prop · G40390 · 1980-12-31 00:00:00 — Denna konstmktion möjliggör en viss underhandssamordningav myndigheternas handlande. Erfarenheterna från haveriet vid Tjiree MileIsland visar nödvändigheten av en effektiv samordning. Det är av särskild viktatt strålskyddsinsfitutet och kärnkraftinspektionen i en olyckssituation heUsamordnar sina åtgärder i syfte att skydda allmänheten och att de bådaorganisafionerna övas härför. Jag anser i likhet med utredningen och fleraremissinstanser att strålskyddsinstitutet och kärnkraftinspektionen bör hamöjligheter att snabbt förflytta sin rådgivande funkfion fill aktuelllänsstyrelse vid en olycka. Jag delar försvarets forskningsanstaltsuppfattning att planeringen bör syfta lill en handlingsfrihet att genomföraförflyttningen om läget motiverar detta. Någon automatisk utflyttning börsåledes inte komma i fråga. Beträffande indikeringsfunktionen bör följandeansvarsfördelning enligt min uppfattning gälla. bör i samråd medstrålskyddsinstitutet svara för att en organisation upprättas för snabbamätinsatser och för inrapportering av data som underlag för länsstyrelsensomedelbara skyddsåtgärder. bör svara för sådan merakvalificerad sammanställning och analys av data som kan behövas som underlagför fortsatta skyddsåtgärder. har självfalletalltid att pröva om skyddsåtgärder behöver vidtas. Särskilt i inledningsskedetvid en störte olycka kan beslut om skyddsåtgärder behöva fattas innanindikeringsresultat föreligger. Prop.1980/81:90 Bilaga 2 17 Vid den följande behandlingen av olika praktiskaberedskapsåtgärder tar jag upp ytterligare en rad frågor som röransvarsfördelningen mellan olika myndigheter. Jag vill redan här framhålla attdet därvid varit min strävan att välja sådana organisationsformer och åtgärdersom så långt möjligt innebär samutnyttjande av samhällets resurser. Viktigaexempel härpå är förslagen om utnyttjandet av försvarsmaktens ochlänsalarmeringscentra-lemas sambandsresurser och statens brandnämndsutbildningskapacitet. Jag vill understryka vikten av att en motsvarande strävanpräglar det fortsatta praktiska arbetet med att förverkliga den organisationoch de åtgärder som föreslås. Jag utgår således bl. a. från att de tekniskaoch personella resurser som finns inom totalförsvaret utnyttjas så långt det ärmöjligt. I det följande kommer jag att uppehålla migrelativt utförligt vid olika prakfiska beredskapsåtgärder. Skälet härfill ärbl. a. att åtskilliga myndigheter är berörda av planering och genomförande ochatt flera av dessa inte normalt sysslar med beredskapsfrågor. Vissa allmännariktlinjer behövs därför av samordningsskäl. De betydande kostnader som delvisär förknippade med åtgärderna är ett ytterligare motiv. Jag vill framhålla attvissa av de åtgärder som jag här förordar är preliminära till sin omfattningoch inriktning och att en successiv uppföljning och utvärdering av beredskapsplaneringendärför krävs. Jag återkommer senare till formerna härför. Beredskapen inom kärnkraftverken regleras ihuvudsak genom de koncessionsvillkor som med stöd av atomenergilagen meddelasför varje verk och genom de detaljerade anvisningar som meddelas av kärnkraftinspektionen.Jag inskränker mig därför i detta sammanhang fill att ta upp vissa frågor somhar direkt samband med kraftföretagets åligganden enligt atomskyddslagen. Jaghar tidigare berört nödvändigheten av ett snabbt handlande från kraftföretagetssida vid händelser som innebär risk för utsläpp. Därvid krävs bl. a. attlänsstyrelsen undertättas. I ett första meddelande till myndigheterna frånkärnkraftverket vid en olycka bör enligt min mening inte bara lämnas uppgifterom vad som hänt i själva kärnkraftverket. För en bedömning av behovet avomedelbara skyddsåtgärder är det också nödvändigt med en översikfiigmeteorologisk och radiologisk information. Sådan information kan knappasterhållas från annat håll än från kraftverket i det första skedet efter olyckan.Jag bedömer det därför som nödvändigt att kraftföretaget har utmstning ochkompetens för att kunna ställa sådant underlag till förfogande.Detta torde bl. 45 1980/81. Prop.1980/81:90 Bilaga 2 18 krävaatt en strålskyddsspecialist är tillgänglig på , såsom påpekasav strålskyddsinstitutet. Ett sätt att lösa denna fråga är enligt vissaremissinstanser att jourtjänstgöring för en vakthavande ingenjör införs.Kärnkraftinspektionen och strålskyddsinstitutet bör enligt min uppfattningutforma närmare anvisningar rörande lämpliga praktiska lösningar av dessaproblem. Enligt vad jag inhämtat har inspektionen redan aktualiserat fråganmed anläggningsinnehavarna. 