prop · G403106 · 1980-12-31 00:00:00 — Något egenfiigtpraktiskt behov av att gradindela brottet för att därmed kunna höjamaximistraffet torde därför knappast föreligga, och det finns enligt rninmening i vart fall inte tillräckligt underlag för en sådan lösning i dettasammanhang. Sammanfattningsvis innebär alltså mitt ställningstagandeatt jag också på denna punkl förordar den i departementspromemorian valdalösningen. Denna belyder alt del i 17 kap. 16 § införs etl tillägg enligtvilket förberedelse till främjande av flykt blir straffbar. Lagändringen börträda i kraft . Någon gradindelning av brottet eller ändring avstraffskalan förordas däremot inle i detta sammanhang. Jag ansluter mig tillden uppfattning som har uttalats i promemorian om att de allmännabestämmelserna i 23 kap. 2 § BrB är fillräckligt ingripande och att alltsånågon speciell utformning av straffansvaret för förberedelse till främjande avflykt inte är erforderlig. 3.1 Gällande ordning i korthet När receplbelagda läkemedel ordineras per telefon brukardet gå fill på det sättet alt receptutfärdaren, vanligen en läkare, dikterarreceptets innehåll för 1980/81:106 17 Denna skriver ned ordinationen på ensärskild blankett och bestyrker den med sitt namn. Förutom läkare är landläkareoch veterinärer behöriga att utfärda recept. Om det finns anledning atlmisslänka atl receptutfärdaren inte är den han utger sig vara, skall enligl receplkungörel-sen(MF 1965:100), utfärdad av dåvarande medicinalstyrelsen, den telefo-nerandesidentitet kontrolleras och kontrollen bestyrkas av farmaceuten genom anteckningpå blanketten. I fråga om narkotika gäller enligt kungörelsen atl särskildkontroll får underlåtas endasi om den ordinerandes identitet är uppenbar.Kontrollen sker i allmänhet genom s. k. konlrollring-ning. Antalet telefonrecepl har ökat kraftigt under senare år.Omkring en miljon telefonrecept avser narkotiska preparat, främslsömnmedel och lugnande medel av olika slag. På grund av arbetsbelastningen vidapoteken förekommer det atl kontrollringning måste underlåtas, och ibland kanden av andra skäl inle genomföras. Särskilt vid apoteken i storstädernainträffar del tämligen ofta atl obehöriga personer, ofta missbrukare, ringer inrecept och därvid utger sig för alt vara läkare. I de flesta fall upptäcks dellagenom konirollringning eller genom alt personalen blir misstänksam närläkemedlet lämnas ul. Om vilseledandet upptäcks redan vid konirollringning,vidtas ofta ingen åtgärd. I andra fall har emellertid saken ibland anmälts ochåtal kommit lill stånd. Frågan om slraffbarheten för elt förfarande som beslår iall någon genom atl utge sig för att vara läkare eller annan behörig personordinerar recept per telefon har bedömts på olika sätt. Som närmare framgår avpromemorians redogörelse synes i senare rättspraxis den ståndpunkten hadominerat, alt intelefonering av recept av en obehörig person inle kanbestraffas vare sig som urkundsförfalskning eller som anstiftan lill osantintygande, om inte påteckning om kontroll eller åtminstone om att kontroll haransetts obehövlig har gjorts på receplblanketten. Inle heller har förfarandetansetts straffbart enligt något annat lagrum. Något avgörande av högstadomstolen i den aktuella frågan finns inte. Beträffande två hovrättsdomar genomvilka de tilltalade frikänts för förfarande av aktuellt slag har RÅuttryckligen förklarat all han inle har funnit anledning att fullfölja talan. I departementspromemorian har rättsläget bedömts somoklart. Från saklig synpunkt ter det sig enligt promemorian omotiverat att densom genom falska uppgifter föranleder att läkemedel lämnas ut till honom ellerannan i vissa fall inte skulle kunna bestraffas. Med hänsyn härtill görs ipromemorian den bedömningen att övervägande skäl talar för att obehörigtförfarande av det slag som är aktuellt bör föras in under en uttryckligstraffbestämmelse. f promemorian diskuteras därvid till en början möjligheten av att 1** 1980/81. 