prop · G4033 · 1980-12-31 00:00:00 — Frågeformulärets sista del upptog frågor av mer principiell art. Bl.a. ställdes fråganom det skulle vara bättre med skilda författningar förskrot och textilavfall å ena och begagnat gods ä andra sidan, om det även i fortsättningen var lämpligt att skilja mellan fasta handlare och uppköpare samt om önskvärdheten av en centralisering av tillståndsprövningen. Enfräga behandlade Skrotbranschens nämnds framtida ställning.Slutligen bereddes de tillfrågade tillfälle att ange synpunkter och önskemål i övrigt rörandeskrothandelsförordningen, exempelvis beträffande information, utbildning, kontroll m.m. 11.2 Sammanfattning av svaren på enkäten Så gott som samtliga polisdistrikthar besvarat enkäten helt eller delvis. Vissadistrikt, inom vilka handeln med skrot och begagnade varor är liten, har dock i sina svar förklarat att de på grundhärav saknar erfarenhet av många av de problem som tas upp i enkäten och därför inte kan lämnanågra synpunkter. Tretton länsstyrelser har inkommit med egna yttranden.Skrotbranschens Branschkommitté, Föreningen ,Föreningen ,samt har avgivit ett gemensamt yttrande genombranschkommittén. har inkommit med eget yttrande. De synpunkter och önskemål som har framförtsi svaren tages delvis upp i de särskildasakavsnitten. Detta gäller bl.a. frågor om brottslighet med anknytning till handeln medskrot och begagnade föremål, bilskrotning, auktioner, antikviteter. Skrotbranschens nämnds ställningoch tillståndsmyndigheter. För svaren pä vissa andra frågorlämnas här nedan en sammanfattning. Prop.1980/81:3 126 Som tidigare framgåttinnehöll enkäten en frågaom vilken utredning som i regel begärdesi fråga om sökandens lämplighetenligt 3 § skrothandelsförordningen vid prövningav tillständsansökan. Föratt belysa frågan fogades till frågeformuläreten redogörelse för riktlinjer som utarbetats av den tidigare i verksamma skrotkommissionen och i enkäten angavs att svaren pä frågan kundeanknyta till redogörelsen. Denna upptog omkring femtonpunkter innehållande utförliga anvisningar för beredning av ärenden enligt skrothandelsförordningen. Enligt anvisningarna skulle kontroll skeav den av sökanden uppgivnamantalsskrivningsorten de senaste tre årenoch uppgifter begäras frän de lokala polisregistren i de distrikt sökanden varit bosatt under den tiden. Anställningsförhållandena skulle kontrolleras och - om möjligt - lämplighetsintyginhämtas frän tidigare arbetsgivare. Utdrag skulle inhämtas fränrikspolisregist-raturet och personkontroll vidtagas hos nykterhetsnämnd, kronofogdemyndighet och sociala myndigheter.Eftersom det hade förekommit att samma person fått tillständav flera polisdistrikt, skulle förekomsten avtidigare beviljade tillständ undersökas och erforderliga kontroller göras hos berördapolismyndigheter. Noggrann kontroll skulle ske av de fordon som användes eller avsågsätt användas i rörelsen;syftet med fordonskontrollen var att utrönaom sökanden fullgjort de skyldighetersom är förknippade med fordonsinnehav. Ävenså skulle uppgifter inhämtas om sökandens/föreståndarensinnehav av körkort och eventuella belastning ikörkortshänseende. Den sökandesekonomiska förutsättningar att driva den tilltänktahandeln skulle utredas. I skattehänseendeskulle kontrolleras bl.a. om sökandenfullgjort sin allmänna deklarationsskyldighet de närmaste fem åren.Från mervärdeskatteenhetskulle inhämtas uppgifter om sökanden var registrerad för mervärdeskatt,om deklarationsskyldighet för mervärdeskatt fullgjorts, om sökanden blivit skönstaxeradeller om vitesförelägganden hade tillgripits. Näransökan gällde förnyelse av uppköpartillståndskulle kontrolleras att den särskildabokföringen enligt skrothandelsförordningen fullgjorts. Om ansökan om uppköpartillstånd avsägmer än ett polisdistrikt skulle skälen härför undersökas. Prop.1980/81:3 127 Av svaren på denna fråga framgåratt polisdistrikten i stor utsträckninghar skilda rutiner för ärendeberedning och för att utredaden sökandes lämplighet förden tilltänkta