prop · G403114 · 1980-12-31 00:00:00 — Mot denna bakgrund och dä det f n endast är fräga om eltsamråd under pågående utredningsarbete har utredningen valt att i det följandeutan slällningstagande frän utredningen, redovisa nägra av de synpunkler somframförts inom utredningen. En grundläggande fråga är naturligtvis om det behövs någonlagstiftning om åtgärder av det slag som redovisas i . råder enighet om att ingrepp av det slag som här diskuteras börtillgripas bara om man kan åberopa alldeles särskilda skäl. 1 frägan huruvidasädana skäl föreligger råder delade meningar. Bl a har följande synpunkterframförts. Prop.1980/81:114 156 Flera inom utredningen har ifrågasatt om domstolarnaverkligen intar någon utpräglad särställning i förevarande hänseende. Ävenandra organ i samhället är enligt lag skyldiga att hälla offentliga förhandlingaroch det finns grundlagsfästa rättigheter som förutsätter offentlighet, t exdemonstrationsrätten. - Varje form av lagstiftning till förmän för e£t intresseväcker motsvarande krav pä skydd för andra intressen. - Frågan är då ocksåvilket intresse man vill skydda. Är det rätten eller parterna och de sommedverkar i rättegängen som skall skyddas? Eller är det åhörarna som skall fåen garanti för att de ulan risk kan närvara vid offentligadomstolsförhandlingar? Eller är det domstolarnas verksamhet som skall skyddas?- Om det är rätten som skall skyddas kan göras gällande att mänga andratjänstemän, t ex i försäkringskassor eller sociala centralnämnder eller i postverkethar en mer utsatt ställning. - Det kan visserligen hävdas att parterna i enrättegång är tvingade att infinna sig i rättssalen och därmed intar ensärställning, men i praktiken gäller detsamma också om bank- eller postkunderoch besökare hos försäkringskassor m m. -Om det är åhörarna som skall skyddaskan nägot tvång att inställa sig inte äberopas men offentlighetsprincipen vidrättegång kräver, kan det sägas, ett skydd för åhörarna. Detsamma bör dåemellertid gälla i varje fall alla offentliga tillställningar som skyddas avgrundlagen. Inom rättegångsutredningen har också pekats på attåtskilligt kan göras genom en mer ändamålsenlig utrustning av lokalerna ochgenom bevakningsåtgärder. Det har tom hävdats att lämpliga former avpolisbevakning av rättegångar som bedöms kunna innebära risker förvåldshandlingar kan vara ett tillräckligt medel i strävandena att hindra sådanahandlingar. Sammanfattningsvis kan sägas att det hos flera avutredningens ledamöter, sakkunniga och experter råder tveksamhet om behov avsädana kontrollåtgärder som behandlat i sin PM föreligger. Inom utredningen finns emellertid också representanter förden åsikten att domstolsförhandlingar intar viss särställning pä grund avintresset av att skydda förhandlingarnas behöriga gäng. Enligt denna åsikt finns det i vissa fall ett behov av sädana särskilda skydds- Prop.1980/81:114 157 ätgärder,som diskuteras i . Det har angivils vara ett särskilträttssäkerhetsintresse alt enskilda parter och vittnen m fl skall kunna yttrasig frht utan fruktan och oro för våld under pågående förhandling. Kretsenav dem som skall kontrolleras Idenna del har ä ena sidan gjorts gällande att alla som skall uppehålla sig irättssalen bör behandlas lika. A andra sidan har sagts att en lagstiftning sominskränker den personliga integriteten inte bör omfatta fler personer ännödvändigt. Man borde därför utan vidare kunna genom en lagbestämmelse undantarätten (lagfarna ledamöter och nämndemän) jämte "tillbehör". Till densenare kategorin kunde dä räknas protokollförare och tolk samt tingsvaktmästare(motsvarande). Detsamma borde gälla polispersonal och personal från häkte ellerannan anstalt inom kriminalvärden som har att bevaka en tilltalad. Det bordeockså gälla JO, JK och annan som har att utöva tillsyn över domstolarnasrättskipning. Närdet gäller parterna och deras ombud satnt vittnen m fl finns inom utredningenviss sympati för den i valda distinktionen. Eftersom en partkan biträdas av i princip vem som