prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — Beträffandeföretagsupp-lysningskategorin innebar propositionsförslaget över huvud tagetinle någon rätt till kreditupplysningskopia utan endast en rätt att päbegäran få 1980/81:10 53 1 fråga om beställaruppgift iregislerbesked till företag m, fl. Kreditupplysnings-hänvisade föredragandentill alt det inte föreslogs några bestämmelser om lagen legitimitetskontroll päförelagsupplysningsområdet. Det fanns därför enligl föredraganden ännu mindreanledning all på delta område införa en rätt att få uppgift om vem som hadeerhållit kreditupplysning. En sådan rätt skulle enligt föredraganden ocksåkunna medföra skada inom affärslivet (se prop. 1973:155 s. 111-113). Förslageni propositionen bifölls av (NU 1973:69, rskr 379). Frågan om rätten att i samband med personupplysningskopiafä besked även om beställaren har därefter aktualiserats i vid fleratillfällen, bl. a. genom motioner vid riksmötena /77 och 1977/78 (mot,1976/77:526 oeh 1977/78:799), Näringsutskottel, som inhämtade datainspektionensyttrande över den förra motionen, uttalade vid båda tillfällena att lagen bordekompletteras i detta hänseende. Med hänvisning till den nu aktuella översynenav lagen föreslog utskottet dock inte nägon åtgärd från sida (NU1977/78:9 och 53), 1 sammanhanget bör nämnas att Upplysningscenlralen UC ABsamt ytterligare ett slörre kreditupplysningsföretag har erhållit tillstånd försin kreditupplysningsverksamhel såväl enligt datalagen som enligt kreditupplysningslagen,I tillståndet har datainspektionen med åberopande av 6 S datalagen föreskrivitatt företagen i personupplysningskopia skall ange även vem som har erhållitupplysningen. För UC:s del gäller delta också personupplysning som lämnas iUC:s bankinterna verksamhei, I departementspromemorian har mot den nu angivnabakgrunden föreslagits att den som avses med en personupplysning skall ha rältlill besked inle bara om upplysningens innehåll ulan även om vem som har begärtupplysningen. En bestämmelse om detta skall enligt förslaget tas in i 11 §kreditupplysningslagen. Detta förslag har vid remissbehandlingen tillstyrkts ellerlämnats utan erinran av praktiskt taget alla remissinstanser, underförutsättning att personupplysningsbegreppet behålls oförändrat. För egen del ansluter jag mig till uppfattningen att detfrån integritetsskyddssynpunkt är angeläget att den enskilde och påegen hand kan konstatera vem som har begärt en personupplysning om honom. F, n.kan den enskilde, när uppgift om beställaren inte har lämnats, visserligen fådenna uppgift via datainspektionen, som med stöd av sina tillsynsbefogenheterenligt kreditupplysningslagen kan inhämta uppgiften från den som lämnatpersonupplysningen. Detta är emellertid ett omständligt förfarande, som enligtvad datainspektionen har utvecklat i sitt tidigare nämnda yttrande tillriksdagens näringsutskott (se NU 1977/78:9) är resurskrävande för bådekreditupplysningsföretagen och inspektionen. Jag förordar därför alt US kreditupplysningslagenkompletteras med en bestämmelse som innebär att den som avses med enpersonupplysning skall, som han erhåller en personupplysningskopia,lämnas skriftligt Prop.1980/81:10 54 besked om vem som har begärt personupplysningen. Det kan naturligtvis ifrågasättas, om inle ett motsvarandebesked om vem lagen som har begärt en personupplysning bör lämnas också isamband med regislerbesked enligt 10 § kredilupplysningslagen. En sådanbeställaruppgift skulle kunna avse exempelvis den senaste tolvmånadersperioden.Frågan har inte berörts i departementspromemorian eller i remissyttrandena.Enligt min mening är emellertid en reglering av detla slag inle erforderlig, omman föreskriver att uppgift om beställaren skall lämnas dåen personupplysning lämnas ut. Det synes f. ö. inte uteslutet att detta iprakfiken kommer alt leda till att även uppgifter om tidigare beställare tas ini registerbeskeden. 