prop · G40348 · 1980-12-31 00:00:00 — Till protokollet i della ärende bör fogas dels betänkandetsom bilaga /, dels en förteckning över remissinstanserna och en sammanställningav remissyttrandena som bilaga 2. Beträffande nuvarande svenska och utländskaförhållanden samt utredningens närmare överväganden hänvisas lill betänkandet. Betänkandet innehåller förslag som rör dödsbodelägarnasansvar för den dödes skulder, dödsbodelägarnas rätt att föra lalan i mål somrör boel, preskription av rätten lill arv och testamente, dödförklaring ochallmänna ' , Experter: advokatfiskalenLeif Gillenius, advokaten och direktören . arvsfondensrätt all avstå egendom, I del följande behandlas dessa förslag i skildaavsnitt, I ett särskilt avsnitt berörs också en fråga om polisensskyldighet all ta hand om den avlidnes egendom. Den frågan har tagits uppav-pblisutredningen i belänkandet (SOU 1979:6) Polisen (s, 160 f). Remissyttrandena över den nu akluella frågan återfinns iprop. 1980/81: 13 s. 204. 1lagstiftningsärendet har samråd sketl med juslitiedepartemenlen i de andranordiska länderna. Dödsbodelägaresansvar för den dödes skulder 2.1 Dödsbodelägares ansvar för den dödes skulder Om någon som har dött efterlämnar skulder, svarar i förstahand dödsboet för dessa skulder, I vissa fall kan dock dödsbodelägarna göraspersonligen ansvariga för den dödes skulder. Bestämmelser om detta ansvar finnsi 21 kap, . De går tillbaka till de regler som infördes redan i 1862års urarvaförordning, väsentligt syfte med bestämmelserna är att skyddaborgenärernas intressen, främst med hänsyn till att delägarna genom andrabestämmelser har getts ett dominerande inflytande över boutredningen. Enligt huvudregeln blir dödsbodelägarna personligenansvariga för sådana skulder som de kände till när bouppteckningen förrättadeseller som senare blev kända för dem, om inte boet avträds till förvaltningav boutredningsman eller till konkurs (21 kap. 1 §). Dödsbodelägarna blir ocksåansvariga för den dödes skulder, om de genomför bodelning och arvskifte trotsatt de vet att den dödes skulder inte är betalda (21 kap. 12 §). Ett personligtbetalningsansvar drabbar vidare den delägare som försitter tiden förbouppteckningens förrättande i fall då han har boet i sin vård eller som vidbouppteckningen eller dess edfästande äventyrar borgenärernas räll genom attlämna medvetet oriktiga uppgifter eller genom att svikligen förtiga vissaomständigheter (21 kap. 14 §). Också i några andra situationer föreligger ettpersonligt betalningsansvar för delägarna (se 21 kap. 11 §). I 21 kap. finns även andra regler som skyddarborgenärernas intressen, t.ex. bestämmelsen i 21 kap. 5 § om att bodelningeller arvskifte skall gå åter om egendomsavträde sker efter det att delningeneller skiftet har ägt rum. För de fall då dödsbodelägarna är personligenansvariga för den dödes skulder innehåller 21 kap. vidare reglersom begränsar eller utesluter delägarnas ansvar i vissa situationer. Bestämmelserna i 21 kap. om dödsbodelägarnasansvar för den dödes skulder kompletteras av en allmän regel i 18 kap. 6 §ärvdabalken om delägarnas skadeståndsansvar. Enligt denna bestämmelse ärdelägarna skyldiga att ersätta skador som på grund av deras förvaltning av boethar drabbat bl.a. boets borgenärer. Bestämmelsen förutsätter att skadan har 2 1980/81. I .saml Nr 48 vållats uppsåtligen eller av vårdslöshet. Ersätlningsberältigad är varje Dödsbodelägares skadelidande vars rält är beroende av boets utredning. Med boets utredning ansvar för den förstås bl.a, betalning av den dödes skulder (se prop, 1933:7 s, 74), dödes skulder Utredningen har enligl sina direktiv haft i uppdrag altföreslå regler som är enklare än de nuvarande och som i högre grad än dessa larhänsyn lill dödsbodelägarnas intressen, som borgenärernas behov avskydd fortfarande beaktas. Med anledning av detta har utredningen diskuteratolika alternativ till de nuvarande reglerna, Efler en samlad bedömning av deolika alternativen har utredningen stannat för en lösning som innebär att