helst borde en särregel möjligen begränsasatt gälla endast biträden enligt rättshjälpslagen, offentliga försvarare ochledamöter av eller hos dem anställda biträdande jurister. Vilkenform av kontroll bör fä förekomma? Somett komplement till ätgärder av det slag som behandlas i harinom rättegängsutredningen framförts tanken på en identitetskontroll. Denkontrollerade skulle därvid eventuellt erbjudas att välja mellan kroppsvisitationoch identitetskontroll. Eventuella listor för ähörare skulle därvid varaunderkastade sekretess och förstöras efter förhandlingarnas avslutande varjerättegångsdag, förutsatt att inget allvarligt inträffat . 1980/81:114 158 Vad skulle få kontrolleras? Enligt den tillgängliga lagtexten fär kontrollen avse bl a"väska eller annat föremål som--- påträffas i eller i anslutning tillrättssalen". Inom utredningen har påpekats att denna bestämmelse germöjlighet att undersöka även väskor ed som medförs av personer med ärende tillandra rättssalar eller till exempelvis inskrivningsavdelning. Det harifrågasatts om kontrollen även bör avse föremål tillhöriga andra än dem somönskar närvara vid förhandlingen. Vidare har ifrågasatts om den som önskarnärvara vid förhandlingen inte bör ha rätt att, i stället för att låtakontrollera sin väska, lämna den oöppnad och låst i förvar. Finns särskildanledning befara att en väska som lämnats oöppnad och läst i förvar innehålleren bomb eller dylikt finns möjlighet att undersöka den närmare med stöd avandra nu gällande lagrelger. Hur skall man behandla information som erhålls vidkontrollen men som inte äiav_direktjntresse_£ör kpnjrojjen? Problemet gäller vad som i andra sammanhang kallats överskottseller sidoinformation. Vid en kontroll kan t ex påträffas ett vapen som kräverlicens, en blodig kniv, narkotika, eftersökta bokföringshandlingar, egendomsom kan misstänkas utgöra stöldgods etc. Äger den som utför kontrollen ta sädanegendom som angivits i beslag? Får kunskapen utnyttjas i polisensbrottsspaning? Den beskrivna frågan har knappast alls behandlats idomstolsverkets PM. Detta är förståeligt mot bakgrund av de svära avvägningarsom här måste göras. Motsvarande frågeställningar kan uppkomma vid genomförandeav olika tvångsåtgärder enligt bl a 27 och 28 kap RB och ämnet har särskiltbehandlats med anknytning tili telefonavlyssning. vill inte nu ta ställning i deangivna frågorna. Utredningen vill bara påpeka att man inte bör lägga fram ettlagförslag av det nu akluella slaget utan att behandla ämnet i fråga och klartredovisa sin ståndpunkt. Det kan därvid vara lämpligt att samräda med tvängsmedelsutredningen(Ju 1978:08). Prop.1980/81:114 159 anser det självklart all beslut om särskild kontrollskall fattas av rätten. Vid ett dylikt beslut bör de besluts- förhetsreglertillämpas som gäller när beslutet meddelas. kommeralltså att gälla beroende pä om beslutet meddelats före huvudförhandlingeneller under förhandlingen. Enligl utredningens mening bör äklagaren i brottmåltjänstgöra som förmedlande länk vid samrädsförfarandet mellan domstol och polismyndighet.Har åklagaren i sin egenskap av förundersökningsledare eller eljest förstahandsinformationatt lämna i säkerhetsfrågan bör han ha möjlighet och/eller skyldighet att vändasig direkt till domstolen. Direkt samråd mellan domstolen och polismyndigheteni brottmäl bör i normalfallet ske endast när det gäller den närmareutformningen av säkerhetsåtgärderna. Är fara i dröjsmål bör dock domstolens synpunkleri hithörande frågor kunna förmedlas av äklagaren. 1 tvistemål bör åklagarensroll naturligen övertas av polismyndigheten. Såväl i brottmål som i tvistemålbör erforderligt samråd även kunna ske med vederbörande försvarare ellerrättegängs-biträde. Detta kan t ex vara värdefullt i de fall dennes klienteller klientens vittnen känner sig hotade. Den somvägrar att underkasta sig särskild kontroll skall självfallet förvägrastillträde till domstolsförhandlingen. Det kan ifrågasättas om dennasjälvklarhet icke borde komma till uttryck i lagtexten. Den som ejefterkommer uppmaning att lämna ifrän sig "misstänkt" föremåltill förvaring fär enligt lagförslaget avvisas från domstolens Är den som vägrar efterkomma dylik uppmaning annan än ähörarebör avvisandet alltid föregås av samråd med rätten. Kravet pä sädantsamråd borde måhända framgä av lagtexten. 