1980/81:106 18 uttryckligen straffbelägga förfarandet somurkundsförfalskning, något som föreslagits av i deninledningsvis nämnda skrivelsen. Det synes emellertid mindre ändamålsenligt atlför det begränsade ändamål som det nu är fråga om ändra en så central regel ibrottsbalken. Detla skulle sannolikt få konsekvenser på andra områden som kanvara svåra alt överblicka. Av samma skäl föreslås inte heller ändring ibestämmelsen om osant intygande. I promemorian diskuteras också möjligheten avalt införa straffbestämmelser i lagen (1960:408) om behörighet atl utöva läkaryrket,den s. k. kvacksalverilagen (1960:409), eller läkeniedelsförordningen(1962:701). Inte heller della har ansetts vara en lämplig lösning. I stället föreslås i departementspromemorian atl 17 kap.15 § BrB om föregivande av viss ställning får etl nytt fjärde stycke avinnehåll att den som genom att obehörigen ge sig ul för läkare, tandläkareeller veterinär föranleder atl läkemedel utlämnas lill honom eller annan istrid mol vad härom är stadgat skall dömas till böter för föregivande avställning som läkare, landläkare eller veterinär. Försök till brottet har inleansetts böra straffbeläggas. Delta innebär att en förutsättning för ansvar enliglförslaget blir att läkemedlet verkligen har lämnats ul. Genom den valdaformuleringen kommer bestämmelsen atl omfalta alla typer av läkemedel som avsesi läkemedelsförordningen och alla tänkbara fall - inte bara telefonordination-där någon genom vilseledande av aktuellt slag föranleder alt läkemedel lämnas uli strid mot gällande bestämmelser. Departementspromemorian har även i denna del fåll etlövervägande positivt mottagande av remissinstanserna. Del övervägande antaletinstanser, däribland och tingsrätter samtrikspolisstyrelsen tillstyrker förslaget i dess helhet. Flertalet av de remissinstanser som företräderåklagarväsendet godtar i och för sig den föreslagna lösningen men anser atlfängelse bör ingå i straffskalan. Även andra instanser, såsom ,anser atl brottet bör kunna bestraffas med fängelse. RÅ, socialslyrelsen.Apoteksbolaget, och Föreningen att brottet straffbeläggs också på försöksstadiet. Sistnämnda två remissinsianserföreslår att försökssituationen täcks in genom all det blir straffbart atlhandla "med uppsåt" eller "i syfte" att läkemedel utlämnas.Elt par remissinstanser, bl. a. BRÅ, ställer sig tveksamma lill behovet avlagstiftning under motivering att redan gällande rätt synes lämna etl utrymmeför att döma till straffansvar i de aktuella fallen. Belräffande frågan var en bestämmelse lagtekniskt sell börplaceras har en del olika uppfattningar kommit lill ullryck. Flerlalel remissinsiansergodtar promemorians lösning, men RÅ föreslår atl kriminaliseringen förs in som etltillägg lill bestämmelsen om oredligt förfarande eller i en särskild lag, som iså fall skulle kunna inordnas under bedrägerikapitel. Götahovrätt påpekar att bestämmelserna om straff för föregivande av viss ställningnärmast avser alt skydda allmänheten mot all vilseledas om 1980/81:106 19 vederbörandes särskilda kompelens, medan förfarandet medfalska telefon-recept går ut på atl gentemot apotekspersonal bedra sig tillfrämst narkotiska medel. Hovrätten pekar vidare på det redan i promemoriananmärkta förhållandet att den föreslagna brottsbeteckningen inte tar sikte påsamtliga fall som språkligt sett kan hänföras under beteckningen. Dessulomanser hovrätten atl frågan huruvida även andra medel än narkotika bör omfattasav en kriminalisering bör övervägas ylterligare. Kriminaliseringen bör enliglhovrätten ta sikte på förfarandet i sig, nämligen all någon obehörigen söker fåut receplbelagda medel. Man bör därför, menar hovrätten, främsl övervägamöjligheten att straffbelägga del ifrågavarande förfarandet i någon lämplig specialförfatlning- t. ex. läkemedelsförordningen (1962:701), narkolikaförordningen (1962:704)eller narkotikastrafflagen (1968:64) -eller i en särskild författning. BRÅanser att en lämplig lösning skulle kunna vara all införa elt tillägg lill 20 §läkemedelsförordningen av innebörd atl den som