7.2Länsstyrelsens uppgifter, organisation och beredskap Uppgifterna för länsstyrelserna i län medkärnkraftverk har redan berörts i anslutning till lagfrågorna. Hit hörfrågorna om åtgärder i hotsituationer, om planering och genomförande avskyddsåtgärder över länsgränser samt om kommuners skyldighet att biträda vidplaneringen. Jag vill här ta upp ytterligare ett antal frågor. Länsstyrelsernas personalberedskap har tagits upp islrålskyddsinstitutets utredning och av remissinstanserna samt i det särskildaunderlag som länsstyrelserna därefter tagit fram på regeringens uppdrag.Institutet menar att en höjd personalberedskap bör krävas omberedskapsplaneringen skall omfatta även stora olyckor. De remissinstanser somberört frågan anser mera allmänt att en förbättrad personalberedskap ärmotiverad med hänsyn till länsstyrelsernas åligganden i nödlägen. Man refererardärvid även till skyldigheter enligt brandlagens 12 § och pekarpå behovet av en samlad syn på beredskapen mot olika typer av stora olyckor.Vid redovisningen av de särskilda uppdragen från regeringen har länsstyrelsernasenare lämnat förslag till organisation av personalberedskapen.Länsstyrelserna menar att beredskapstjänstgöring i allmänna arbetstidsavtaletsmening bör inrättas för tre befattningshavare vid varje berörd länsstyrelse,varav en beslutsfattare, en handläggare och ett biträde. Regeringens beslut innebär redan attpersonalberedskapen vid länsstyrelserna i län med kärnkraftverk skallförbättras. Jag delar länsstyrelsernas uppfattning att vissberedskapstjänstgöring i allmänna arbetstidsavtalets mening nu bör införas vidde berörda länsstyrelserna. Därmed kan man räkna med en inställelsetid om högstnågon timme efter larm, vilket får anses godtagbart mot bakgmnd av den riskbildjag tidigare refererat. Då det gäller omfattningen av den omedelbaraförstärkningen av beredskapstjänstgöringen bör enligt min mening bl. a. beaktasatt frågor om samhällets beredskap i allmänhet mot svåra olyckor kommer att behandlasav räddningstjänstkommittén. I avvaktan härpå förordar jag dels attberedskapstjänstgöring för en beslutsfattare nu organiseras vid berördalänsstyrelser, dels att länsstyrelsernas samverkan med resp.länsalarme-ringscentral väsentligt förbättras, dels vissa andra åtgärder somjag återkommer till . Därmed bör enligt min mening de väsentligastebeho- Prop.1980/81:90 Bilaga 2 19 venav lednings- och sambandskapacitet kunna tillgodoses även i inledningsskedetav en plötsligt uppkommande olyckssituation. Vid en mera utdragen olycka kommersjälvfallet en betydande del av personalresurser efter hand attstå till förfogande för olika uppgifter. proposition diskuteradedepartementschefen vilka personer som var tänkbara att ingå i länsstyrelsensberedskapsorganisation för olyckor och pekade på möjligheten att även personersom inte var anställda vid skulle kunna utnyttjas. Frågan skallses mot bakgmnd av att den beredskapsuppgift det här är fråga om väsentligtskiljer sig från arbetsuppgifterna för de flesta tjänstemän vid länsstyrelser.För egen del anser jag också att länsstyrelserna bör kunna knyta personalutifrån till beredskapsorganisationen. Speciellt bör medverkan av kvalificeradebrandingenjörer från de störte kommunernas brandförsvar kunna bidra till envidgad kompetens och en effektiv personalberedskap. En vidgad indikeringsorganisation bör enligt minuppfattning byggas upp i första hand med de kommunala brandförsvarens resurser.Jag räknar med att brandförsvaret skall kunna utnyttja mätapparalur som f.n.finns tillgänglig inom totalförsvaret, varför inga särskilda resursbehovuppstår i detta avseende. Däremot krävs utbildning och övning avorganisationen. Berörda länsstyrelser får genom den vidgadeberedskapen en ökad belastning. Jag återkommer till frågan om ökade resurserunder avsnittet Anslagsfrågor. 