vissabestämmelser om delägarnas personliga ansvar ersätts med en regel om återgångav bodelning och arvskifte. Utredningen föreslår sålunda att det personligabetalningsansvaret upphävs i fall då delägarna underlåter all inom viss tidavträda boel till förvaltning av boutredningsman eller lill konkurs, liksom dåen delägare som har boel i sin vård försitter liden för förrättande avbouppteckning. Det personliga ansvaret skall i dessa fall ersättas med enskyldighet att, om bodelning eller arvskifte har ägt rum innan den dödesskulder har betalts, låta bodelningen eller arvskiftet gå åter. Återgång skallske även om delägarna inte kände till skulden. Remissinstanserna har överlag ställt sig positiva lill attdel personliga ansvaret avskaffas i den omfattning som utredningen harföreslagit och i stället ersätts med en regel om återgång av bodelning ellerarvskifte som har sketl innan den dödes skulder har betalts. För egen del vill jag lill en början framhålla att denuvarande reglerna om dödsbodelägares ansvar för den dödes skulder bildar ettvisserligen sinnrikt men komplicerat och svårtillämpat system.Reglerna torde vidare ha ganska liten praktisk betydelse. Av en enkät somutredningen har företagit hos ett antal banker framgår alt flertalet av detillfrågade bankerna sällan eller aldrig gör gällande personligt ansvar enligt21 kap, , I de undantagsfall när reglerna tillämpas kan de dockmedföra ett synnerligen strängt betalningsansvar för dödsbodelägarna. Den somt,ex, på grund av glömska eller bristande kännedom om dessa regler underlåteralt avträda boet till förvaltning av boutredningsman eller försitter tiden förförrättande av bouppteckning kan sålunda drabbas av ett oinskränktbetalningsansvar för den dödes skulder även om delägaren endast har fått enobetydlig förmån av boel, kan i sin tur medföra all en borgenär får fullbetalning för sin fordran trols alt boet endast har små tillgångar. Regler somleder till sådana resultat är enligt min mening inte lämpliga. De nuvarandereglerna om ell obegränsat personligt ansvar för dödsbodelägarna bör därförändras. En utgångspunkt bör enligl min mening vara att den som haren fordran mol den döde i princip inle bör kunna få ut mer än som svarar mottillgångarna i boet. Det innebär att borgenärerna så länge boet inte harskiftals i allmänhet får hålla sig lill boel för all få betalning för sinafordringar. Ettundantag bör dock gälla i sådana fall då en borgenär inle kan få full betalningdärför all någon av dödsbodelägarna har förfarit på ett sätt som ådrar honomskadeståndsskyldighet enligt 18 kap, 6 § , I så fall bör borgenären,liksom f,n,, ha rätt till skadestånd av delägaren för den skada som denne harorsakat. Frågan ärdå hur borgenärerna skall kunna få ett tillfredsställande skydd i fall då boethar skiftats utan att den dödes skulder har betalts. En lösning kan vara attålägga dödsbodelägarna ett personligt ansvar som för var och en av dem ärbegränsat lill vad han har fått ul från boet. En annan lösning är att ifortsättningen lita enbart lill del solidariska skadeståndsansvar som delägarnahar enligl 18 kap, 6 § för skador som de vållar någon vars rätt ärberoende av boets utredning. Ytterligare en lösning är den som anvisas avutredningen, nämligen alt bodelningen eller arvskiftet skall gå åter. Ävenandra lösningar kan tänkas (se utredningens betänkande s, 64 ff). Sett urborgenärernas synvinkel har utredningens förslag vissa fördelar jämfört med deandra lösningar som är tänkbara. Sålunda innebär detla förslag att borgenärernakan hålla sig enbart till dödsboet och inle, som om lösningen med ett begränsatpersonligt ansvar för dödsbodelägarna väljs, tvingas all vända sig mol var ochen av dem för att få ul hela sin fordran. Till skillnad från vad som är falletom borgenärerna endast kunde åberopa skadeståndsreglerna i 18 kap, 6 §ärvdabalken behöver de med utredningens förslag inte heller visa attunderlåtenheten att betala deras fordringar har sketl uppsåtligen eller avvårdslöshet. tillgodoser förslaget