prop · G403108 · 1980-12-31 00:00:00 — 1980/81:108 Regeringens proposition 1980/81:108 omändring i (miljöbrott) Regeringenföreslår att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag avregeringsprotokollet denna dag. Ipropositionen föreslås att straffbestämmelser för miljöbrott och vållande tillmiljöstörning införs i kapitel om allmänfarliga brott. Straffansvarför miljöbrott kan enligt förslaget inträda när någon förorenar mark, vatteneller luft på ett sätt som medför eller kan medföra sädana hälsorisker förmänniskor eller sådana skador på djur eller växter som inte är av ringabetydelse eller också annan betydande olägenhet i miljön. Vidare omfattarstraffansvaret fall när någon förvarar avfall eller annat ämne på sätt som kanmedföra hälsorisker eller skador som inte är av ringa betydelse eller annanbetydande olägenhet i miljön. Slutligen kan straff följa när någon orsakarbetydande olägenhet i miljön genom buller, skakning eller strålning, I samtligafall gäller att förfarandet inte är brottsligt, om det har tillåtits av behörigmyndighet eller är allmänt vedertaget. Om det med hänsyn till omständigheternakan anses försvarligt, skall inte heller dömas till ansvar. Straffansvarför miljöbrott förutsätter uppsåt. Om någon begår en sådan gärning av grov oaktsamhet,skall han enligt förslaget kunna dömas för vållande fill miljöstörning. Straffetför såväl miljöbrott som vållande till miljöstörning är böter eller fängelse ihögst . För grova fall av miljöbrott finns en särskild straffskala somomfattar fängelse i lägst och högst . Lagstiftningenföreslås träda i kraft . 1 1980/81. Härigenom föreskrivsi fråga om , dels att 13 kap. 9 och 11 §§ skall ha nedan angivnalydelse, dels att i balken skall införas en ny paragraf, 13 kap. 8 a §, avnedan angivna lydelse. Densom i annat fall än som har angetts förut i detta kapitel 1. förorenar mark, vatten eller luft på ett sätt som medför eller kan medföra sådana hälsorisker för människor eller sådana skador på djur eller växter, som inle är av ringa betydelse, eller annan bety dande olägenhet i miljön, 2. förvarar avfall eller annat ämne på elt sätt som genom förorening kanmedföra hälsorisker, skador eller annan olägenhet som anges under ] eller 3. orsakar betydande olägenhet i miljön genom buller, skakning eller strålning döms, om inte behörig myndighet har tillåtit förfarandet eller dettaär allmänt vedertaget, för m i Ij ö -brott till böter eller fängelse . Är brottet grovt, skall gärningsmannen dömas till fängelse i lägst sexmånader och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskiltbeaktas, om det har vållat eller kunnat vålla varaktiga skador av stor omfattning eller om gärningen annars har varit av särskiltfarligart. Omgärningen med hänsyn till omständigheterna kan anses försvarlig, döms ej tiliansvar enligt denna paragraf. Begår någon av grov oaktsamhetgärning som i 7 eller 8 § sägs, dömes för vårdslöshet med gift eller smittäm-n etill böter eller fängelse i högst . Begårnågon av grov oaktsamhet en gärning som anges i 1 eller 8 §, skall han dömasför vårdslöshet med gift eller smittämne till böter eller fängelse i högst tvåår. Den som av grov oaktsamhetbegår en gärning som avses i 8a§ döms för vållande till miljöstörning tillstraff som anges i första stycket. Om någon, som ådragit sigansvar enligt 1, 2, 3, 6, 7, 8, 9 eller 10 § eller enligt 5 a § för luftfartssabotage,frivilligt avvärjt fara som där sägs innan avsevärd olägenhet uppkommit, mådömas till lindrigare straff än för gärningen är stadgat; dock må ej dömas tilllindrigare straff än fängelse, om lägsta straffet för brottet eljest ärfängelse eller däröver. Var faran ringa och är för gärningen ejstadgat svårare straff än fängelse , skall ej dömas till ansvar. Om någon som har ådragitsig ansvar enligt 1,2,3,6,7,8,8 a, 9 eller ' 10 § eller enligt 5 a § förluftfartssabotage, frivilligt har avvärjt en sådan fara eller verkan som angesdär innan avsevärd olägenhet har uppkommit, får han dömas till lindrigarestraff