7.3Beredskap vid centrala myndigheter Som jag har uttalat bör det också ifortsättningen ankomma på strålskyddsinstitutet och dess beredskapsnämnd motatomolyckor att svara för en sammanhållen, rådgivande funktion gentemotlänsstyrelsen i en olyckssituation. I likhet med strålskyddsinslitutet och fleraremissinstanser anser jag att det bör finnas en överensstämmelse mellaninstitutet och dess beredskapsnämnd samt länsstyrelserna när det gällerpersonalberedskapen. Följaktligen bör institutets beredskap organiseras så attför omedelbar rådgivning nödvändig personal är tillgänglig inom någon ellerhägra timmar. Detta innebär krav på expertis främst inom områdena radiofysik,meteorologi, befolkningsskydd och reaktorteknologi. Förutom institutet börfrämst kärnkraftinspektionen och () men även andra myndigheter och organ kunna bidra till uppbyggnaden avden grupp som behöver finnas tillgänglig med mycket kort varsel. Utöver dennacentrala grupp bör beredskapsnämnden ha fillgång till expertis inom andradelområden som kan aktualiseras efter hand vid en olycka. Kraven påinslällelsetid kan dock sättas lägre i sådana fall. Somjag har anfört bör ett samordnande ansvar för indikerings- 1980/81:90 Bilaga2 20 verksamhetenläggas på strålskyddsinstitutet. Detta bör gälla såväl i planeringshänseendesom i fråga om väsentliga delar av verksamheten vid en olycka. Som ett led iplaneringen bör det sålunda ankomma på institutet att ange riktlinjer för denregionalt organiserade indikeringsverksamheten kring kärnkraftverken och geunderlag för utbildningen. Insfitutet bör också svara för att de tillgängligaresurserna för mera kvalificerade mätningar upprätthålls på en godtagbar nivåi kvalitets- och beredskapshänseende samt vid behov föreslå åtgärder för attfrämja detta. I samband med en olycka bör institutet svara för analys ochslutsatser utifrån den grundinformation som tillhandahålls frånlänsstyrelserna. Jag räknar med att vissa tekniska hjälpmedel kommer att krävasför att organisationen skall arbeta fillräckligt snabbt och säkert. Vid enolycka bör institutet också föreslå inriktningen av den fortsattaindikeringsverksamheten samt svara för att erforderligaspecialistresurser ställs till förfogande. Kvalificerade meteorologiska gmnddata och analyserär myckel viktiga element i den samlade bedömningen vid en olycka. Personalfrån bör därför medverka i beredskapsnämnden i enlighet med vadstrålskyddsinsfitutet föreslagit i rapporten. En säker överföring av lokalaväderdata till bör kunna ske inom ramen för det förbättrade sambandssystemsom föreslås i det följande. I vad mån denna överföring skall göras automatiskeller andra kompletteringar vidtas bör övervägas ytterligare bl. a. med hänsyntill kostnaderna och säkerheten vid alternativa förfaranden. Sambandstjänsterna för strålskyddsinsfitutet bör sålångt möjligt kunna tillgodoses genom länsalarmeringscentralen i föreslagit. Därmed finns inget behov av en ständig bemanningvid institutets telefonväxel. Institutet framhåller i sin rapport att de ökadeuppgifterna för beredskapen kräver ytterligare tjänster vid institutet.Insfitutet har under innevarande budgetår förstärkts med fem nya tjänster förtillsyn av kärnkraftens säkerhets- och miljöfrågor. Förstärkningarna är dock endasttill en del avsedda för beredskapsområdet. Jag återkommer i det följande tillfrågan om vilka ytterligare förstärkningar som behövs vid institutet. understryker i sin rapportbetydelsen av goda telekommunikationer inom ledningsorganisationen samtbifogar ett omfattande underlag som institutet dock inte tar ställning fill.Många remissinstanser stöder uppfattningen att teleförbindelserna börförbättras