intresset all dödsbodelägarna, närsådan skadeståndsskyldighet inte föreligger, slipper att svara med mer än vadde har fåll vid bodelningen eller arvskiftet, I likhet med remissinstansernaförordar jag därför all detta förslag genomförs. En frågasom utredningen har berört mera i förbigående är om det finns skäl alt i någolfall behålla ett obegränsat personligt ansvar för dödsbodelägarna vid sidan aven ålergångsmöjlighel av det slag som utredningen har förordat. Utredningenanser alt ett sådant ansvar bör finnas även i fortsättningen dels för delägaresom har skiftat boet trots alt de kände till att den dödes skulder inte varbetalda, dels för delägare som vid bouppteckningen eller dess edfästandelämnar medvetet oriktiga uppgifter eller svikligen förtiger vissa omständigheteroch därigenom äventyrar borgenärernas rätt. Underremissbehandlingen har ifrågasatt om man inte nu borde ta stegelfullt ul och helt utmönstra det obegränsade personliga betalningsansvaret fördödsbodelägarna. Jag delar denna uppfattning. Enligt min mening harborgenärerna i de speciella fall som utredningen har tagit upp etttillfredsställande skydd genom det skadeståndsansvar för delägarna som kankomma i fråga enligl 18 kap. 6 § vid sidan av den nämnda återgångsmöjligheten.Jagvill erinra om att delägare som medvetet försämrar en borgenärsmöjlighet att få betalt för sin fordran kan göras Dödsbodelägaresansvar för den dödes skulder ansvariga för detta genom reglerna i omgäldenärsbrott. Med Dödsbodelägares hänsyn lill dessa omständigheter kanjag inle se att del finns skäl all i något ansvar för den fall behålla enså sträng och onyanserad påföljd för dödsbodelägarna som ell dödes skulderobegränsat personligt ansvar för den dödes skulder ulgör. Jag förordar därför alt principen om delägarnas personligabetalningsansvar överges helt och ersätts av regler om återgång av bodelningeller arvskifte som har skett i fall då den dödes skulder inte har betalts. Utredningens förslag om återgång av bodelning ellerarvskifte innebär att delägarna skall lämna tillbaka till dödsboet vad dedärvid har fått ut. Kan en delägare inte lämna tillbaka allt vad han har fåttvid delningen eller skiftet, skall han ersätla boel värdet av vad som brister.Finns det särskilda skäl skall denna ersällningsskyldighet dock kunna jämkaseller helt falla bort. Detta förslag har i allmänhet tillstyrkts eller lämnatsutan erinran vid remissbehandlingen, anser dock att återgången börbegränsas lill behovet i varje särskilt fall, framhållerå andra sidan att återgången bör vara total i de fall delägarna inte kan träffauppgörelse med borgenärerna. För egen del vill jag erinra oin att det f,n, finnsbestämmelser i 21 kap, 5 § om återgång av bodelning eller arvskifteför det fall att egendomsavträde sker sedan bodelning eller arvskifte har ägtrum, Enligl dessa bestämmelser skall delningen eller skiftet endast delvis gååter, om den dödes skulder inte är större än att de kan betalas av hanstillgångar och, om han var gift, vad som av den andre makens egendom skulle habelöpt på hans lott för det fall att skulden hade beaktats vid bodelningen.Egendomsavträdet, och därmed återgången, begränsas då till vad som enligtboutredningsmannens prövning behövs för alt skulderna och kostnaderna förförvaltningen skall kunna betalas. Vad som sålunda behövs skall utges avdelägarna i förhållande tili vad var och en av dem har fått för mycket vidbodelningen eller arvskiftet. I övrigt skall delningen eller skiftet beslå.Uppkommer brist hos någon delägare, skall de andra delägarna täcka bristen medvad de har vunnit vid bodelningen eller arvskiftet. I förarbetena lill 21 kap. 5 § anges att entotal återgång oftast skulle innebära en onödigt betungande ändring av deträttsläge som har uppkommit genom bodelningen eller arvskiftet. Som exempelnämns det fallet att den fördelade behållningen har betydande omfattning ochatt egendomsavträde därefter sker med anledning av en nyupptäckt, förhållandevisobetydlig skuld. Vid en total återgång skulle boutredningsmannen