förvärvar läkemedel utan atlvara berättigad till det skall kunna dömas till straff. Gärningsbeskrivningenbör enligl BRÅ under alla förhållanden konstrueras så att även den som hämtarut läkemedlet, om det inte är samma person som ringt, skall kunna straffas. För egen del ansluter jag mig lill promemorians bedömningalt rättslägel på förevarande område är oklart. Detta fär ansesotillfredsställande med hänsyn lill att det av utredningen i ärendet framgår atlinringning av recept från personer som inle är behöriga förekommer tämligenofta. I allmänhet rör del sig här om sömnmedel och olika lugnande medel. Del ärväl känt att narkomaner - särskilt amfetaminmissbrukare - använder sådanapreparat för att "tända av", dvs. ta en tillfällig paus i missbruket,i regel för atl sova. Vid bristande tillgång på kraftigare narkotiska preparatkan emellertid dessa medel också tjäna som direkt substitut. Med hänsyn lill intresset av att läkemedelsmissbruketmotverkas delar jag liksom flertalet remissinstanser uppfattningen attobehörigt förfarande av det slag som här är aktuellt bör föras in under enuttrycklig straffbestämmelse. En sådan bestämmelse synes inle lämpligen börabegränsas lill all la sikte på narkotiska preparat utan bör i enlighet medpromemorieförslaget få en mera generell utformning, så all även t. ex.läkemedel som innehåller alkohol omfattas av en kriminalisering. I likhet med etl stort anlal remissinstanser anser jag allen ny bestämmelse för att den skall få önskvärd effekt bör utformas så attsjälva förfarandet vid telefonordinalionen bestraffas oavsett om gärningsmannenlyckas få ul läkemedlet eller inte. I de fall då förfarandet inte upptäcksgenom kontrollringning är del nämligen slor sannolikhet för att den inringandefår ut läkemedlet utan att över huvud taget bli avslöjad. Den som på nuaktuellt sätt försöker skaffa sig medicin skulle alltså löpa liten risk alt blistraffad, om 1980/81:106 20 möjligheten till inringande begränsas till fall därläkemedlen har utlämnats. Jag delar också BRÅ:s uppfattning alt bestämmelsenbör göra del möjligt att komma åt även den som hämtar ut medlet, om det inteskulle vara samma person som den som har ringt. Vidare anser jag i likhet med flera remissinstanser altdel akluella förfarandet bör kunna bestraffas med fängelse. Detta gällersärskilt om gärningen med hänsyn lill läkemedlens art eller kvantitet ärsärskilt allvarlig eller gärningsmannen har satt förfarandet i system genom inringningartill flera apotek. Fastän obehörig ordination per telefon är det från praktisksynpunkt dominerande problemet är det slutligen, som har framhållits ipromemorian och av , en fördel om en ny bestämmelse utformas så atlden träffar även andra tänkbara fall då någon genom vilseledande av aktuelltslag föranleder atl läkemedel lämnas ut i strid mot gällande föreskrifter. Vad angår frågan i vilken författning en bestämmelse iämnet bör las in, får det av de skäl sorn Göla hovrätt har anfört anses mindre lämpliglalt för ändamålet göra etl tillägg till 17 kap. 15 § BrB på det sätt som harföreslagits i promemorian. Inte heller synes del innebära en fulltändamålsenlig lösning all i enlighet med RÅ:s förslag kompletterastraffbestämmelsen om oredligl förfarande. Över huvud laget kan den nu aktuellaregleringen knappast anses vara av så central karaktär all den lämpligen bör hasin plats i . Då det inte heller kan anses motiverat att, somföreslagits från några håll. utfärda en särskild författning för della rättbegränsade ändamål, synes det ligga närmast lill hands all infoga enbestämmelse i läkemedelsförordningen, en tanke som både och varit inne på. Mol denna lösning har i promemorian åberopats allläkemedelsförordningen tar sikte på den yrkesmässiga läkemedelshanteringen.Denna invändning synes dock inte vara avgörande. Jag föreslår efter samråd med statsrådet alt 20 §läkemedelsförordningen kompletteras med etl nytt 4 moment av del innehålletatt den som obehörigen ger sig ut för läkare, landläkare eller veterinär förall