avsevärt. Flera instanser pekar på möjligheterna att utnyttja redanexisterande sambandsfunktioner, exempelvis försvarets telenät. SOS AlarmeringAB, m.fl. påpekar att ett samband med flertaleträddningstjänstorgan kan tillgodoses genom samarbete med resp. länsalar- 1980/81:90 Bilaga2 21 meringscentral.Länsstyrelserna har dock riktat kritik mot sistnämnda förslag. Jagdelar uppfattningen att säkra telekommunikationer är en förutsättning för enväl fungerande beredskap och finner att väsentliga förbättringar i förhållandetill nuläget är nödvändiga. På regeringens uppdrag har ett kompletterandeunderlag för praktiska åtgärder utarbetats av överbefälhavaren, ochstrålskyddsinstitutet. Med utgångspunkt i förslagen från dessa myndigheterförordar jag i huvudsak följande riktlinjer för en förbättring avtelekommunikationerna mellan de viktigaste berörda instanserna, dvs.kärnkraftverken, länsstyrelserna i län med kärnkraftverk, strålskyddsinstitutet,kärnkraftinspektionen, , lokala och regionala räddningstjänstorgan såsom brandförsvar,polis m.tl. För att en avsevärt förbättrad sambandssäkerhetsnabbt skall uppnås bör de ordinarie teleförbindelserna till kärnkraftverken,länsstyrelserna i län med kärnkraftverk och de berörda myndigheterna förstärkasenligt förslag. Vidare bör dessa abonnenter anslutas till resp.länsalarmerings-central eller motsvarande enligt förslaget. Samband till lokalaräddningstjänstorgan över länsalarmeringscentralerna finns redan i dagslägetmen kan behöva kompletteras i begränsad utsträckning. Möjligheter att via resp.länsalarmeringscentral nå lokalradion behöver säkerställas. Ytterligareförbindelsesäkerhet bör uppnås genom att kärnkraftverken samtlänsstyrelserna i berörda län ansluts till försvarets fasta radiolänknät enligtöverbefälhavarens förslag. Deriktlinjer jag här angivit innebär att länsalarmeringscentralerna får en viktigroll i sambandssystemet. Härigenom säkerställs samordning mellan olikasambandsmedel, successiv teknisk förnyelse och underhåll samt en genom dendagliga verksamheten konfinuerligt pågående övningsverksamhet. tordedessutom väsenfiiga besparingar vara möjliga i förhållande fill andralösningar. Jag tar i detta avsnitt upp frågor om underrättelseskyldighetoch alarmering, dvs. dels i vilka lägen kärnkraftverket skall undertättamyndigheterna, dels i vilka av dessa fall allmänheten skall undertättas. Föratt alarmeringen skall vara effektiv krävs ett antal tekniska åtgärder som jagockså behandlar. Atomskyddslagens bestämmelser syftar bl. a. tillatt innehavaren av kärnkraftverk genast skall undertätta myndigheterna såvälvid haverier som vid allvarliga tillbud. Jag vill understryka nödvändigheten avatt myndigheterna omgående undertättas även i situafioner som inte innebärnågon omedelbar fara för allmänheten men som senare möjligen kan ut- 1980/81:90 Bilaga 2 22 veckla sig i denna riktning. Därigenom får myndigheternamöjlighet att höja sin interna beredskap och vid behov förbereda vissa åtgärderså att de vid en eventuell, allvarlig utveckling av händelseförloppet kanhandla . Jag är medveten om att detta kan leda till attledningsorganisationen aktiveras i onödan. Olägenheten härav kan dock godtasmed hänsyn till den ökade effektiviteten i beredskapsorganisationen omhändelsen senare visar sig få konsekvenser för allmänheten. En annan inteoväsentlig omständighet är atl beredskapsorganisationen erhåller viss övning.Jag förordar därför att kraftföretagen liksom skall kunnaunderrätta myndigheterna på ett efter omständigheterna anpassat sätt. Det ärför detta syfte nödvändigt att utnyttja minst två typer av meddelanden, det enamed syfte alt enbart aktivera myndigheternas beredskap, det andra med innebördatt beredskapsorganisationen skall aktiveras och omedelbara skyddsåtgärder förallmänheten skall vidtas. Jag har för avsikt att senare föreslå regeringen attbemyndiga strålskyddsinstitutet att efter samråd med kärnkraftinspektionenmeddela närmare regler för när och hur meddelanden skall avges frånkärnkraftverket. I fråga om inträffade händelser ikärnkraftverket i bör i hålla berörda danskamyndigheter kontinueriigt informerade om sina bedömningar och åtgärder. Detkan vidare förutsättas att myndigheterna i kommer att undertättasomgående direkt från kärnkraftverket. 