än vad som är föreskrivet för gärningen. Han fär dock ej dömas tilllindrigare straff än fängelse, om lägsta straffet för brottet annars ärfängelse eller däröver. Var faran ringa och är för gärningen ejföreskrivet svårare straffan fängelse , skall han ej dömas tillansvar. Dennalag träder i kraft den . Närvarande:statsministern , ordförande och statsråden , , , ,, Åsling, Krönmark, , , , ,, , , , , Lagrådsremissom ändring i (miljöbrott). Påföredragning av chefen för har regeringen den 30 oktoberbeslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till ändringar imiljöskyddslagen (1969:387, ML). Förslagen har upprättats inomjordbruksdepartementet på grundval av miljöskyddsutredningens delbetänkande (SOU1978:80) Bättre miljöskydd I, som bl.a, innehåller förslag till ett utvidgatsanktionssystem i miljöskyddslagen. I betänkandet anfördes att ävenbrottsbalken (BrB) borde kompletteras med en bestämmelse som tillgodosåg kravetpå skydd för miljön. Eftersom denna fräga behandlades inom brottsförebygganderådet (BRÄ) vid den tid då betänkandet slutfördes, avstod emellertidutredningens majoritet från att framlägga något förslag i den delen. Som ett led i översynen avlagstiftningen mot organiserad och ekonomisk brottslighet har BRÄ härefter imars 1979 publicerat en promemoria (PM 1979:6) Kriminalisering av föroreningari miljön m.m. Förslaget innebär att man i 13 kap, BrB för in bestämmelser omstraff för viss miljöfarlig verksamhet. Till komplettering av BRÄ:s promemoriahar inom upprättats ytterligare en promemoria (Dnr358-80). Denna innehåller ett lagförslag som bygger på de av BRÄ utveckladeprinciperna men som innebär ett mera allmänt skydd mot miljöfarlig verksamhet.Promemoriorna bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1 och 2. Promemoriorna har remissbehandlats.En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i dettaärende som bilaga 3. Prop.1980/81:108 5 2Gällande ordning i korthet Itakt med den ökande industrialiseringen och rationaliseringen av jordbruks- ochskogsnäringarna har insikten om att det är angeläget att förbättra miljöskyddetvuxit sig allt starkare, Miljövärdsfrågorna har också fått en alltmer centralroll i den allmänna debatten. I samband därmed har även behovet av lagstiftningtill skydd för miljön uppmärksammats. Under särskiltunder har åtskillig sådan lagstiftning tillkommit inom olikaområden. Encentral plats intar miljöskyddslagen som reglerar s.k, miljöfarlig verksamhetsom härrör från mark, byggnader eller anläggningar. Som sådan verksamhet ansesenligt lagen till en början utsläppande av avloppsvatten, fast ämne eller gasfrån mark, byggnad eller anläggning i vattenområde liksom annan användning avmark, byggnad eller anläggning som kan medföra förorening av vattenområde, omdet inte är fråga om byggande i vatten. Till miljöfarlig verksamhet hänförsvidare användning av mark, byggnad eller anläggning pä ett sätt som kanmedföra störning för omgivningen genom luftförorening, buller, skakning, ljuseller annat sådant, om störningen inte är helt fillfällig. Från lagenstillämpningsområde undantas utsläpp av avfall som avses i lagen (1971:1154) omförbud mot dumpning av avfall i vatten, störning i radioapparat, joniserandestrålning och inverkan av elektrisk ström från elektrisk anläggning (1 § ML), Ilagen finns vissa regler tillåtlighetsregler som anger under vilka förutsättningarmiljöfarlig verksamhet fär utövas. Den som utövar eller ämnar utöva en sådanverksamhet kan erhålla tillstånd till det efter ansökan hos koncessionsnämndenför miljöskydd. Regeringen kan enligt 10 § ML föreskriva tillståndsprövningför vissa fall, I miljöskydds-kungörelsen (1969:388) anges närmare i vilka fallförprövningsplikt gäller. Den centrala tillsynen över att miljöskyddslagensbestämmelser iakttas utövas av . Den löpande tillsynen inomlänen handhas av länsstyrelserna. Straffansvar enligt miljöskyddslagen kandrabba den som överträder vissa med stöd av lagen meddelade förbud, underlåteratt iaktta