få läkemedel utlämnade i strid mol vad som är föreskrivet skall dömas lillböter eller fängelse . Detsamma bör gälla den som i sådanavsikt åberopar ell recept från en obehörig person. Till förebyggande avonödiga problem vid s. k. lagkonkurrens bör härutöver anges atl bestämmelsen inleskall lillämpas, om gärningen är belagd med strängare straff enligtbrottsbalken. Genom de nu använda formuleringarna "för atl" och"i sådan avsikt" markeras att det för straffbarhel fordras s. k.direkt uppsåt. Jag är angelägen om all framhålla alt det är av största vikt atlgällande föreskrifterom kontroll iakttas när receplbelagda läkemedel lämnas ul.Den nu förordade kriminaliseringen är givelvis inle avsedd all ge underlag förall noggrannheten eftersatts i della hänseende. Den nu föreslagna lagändringen bör träda i kraft den 1juli 1981. Prop.1980/81:106 21 4 Förverkande av narkotika samt förverkande och införsel av injektionssprutor och kanyler. 4.1 Gällande ordning i korthet I narkotikastrafflagen finns en bestämmelse - 6 § - somsäger att narkotika som har varit föremål för brott enligl lagen skallförklaras förverkad, om det inle är uppenbart obilligl. I samma paragraf sägsalt injektionsspruta eller kanyl som kan användas för insprutning imänniskokroppen och som påträffas hos någon som har begått brott enligl lageneller i utrymme som disponeras av honom skall, oavsett vem föremålet tillhör,förklaras förverkat om det inte är uppenbart obilligt. Bestämmelsen ger däremotinte stöd för förverkande av sprutor och kanyler som i andra fall påträffastillsammans med narkotika som uppenbarligen har varit föremål för brott. I 7 § narkotikastrafflagen finns regler om förfarandet vidbeslag och förverkande av narkofika, injektionssprutor och kanyler. Beträffandeförverkande hänvisas till vissa närmare angivna bestämmelser i lagen (1958:205)om förverkande av alkoholhaltiga drycker m. m. Med stöd av dessa kan åklagarenbesluta om förverkande av beslagtagen narkotika, om förverkande inle har förelagtsoch godkänts i samband med strafföreläggande och inle heller åtal har väckts.Den från vilken beslaget har skett kan i så fall anmäla missnöje hos åklagareninom en månad från det alt han fick del av beslutet. Eftersom delgivningsålunda är en förutsätlning för alt beslutet skall vinna laga kraft, har ipraxis de nu berörda bestämmelserna ansetts tillämpliga bara när beslaget harskett från en bestämd person. Om beslaget inte har skett från en viss person och ansvarslalaninle förs, anses förverkande av narkotikan kunna ske endasi med slöd av 17 §lagen (1946:804) om införande av nya . Är ägaren okänd, skalldå stämning utfärdas. Stämningen skall delges genom s. k. kungörelsedelgiv-ningeller, om värdet av den beslagtagna egendomen uppenbart inte uppgår lill 1 000kr., genom alt stämningen anslås på rättens kansli. 1anslutning till narkotikastrafflagen utfärdades en särskild förordning(1968:70) med vissa bestämmelser om injektionssprutor och kanyler. Enligt 2 §förordningen får spruta eller kanyl införas i riket endast av den som är behöringatl driva handel med sådan vara eller innehar särskilt tillstånd all införasådan lill riket. tillstånd får emellertid spruta eller kanyl medföras avresande "för personligt bruk". Vad som skall avses med personligtbruk har, såvitt avser sprutor och kanyler avsedda att användas för injiceringav narkotika i den egna kroppen, gett upphov lill delade meningar. Del harförekommit att åtal ogillats under motivering alt sprutor och kanyler har varitavsedda för den tilltalades personliga bruk i samband med injicering avolagligt åtkommen narkotika. Prop.1980/81:106 22 I en skrivelse har RÅ tagit upp vissafrågor om förverkande enligt narkotikastrafflagen. RÅ har lill en börjanpåpekat all del medför vissa ölägenheter atl injektionssprutor och kanyler sompåträffas tillsammans med narkotika som har varit föremål för brott enligtnarkotikastrafflagen inle kan förklaras förverkade annal än när de harbeslagtagits hos den som har begått brottet eller