verksamheten. Ett antal mindredistrikt menar att utredningen inte behövergöras så omfattande som anges i den bifogade redogörelsen beroende påatt polisen på mindre orter besitter god personkännedom. Ett stort antal distrikt anger att de helteller delvis tillämpar de principer och rutiner somanges i anvisningarna i redogörelsen. Utanatt man direkt hänvisar till denna framgår det av svaren från ett flertal distrikt att man i stort sett gör samma undersökning.Vissa distrikt har anmärkt att i förekommande fall kontroll sker av lokal,upplagsplats och förefintligheten av erforderligatillstånd frän byggnadsnämnd m.m. upplyseratt man för att bedöma den sökandesbranschkännedom och förmåga att sköta.bokföringkallar upp vederbörande för ett personligt samtal. Några distrikt har bifogat skriftliga anvisningar, mereller mindre omfattande, som skall iakttagas vid beredning av tillståndsärenden.Dessa anvisningar Överensstämmer i mycket med den angivna redogörelsen och innehålleräven föreskrifter om kontroll av lokal, upplagsplats, erforderliga tillständ m.m. i finner detönskvärt att man genom anvisningar fråncentral myndighet fär till stånd enhetliga regler. Dessa synes lämpligen kunna utarbetas efter förebild av det inom skrotkommissionen i läntillämpade utredningsförfarandet. i menar attsom förhållandena nu är har alltför mänga mereller mindre nogräknade personer fått etablera sig. i branschen utan den stränghet i prövningenbeträffande lämplighetskravet etc. som är motiverad bl.a. mot bakgrund av de speciella förutsättningar somär förknippade med skrothandel. Länsstyrelsenföreslår därför en generell omprövning avsamtliga utfärdade tillstånd till fast handel med skrot. Prövningen måstebli förbunden med en ytterst noggrannkontroll i fråga om sökandens redbarhet och ordentlighet samt lämplighet i övrigtför utövning av det slag av handel varom fräga är. Även i anser attden bifogade redogörelsen kan ligga till grund för utarbetande av anvisningar för beredningenav tillståndsärenden. Prop.1980/81:3 128 Beträffande frågan om bedömningenav en persons lämplighet att idka skrothandel hänvisar till den översiktav Skrotbranschens nämnds bedömningsgrunder vid besvarandet av remisser iskrothandelsärenden som tidigare tillställts utredningen och som bifogades enkäten. Enligt denna översikt är förmögenhetsbrott, urkundsförfalskning och liknande brott allmänna diskvalificeringsgrunder. Likställt med detta börenligt branschens erfarenhet vara visad oredlighet i affärsförbindelser. Även brott som rattfylleri, misshandel, underlåtenhet att registrera motorfordon eller andraupprepade ordningsförseelser betraktas i allmänhet som diskvalificerande. Emellertid bör inte en person, som begått sådana brott,automatiskt vara avstängd fränatt handla med skrot. Nämndens praxis är att den som fört en klanderfritillvaro och också erhållit vederhäftiga positiva omdömen om redbarhet bör godtagas trots tidigare anmärkningar.Vidare anser nämnden att personer som är anställdavid industrier, byggen och transportväsendeteller eljest i sådan situation att vederbörande i yrket har tillgång till varor av sådan art att de kan avsättas inomskrothandeln inte kan bedömas ha uppfyllt lämplighetskravet. Anledningen till denna nämndens inställningär det stora antal fall av stölder påarbetsplatser som möjliggjorts genom anställningsförhållanden och i mångafall dolts bakom ett skrothandels-tillstånd.