förprövningsplikt, åsidosätter vissa meddelade villkor ellerföreskrifter så att allmän eller enskild rätt kan kränkas eller underlåter attlämna tillsynsmyndighet begärda uppgifter (45 § ML). För ansvar krävs attöverträdelsen eller underlätenheten begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet.Straffet är böter eller fängelse i högst , för underlåtenhet att fullgöraupplysningsplikt dock endast böter. Avvad jag har sagt nu framgår att miljöskyddslagen inte omfattar all miljöfarligverksamhet. Den största begränsningen ligger i att den i huvudsak endast avserstörningar som kommer från fast egendom. För t.ex. föroreningar från fartygfinns särskilda bestämmelser. 1980/81:108 6 lagenreglerar inte heller uttömmande miljöfarlig verksamhet från fast egendom. Vidsidan av bestämmelserna i denna lag gäller vad som föreskrivs i annanlagstiftning, främst hälsovårds-, byggnads- och naturvårdslagstiftningen. Ivissa fall kan gärningar som innebär oacceptabel påverkan pä den yttre miljönbestraffas med stöd av . Enligt 13 kap. 7 § kan den som uppsåtligenframkallar allmän fara för människors liv eller hälsa genom att sprida gifteller dylikt eller överföra eller sprida allvarlig sjukdom dömas för spridandeav gift eller smitta. Om någon med uppsåt framkallar allmän fara för djur ellerväxter med gift eller genom att överföra eller sprida elakartad sjukdom ellersprida skadedjur eller ogräs eller på annat dylikt sätt skall han enligt 13kap. 8 § dömas för förgöring. Straffet är för spridande av gift eller smittafängelse i högst och för förgöring böter eller fängelse i högst tvä år.För grova brott är straffsatserna fängelse , resp, sex månadersexår. Har gärningen inte begåtts med uppsåt men av grov oaktsamhet, döms denskyldige enligt 13 kap. 9 § för vårdslöshet med gift eller smittämne fill bötereller fängelse i högst två är. Fören närmare redogörelse av gällande rätt hänvisas till BRÄ-promemorian. Deninom utarbetade promemorian utgör som inledningsvis harnämnts en överarbetning av BRA:s tidigarepublicerade promemoria om kriminalisering av föroreningar i miljön m.m. Idepartementspromemorian föreslås att 13 kap, BrB, som handlar om allmänfarligabrott, kompletteras, I kapitlet införs en ny paragraf, 8 a §, somstraffbelägger miljöbrott. För miljöbrott skall enligt förslaget den straffassom förorenar mark, vatten eller luft på ett sätt som kan antas medföra sådanahälsorisker för människor eller sådana skador på djur eller växter som inte ärav ringa betydelse eller också annan betydande olägenhet i miljön. Detsammaskall gälla den som förorsakar betydande olägenhet i miljön genom buller, skakning,strålning eller annat sådant, om olägenheten inte är endast helt tillfällig. depanementspromemorian föreslagna straffbestämmelsen går alltså utövermiljöskyddslagens tillämpningsområde bl.a. sä till vida som den saknarbegränsning till miljöskadliga gärningar som härrör från fast egendom ellermotsvarande. Det kriminaliserade området inskränks på så sätt att en gärningsom med hänsyn till omständigheterna kan anses försvarlig inte skall föranledastraffansvar. Härigenom tas från straffbar- Prop.1980/81:108 7 hetundan bl.a. sådana beteenden som är allmänt vedertagna och accepterade t.ex.på trafikområdet liksom fall då en administrativ myndighet har gjort enintresseavvägning och funnit en miljöstörning godtagbar med hänsyn tillsamhällsnyttan eller av annat skäl. Som straff för normalfall har idepartementspromemorian föreslagits böter eller fängelse i högst . För grovt brott finns iförslaget en särskild straffskala. För sådana fall kan dömas till fängelselägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skallsärskilt beaktas om det har varit ägnat att vålla varaktiga skador av storomfattning eller om gärningen annars har varit av särskilt farlig art. Miljöbrottförutsätter att gärningen har begåtts med uppsåt. För oakt-samhetsbrott motmiljön har i 13 kap. 9§ BrB gjorts ett fillägg av innebörd att den som av grov oaktsamhetbegår en gärning som anges i 8 a § skall dömas för vårdslöshet med miljön fillböter eller fängelse i högst . Destraffskalor som förordas i förslaget innebär enligt de allmänna reglerna omåtalspreskription i 35 kap. 1 § BrB att preskripfionstiden blir förgrovt miljöbrott och i övrigt, I den inledningsvis nämndalagrådsremissen med förslag till ändringar i miljöskyddslagen förordas vissaskärpningar av förprövnings- och tillsynsbestämmelserna i miljöskyddslagen.