4.2.6 Kreditupplysningskopia lill enskilda näringsidkarem.fl. Förslagen i departementspromemorian innebäratt allaenskilda personer, ävenenskilda näringsidkare och andra enskilda med ett mera väsentligt inflytandei viss näringsverksamhet, skall ha rätt att få besked om innehållet i en lämnad kreditupplysning och om vem som har begärtupplysningen. Dessa förslag hänger samman med det förslag om en utvidgning av begreppet personupplysning som har behandlats i avsnitt4.2.3, Som har angetts där har denna utvidgning mött stark kritik från fleraremissinstanser, bl. a. företrädare för banker och andra kreditgivare, förkreditupplysningsbranschen och för näringslivet. Dessa remissinstanser ärockså negativt inställda till alt näringsidkare m, fl. skulle få rätt tillkreditupplysningskopia och till besked om vem som har begärt upplysningen. Ävenandra remissinstanser, såsom bankinspektionen, och ,lar avstånd från detta förslag eller ifrågasätter dess lämplighet. En delföreträdare för näringslivet, t. ex. SAF och ,tillstyrker dock förslaget helt eller delvis. Datainspektionen anser för sin del all det bör övervägasatt ge också vissa juridiska personer, t. ex. handelsbolag och mindreaktiebolag, en rätt att få kredilupplysningskopia. Inspektionen pekar ä andrasidan på att en utvidgning av rätten alt få en sådan kopia kan medföra problemför den s, k. löpande kreditbevakningen. Denna bevakning innebär att enkreditupplysningsabonnent fortlöpande får besked om betalningsförsummelser m,m. som har registrerats på abonnentens kunder, bl, a. enskilda näringsidkare.Bevakningen är enligt inspektionen synnerligen värdefull. För att den inteskall bli alltför kostsam, om rätten till kreditupplysningskopia utvidgas,anser inspektionen att kreditupplysningsföretagen i stället för all sända ut enkopia vid varje bevakningslillfälle borde kunna lämna den företagare som avsesmed bevakningen besked om att bevakning har inletts. Föregen del vill jag lill en början erinra om att jag iavsnitt 4,2,3 har intagit den ståndpunkten alt de regler i 7 och 8 §Skredilupplysningslagen som 1980/81:10 55 begränsar möjligheterna all inhämta information inte börutsträckas till att Kreditupplysnings-omfatta även kreditupplysningar omenskilda näringsidkare m, fl. Som lagen framgår av vad jag anförde därkan det emellertid ifrågasättas om inte denna kategori däremot bör ha rätt altfå besked om innehållet i en lämnad kreditupplysning och om vem som har begärtupplysningen. Vad först angår frågan om rätten att ochkostnadsfritt få besked om innehållet i en lämnad kreditupplysning är det enligt min mening klart att en sådan rätt skulle innebära en förbättring av de här aktuella j enskildapersonernas integritelsskydd samt framför allt minskade risker för i orikliga eller missvisande kreditupplysningar. Enkreditupplysningskopia ger ett starkt incitament till kontroll av de uppgiftersom har lämnats i ärendet. Detla kan i sin lur leda till att rättelse påkallasoch verkställs samt tillställs den som har fält del av upplysningen.Uppgifterna kan naturligtvis också varaavsådan art att de föranlederenhänvändelse till datainspektionen eller andra åtgärder. Jag vill erinra om altregeln i 5 S om alt kreditupplysningsverksamhet skall bedrivas sä alt den inteleder till otillbörligt intrång i någons personliga integritet gäller tillförmån även för enskilda näringsidkare m. fl. Detsamma gäller rätlen tillskadestånd enligt 21 § pä grund av integritelskränkning. gäller att såväl enskilda näringsidkare m. fl.som juridiska personer har rätt till registerbesked enligt 10 Skreditupplysningslagen och att enskilda näringsidkare därjämte i förekommandefall har rätt till registerbesked enligt 10 S datalagen. Denna rätt tillregislerbesked ger kontrollmöjligheter av liknande slag som dä enkreditupplysningskopia lämnas. De farhågor som har framförts underremissbehandlingen för all en rätt till besked om innehållet i en lämnadkreditupplysning skulle kunna leda till svårigheter att samla in relevantauppgifter kan därför knappast ha fog för sig. Enbart en rätt tillregisterbesked är dock från