1980/81:114 160 Har föremål lämnats till förvarbör det vara tillfyllest med ettenkelt bevis omvad som förekommit. Dylikt bevis bör dock endast utfärdas Utfärdandet av bevis skall självfallet omhänderhasav polisen, vilket för undvikande av missförstånd bör fraingä av Pä rättegängsutrednings vägnar: 1980/81:114 161 Remissyttranden har avgetts av justitiekanslern (),riksåklagaren (), (), , kammarrätten iGöteborg, , , länsrätten i Malmöhuslän, arbetsdomstolen, brottsförebyggande rådet (BRÅ), rättegångsutredningen(Ju 1977:06), yttrandefrihetsutredningen (Ju 1977:10), tvångsmedelskommittén(Ju 1978:06), , , FöreningenSveriges åklagare. Föreningen , och . RÅ har till sitt remissyttrande fogat yttrande frånöveråklagaren i . Föreningen Föreningen har avgett ett gemensamt yttrande. JK: Principen om domstolsförhandlings offentlighet liksomskyddet för den kroppsliga integriteten är grundlagsfästa fri- och rättighetersom inte bör begränsas med mindre starka skäl kan förebringas. Om det befinnsatt ett behov av generella kontrollmöjligheter föreligger, bör utgångspunktenvara största möjliga restriktivitet. Verket föreslår att lagstiftningen om säkerhetsåtgärderskall gälla vid förhandling inte bara vid allmän domstol utan även vid övrigadomstolar och andra myndigheter som har ställning som dömande organ. Jag vill ifrågasätta om det finns något behov sommotiverar att lagen får en så vidsträckt tillämpning. Behov av generella säkerhetskontroller kan onekligenuppkomma vid enstaka förhandlingar i brottmål. Såvitt jag har mig bekant visardäremot erfarenheterna knappast att det föreligger någon praktiskt beaktansvärdrisk för våld i samband med förhandlingar i andra mål. Om det förhåller sig pådetta sätt - och något annat har inte visats i utredning - börmot bakgrund av vad som tidigare anförts om vikten av restriktivitet denföreslagna säkerhetskontrollen få äga rum endast vid förhandling i brottmål. RÅ: Den utredning och det förslag till lag omsäkerhetskontroll vid domstolsförhandling som lagts fram av initierades hos regeringen av justitieombudsmannen i samband med hans avgörande av två ärenden som rörde allmänhetens tillträde till vissa angivna domstolsförhandlingar. Situationen vad gäller den grövre brottslighetens art ochmedel framstår som än svårare. Bevakningen från massmedia av utredningaroch 11 1980/81. Prop.1980/81:114 162 Såväl de brottsliga gärningarna som gärningsmannens persontilldrar sig stor uppmärksamhet från allmänhetens sida. Självarättegångsförhandlingarna framstår alltjämt som den mest oskyddade delen av lagföringenoch man kan numera ej bortse från faran för våldshandlingar i domstolarna. Detär därför tillfredsställande att ett lagförslag föreligger. Förslaget är enligtmin mening väl ägnat att skapa en större säkerhet vid domstolsförhandlingar. Kontrollåtgärderriktade mot åhörare och andra vid en domstolsförhandling innebär begränsningari principen om sådan förhandlings offentlighet och därmed även i rätten tillinformation enligt regeringsformen. Sådana begränsningar får göras endast genomlagstiftning. En avvägning måste ske mellan de i regeringsformen fastställdarättigheterna och intresset av att samhällsfunktioner och enskilda erhållererforderligt skydd. Sistnämnda intresse har i tidigare lagstiftningsärendengivits företräde, såsom i lagen (1970:926) om särskild kontroll på flygplatsoch i lagen (1975:1360) om tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall. Det bördärför kunna godtagas att kontrollåtgärder nu medges för att så långt möjligtundanröja risken för allvarliga våldshandlingar i samband meddomstolsförhandlingar. Överåklagareni : Behov föreligger av en särskild lag omsäkerhetskontroll