i utrymme som disponerats avhonom. RÅ föreslår att 6 § tredje stycket narkotikastrafflagen ändras så attföremålen skall kunna förverkas om de påträffas i anslutning lill påträffadnarkotika. Såvillgäller förfarandet vid förverkande föreslår RÅ atl en ny bestämmelse införs inarkotikastrafflagen med samma konstruktion som 21 § lagen (1960:418) om straffför varusmuggling. Den nya bestämmelsen föreslås få den innebörden alt omansvarstalan inte kan föras för ett brott som har föranlett att narkotika,injektionsspruta eller kanyl har lagils i beslag, åklagaren skall få meddelaskriftligt förordnande att beslaget tills vidare skall bestå och egendomen varaförverkad, förutsatt atl inte ägaren eller annan som påslår sig äga bättre rätttill egendomen inom efter förordnandet anmäler missnöje med beslaget.Om missnöje anmäls, skall enligt förslaget åklagaren, om inte beslaget ansesböra hävas, inom en månad därefter väcka talan vid domstol med yrkande omegendomens förverkande. Över RÅ:s skrivelse har efter remiss yttranden avgetts avrikspolisstyrelsen, generallullstyrelsen, , ochStockholms tingsrätt. Ingen av remissinstanserna har haft något i sak atterinra mot förslagen. fingsrätt har dock ställt sig tveksam tilllämpligheten av atl lagen tillförs en utförlig reglering av det rätt uddafallet med förverkande från en okänd person. Tingsrätten har vidare påpekat attdet i praktiken kan uppstå en del andra olägenheter vid tillämpningen av narkotikalagstiflningen,varför det skulle vara värdefullt om en juridisk-teknisk översyn av narkotikalagstiflningenkom lill stånd. har i skrivelse den 13 november 1978hemställt om en ändring i förordningen med bestämmelser om vissainjektionssprutor och kanyler. Enligt förslagel skall sprutor och kanyler fåföras in av resande endasi för personligt legalt medicinskt bruk. Över framställning har efter remissyttranden avgetis av ovannämnda instanser samt RÅ. Förslagel har i saktillstyrkts. har dock som ett alternativ föreslagit en presumtionsregel,enligt vilken sprutor och kanyler skall kunna förverkas i den mån det inte görssannolikt atl de är avsedda atl användas vid en lovlig verksamhet. 1980/81:106 23 Bakgrunden till RÅ:s framställning är atl polisen i sitt arbeleofta hittar narkotika till vilken ingen ägare är känd. Sådana fynd kan göras it. ex. stulna bilar, väskor som anträffas i det fria eller i förvaringsboxar avolika slag. Man utgår regelmässigt från atl narkotika som påträffas pä detta sällhar varit föremål för brott och skall förverkas. hittasinjektionssprutor och kanyler tillsammans med narkotikan. Det är i dessa situafioneri allmänhet uppenbart all föremålen har varit avsedda all användas för insprutningav olagligt åtkommen narkotika i människokroppen. Om de inte har hittats i etlutrymme som disponeras av någon som begått brott enligl narkotikastrafflagen,anses de emellertid inte kunna förverkas. Enligt min mening är del inte motiverat all i fall som denu akluella göra skillnad mellan förverkande av narkotika å ena saml sprutoroch kanyler å andra sidan. Något legitimt intresse av att undanta sprutor ochkanyler från förverkande i de fall som här är akluella kan ju inte rimligenfinnas. Jag förordar efter samråd med chefen för atl RÅ:sframställning tillgodoses genom att ett tillägg görs till 6 § tredje stycketnarkotikastrafflagen av innebörd atl injektionssprutor eller kanyler som påträffasi anslutning lill narkotika som har varit föremål för brott enligt lagen skallkunna förklaras förverkade oavsett vem föremålet tillhör. Vad gäller själva förfarandet när ägaren till narkotikanoch eventuella tillbehör är okänd, är del uppenbart att kungörelsedelgivningeller motsvarande inle kan antas leda till atl någon ägare anmäler sig. Dethar såvill känt aldrig inträffat i praktiken. Den som anmäler sig riskerar ju atlbli åtalad för åtminstone olaga narkotikainnehav, och förverkande sker underalla omständigheter. Förfarandet är omständligt och de rättssäkerhetssynpunktersom ligger lill grund för bestämmelserna