bli tvungenatt ta hand om den utskiftade egendomen till dess att skulden har betalts,varefter huvuddelen av egendomen skulle återgå till delägarna. En sådan omgångkunde framstå som en tom formalitet, som skulle belasta delägarna med kostnaderoch beröva dem möjligheten alt råda över den egendom som hade tillfallit dem.Av dessa skäl utformades bestämmelserna så all återgången kunde begränsas lillvad som behövdes i varje särskilt fall (se SOU 1932:16 s. 376 f) Enligt min mening har dessa skäl bärkraft även i denåtergångssituation som det nu är fråga om. Jag anser därför att återgången börvara total endast i fall då den dödes skulder uppgår till eller överstiger hanstillgångar. I andra fall bör återgången vara partiell. Reglerna om återgångenlorde med fördel kunna utformas efter mönster av de nuvarande bestämmelserna i21 kap. 5 § . Dessabestämmelser innehåller inle någon föreskrifl om all en delägare, som inte kanlämna tillbaka egendom som har tillskiftats honom, skall ersätta egendomensvärde. Även utan en sådan föreskrift är del emellertid tydligt alt en sådanskyldighet åvilar delägaren, för såvitt inle någon annan som har förvärvategendomen är skyldig alt utge den lill dödsboet. Liksom hitlills bör det kunnaöverlämnas ål rättstillämpningen alt avgöra hur ersättningsskyldigheten skallbestämmas i dessa fall. Av allmänna rättsgrundsatser torde följa att jämkningkan ske i särskilt ömmande fall. Enligl utredningens förslag skall en delägare som var iond tro när han gjorde sig av med egendomen, d.v.s. som då kände till ellerborde ha känt lill att den döde hade obetalda skulder, kunna förpliktas att ersätta,utöver egendomens värde, den skada som han kan ha vållat dödsboet genom allegendomen inte kan lämnas tillbaka. Detta förslag har kritiserats av , som ifrågasätter behovet av en sådan föreskrift. Även jag anseratt det saknas skäl att komplettera återgångsreglerna med en föreskrift avdetla slag. Enligl min mening är det svårt att inse att dödsboet - som omegendomen lämnas tillbaka inte har något annat intresse än att realisera denför att kunna betala den dödes skulder - skulle kunna tillfogas någon skadagenom att inte få tillbaka egendomen ulan enbart få ersättning för dess värde. En särskild fråga som har tagits upp av utredningen är huren återgång skall ske när boet har skiftats helt formlöst, något som inte tordevara ovanligt, I ett sådant fall föreligger ju inte någon giltig bodelningeller något giltigt arvskifte som kan gå åter om den dödes skulder inle harbetalts. För att inte dödsbodelägarna i detta fall skall komma i ett bättreläge än när del föreligger en delning eller ett skifte som kan gå åter bör manenligt utredningen behandla all utdelning av egendom lill dödsbodelägarna påsamma sätt som när bodelning eller arvskifte har skett. Utredningen föreslårdärför en särskild bestämmelse om detta. Denföreslagna bestämmelsen har lämnats utan erinran under remissbehandlingen. Föregen del kan jag dock inte se att det finns något behov av en sådanbestämmelse, vilken saknar motsvarighet i 21 kap, 5 § , I och medatt det inte föreligger någon giltig bodelning eller något giltigt arvskiftetillhör den dödes egendom alltjämt dödsboet. En delägare som i detta fall hartagit ut egendom från boel år alltså skyldig att på begäran lämna tillbakaegendomen. Det återstår att ta ställning till en fråga som underremissbehandlingen har tagits upp av och som gällerdödsbodelägarnas ansvar för Dödsbodelägaresansvar för den dödes skulder den dödes skatteskulder. F.n. har delägarna enligt olikaskatteförfattningar Dödsbodelägares ett begränsat ansvar för sådanaskulder. Sålunda svarar delägarna sedan boel ansvar för den har skiftatsendast för så myckel av skallen som belöper på hans lott, och han dödesskulder svarar inte i någol fall med mer än som har tillskiftats honom.Punktskatter och arbetsgivaravgifter följer dock reglerna i 21 kap,, ifrågasätter lämpligt att äveni fortsättningen ha två olika system när det gäller dödsbodelägarnas ansvar förden