Även bulvanförhällanden bedöms som diskvalificerande. Skattebrottslighet ochunderlåtenhet att erlägga debiterad skatt är en omständighet som enligt nämnden mästebeaktas vid tillståndsprövning och nämnden fäster ocksåavgörande vikt vid den inställning sökandenvisat i frågan att rätta sig efter myndighetsföreskrifter om miljövård m.m. Beträffande frågan om det ansågserforderligt med en skärpning av kraven för att fätillstånd och i vilka hänseenden en skärpningi sä fall borde ske framgår av svaren att det stora flertalet avpolisdistrikten har den uppfattningen att nägonskärpning av kraven - utöver vad nuvarande förordning föreskriver - inte är behövlig i och för sig. De brister som förekommit anses till största delen bero päotillfredsställande beredning av fillståndsärendena. Ettdistrikt konstaterar emellertid i sitt svar att kraven skärptsmed anledning av den upp- 1980/81:3 129 märksamhet branschen rönt pä senare år. Frän några håll förmodas att avsaknaden på enhetliga anvisningar har lett till att olikapraxis tillämpas i skilda distrikt. Fleradistrikt berör också frågan om tillämpningsföreskrifteroch anser att sådana bör utfärdasför att uppnå enhetligare normer för bedömningen. Tillämpningsföreskriftereller riktlinjer för bedömningen av lämpligheten kunde - enligt nägra distrikt - utarbetas med ledning av de till enkäten fogade tidigare omnämnda redogörelsernafrån skrotkommissionen ochSkrotbranschens nämnd. önskemål om skärpningav kraven i vissa hänseenden framförs av någradistrikt. Bl.a. menar några distrikt att den sökande måstebesitta viss bokföringsvana eller ha tillgång till kompetent personal för detta samt att högre krav än nu måste ställaspä yrkeskunskap och yrkeserfarenhet.Vidare menar flera distrikt att kraven päden som ansöker om tillstånd som uppköparemåste skärpas bl.a. därför att brister föreliggernär det gäller mervärdeskatteredovisningen.Några distrikt anser att antalettillstånd till skrothandel borde kunnabegränsas av tiUståndsmyndigheten. Nägra svar tar upp frågan om tillståndskall beviljas av s.k. sociala skäl.Det säges av ett distrikt vara vanligtatt sådana skäl åberopas iansökningar om tillstånd enligt skrothandelsförordningen; f.n. godtar polisstyrelsen ej sådana skäl.Det vore emellertid Önskvärt om anvisningar utfärdades för tillämpningenav den blivande författningen och att däri klargjordes vilken hänsyn som fortsättningsvisskall tas till "sociala skäl". Branschkommitténanger i sitt svar att en skärpning avkraven för att få tillståndmåste anses erforderlig om man utgär från nu tillämpad praxis men inte nödvändigtvis i jämförelse med lydelsenav skrothandelsförordningen. Kommittén anser det uppenbart att ett stort antal personersom fått skrothandelstillstånd inte bort betros med tillstånd.Detta har haft sin grund dels i en alltförslapp tolkning av bestämmelserna i 3 § och dels i en i och för sig förståelig och respektabel önskan attbereda personer med dåliga utkomstmöjligheter möjlighettill egen försörjning. Kommitténs uppfattning är dock att 9 1980/81. 1980/81:3 130 tillstånd underinga förhållanden fär ges endast i syfte att av socialaskäl bereda en person sysselsättning. Enligt svaren påfrågan om skäl finns att bibehålladet nu gällande undantaget för handel påmarknad anser merparten av polisdistrikten att detta undantag skall tagasbort; som grund härför anförs bl.a. att erfarenheten har visatatt stulet gods finner avsättning även på marknader.Ett tiotal distrikt menar att undantagen kan bestå bl.a. av det skäletatt möjlighet att kontrollera dennahandel ändock saknas. gällande förordning saknar bestämmelse om varning. frågades om varning utdelades innan tillstånd återkalladesoch om det var önskvärt att det i författningen infördesen uttryck lig bestämmelse om varning. Av svaren framgåratt vissa distrikt utdelar varning eller annan erinran innan tillstånd återkallas.Andra distrikt har förklarat att varning ej används. Vidare framgärav svaren att ungefär hälften av landets polisdistrikt anser det önskvärt meduttryckliga bestämmelser om varning; en sådan bestämmelseskulle fylla en praktisk funktion genom att man på ett lämpligt sätt fick möjlighetatt ingripa mot mindre allvarliga överträdelser och varningsinstitut finns i andra författningar bl.a. ölförsäljningslagen (numera lagen /1977:293/ om handel med drycker) och körkortskungörelsen(numera körkortslagen /1977:477/) ocherfarenheterna härav är goda. Ett skäl till att införa en uttrycklig föreskrift om varning anges vara att - om rättelse ej sker - handläggningen av återkallelsen av tillståndet därefterskulle gå snabbare. Ett