7.5.2 Principer för alarmering I fråga om alarmeringen avallmänheten är det enligt strålskyddsinslitutet svårt att utnyttja flera typerav signaler. Risken för missuppfattningar är påtaglig. En geografisk uppdelningav alarmeringen anses däremot vara möjlig. Institutet anför vidare att varjehöjning av beredskapen vid också automatiskt bör utlösaalarmering till allmänheten. Annars skulle allmänhetens förtroende förmyndigheterna kunna försvagas. Uppfattningen attalarmeringssignalerna måste vara mycket enkla stöds allmänt avremissinstanserna. Flera av dem menar att en enda typ av signal borde kunnaanvändas för såväl kärnkraftsolyckor som andra allvarliga olyckor. Möjlighetertill geografisk uppdelning av alarmeringen bör enligt flera myndigheter finnasom alarmeringsområdet utvidgas i förhållande till nuläget. I frågan ommtinmässig alarmering till allmänheten vid varje beredskapshöjning hoslänsstyrelsen är och kritiska.En sådan automatik skulle enligt dessa organ kunna göra kraftverkspersonalenmindre benägen att ta kontakt med myndigheterna i gränsfall. har påregeringens uppdrag ingående behandlat vissa alarmeringsfrågor, främstavseende utomhusalarmeringen. Kommittén understryker behovet av enkelhet ialarmeringssystemet och menar att detta skall ha som huvudfunktion att fåbefolkningen att lyssna 1980/81:90 Bilaga2 23 Därmed skulle enligt kommittén samma signal kunna användas för fleraohka typer av allvarliga olyckor, dvs. inte enbart i kärnkraftssammanhang. Jagdelar myndigheternas uppfattning att endast en typ av alarmering tillallmänheten bör förekomma, med innebörden att den som uppfattar signalen skallvidta vissa gmndläggande skyddsåtgärder såsom att bege sig inomhus samt lyssnapå radio. Eftersom den inre beredskapszonen och därmed alarmeringsområdet nuföreslås bli avsevärt utvidgad torde det vara ändamålsenligt attalarmeringsområdet indelas i en central alarme-ringszon med en utsträckning av5-10 km, saml ett antal utanför denna liggande alarmeringssektorer.Länsstyrelsen bör besluta om områdenas närmare avgränsning såvitt möjligtutgående från administrativa gränser. 1frågan om mtinmässig alarmering vid varje beredskapshöjning hos myndigheternadelar jag i och för sig uppfattningen att ett frångående härav skulle kunnapåverka allmänhetens förtroende i vissa situationer. Mot detta står emellertidatt det är ett oavvisligt intresse att kraftföretaget genast meddelar sig medmyndigheterna även i situationer som för stunden inte innebär fara men på sikteventuellt kan kräva åtgärder. Redan möjligheten att ett sådant meddelandetill skulle kunna fördröjas till följd av att kraftföretagetanser att situEitionen inte kräver att allmänheten automatiskt larmas är enligtmin uppfattning tillräcklig för alt förorda en lösning utan ett automatisktsamband mellan beredskapshöjning vid myndigheterna och alarmering tillallmänheten. Självklart står det myndigheterna i varje situation fritt attallt efter omständigheterna alarmera allmänheten eller lämna sådan annaninformation som bedöms lämplig. Ansvaretför alarmeringen till allmänheten, liksom för andra skyddsåtgärder, bör somjag har berört åvila . F.n. kan alarmering tillallmänheten inom området närmast kärnkraftverket utlösas från kraftverket. Ävenom det i första hand ankommer på att fatta beslut om alarmeringär det vikfigt att möjligheten att genom kraftverket utlösa alarmering ibrådskande fall kan utnyttjas också i fortsättningen. För att praktiskt genomföra alarmeringen finnsväsentligen två metoder, nämligen telefonalarmering och lyfonalarmering.Systemen har delvis olika egenskaper. Telefonalarmering lämpar sig väl försåväl tätorter som glesbygd. Den når emellertid endast befolkning inomhus. Denär delvis redan utbyggd i tätorterna. Tyfonalarmering är