integritetsskyddssynpunkt inle likvärdig med enrätt till kreditupplysningskopia, som har den betydelsefulla funktionen attdirekt uppfordra till en kontroll av de uppgifter som har lämnats ul. Av dessaskäl anser jag att principen bör vara att enskilda personer som ärnäringsidkare e. d. skall, när en kreditupplysning har lämnats, ochkostnadsfritt tillställas ett skriftligt meddelande om de uppgifter som upplysningeninnehåller. Den nuvarande rätlen till kopia av personupplysninginnebär att besked skall lämnas om hela innehållet i upplysningen, alltså ävenom råd oeh omdömen. Denna ordning synes inte ha medfört några olägenheter.Förhållandet kan emellertid bli ett annat när det gäller förelagsupplysningar.i synnerhet om en kreditupplysning lämnas av t. ex, företagets bankförbindelse.I sammanhanget kan erinras om att rätten till registerbesked enligt 10 §kreditupplysningslagen i och för sig inte torde innebära rätt till beskedrörande råd och omdömen, även om sådana har registrerats. Det kan inteuteslutas att en ovillkorlig rätt för näringsidkare m. fl. till besked intebara om faktiska uppgifter ulan även om råd och omdömen kan få skadliga 1980/81:10 56 effekter i vissa fall. Någon allmän skyldighet att lämnabesked om råd och Kreditupplysnings omdömen till näringsidkare m, fl, bör därför inte föreskrivas. I fråga om meddelandets innehåll kommer skyldigheten altlämna kreditupplysningskopia till enskilda näringsidkare m, fl. sålunda attöverensstämma med skyldigheten att lämna registerbesked enligt 10 Skreditupplysningslagen. Det bör emellertid framhållas att detla inteinskränker den skyldighet som, om kreditupplysningsverksamhet bedrivs med hjälpav ADB, föreligger enligt 10 S datalagen att lämna besked även röranderegistrerad personuppgift som består av omdöme eller annan värderandeupplysning (jfr 6 S andra styckei datalagen). De bestämmelser om kreditupplysningskopia lill enskildanäringsidkare m. fl. som jag nu har förordat bör tas in i 11 Skreditupplysningslagen. Jag kan inle finna tillräckliga skäl att, somdatainspektionen har satt i fräga. föreslå något undantag beträffande uppgiftersom lämnas inom ramen för s. k. löpande kreditbevakning. Det främsta syftet medrätten till besked om de uppgifter som har lämnats i en kreditupplysning är attden som upplysningen avser skall sältas i tillfälle att kontrollerade uppgifter som har lämnats om honom. Detta syfte skulle enligt min meningkunna förfelas, om enskilda näringsidkare vid löpande kreditbevakning endastskulle få besked om att en sådan bevakning har inletts. Som har framhållits av bl, a, datainspektionen finns det ioch för sig skäl som lalar för att rätten till kreditupplysningskopia utsträckstill att omfatta även kreditupplysningar rörande åtminstone en del juridiskapersoner. Av kostnadsskäl och med hänsyn till de olika praktiska svårighetersom kan uppkomma anser jag emellertid att man bör avstå från en sädanutvidgning. De här diskuterade bestämmelserna bör alltså gälla endast enskildafysiska personer. Vad härefter angår frågan huruvida enskilda näringsidkarem. fl, bör ges rätt till besked också om vem som har begärt en kreditupplysningsynes det vara klart att redan rätten lill kreditupplysningskopia i många fallkommer att innebära alt vederbörande kan sluta sig till vem som har begärtupplysningen. Detta torde i allmänhet inte medföra några negativa effekter.Alt kreditgivare och andra som avser att träda i ekonomisk förbindelse med ennäringsidkare inhämtar kreditupplysning om denne måste framstå som en heltnaturlig åtgärd, som näringsidkare lika väl som andra har anledning att räknamed. Det kan emellertid inte bortses från alt en rätt till beställaruppgift pådetta område i en del fall kan medföra olägenheter. torde det då ocksåvara fråga om situationer där den omfrågade inte redan på grund av att hanerhåller en kreditupplysningskopia kan sluta sig lill vem som har beställtupplysningen. Jag tänker exempelvis på fall där någon begär kreditupplysningom ett företag i syfte alt undersöka