mindre antal distrikt ställer sig av olika skäl negativatill införande av varningsinstitut och anseratt förordningens nuvarande lydelse ochförvaltningslagens bestämmelser lämnarutrymme för erforderliga åtgärder vid anmärkningar mot företagmed tillstånd enligt skrothandelsförordningen innan återkallelseav tillstånd sker. Beträffande frågan om det inom dis5:rikten utbildats någon praxis om längdenav den tidsfrist för avveckling av lager m.m. som 1980/81:3 131 ibland torde böraberedas handlare innan tillständ återkallas framgårav svaren att fast praxis saknas. Mängadistrikt anser det önskvärt med bestämmelser i författningen om avvecklingstid. Olika synpunkter harlämnats på tidsfristens längd.Några distrikt menar att tidsfristenbör anpassas till förhållandena idet enskilda fallet men att en bestämmelseom en längsta avvecklingstid bör införas. Ettmindre antal distrikt anser att bestämmelserom avvecklingstid inte behöver finnas i författningen; de nu gällande reglerna kan tillämpasså att handlaren vid återkallelse av tillstånd beredes möjlighet att sälja ut inneliggande lager. Vidkommande fråganom föreskrifter med stöd av 25 §skrothandelsförordningen hade utfärdats fördistrikt eller enskild skrothandlare visar svaren att denna möjlighet använtsi mycket ringa omfattning. Några distrikti har ålagt handlare med begagnade kameror och begagnade båtmotorer att regelbundet insända förteckningar över gjorda inköppä särskilda listor som tillhandahållesav polisen. Polisen tillhandahåller även portofria adresserade kuvert för detta ändamål. Polisen i Göteborghar ålagt antikvitetshandlare m.fl. attvid köp av gods, som handlaren anser varaav sådan art att det bör komma till polisens kännedom, göraanteckningar på meddelandeblock och sända dessa anteckningar till polisen; polisentillhandahåller block och portofriasvarskuvert. Vidare har Göteborgspolisen i nägra fall därhandlare förklarat att de hade för avsikt att hållaöppet endast under eftermiddags- ochkvällstid anmodat handlaren att ivarje fall hålla butiken öppen någoneller nägra timmar före föratt bereda polispersonalen möjlighet attbesöka butikerna. Några distrikt erinrar tillståndshavare om skyldighet att iakttaga bestämmelserna i skrothandelsförordningen, byggnads- och miljöskyddslagstiftning samt om skyldighet att låta registrera sig för mervärdeskatt hos . Av svaren pä frågor om bokföringframgår bl.a. följande» Ett mindre antal distrikt anser att nuvarande regler ombokföring är tillfredsställande. Flera distrikt menar attbestämmelserna i och för sig är tillfredsställandemen att tillämpningen och efterlevnaden visatsig bristfällig när kontroll gjorts. Många distrikt är av den uppfattningen att dennuvarande skrot- 1980/81:3 132 bokföringen ur kontrollsynpunkt sällan är helttillfredsställande; det föreligger behov av såväl effektivare bokföring som fastare nomenklatur, dvs. en noggrannarebeskrivning av de olika slagen av skrot. Frånflera håll framställs önskemål om krav på attsäljarens personnummer skallantecknas. Ett distrikt påpekar att den affärsbok handlare med begagnade varor är skyldig att föraofta sköts mycket dåligt bl.a. därför att handlaren vet att polisens personella resurserför tillfredsställande kontroll ärobefintlig. Det framhålls från att sedan datorn hartagits i bruk för att spärra, sökaoch bevaka gods-genomflödet borde det system, som utformatsoch använts i Göteborgmed meddelandelapper som tillställs polisen,vara att föredra som bokföring föratt underlätta och aktivera näringsidkare till samarbete med kontrollorganen. anser i sitt yttrande att bokföringsskyldigheteninte bör utsträckas utövervad som gäller enligt nuvarande förordning. Däremotvore det påkallat med en effektivare ochoftare återkommande kontroll från den övervakandepolismyndighetens sida. Beträffande frågan om nomenklatur menar kommittén att de beteckningar som finns utarbetade avbranschen och som användes av denna och återfinnes i "" (järnskrot) och "FM-reglerna" (annatmetallskrot) kan användas