Även straffbestämmelserna i 45 § ML har skärpts enligt förslaget. Straffmaximumhar höjts till fängelse. Vidare har kravet på att åsidosättande avmeddelade villkor eller föreskrifter skall ha medfört kränkning av enskildeller allmän rätt tagits bort som förutsättning för straffbarhet. Lämnande avoriktig uppgift till prövnings- eller tillsynsmyndighet har straffbelagts. Iremissen har med hänvisning till departementspromemorian om miljöbrottförutskickats att straffskyddet för miljön stärks även i . Medhänsyn härtill föreslås att 45 § ML kompletteras med en uttrycklig föreskriftom att straffansvar inte skall ådömas enligt lagrummet, om gärningen är straffbarenligt . Detbör också nämnas att päföljdssystemet enligt lagrådsremissens förslag förstärksmed en avgiftspåföljd (miljöskyddsavgift) för fall dä en överträdelse avmiljöskyddslagen har medfört ekonomiska fördelar för den som utövar den miljöfarligaverksamhet i vilken gärningen har begåtts. Iett högt utvecklat industrisamhälle förekommer många hot mot miljön. Intesällan är det förenat med avsevärda kostnader att förebygga Prop.1980/81:108 8 ochförhindra miljöskador, och det kan då åtminstone på kort sikt te siglönsamt att bortse från de risker för miljön som kan uppstå i samband med enviss verksamhet. Det är givetvis ytterst angeläget att samhället skyddar sigmot uppkomsten av miljöskador. Reglerna om förprövning i fråga om miljöfarligverksamhet och om produktkontroll fyller här en viktig funkfion. För att det system som vihar byggt upp till skydd för den yttre miljön skall bli effektivt måsteöverträdelser av gällande regler eller underlåtenhet att iaktta demsanktioneras genom bestämmelser om straff eller andra påföljder. Så har ocksåskett i de olika specialförfattningar som reglerar miljöfarlig verksamhet. Dethar emellertid ofta satts i fråga om straffskyddet f.n, ärändamålsenligt utformat. Detta torde hänga samman med den ökade medvetenhetenom betydelsen av omsorger om miljön liksom med intresset av att stärkainsatserna mot vad som brukar kallas ekonomisk kriminalitet. Förslaget i deinledningsvis nämnda promemoriorna om att införa bestämmelser till skydd förmiljön i skall ses mot den angivna bakgrunden. Deti departementspromemorian framlagda förslaget har fått ett övervägandepositivt mottagande av remissinstanserna. Till de remissinstanser som i alltväsentligt uttryckligen tillstyrker förslaget hör justitiekanslern, hovrättenför övre , , , ,miljöskyddsutredningen, miljöskadeutredningen. ,och LO. Lantbruksstyrelsen,, /SR och harförordat att en mera djupgående utredning än den som återfinns i de bådapromemoriorna görs innan lagstiftning kommer till stånd. Jag har i och för sigförståelse för detta önskemål. Det gäller här ett komplicerat rättsområde somär föremål för en fortlöpande utveckling, och det är givet att det därför kanvara svårt att nå fram till en generell reglering som är avpassad tillbrottsbalkens systematik. Klart är också att en lagstiftning i ämnet inuvarande läge inte kommer att kunna ses som en slutpunkt.Miljöskyddsutredningens arbete fortsätter, och även andra viktiga utredningarbedrivs f.n. på detta och näraliggande områden, t.ex. inommiljöskadeutredningen (Ju 1978:08). Man har sålunda att emotse ett fortsattlagstiftningsarbete när det gäller att förstärka miljöskyddet. Som jag ser detskulle det dock inte innebära några fördelar att skjuta upp behandlingen av denu aktualiserade frågorna i avvaktan på fortsatta utredningar. Promemoriornaoch remissyttrandena över dem lämnar enligt min mening också ett tillfredsställandeunderlag