kostnadsmässigtfördelaktig framför allt i tätorter. Den når befolkning såväl utomhus sominomhus. Tyfonsystem finns åtminstone delvis utbyggda i de flesta störretätorter. Strålskyddsinstitutetförordar en utbyggnad främst av telefonlarm med viss komplettering avcivilförsvarets tyfonsystem. Institutets uppfattning delas av länsstyrelserna ilän med kärnkraftverk. har i ett särskilt underlag redovisatutbyggnadsmöjligheter för telefonlarmsystemet Prop.1980/81:90 Bilaga 2 24 intillen radie av ca 20km. har redovisat ett utförligtförslag med tyfoner ut till från kärnkraftverken. Kommitténsförslag innebär att de viktigaste områdena täcks, men att vissa glesbefolkadeområden även relativt nära kärnkraftverken lämnas utan sådana larmanordningar. Enligt min mening måste stora krav ställas påsäkerheten när det gäller alarmeringen. Jag anser därför attalarmeringssystemet bör byggas ut inom den inre beredskapszonen genomanvändning av såväl telefonlarm som tyfonlarm. Genom kombinationen av dessabåda system blir alarmeringen rimligtvis mycket tillförlitlig oberoende avväder, tid och de enskilda människomas vistelseförhållanden. Redanexisterande resurser, exempelvis civilförsvarets larmanordningar, bör utnyttjasså långt det är möjligt vid uppbyggnaden. Telefonalarmeringen bör sålunda görasheltäckande inom den inre beredskapszonen. Jag anser däremot inte att s.k.trafikbegränsning enligt förslag nu bör införas. Denna syftar tillatt säkerställa vissa viktiga teleförbindelser som efter larm riskerar atttillfälligt slås ut till följd av överbelastning av telenätet. Jag räknarhärvid med att de åtgärder jag tidigare förordat för att förstärkasambandsresurserna skall medföra att nödvändiga samband kan upprätthållas.Därigenom kan avsevärda besparingar uppnås jämfört med förslag utanatt effektiviteten i alarmeringen minskar. Tyfonalarmeringen bör med utvidgningav räddningstjänstkommitténs förslag utföras med ett tillräckligt antal tyfonerinom den centrala alarmeringszonen. Jag utgår från att existerandealarmeringsanordningar även på störte avstånd från kärnkraftverken skall kunnautnyttjas för alarmering av befolkningen öm en stor olycka skulle inträffa.Sådana larmanordningar för civilförsvarsändamål finns i ett stort antaltätorter. Det bör ankomma på att i samråd medlänsstyrelsen förbättra telefonlarmsystemet och på att i samrådmed bl. a. och statens brandnämnd samt i samverkan medberörda kommuner genomföra den närmare planeringen av utbyggnaden av alarmeringmed tyfoner. Därvid bör möjligheterna att i första hand låta kraftföretagensjälva svara för utbyggnaden av tyfonlarmsystemen undersökas. 7.6Anvisningar till allmänheten vid en olycka liksom de flestaremissinstanserna berör ytterst kortfattat frågan om information tillallmänheten under ett olycksförlopp. Enligt min uppfattning är detta emellertiden mycket viktig fråga. Allmänheten måste i en olyckssituation dels fåupplysningar om erforderliga skyddsåtgärder, dels erhålla allmännalägesöversikter med avseende på själva olyckan, dess konsekvenser på kortareoch samt de åtgärder som vidtas. Det av mig tidigare redovisadesystemet för alarmering med tyfoner och telefoner fömtsätter att den enklasignal som larmet Prop.1980/81:90 Bilaga 2 25 innebärså snabbt som möjligt kompletteras med en utföriigare information främst genomradion. Jagvill i detta sammanhang hksom och räddningstjänstkommitténunderstryka lokalradions betydelse för informationen fill allmänheten vid enolycka. Lokalradion har den snabbhet och enkelhet som krävs för förmedling avinformation även vid ett snabbt olycksförlopp. Det är därför av stor vikt attberörd personal vid lokalradion utbildas och övas i likhet med annannyckelpersonal i beredskapsorganisationen. Även sambändsfrågorna mellanlänsstyrelse och lokalradio är, som jag fidigare har berört, av stor vikt. Medhänsyn till frågans betydelse finns det enligt min mening anledning attytterligare granska hur radion, särskilt lokalradion, bäst skall utnyttjas föratt informera allmänheten vid katastrofer.