som beskrivning av skrotet för bokföringsändamäl. Av svaren på den fråga som berördede nuvarande undantagen frän bokföringsskyldighet enligt 19 § skrothandelsförordningenr(köp ä offentlig auktion eller frånkronan, kommun, annan sådan menighet, dödsbo, kommunikationsföretag, industriell anläggning ellerfrän den, som behörigen idkar fast handel, som i förordningen avses) framgår att ett mindre antal distrikt anser att undantagenkan bibehållas; några olägenheterav dessa undantag har inte kunnat iakttagas. Det övervägandeantalet distrikt menar att alla eller någraav undantagen skall slopas. Som motivering härför anförsbl.a. att undantagsbestämmelserna skapar möjlighet förmindre seriösa företagare att underlåta att införa köp i sin bokföring och omöjliggör en effektiv kontroll frän polisens sida. Vidare har erfarenheten visat attstöldgods i stor omfattning vinneravsättning på auktioner m.m. 1980/81:3 133 och anger i sina yttrandenatt samtliga undantag från bokföringsskyldigheten bör tagas bort. Av svaren på frågan om, den uppräkningav begagnade varor som görs i 1 § skrothandelsförordningenär lämpligt avvägd eller om visst gods bör tilläggasoch annat tagas bort framgår bl.a. följande. Ett trettiotal distrikt anser att uppräkningen ärlämpligt avvägd. Frånflera distrikt framhålls dock att det är angelägetatt regleringen omfattar endast sådantgods som är stöldbegärligt och att andra föremål tas bort.Som exempel på icke stöldbegärligegendom namns kläder, textilavfall och lump. Fleradistrikt vill utesluta även pälsverk. Med hänsyn till att varor som motorsågar, räknedosor,bandspelare, musikanläggningar, föremål av glasoch porslin, antika vapen, tavlor och konst och antikviteter är mycket stöldbegärliga anser flera distrikt att dessa varugrupper bör underkastas reglering. Konstföremål ochantikviteter behandlas närmare i avsnittet Antikviteter ochkonst. Några distrikt och några länsstyrelseruttrycker önskemål om att handeln med begagnade bilar och bildelar skall omfattas avregleringen. Denna fråga utvecklas närmare i avsnittet Begagnade bilar och bildelar. Ianslutning till frågan om vilka slag av begagnade föremål som bör vara underkastad reglering har några distrikt påpekatatt det nu gällande undantaget från tillständs-tvång som gällerbeträffande handel med vissa begagnade föremål som tages somvederlag vid försäljning av nya varor bör slopas urkontrollsynpunkt. Beträffande frågan om det ävenfortsättningsvis finns skäl att skilja mellan fasta handlare och uppköpare framgårav svaren att det är ungefär lika,mångadistrikt som vill bibehålla uppdelningen som vill slopaden. Bland de skäl som anförs för ett bibehållande av de tvåkategorierna må nämnas följande. Samma regler tordeknappast kunna tillämpas på uppköparna som åker runt och samlar in skrot som pä den fasta handlaren med inköpsställe ochskrotgård. Vidare framhålls att en person genom att erhålla tillståndsom uppköpare kan starta och drivaskrothandel utan att ha det stora rörelsekapitalsom fordras för att driva rörelsen frånett fast driftsställe och det är väl känt att det f.n. bland upp- Prop.1980/81:3 134 köparna finns personer som väl uppfyller kraven för uppköpare men inte skulle fylla de strängare kraven påfast handlare. Ur kontrollsynpunkt ärdet vidare nödvändigt att verksamhet av sädanart som bedrivs av uppköpare begränsas såväl tidsmässigtsom geografiskt. De distrikt, som menar att endast en kategori handlare bör finnas i fortsättningen,grundar detta på att erfarenheten har visat att gränsen mellan fast handel och uppköpare blivit allt mer flytande och att man genom attuppställa samma krav på samtliga skrothandlare skulle få ökadekontrollmöjligheter. och anser att skillnad fortfarande skall göras mellan uppköpareoch fasta handlare bl.a. med hänsyn till deskilda ekonomiska förhållanden de olika kategorierna arbetar under och de skilda funktionerinom skrothanteringen som de fyller. Av svaren på frågan om det vore bättremed skilda författningar för handeln med skrot och