för lagstiftning. I likhet med fiertalet remissinstanser anser jag därföratt lagstiftning i ämnet bör komma till stånd . I sak har en så gott somenhällig remissopinion tillstyrkt att skärpta straffbestämmelser till skydd förmiljön införs i . Remissinstanserna har bl.a. betonat intresset avatt på detta sätt uppnå en ökad Prop.1980/81:108 9 Remissinstanserna har också tillstyrkt att bestämmelserna placeras i13 kap, om allmänfarliga brott. Jag kan i detta hänseende ansluta mig fillpromemoriornas och remissinstansernas ståndpunkt. Betydelsen från moralbildandesynpunkt av att införa bestämmelser i skall visserligen inteöverdrivas. Det bör sålunda erinras om att åtskillig straffiagstiftning avstor betydelse från allmän synpunkt och med mycket frekvent tillämpningåterfinns i författningar utanför det räcker här att erinra omtrafikbrotts- och narkotikastrafflagstiftningen. Till förmån för förslaget omatt ta in bestämmelser i talar emellertid bl.a. att balkenssärskilda kapitel om allmänfarliga brott framstår som otidsenligt i och medatt det f.n. saknar en regel som tar sikte på brott mot renodlade miljöskyddsintressen.En mera allmän bestämmelse än som är möjlig att infoga i någon av de f.n.gällande specialförfattningarna på området innebär fördelar även från fleraandra synpunkter. Vidare är det angeläget att anpassa straffskalan för denbrottslighet som är aktuell till vad som gäller för de allvarliga brott som f,n.straffbeläggs i 13 kap. Jagansluter mig sålunda till den uppfattningen att särskilda straffbestämmelsermot miljöbrott bör tas in i 13 kap. Om straffbestämmelser motmiljöbrottslighet tas in i , torde man inte kunna undgå att ge demen sådan mera generell utformning som kännetecknar straffbestämmelserna iallmänhet på den centrala strafflagstiftningens område, I den promemoria från BRÄsom ligger till grund för departementspromemorian uttalas också attstraffbestämmelser av det slag som här är aktuellt med nödvändighet måsteutformas relativt allmänt och att räckvidden av sådana bestämmelser till stordel blir beroende av hur långt kartläggning och kontroll har kommit av olikagärningars och ämnens effekter pä miljön. Flera remissinstanser riksåklagren (RÄ),, lantbruksstyrelsen, , /SR ochLantbrukarnas riksförbund har emellertid varnat för att en alltför allmänthållen lagstiftning kan tänkas ge upphov till svårigheter i rättstillämpningen.I vissa hänseenden finner jag denna kritik befogad. Jag återkommer härtill isamband med genomgången av enskildheterna i lagförslaget. Departementspromemoriansförslag riktar sig som nämnts till en början mot den som förorenar mark,vatten eller luft på ett sätt som kan antas medföra sådana hälsorisker förmänniskor eller sådana skador på djur eller växter som inte är av ringabetydelse eller också annan betydande olägenhet i miljön. Brottsbeskrivningengrundar sig i denna del på förslaget i BRÄ-promemorian, där det har uttalatsatt begreppet förorening bör få en vidsträckt tolkning och att även sådanaspridningar och ingrepp i miljön som brukar jämställas med föroreningar börtäckas av föroreningsbegreppet. Upplag och nedgrävningar av farligt avfall ijord avses sålunda kunna bli hänförliga till föroreningar. Prop.1980/81:108 10 BRÅ-promemorianär vidare att straffbarhet bör inträda när föroreningen kan antas få betydandekonsekvenser för människor, djur, växter eller miljön i övrigt och detta ävenom fullständig teknisk bevisning inte föreligger angående föroreningensskadlighet. Flertalet remissinstanserhar godtagit förslaget i denna del, men från ett par håll har förslaget krifiserats.Krifiken har bl.a, tagit sin utgångspunkt i föroreningsbegreppet, varvid bl,a,har efterlysts ett klarläggande uttalande när det gäller s,k. kumulativförorening, dvs, förorening av ett objekt som redan tidigare är förorenat, Idetta hänseende har påpekats att det ibland kan inträffa att en föroreningvisserligen inte isolerad skulle ha medfört betydande risker för miljön mentillsammans med tidigare