vid domstolsförhandling, vilket brottsutvecklingen särskilti våra storstäder utvisar. RPS:Polisens uppgift att upprätthålla allmän ordning och säkerhet innebär attpolisen ibland måste ingripa mot olika former av störningar i domstolslokaleroch att säkerställa de förutsättningar som är nödvändiga för att genomföraoffentliga domstolsförhandlingar. Polisens ingreppsbefogenheter skallsjälvklart grundas på lag. Något avkall på laglighet och rättssäkerhet ipolistjänsten kan icke accepteras. kan polisen använda de straffprocessuellatvångsmedlen eller lagen om tillfälligt omhändertagande som stöd för attingripa mot brott och andra störningar av domstolsförhandlingar eller faradärför. Beträffande ingripande i rent förebyggande syfte för att trygga genomförandeav förhandling inför domstol har polisen stöd för sina åtgärder i 2 § polisintruktionenjämfört med övergångsbestämmelserna till nya regeringsformen. Rikspolisstyrelsendelar emellertid utredningens uppfattning att polisens ingreppsbefogenhet isamband med förhandhngar inför domstol bör lagregleras. --- Slutligenvill framhålla att det i vissa undantagsfall kanvara nödvändigt att hålla domstolsförhandlingen i polisens lokaler för attpolisen skall kunna garantera säkerheten. Sveahovrätt: Som i utredningen uttalas har frågor rörande säkerheten viddomstolsförhandlingar fått öka"d aktualitet. Exempel gesockså på mål, handlagda , där risken för allvarliga brott isamband med sådan förhandling bedömts vara så stor att rätten ansett sig 1980/81:114 163 böraförordna om förebyggande kontrollåtgärder, bl.a. kroppsvisitation. I Sveahovrätt har enbart under innevarande år så skett i åtminstone två fall efterframställning av polis- och kriminalvårdsmyndighet. Enligthovrättens mening måste möjlighet finnas att tillgripa sådana kontrollåtgärder,som i det särskilda fallet anses nödvändiga, för att säkerställa genomförandetav en domstolsförhandling. Dessa åtgärder bör regleras genom lag. Hovrätten haringen erinran i sak mot utformningen av säkerhetskontrollen i det framlagdaförslaget och tillstyrker därför lagstiftning i enlighet därmed. Detkan ifrågasättas om det finns anledning att låta de väsentliga ingrepp imedborgarnas frihet, som de föreslagna säkerhetskontrollerna innebär, gällaäven för andra myndigheter än allmänna domstolar och förvaltningsdomstolar,såsom och statens va-nämnd. De flesta rättssalar är förnärvarande otillfredsställande ur säkerhetssynpunkt och ofta så belägna attvåldshandlingar riktade mot en förhandling kan vidtas utifrån eller frånintilliggande utrymmen. För att ett fullgott skydd skall kunna uppnås skulledet i många fall bli nödvändigt med bevakningsanordningar, som skulle inkräktapå allmänhetens rörelsefrihet i och utanför domstolsbyggnaden. Det kan därförifrågasättas om ej möjlighet borde tillskapas för domstol att av säkerhetsskälhålla förhandling i häkte eller på kriminalvårdsanstalt med begränsadtillträdesrätt för allmänheten. Härmed sammanhängande spörsmål kan förtjänaövervägas ytterligare. Kammarrätten i Göteborg:Till följd av genomförda grundlagändringar saknas laglig grundför att göra rätten att såsom åhörare övervara domstolsförhandlingar beroendeav att vederbörande underkastar sig kontrollåtgärder som kan betraktas sombegränsningar i principen om offentlighet vid domstolsförhandlingar. Till dennagrupp av kontrollåtgärder får räknas bl.a. identitetskontroll och kroppsvisitation.Det föreligger således ett juridiskt-tekniskt betingat behov av lagligreglering av kontrollåtgärder av förevarande slag. Lagstiftning som på dettasätt begränsar grundlagskyddade rättigheter bör emellertid ej införas om ickeockså ett påtagligt praktiskt behov påkallar det och ej heller ges vidaretillämpningsområde än vad som betingas av sådana behov. Att åtgärder försäkerhetskontroll även är ägnade att trygga allmänhetens faktiska möjligheteratt närvara vid en i säkerhetshänseende utsatt förhandling kan ej föranleda annanbedömning. Förhandlingari brottmål kan typiskt sett