för handeln med begagnade varor framgår att flertalet distrikt ställer sig, ehuru i olika grad, negativa till enuppdelning på två författningar. Med hänsyn bl.a. till de skiftande typer av verksamhetersom ryms inom förordningen anses en uppdelning blisvår att genomföra utan att dubbla tillstånd skulle komma i fråga för vissa näringsutövare.Ett icke ringa antal distrikt anser att det vore fördelaktigt att ha tvä författningar, en för skrot och en förbegagnade varor. Branschkommitténanser bestämt att återvinningsvaror i egentlig mening såsom järn-,ochannat metallskrot bör regleras i en särskild författning.En av anledningarna härtill är att begagnat gods är föremål för styckehandel av lätt identifierbara enheter under det att skrothandelnsysslar med mängdhantering i mycket stor skalaoch helt skilda betingelser gäller deolika slagen av verksamhet. Av svaren på frågor om samarbetet mellan branschen och polismyndighetenframgär att omkring hälften av distrikten bedömer att samarbetet i stort sett fungerar tillfredsställande. Prop.1980/81:3 135 uppger att de sänderut meddelanden till handlarna om stulet gods. Flera av distrikten säger sig ha dåligerfarenhet av sådana meddelanden och hardärför upphört med att sändaut dem. Ett tjugutal distrikt uppger att de regelmässigt lämnarde fasta handlarna i distriktet underrättelseom gällande uppköpartillståndoch indragning av sädana tillstånd. Branschkonimittén påpekar i sitt yttrande att inom depolisdistrikt där särskild personal avdelats att skötaskrotfrågorna har nästan undantagslöstett mycket gott samarbete utvecklats mellan skrotföretagen påorten och polisen. Beträffande synpunkter i övrigt har flera distrikt i sina yttranden bl.a.framhållit att förstärkningar på personalsidan krävsför att en effektiv kontroll och övervakning skall kunna ske av skrothandeln ochhandeln med begagnade föremål. Vidare framförs av många distrikt önskemål om utbildning av och information till denpolispersonal som handlägger ärenden enligt skrothandelsförordningenoch den som sköter övervakningen och kontrollen ?v att förordningen efterlevs. I någrasvar föreslås att en expert påskrotfrågor inom polisen borde finnas att tillgå i varje fall länsvis.Det påpekas också från flera håll att handlarna måste fä information om gällande bestämmelserm.m. för handeln på dessa områden;ett distrikt föreslår att man för detta ändamål skallutarbeta ett "paket" med praktiska föreskrifter och anvisningar, som tillständsgivande myndighet skulle tillhandahålla och ålägga handlarna att ta del av. Slutligen påpekas i många yttranden att i det brottsförebyggande arbetet måste polisens samarbete och samrådöka med skrothandelns företrädare och medindustrier där skrot faller. 1980/81:3 137 AVD.II UTREDNINGENS ÖVERVÄGANDENOCH FÖRSLAG 1980/81:3 139 Dennuvarande regleringen på förevarande område omfattar å ena sidan skrot, lump och textilavfall och å andrasidan begagnat gods av diverse slag, såsom kläder, mopeder och cyklar, kameror, klockor, smyckensamt andra föremål av metall. Den första kategorin äravfallsprodukter och utrangerat gods. Detta gods skall alltså återvinnasoch bli råvara för fortsatt industriproduktion. Den andra kategorinomfattar gods och föremål som skall användas på nytt ihuvudsakligen oförändrat skick, ibland efter smärre reparationer. Återvinningen av olika slags förbrukadeprodukter och avfall har ökat och breddats i hög grad under senare tid.Faktorer som medverkat härtill är hänsyn till framtida knapphet pånaturtillgångar, det ökade miljövårdsintresset, lönsamhetssynpunkter och, särskiltvad gäller järn- och annat metallskrot, betydelsen att i någon mån bromsa ökningstakteni energiåtgången. Somförut närmare angetts insamlas i landet i genomsnittl-milj. ton järnskrot . Om man antar ett pris per ton hos järnbrukenav , skulle detta skrot representera ett totalt värde av300 milj.kr. Av annat metallskrot insamlas uppåt 135 000ton. Detta skrot innefattar flera olika metaller, främst dockkoppar, med varierande priser.