dödes skatteskulder, ett enligt som innebär att bodelning ellerarvskifte kan gå åter i vissa fall och ett annat enligt vissaskatteförfattningar som medför ett begränsat personligt ansvar. Delta kanenligt skapa komplikationer i den praktiska tillämpningen,anser att starka skäl talar för all samtligaoffentligrätlsliga fordringar behandlas lika när del gäller dödsbodelägarnasansvar. För egen del vill jag framhålla all skillnaderna mellan debåda regelsystemen kommer att bli helt obetydliga, om man genomför deändringar i som jag har förordat. Och i den mån de nyareglerna i är fördelaktigare för dödsbodelägarna än motsvarandeskattebestämmelser, skall enligt rättspraxis reglerna i tillämpas(se NJA 1977 s. 154). Jag anser därför att det i praktiken inte behöver uppstånågra problem, om man behåller de nuvarande reglerna för skaltefordringar vidsidan av de nya bestämmelserna i om ansvarel för den dödes skulder.Del är alltså inte nödvändigt att i delta sammanhang se över de regler som rördelägarnas ansvar enligl olika skatteförfatlningar. En sådan översyn får istället företas när det i andra sammanhang kan bli aktuellt att ändra dessaregler. Sammanfattningsvis förordar jag att alla de bestämmelsersom f,n, finns i 21 kap, om dödsbodelägarnas ansvar för den dödesskulder ersätts av en bestämmelse om alt bodelning eller arvskifte som skerinnan dessa skulder har betails skall gå åter. Återgången bör i sin lurregleras i huvudsaklig överenstämmelse med de nuvarande återgångsbestämmelsernai 21 kap, 5 § , I samband med detta bör de kvarvarandebestämmelserna i 21 kap, redigeras om och ändras rent språkligt. Som en följd av alt dödsbodelägarnas personliga ansvarupphävs bör den hänvisning som finns i 23 kap, 2 § och 12kap, 2 § om detla ansvar ulgå. En motsvarande följdändring börgöras också i 2 kap, 7 § lagen (1937:81) om inlernalionella rättsförhållandenrörande dödsbo. 1980/81:48 23 2.2 Dödsbodelägares rätt att föra talan i mål som rör boet Dödsbodelägares När någon har dött förvaltar dödsbodelägarna den dödesegendom för boets utredning, om inte särskild dödsboförvaltning har anordnats.Förvaltningen utövas av delägarna gemensamt, utom när det gäller åtgärder sominte tål uppskov. Delägarna företräder även gemensamt boel mol utomstående, Imål som rör boet för delägarna gemensamt boets talan (18 kap, 1 § förstaslyckel ). Om någon av dödsbodelägarna begär det, kan domstolförordna en eller flera boutredningsman att ha hand om förvaltningen av boet(19 kap, 1 § ). Så snart en boutredningsman har förordnals upphördelägarnas befallning med boet. Boutredningsmannens uppgift är att företa allaåtgärder som behövs för boets utredning (19 kap, 11 § första stycketärvdabalken). Han företräder boet mol utomstående och för boets talan i mål somrör boet (19 kap, 12 § ), I huvudsak samma regler gäller närdödsboet förvaltas av en testamentsexekutör som den döde har utsett genomtestamente (19 kap, 20 § ). En sårskild form fördödsboförvall-ningen gäller för del fall att boet försätts i konkurs, I en rättegång företräds boel alltså av boutredningsmaneller testamentsexekutör, om sårskild dödsboförvaltning har anordnats, ochannars av samtliga dödsbodelägare i förening. Enskilda delägare kan givetvisföra talan för egen räkning även om deras talan kan synas röra boel (se ,NJA 1961 s, 720. 1964 s. 54 och 1965 s. 248). En enskild delägare har däremot iprincip inle räll anföra lalan för boet. I rättspraxis har enskilda delägaredock i vissa fall tillålils alt föra lalan som parter i egel namn men för boetsräkning. Målet har då i allmänhet gällt skyldighet för någon eller några av deandra delägarna att utge egendom till boel. Innebörden av att en delägare förtalan som part i egel namn men för boets räkning är all avgörandet i målet fårrättskraft mot boet men att den enskilde delägaren svarar förrättegångskostnaderna om han förlorar målel. När en särskild dödsboförvaltninginte har anordnats har en sådan lalerält medgetts i tvister dödsbodelägarnaemellan, under förutsättning att