anses vara förenade med sådana säkerhetsrisker attdet framstår som motiverat att öppna möjlighet till säkerhetskontroll vidförhandlingar av detta slag. Därtill kommer att det i vårt land har förekommitfall, om än i mycket begränsad omfattning, där säkerheten vidbrottmålsförhandling ansetts hotad. När det gäller förhandlingar i andra målvid allmän domstol än brottmål föreligger däremot icke 1980/81:114 164 sammatypiska säkerhetsrisker som i fråga om brottmålsförhandlingar, och ipromemorian har icke redovisats något fall där det yppats något mera påtagligthot mot säkerheten vid annan förhandling vid allmän domstol änbrottmålsförhandling. Såvitt avser de allmänna domstolarna bör således endastförhandlingar i brottmål omfattas av lagregler om säkerhetskontroll.. Ejheller vid förhandlingar som äger rum vid allmän förvaltningsdomstol föreliggeri någon beaktansvärd omfattning förhållanden som allmänt sett är ägnade attmera väsentligt nedsätta säkerheten. För sådan domstol finns större möjligheterän för allmän domstol att i enskild parts intresse förordna om förhandling inomstängda dörrar, och dessa möjligheter begagnas i sådan omfattning atlallmänheten är förhindrad att närvara vid en betydande del av de förhandlingarsom hålls vid allmän förvaltningsdomstol. Sådana förhandlingar tilldrar sig ejheller samma intresse från allmänhetens eller massmedias sida som t.ex. vissabrottmålsförhandlingar gör, och det är ovanligt att någon åhörare inställer sigtill förhandling vid allmän förvaltningsdomstol. Såvitt kammarrätten har sigbekant har det ej förekommit något fall där säkerheten vid sådanförhandling varit allvarligt hotad. I den mån så skulle inträffa torde skärptbevakning eller annan mindre ingripande åtgärd än sådan som avses medsäkerhetskontroll vara tillräcklig. Vad nu sagts torde gälla även i fråga omförhandlingar vid övriga domstolar och judiciella myndigheter. Äveni fråga om andra för allmänheten tillgängliga sammankomster i den offentligaverksamheten kan det föreligga behov av bestämmelser som ger möjlighet attvidta förebyggande säkerhetsåtgärder i form av personkontroll. Detta äremellertid ingen anledning att avstå från att , åtminstone provisoriskt, införabestämmelser om säkerhetskontroll som är begränsade till att gälla förhandhng ibrottmål. Stockholmstingsrätt: har i sina allmänna överväganden lämnat enredovisning av brottsutvecklingen . Denna redovisningöverensstämmer väl med tingsrättens erfarenheter av målutvecklingen påbrottmålssidan. Allt oftare förekommer mål vid tingsrätten som aktualiserarfrågan om kontroll och säkerhetsåtgärder för att tillgodose allmän ordning ochsäkerhet i samband med förhandlingen. Motdenna bakgrund har vid tingsrätten vidtagits flera av de åtgärder som redovisasi utredningen under avsnitt 8.5 för att förhindra brott och andra störningar avverksamheten vid domstolen. Dessutom har i samarbete med polis- ochåklagarmyndigheten samt häktet införts särskilda rutiner för samråd i frågorsom rör säkerheten i samband med förhandlingar. De åtgärder som står till budsinom ramen för gällande regler är emellertid otillräckliga. Vid tingsrätten harunder senare tid förekommit förhandlingar i mål där ytterligaresäkerhetsåtgärder bedömts som nödvändiga. I flera fall har, mot bakgrund av deninformation som lämnats av polismyndigheten om 1980/81:114 165 säkerhetsriskernavid respektive förhandling, beslutats om personkontroll i form av kroppsvisitationav personer som varit närvarande. I samband härmed har uppkommit en rad frågorav såväl formell som praktisk natur. Dessa frågor har i avsaknad av formelltstöd fått lösas från fall till fall. Det anförda ger vid handen att detföreligger ett behov av särskilda regler som ger möjlighet tillsäkerhetskontroll vid domstolsförhandling. Tingsrätteninstämmer i bedömning och tillstyrker förslaget. Härtill villtingsrätten endast anmärka följande. Ehuruden föreslagna lagen gäller domstolsförhandling i alla slags mål och ärendenförefaller utredarna ha tänkt sig