i promulga-lionslagom förfarandet vid förverkande från okänd ägare gör sig inle gällande i detlafall. Förfarandet torde vara ägnat atl väcka förvåning blandallmänheten. Vad angår behovet av en ändring av nuvarande regleringframgår av RÄ:s skrivelse att antalet beslag från okänd ägare uppgår enbart inom . Med hänsyn härtilloch lill vad RÄ i övrigt har anfört bör de av RÅ framförda önskemålentillgodoses. Lagtekniskt sker detta enklast genom att det i 7 § tredje stycketnarkotikastrafflagen tas in en särskild mening av det innehållet atl, omägaren eller annan som påslår sig äga bättre rätt till den akluella egendomenvill anmäla missnöje med en åklagares förordnande om förverkande, liden för ensådan anmälan skall räknas för själva förordnandet. Härigenom kommerregleringen sakligt sett atl få den innebörd som RÅ har begärt. Jag förordar enlösning av angiven innebörd. Att underrättelse om etl beslut om förverkandeskall lämnas ägaren eller annan som saken rör, i fall där denne är känd, tordefölja av allmänna principer och inle behöva anges särskilt i lagen. 1980/81:106 24 De här föreslagna lagändringarna bör träda i krafl den 1juli 1981. Vad slutligen angår frågan om införsel lill riket avinjektionssprutor och kanyler finner jag i likhet med socialslyrelsen ochremissinstanserna uppenbart all sådan införsel inle bör tillåtas om föremålenkan antas vara avsedda för injicering i människokroppen av narkotika som inleförskrivits legalt. Med hänsyn lill den tolkning som nuvarande bestämmelseribland har fåll i praktiken bör 2 § andra stycket förordningen med vissabestämmelser om injektionssprutor och kanyler förtydligas. Detta kan lämpligen ske genom att bestämmelsenomformuleras så atl spruta eller kanyl får införas till riket utan tillståndendast för personligt bruk som grundas på föreskrift av läkare eller annarsvisas vara motiverat för lovligt ändamål. Det bör alltså åligga den som intevid inresan kan förete föreskrift av läkare att på annal sätt bevisa sitt behovav sprutan eller kanylen för tullpersonalen, t. ex. genom atl företeidentitetskort för diabeliker. Den nu förordade ändringen i förordningen kan beslutas avregeringen med stöd av lagen (1975:85) med bemyndigande atl meddelaföreskrifter om in- eller utförsel av varor. Jag har inhämtat all chefen försocialdepartementet senare kommer att anmäla frågan. I enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats förslag lill 1. lag om ändringi lagen (1981:29) om ändring i 2. lag om ändringi 3. lag om ändring i lagen (1966:293)om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall 4. lagom ändring i lagen (1967:940)angående omsorgerom vissa psykiskt utvecklingsstörda 5. lag om ändringi smitlskyddslagen (1968:239) 6. lag om ändringi läkemedelsförordningen (1962:701) 7. lag om ändringi narkotikastrafflagen (1968:64). De under 3-6 angivna förfatlningsförslagen har upprättatsi samråd med statsrådet och det vid 7 angivna förslaget i samråd medchefen för . Förslagen bör fogas till regeringsprotokollet idetta ärende som bdaga 3.' ' Bilagan har uteslutits här. Frånsett några redaktionellaändringar är förslagen likalydande med dem som är fogade vid propositionen. Prop.1980/81:106 25 Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över författningsförslagen. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1980/81:106 26 De i departementspromemorian upptagna lagförslagen Härigenom föreskrivs atl 17 kap. 12, 15 och 16 §§ brottsbalkenskall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Hjälper man den, som är fånge. Hjälper man den som är fånge, häktad eller anhållen eller eljest är häktad eller anhållen eller eljest är för annatän sjukvård berövad frihe- med laga rätt berövad friheten, alt len, alt komma lös eller främjar komma lös eller främjar man, efter man, efter det han avvikit, hans flykt det han avvikit, hans flykt genom atl genom att dölja honom eller genom dölja honom eller genom annan annan sådan ålgärd, dömes för sådan åtgärd, dömesförfr ä m j a n-