samtliga delägare är parter i målet påkärande- eller svarandesidan (se NJA 1945 s, 605, 1948 s, 689 och 1979 s,169,), Även när boet har avlrätts till förvaltning av boutredningsman hardödsbodelägarna under samma förulsätlning getts rätt alt som parter i eget namnföra lalan för boets räkning, om boutredningsmannen har ansett sig ha slutförtsitl uppdrag eller har avstått från att föra lalan för boet (se NJA 1969s,437,1972 s, 586 och 1974 s. 623,), Enligt utredningen bör den praxis som har utvecklat sig nulagfästas, dock med vissa modifieringar. Utredningen föreslår att enskildadödsbodelägare skall få föra talan i mål som rör boet, om samtliga delägare ochendast de är parter. Denna rätt all föra talan skall enligl förslaget gällavare sig boet förvaltas av delägarna gemensamt eller boel har avlrätts tillförvaltning av boutredningsman, I det senare fallet skall boutredningsmannendock kunna 1980/81:48 24 motsätta sig att en sådan lalan förs. Förslagel har i huvudsak tillstyrkts eller lämnats utanerinran under rätt att föra remissbehandlingen. Ett par remissinstanseranser dock all boulrednings- talan mannen inle bör ha möjlighet alt hindraenskilda delägare från att föra lalan för boets räkning i fall dåboutredningsmannen avstår från att själv föra denna talan. För egen del anser jag att del finns skäl all lagfästa denpraxis som råder, I fall då särskild dödsboförvaltning inte har anordnats börenskilda delägare alltså kunna väcka och föra lalan som parter i eget namn menför boets räkning, om övriga deltagare är motparter i målet. På så säll kommerdödsboet i sin helhet all indirekt bli representerat, och varje delägare fårfillfälle all i målet föra fram del material som domstolen kan lägga lill grundför sitl avgörande. Jag anser vidare alt del inle finns någol hinder mol alltalerätt medges även i de undantagsfall då utöver samtliga delägare någonutomstående är part på någondera sidan i målet. Att delägarna för lalan som parter i eget namn innebär allde handlar på egel kostnadsansvar. I likhet med utredningen, vars förslag idenna del inte har mött någon erinran under remissbehandlingen, anser jag allenskilda delägare som har väckt talan för boets räkning bör ha räll tillersättning av boet för kostnaderna i målet, i den mån kostnaderna täcks av vadsom har kommil boet till godo genom rättegången. Den föreslagna talerälten för enskilda dödsbodelägare böri princip gälla även när en boutredningsman har förordnals och denne avslårfrån all föra boets talan. Inte heller i denna situation finns det anledningatt begränsa delägarnas talerätt till processer mellan enbart delägarna själva.Om boutredningsmannen avslår från all föra lalan mot en utomstående bördelägarna även ha rätt att samfällt i eget namn föra denna lalan för boetsräkning. En särskild fråga är om boutredningsmannen, även om haninte själv vill föra talan, skall i enlighet med utredningens förslag kunnamolsälla sig all en eller fiera delägare för denna lalan för boets räkning.Utredningen har motiverat detta förslag med att boutredningsmannen bör kunnahindra all boutredningen fördröjs med processer som enligt boutredningsmannensmening inle kommer att leda lill någon fördel för boel. Utredningen har tillagtatt det i samband med en talan enligl 19 kap, 5 § om entledigandeav boutredningsmannen finns möjlighel att få domstolens prövning av frågan omdenne hade fog för sin inställning eller inte, Enligl min mening är det, som har framhållits underremissbehandlingen, mindre lämpligt all frågan om del berättigade i en processsom en delägare vill föra prövas endast i ell ärende om entledigande avboutredningsmannen. Det kan över huvud taget ifrågasättas om det finns någotbehov av en ordning där boutredningsmannen kan motsätta sig en talan som endelägare vill föra som part i eget namn men för boets räkning. Deträtlegångskoslnadsansvar som åvilar delägarna om de förlorar målel ellerförorsakar en onödig rättegång lorde vara tillräckligt för all avhålla dem frånobefogade processer. 1980/81:48 25