att behov av reglerna föreliggerhuvudsakligen vid brottmålsförhandlingar. Enligt tingsrättens erfarenhetuppkommer emellertid med jämna mellanrum behov av kontrollåtgärder även icivila mål särskilt familjemål. I något fall har t.o.m. - på grund av särskildaomständigheter - vid tingsrätten funnits anledning besluta om personkontrollvid ett lagfartssammanträde. Göteborgstingsrätt: Tingsrätten delar i allt väsentligt den uppfattning om behovet avsäkerhetsåtgärder som redovisar i utredningen. Tingsrätten har ihuvudsak inte något att erinra mot de föreslagna bestämmelserna. Tingsrättenvill emellertid framhålla följande. För att kunna åstadkomma effektiva säkerhetsåtgärderär - som också påtalas i utredningen -domstolslokalernas planering ofta avväsentlig betydelse. Rättssalen bör t.ex. av säkerhetsskäl ligga avskild frånannan verksamhet och ha särskilda ingångar. saknar sådanlokal och torde endast med stora svårigheter provisoriskt genom avspärrningarkunna lösa lokalfrågan. Förhållandena torde vara likartade i många av landetsövriga domstolar. Föratl i möjligaste mån lillgodose säkerhetskraven har tingsrätten, liksomhovrätten för , i vissa mål utnyttjat lokaler i polishuset iGöteborg. uppfattning (sid 101), att sådana lokaler börundvikas, kan ha visst fog men fördelarna av att förlägga svårbevakaderättegångar till polishuset torde överväga. Genom att häktes-ellerarrestlokal finns i samma byggnad kan t.ex. den ur säkerhetssynpunkt vanskligatransporten av tilltalade i brottmål undvikas. Förstärkning avbevakningspersonalen kan också i ett krisläge åstadkommas snabbare. Enligt tingsrättensbedömning har allmänheten förståelse för att domstolen i speciella mål använderpolismyndighetens lokaler och resurser i övrigt för att upprätthålla säkerhetenvid domstolsförhandlingar. Länsrätteni : har föreslagit att det införs regler om säkerhetskontroll vid domstolsförhandling. Länsrätten ansluter sig i princip till uppfattning att det finns behov av att införa sådana regler. Inledningsviskan konstateras att problemet med säkerhet vid domstolsförhandling inte bedöms vara aktuellt för länsrättens vidkommande. 1980/81:114 166 Länsrättenprövar skattemål, körkortsmål och sociala mål enligt 14 § lagen om allmännaförvaltningsdomstolar. Förfarandet är i princip skriftligt. Flertalet mål avgörsdärför efter icke offentlig föredragning. Muntlig förhandling förekommer vidlänsrätten i uppskattningsvis ca 275 mål , mer ofta i körkortsmål och isociala mål (ca 250) än i skattemål (ca 25). Vid muntlig förhandling ilänsrätten gäller enligt hänvisning i 16 § första punkten förvaltningsprocesslagentill 5 kap 1-5 §§ samma regler om offentlighet vid förhandlingsom för en allmän domstol. Länsrätten har emellertid därutöver enligt 16 §andra punkten förvaltningsprocesslagen rätt att förordna om stängda dörrar,"om det behövs av hänsyn till privatlivets helgd eller enskilds behörigaekonomiska intresse." Länsrätten har alltså större möjligheter än enallmän domstol att hålla förhandling inom stängda dörrar. Enligt nämnda lagrumi förvaltningsprocesslagen torde det vara möjligt att förordna om förhandlinginom stängda dörrar i flertalet sociala mål och skattemål. Åhörare förekommernästan aldrig vid mtmtlig förhandling i länsrätten, men skulle sådana kommatill en förhandling, torde dessa redan med stöd av nu gällande regler iflertalet fall vara utestängda från förhandlingen. Det sagda medför att i denmån man kan befara ett hot mot säkerheten vid en förhandling är det fall som ärmest aktuellt för länsrätten det då man kan befara angrepp från någon agerandevid förhandlingen och inte det då man kan befara angrepp från någon åhörare.Med utgångspunkt från länsrättens erfarenhet framstår det sominte troligt att den situationen uppstår att det vid en muntlig förhandling ilänsrätten finns risk för att brott som avses i förslaget kan komma att förövasvid förhandlingen. Någon sådan situation har aldrig uppstått vidlänsrätten (eller tidigare länsrätten och länsskatterätten).