om det kan vara intressant att sökaförvärva dess rörelse eller där någon som avser att söka anställning hos ettföretag själv eller genom sin fackliga organisation begär upplysningar omdetla. En skyldighet för kreditupplysningsföretag m. fl. alt ta reda på och 1980/81:10 57 uppge vem som har begärt en kreditupplysning omnäringsidkare m. fl, kan Kreditupplysnings- ocksä vålla vissa problem när beställaren finns iutlandet. Till det nu anförda lagen kommer att jag i ett föregående avsnitt (4,2.3) harintagit den ståndpunkten alt reglerna om legitimiteiskoniroll i 9 Skreditupplysningslagen inle bör utsträckas till att gälla även kreditupplysningar omenskilda näringsidkare m. fl. Beträffande denna kategori finns därför inle sammaskäl som då del gäller personupplysningarna att införa en skyldighet attlämna uppgift även om vem som har begärt en kreditupplysning. Jag föreslårsåledes inte någon bestämmelse om detta. 4.2.7 S. k. äkta make-upplysningar Datainspektionen tog i sin promemoria rörandekreditupplysningslagen upp frågan om tillämpningen av bestämmelserna i 9 och 11SS vid s, k. äkta make-upplysningar. Inspektionen uppgav att när personupplysningbegärdes om en gift person uppgifter rutinmässigt lämnades rörande bådamakarnas ekonomiska förhållanden. Ofta var det doek endast en av makama somhade tratt i kontakt med t. ex. en kreditgivare, ibland utan den andre makensvetskap eller mot dennes vilja. Inspektionen fick la ställningtill denna praxis, som hade tillämpats alltsedan tiden före kreditupplysningslagenstillkomst. Inspektionen godtog den då, trots att den enligt inspektionensmening inte helt överensstämde med ordalagen i 9 S. Vidare uppgav inspektionenatt i nu berörda fall personupplysningskopia enligt 11 S tillställdes endastden av makarna beträffande vilken upplysning hade begärts. Kopian innehöll ävenuppgifterna om den andra maken. Enligt departementspromemorian kan den praxis som sålundahar tillämpats i fråga om äkta make-upplysningar inte anses förenlig med varesig 9 eller US kredilupplysningslagen. I promemorian konstateras att deuppgifter som lämnas om de ekonomiska förhållandena för den make som inle har omfrågatsutgör en personupplysning avseende denne. Av delta följer att reglerna i 9 och11 SS är tillämpliga även på dessa uppgifter. När det gäller tillämpningen av 9 § i hithörande falluttalas i promemorian att den som överväger att lämna kredit till en giftperson eller att annars träda i ekonomisk förbindelse med en sådan person iåtskilliga fall torde få anses ha ett legitimt behov av upplysningar också omden andra maken. Grunden för detta är bl. a. den faktiska ekonomiska gemenskapsom råder i många älaenskap. 1 sammanhanget nämns vidare makars solidariskaansvar för vissa skulder enligt bestämmelserna om s.k. hushållsfullmakt i 5kap. I promemorian understryks emellertid att detta inlebetyder att person-upplysning rörande den andra maken utan vidare bör få lämnasut så snart upplysning begärs om en gift person. Först och främst måste krävasatt den som beställer kreditupplysning faktiskt begär upplysningar om badamakarna. Vidare bör det enligl promemorian bero av omständigheterna i det 1980/81:10 58 enskilda fallet, huruvida pä grund av en sådan begäranpersouupplysning Kreditupplysnings rörande andra maken skall få lämnas ut till den somöverväger t. ex. att lagen lämna kredit till en gift person. Ett behov avupplysningar rörande den andia maken kan sålunda inte alltid anses föreligga. Blandfaktorer som kommer i betraktande nämns i promemorian den kreditsökandes egeninkomst, den sökta kreditens storlek och arten av de uppgifter somfinns registrerade om den andra maken. Om makarna bor på olika adresser, bör enligl promemorianupplysningar i regel inle lämnas ut om de ekonomiska förhållandena för denkreditsökandes make. Detta motiveras med att någon faktisk ekonomisk gemenskapmellan makarna mera sällan kan antas föreligga när de varaktigt lever åtskilda.När sammanlevnaden mellan makar är hävd gäller inle heller reglerna omhushållsfullmakt. 