkor i Sverigeoch utomlands. arbetar med ettinformationssystem för internationella invesleringar och SIND med etlbevakningssyslem för multinationella företag. Del vore önskvärt om ochSIND även övervägde det internationella bevakningssyslem som här skisserats.Det kan nämnas all det har påbörjats en verksamhel i pä dettaomräde. (Se bilaga 3.) Det bör dock betonas att endast förelagen själva kan klaraden mer ingående konkurrentbevakningen. Den information som ett system av härskisserat slag skulle kunna ge blir närmast av översiktlig karaktär. Denbetoning jag här gjort av betydelsen av alt bygga upp kunskaper om andraländers industripolitik och löpande följa den industriella utvecklingenutomlands bör kunna innebära minskade risker för svensk industri atl görafelsatsningar. Det får dock inte tolkas som all svensk industripolitik passivtskall anpassa sig till omväriden. 24 Rikstlagen 1980/81. 1980/81:130 370 5.7Expertgruppen för industripolitisk utveckling Deförändringar som jag tidigare diskuterat vad gäller den industripolitiskakunskaps- och informationsförsörjningen kommer all ta tid atl genomföra. Detlångsiktiga målet är naturligtvis att de synsätt jag pläderar för tas upp ochaccepteras av framför allt industridepartementet men också av andra organ. Jagtror emellertid att det behövs särskilda åtgärder för att initiera ochstimulera denna process. Idelta syfte föreslär jag att ett nytt organ bildas, förslagsvis kallatExpertgruppen för industripolitisk utveckling (EIU), organ bör varalitet, experimentellt lill karaktären och arbeta i kommittéform under industridepartementet.Verksamheten bör komma igång och därefter successivt byggas upp.Den bör utvärderas av departementet, som sä småningom får bedöma behovet av denpå . Avsikten med förslaget är emellertid inte att skapa ett nyttpermanent organ. Blandde viktigasl uppgifterna ingär alt: tjänasom kvalificerad diskussionspartner ät framför allt industridepartementetsledning och olika enheter men också ät andra organ på omrädel bidralill att olika aktörer får överblick över industripolitisk debatt, forskningoch utredningsverksamhet i och andra länder stimuleratill långsiktigt länkande kring industriell och industripolitisk verksamhetgenom alt medverka till tanke- och kunskapsulbygge mellan olika aktörer initieraindustripolitisk forsknings- och utredningsverksamhet bidratill att forsknings-, utrednings- och annan informationsverksamhet avindustripolitiskt inlresse sammanställs, tolkas och kommer till användning bidratill en kritisk granskning och diskussion av den förda industripolitiken EIU skall alltså fungera somidégivare, initiativtagare, arrangör av debatter, seminarier och konferensersamt uttolkare av utredningar och forskningsrapporter med avseende päexisterande problem och behov. Expertgruppen skall inte ersätta redanbefinlliga verksamheter ulan snarare förslärka vissa funktioner inom dessa.Den skall inte bedriva egen forskning och utredningsverksamhet ulan snarareinitiera, stimulera och driva pä sädan i redan existerande offentliga ochprivata organ. EIU skall endasi i begränsad utsträckning själv finansieraforskning och utredningar. Dessa bör i stället även i fortsättningen i allhuvudsak finansieras som dvs. av forskningsstiftelser, universitet,myndigheter, departement etc. Exempel pä situationer när egen finansiering börkunna komma ifråga är när förstudier snabbt behöver komma igång och närfinansiering av fiera organ eller parter är önskvärd. En särskild uppgift kanför övrigt vara atl just stimulera samprojekl mellan myndigheler, institut etc.och därigenom en ofta värdefull samverkan mellan dessa. Detla fär emellertidinte leda till Prop.1980/81:130 . attexpertgruppen utvecklas till, eller primärt uppfattas som, ett samordningsorgan.Den fär naturligtvis inle heller urarta till ell sammanlrädesor-gan. EIU skall medverka tillall öka kunskapen och inlresset i industriella och industripoliliska frägor.Etl viktigt säll att uppnä detta är att initiera och arrangera debatter,konferenser etc. med medverkan från myndigheter, organ, intressegrupper ochandra som deltar i den induslripolitiska utvecklingsprocessen. Även massmediaär en viktig målgrupp. En annan tänkbar arbetsform är att vid lämpligatillfällen arrangera hearings - gärna offentliga - med vikligainduslripolitiska aklörer. Utgivning av kortare rapporter som försökersammanfatta, tolka och i praktiska termer dra slutsatser av oftasvårtillgängligt utrednings- och forskningsmaterial är en annan lämpligarbetsform. Kontakterbör utvecklas med utländska organ och insiitut med industripolitiskinriktning. Studieresor till utlandet är vikliga, liksom inbjudan lill Sverigeav i industripolitiskt sammanhang intressanta personer. Möten med utländsktdeltagande bör initieras. Uppgiften att tjäna somdiskussionspartner ät framför allt induslrideparlementet är viktig men ocksä grannlaga.Den förutsäller förtroende, baserat på säväl kompetens som förståelse förpolitiska problem och processer. Men dessa egenskaper mäste förenas medoberoende och integritet, eftersom i EIUs uppgift bör ingå att initieraaktiviteter som inte nödvändigtvis ligger i