föroreningar ger upphov till en så hög föroreningsnivåatt risker för miljön uppkommer. Enligt bör straffbestämmelsentäcka sådana fall där exempelvis ett utsläpp kan framkalla en ofördelaktigeffekt först tillsammans med andra pågående utsläpp som i och för sig kan varaganska harmlösa. Även miljöskadeutredningen anser det angeläget att motarbetaen sådan kumulation av föroreningar, som på kan få olyckligaverkningar för miljön. Liknande synpunkter har förts fram av RÄ samtlänsstyrelsen och länsåklagaren i . Enligt RÄ ochlänsåklagaren i blir det vidare tveksamt i vad mån den idepartementspromemorian föreslagna straffbestämmelsen täcker även deponeringav miljöfarliga ämnen i förpackat skick. Om straffbarhet inträder först i falldär ett läckage i en förpackning har uppkommit och en direkt förorening harkunnat konstateras är detta enligt RÄ inte tillfredsställande, eftersom självatillförseln omfattar ett klart uppsåt att nonchalera kravet på ett skydd förmiljön för varje risk för farliga följder. Även när det gäller fråganvilket krav på bevisning om miljöskadlig effekt som bör ställas har viss kritikriktats mot 'departementspromemorians förslag. Enligt RÄ kan kravet på att enförorening skall kunna antas medföra hälsorisker e.d. medföra svårigheter itillämpningen, eftersom man med nuvarande ofullständiga kunskaper om t.ex,kemiska ämnens långsiktiga skadlighetsområden kan utgå från att uppfattningarnaom framtida hälsorisker går vitt isär. framhåller attmiljöskyddslagen är tillämplig när fråga är om förfaranden som "A:an"medföra förorening eller störning av vissa slag. Vidare innebär den nuvarandelydelsen av 45 § första stycket 3 ML att den som åsidosätter ett villkor elleren föreskrift kan dömas till ansvar, om åsidosättandet innebär att allmäneller enskild rätt "kan" kränkas. Enligt är detoklart om man i departementspromemorian har åsyftat en annan sannolikhetsnivåän den som avses i miljöskyddslagen. För att ge uttryck för den risk för ensådan oförmånlig effekt som bör anses tillräcklig för att straffbestämmelsenskall bli tillämplig bör man enligt Prop.1980/81:108 11 verketanvända miljöskyddslagens uttryck "kan medföra" också i den nyabestämmelsen i . anser att man överhuvud taget inte bör ställa upp något krav på bevisning om miljöskadlig effektutan i stället avgränsa straffbestämmelsens tillämpning genom att föroreningenskall ha åstadkommits olovligen, Ä andra sidan framhåller lantbruksstyrelsenoch att beprövade metoder inom jordbruket inte bör fåleda till straffansvar förrän det är bevisat att metoden är miljöfarlig. Ensträngare bedömning kan emellertid enligt de nämnda remissinstanserna godtasnär det gäller användningen av mera obeprövade metoder. Vad först angår frågan omstraffansvar för deponering av förpackat miljöfarligt material ger enligt minmening remisskritiken vid handen att den i departementspromemorian föreslagnabrottsbeskrivningen inte på ett fullt fillfredsställande sätt ger uttryck åtden åsyftade innebörden. Med förorening avses i miljörättslig lagstiftning atttillföra en mottagare (recipient) ett eller flera ämnen som ändrar recipientensnaturliga sammansättning. Det ter sig tveksamt i vad mån begreppet kan ansesta sikte på även exempelvis deponering av emballerat miljöfarligt material.Brottsbeskrivningen bör emellertid uppenbarligen utformas så att även gärningarav sådant slag täcks av straffbestämmelsen, såvida förutsättningarna föransvar i övrigt är uppfyllda. Som har framhållits i BRÄ-promemorian, bör en nybestämmelse ta sikte även pä sådana spridningar och ingrepp i miljön som tillsina konsekvenser kan jämställas med föroreningar i egentlig mening. Exempel erbjuderspridning av bakterier och virus liksom i vissa fall även uppvärmning ochavkylning av vatten. Givetvis bör en förorening kunna föranleda straffansvaräven i det fallet att den miljöskadliga effekten uppstår på grund av kumulationmed andra föroreningar eller motsvarande. Detta synes inte behöva markerasuttryckligen i brottsbeskrivningen.