1 departementspromemorian framhålls alt den önskvärdaåtstramningen av tidigare tillämpad praxis inte fordrar någon ändring av 9 S.Den kan enligt promemorian åstadkommas genom alt datainspektionen i sinegenskap av tillsynsmyndighet utfärdar anvisningar för tillämpningen av 9 S närdet gäller upplysningar om den kreditsökandes make. Beträffande tillämpningen av US vid s. k. äktamake-upplysningar slås i promemorian fast all paragrafen innebär attmeddelande enligt paragrafen mäste lämnas även till den kreditsökandes make.eftersom de uppgifter som lämnas rörande dennes inkomst och andra ekonomiskaförhållanden är all belrakta som en personupplysning om honom eller henne. Isammanhanget aktualiseras emellertid också fiågan om innehållet i meddelandeenligt US nar del i ett kreditupplysningsärende sålunda har lämnats uppgifterom flera personer. Att en make genom en personupplysningskopia får del även avde uppgifter som har lämnats om den andra makens ekonomi kan enligt promemoriani vissa fall innebära alt den senare utsätts för en integritetskränkning.Förfarandet slår enligl promemorian också i mindre god överensstämmelse mednutida syn på makarna i ett äktenskap som två självständiga individer. 1promemorian föreslås därför ett tillägg till 11 S. Enligt detta skall, när somett led i en personupplysning uppgifter har lämnats även om en annan person,detta visserligen anges i meddelande enligt 11 S jämte den andra personensnamn. Meddelandet får emellertid inle innehålla några andra uppgifter rörandeden personen än idenlitetsuppgifter och adress. Det stora flertalet remissinstanser har godtagit deuttalanden och förslag som departementspromemorian innehåller i fråga om de s. k. äkta make- . De berörs närmare endast i ett fåtalyttranden. uppger att företaget redantidigare och med goda erfarenheter har hanterat äkta make-upplysningarna pä ettsätt som i huvudsak överensstämmer med förslagen i promemorian. UC vänder sigdock mot uttalandena om en närmare prövning i det enskilda fallet av enbeställares behov av personupplysning även om den kreditsökandes make. 1980/81:10 59 En sädan prövning skulle enligt UC medföra driftmässiganackdelar, som Kredilupplysnings- inteuppvägs av vinster i form av ett förbättrat integritetsskydd för den lagen Datainspektionen uppger i sitt remissyttrande attinspektionen efter överläggningar med bl. a. kreditupplysningsföretagen ochföreträdare för kreditgivare har nått en överenskommelse under hand om attuppgifter om den ej kreditsökande makens ekonomi i fortsättningen inte skallförekomma i personupplysningar. Den enkla och praktiska lösningen är enligtdatainspektionens mening all endast den make som söker kredit får bli föremålför personupplysning. På grund härav avstyrker inspektionen även den föreslagnaändringen av US. redovisar i sitt yttrande enstarkt kritisk inställning till den av dalainspektionen nämndaöverenskommelsen. Datainspektionen har utfärdat vi.ssaföreskrifter för tillämpning av 9 och 11 SS kreditupplysningslagen(datainspektionens författningssamling, , 1979:1). 1 dessa föreskrifter,som skall iakttas senast fr. o, m. , anges attpersonupplysning om en gift person inle får innehållakreditupplysningsinformation om den andra maken. Om makarna har likalydandeadress får uppgift däremot lämnas om den andra makens namn och personnummer.Föreligger behov av personupplysning om båda makarna, får upplysning lämnas utom var och en av dem. Enligt föreskrifterna skall sådant behov anses föreligganär makarna söker kredit (eller motsvarande) gemensamt. har i en skrivelse tilljustitiedepartementet riktat kritik mot dessaföreskrifter. Föreningen har i skrivelsen fört fram liknande synpunkter som isitt remissyttrande. För egen del vill jag först framhålla all tillämpningen av9 S kreditupplysningslagen inte synes medföra något särskilt problem, om tvåmakar gemensamt söker kredit eller avser att gemensamt ingå ett annat avtal sommedför ekonomiska förpliktelser för dem, liksom inte heller