departemenlets direkla ochomedelbara inlresse. Del är därför viktigt att EIUs direktiv utformas sä att enbetydande självständighet garanteras. Den föreslagnakommittéformen har fiera fördelar jämfört med allernalivet myndighet. Viktigastär alt den uppfyller kravet pä experimentella och flexibla arbetssätt. Deninnebär inte nägon permanentning av verksamheten och den medger slörre frihet''ad gäller former och villkor för anställning och andra kontrakt. Som nämnlsbör självständigheten gentemot departementet garanteras genom direktivensutformning, men man kan ändå inte bortse frän risken för sädaniberoendeförhållande lill deparle-mentel som skulle kunna inverka menligt påverksamheten. Hur detla ulfaller avgörs i hög grad av vilka personer som kanrekryteras och av departementets attityd till verksamhelen. Expertgruppens"styrelse" (dvs. kommitténs ledamöter) bör inle utses på partsgrunderulan med tanke på den kompelens och erfarenhel ledamöterna representerar påindustripolitikens omräde. I "slyrelsen" bör ingå representanter förindustri-, handels- och arbetsmarknadsdepartementen. SIND, STU och KK, saml enindustri-, en facklig och en forskningsrepresentant. Den sistnämnde bör varaordförande. Del bör understrykas atl ledamöternas uppgift skall vara attutifrån olika perspektiv tillföra kunskap och erfarenhet och inle all drivaparis- och inlressesynpunkter. EIUs "styrelse" får inle bli ettförhandlingsorgan. Karaktären av expertorgan måste så långl som möjligt fä präglaverksamheten. 1980/81:130 372 skall vara lilel - 5- 10 personer och ledasav kommilléns huvudsekreterare som måste ha dokumenterat hög kompelens påområdet, helsl både som forskare och pä annal sätl. Till kommittén knytsexperter med en samlad, bred erfarenhet av samhällsvetenskaplig och kanskeockså teknisk forskning men även av industri, förvaltning och fackligt arbele.Huvudsekreteraren och experterna, som tillsammans skall utgöra , börsä längt som möjligt komplettera varandra ifråga om kompetens, erfarenhet ochallmänna synsätt. Medarbetarna bör ha grundläggande insikter i samspeletmellan olika för industripolitiken relevanta discipliner och även i de socialaoch politiska processerna. mäste även besitta kompetens när delgäller atl arrangera konferenser etc. och i andra praktiska angelägenheter, somär typiska för den föreslagna verksamheten. Experterna engageras pä hel- ellerdellid och om nödvändigl, eller önskvärt, även för begränsade tidsperioder. Dehöga kompetenskrav som måste ställas innebär all man mäste räkna med relativtförmänliga, marknadsanpassade ekonomiska villkor. Det är huvudsekreteraren ochexperterna som skall utföra EIUs arbetsuppgifter. "Styrelsen" bör gedem stor frihet att arbeta flexibelt och självständigt. EIU skallha funktioner som endast kan ulföras inom ramen för elt frislående organ. Avavgörande belydelse är här den vikliga självständigheten i förhållande lillalla andra organ och intressegrupper, vilken bör bidra till trovärdigheten ochtill ell nödvändigt slorl handlingsutrymme. De aktiviteter som EIU skallinitiera är svåra atl fä igång inom de existerande organen, vilket kan bero påatt organisatoriska eller andra hinder ligger i vägen. Det är därför intelämpligl alt uppdra åt t.ex. industriverket och dess PU-byrä att genomföra deaktiviteter som den föreslagna expertgruppen skulle ha, oavsett i vilken formPU-byrån kan komma all organiseras (se avsnitt 5.9). Inte heller bör EIUinordnas i , vars uppgifter, arbetsformer och inriktningär, och även föreslås bli. av helt annan karaktär än EIUs (se avsnill 5.4).Rådet skall, under statsrådets direkla ledning, vara elt forum för tanke- ochkunskapsutbyte, medan EIU skall vara ell genom sitt kansli arbetande organ. EIU bör ha goda förulsällningar all lyckas i sitt arbeleom uppdragsgivaren ger den rimliga ekonomiska och andra förutsättningar och omde existerande organen pä industripolitikens område ser den som en värdefull nyresurs - om än ifrågasättande - och inte som en konkurrent. EIUs syfte är jualt bidra till atl utveckla och stärka viktiga funktioner i departement ochverk, inle alt ersätta dessa funktioner. Jag uppskattar årskostnaden för den föreslagnaverksamheten lill 3-4 milj. kronor. Beloppet bygger pä att kansliet omfattarcirka 5 ärspersoner utöver normal servicepersonal. En betydande del av budgelenulgörs av kostnader för konferenser, resor, viss forskningsfinansiering ochliknande. Beloppet bör enligl min mening rymmas inom industridepartementetskommilléanslag. Prop.1980/81:130 373 5.8 Konsekvenser för industridepartementet Induslridepartemenletsroll och verksamhetsinriktning har i hög grad styrts avindustripolitikens inriktning pä stödärenden och behandling av akuta krisfall.Med hänsyn till departementels begränsade personella resurser har därvid mindreutrymme lämnats ät verksamheter som syftar lill atl utveckla grunderna för enlångsiktig induslripolilik, dess mäl, medel och förulsällningar. Jag anser atldepartementet nu mer än bör engagera sig i en intern men ävenoffentlig diskussion om den långsiktiga industripolitiken. Kunskaps- ochinformationsförsörjningen för olika aktörer kommer därvid i blickpunklen.