om den ena makenställer sig som borgensman för den andres förpliktelser enligt ett kreditavtale. I sådana fall framgår det direkt av 9 S att det inte finns något hindermot all motparten i avtalet erhåller personupplysningar om båda makarna. Nären gift person ensam träder i förbindelse t, ex, med enkreditgivare för att ansöka om en kredit för egen del uppkommer emellertidfrågan i vad mån det i en kreditupplysning rörande honom eller henne bör fålämnas uppgifter även om den andra makens ekonomi. Den praxis som tidigareunder tillämpats har inneburit att uppgifter regelmässigt har lämnatsäven beträffande den andra makens inkomster m. m,, i vart fall då makarna harvarit sammanboende. I denna praxis synes inle tillräckligt ha beaktats attuppgifterna om den andra maken inte enbart ulgör ett led i kreditupplysningenom den kreditsökande utan även måste betraktas som en självständigkreditupplysning avseende dennes make. I hithörande fall föreligger alltså. Prop.1980/81:10 60 som har framhållits i departementspromemorian, i själva verket två Kreditupplysnings- kreditupplysningar.Om upplysningen beträffande den andra maken utgör lagen enpersonupplysning, vilket i allmänhet lorde vara fallet, skall således reglerna i9 oeh 11 SS tillämpas på den. Detta synes numera allmänt erkännas.Däremot har framkommit att det råder delade meningar om i vilkenutsträckning t. ex. en kreditgivare kan anses ha ett sådant behov som avses i 9S av en personupplysning även beträffande den kreditsökandes make.Denna fråga har i datainspektionens tidigare berörda föreskrifler När det gäller att bedöma en gift persons förmåga attfullgöra ett ekonomiskt åtagande kan, som har framhållits idepartementspromemorian, beskaffenheten av makarnas samlade ekonomiskasituation i en del fall vara av betydelse. I många äktenskap råder i slorutsträckning en faktisk ekonomisk gemenskap, som innebär alt makarnatillsammans fullgör olika ekonomiska förpliktelser även om det rättsligaansvaret för dessa är uppdelat mellan makarna. I realiteten utgör då makarnastotala ekonomi deras underlag för krediter och andra förpliktelser, medan detkan bero på tillfälligheter eller på överenskommelse mellan makama vem av demsom skall häradet rättsliga ansvaret åtagande. Även förde fall därmakama mera strikt skiljer mellan den enes och den andres ekonomi kan det närdet gäller att bedöma den enes betalningsförmåga vara av betydelse, om denandre har en sådan ekonomisk situation att makarna kan antas i lika hög gradbidra till familjens försörjning eller om en av dem måste antas helt eller tillstörre delen slå för denna. Det bör understrykas att detla är en annan sak änatt t. ex. en kreditgivare räknar med att den kreditsökandes make skall trädain och faktiskt svara för den andres åtaganden. Ett sådant motiv bör givetvisinte tillmätas betydelse i detla sammanhang. Det nu anförda innebär att den som överväger att lämnakredit lill en gift person eller att annars träda i ekonomisk förbindelse meden sädan person i vissa fall måste anses ha ett legitimt behov av upplysningarockså om den andra makens ekonomi, även om avsikten inte är att denne skall hadet rättsliga ansvaret för den kredilsökande makens förpliktelse. Att sådanaupplysningar lämnas kan i regel inte anses utgöra något olillbörligl intrång iden andra makens personliga integritet. På grund av det som jag nu har sagt kan jag inte anslutamig till den ståndpunkt som datainspektionen har intagit i sitt remissyttrande,nämligen att i ett kredituplysningsärende uppgifter aldrig skulle få lämnas omden av makarna som inte själv söker kredit e. d. Detta skulle kräva nyasärskilda bestämmelser i lagen, vilka kan leda antingen till att kreditgivarem. kräver att båda makarna skall stå som kredlttagare eller motsvarande,något som knappast synes vara till fördel för makarna, eller till altkreditbedömningen i hithörande fall kommer att vila på ett otillfredsställandeunderlag. De uttalanden som departementspromemorian innehållerrörande till- 1980/81:10 61