prop · G403114 · 1980-12-31 00:00:00 — Om vapen eller annat "farligt" föremål påträffas vidkontrollen torde det ofta finnas anledning till misstanke om brott eller förestående brott.Vederbörande kan dä gripas enligt 24 kap 7 § RB och bestämmelsernai RB om beslag blir tillämpliga beträffande föremålet. Finns det med hänsyn till omständigheterna inte anledning attingripa med straffprocessuella tvångsmedel,t ex i fräga om tjänstevapen eller där tillstånd för innehav lämnats, bör ges bestämmelserom att vederbörande mäste lämna ifrän sig föremålet till förvaringunder betryggande former. I allmänhet bör den som vägraratt efterkomma en sådan anmaning inte bara fä vägras tillträde till förhandlingen.Han bör därjämte av säkerhetsskälfä avlägsnas frän domstolens lokaler. För vissa fall börges befogenhet att omhänderta föremålet. Detligger i sakens natur att ett sädant avlägsnande eller omhändertagandeav föremål undantagsvis bor fä ske tvångsvis och ävenvid s k passivt motstånd. Se närmare häromavsnitt 15. Utmärkande för den situation därbehov av säkerhetskontroll föreligger äratt riskerna för våldshandlingar och andra övergreppinte är hänförliga till nägon bestämdperson utan är av mera allmän räckvidd.Kontrollåtgärderna måste därför utformas som generella förebyggande ätgärder som skall fätillgripas utan att vederbörande i det konkreta fallet kanmisstänkas för brott eller brottsplaner. Med hänsyn bl a till den utformning bestämmelserna sålundamåste fä och till att ätgärder av detta slag kan Innebära för den personliga Prop.1980/81:114 122 integriteten mycket kännbara ingrepp, kan det enligtdomstolsverkets uppfattning inte komma i fräga att medge sådanakontrollätgärder utan anknytning till en uppkommen faresituation. Det kanvisserligen i några fall vara så att man varken på grund av målets art, depersoner som medverkar i rättegängen eller andra omständigheter har särskildanledning att i förhand befara eventuella övergrepp i samband medförhandlingen. Att å andra sidan tillskapa befogenheter som gör det möjligt attnär som helst eller regelmässigt t ex kropps-visitera den som har ärenden domstol vore emellertid att medge mycket längt gående ingrepp igrundlagsfäste principer. En sädan lösning skulle framstå som främmande försvenskt rättsväsen och torde inte heller kunna godtas fränrättssäkerhetssynpunkt. Enligt mening bör kontrollåtgärderna fävidtas endast om det pä grund av särskilda omständigheter finns risk för attbrott som utgör allvarlig fara för säkerheten kan komma att förövas i sambandmed domstolsförhandling. Risken för sädan brottslighet kan komma till uttryck pämänga olika sätt, t ex genom uppgifter frän medverkande eller andra som blivitutsatta för hot eller känner sig hotade, genom anonyma meddelanden som inte kannegligeras, eller pä grund av vad som framkommit under förundersökning ibrottmål eller i polisens spaningsverksamhet. Att generellt ange närsäkerhetskontroll framstår som nödvändig pä grund av sådana uppgifter ellerandra omständigheter låter sig inte göra. I varje särskilt fall fär göras enbedömning mot bakgrund av föreliggande omständigheter. Kontrollåtgärdernamäste emellertid stä i rimlig proportion till den fara som hotar eller föreligger.Kontrollen bör säledes få tillgripas endast när mera kvalificerade brott kanbefaras, säsom t ex brott mot liv, hälsa och frihet liksom försök att fritanägon som är berövad friheten med våld eller hot om våld. För att förhindrasådan brottslighet mäste det finnas möjlighet att ingripa även närsannolikheten för farans förverkligande är låg. Det kan därför inte uppställaskrav på att kvalificerad risk skall föreligga. Inte heller kan uppställas någotgenerellt krav på att hotet måste rikta sig mot en större krets personer. Ävenen risk för att enskild person allvarligt kan komma till skada vidförhandlingen kan vara tillräcklig för att motivera kontrollen. Prop.1980/81:114 123 13.5 Vilka börfå kontrolleras ? Ävenmed nu angivna förutsättningar för rätten att tillgripa kontrollåtgärder kan inte bortses ifrån att säkerhetskontrollenskulle kunna medföra betydande olägenheter av skilda slag med tanke pä domstolarnas funktion och verksamhet. Det torde inte - annat änundantagsvis - vara möjligt att lägga ned all annan verksamhet under tid som det pågår förhandling med risk för övergrepp. Man har därför att räkna med att förutomden aktuella riskförhandlingen även andra förhandlingarsamtidigt mäste äga rum vid domstolen. Som i olika sammanhang påpekats har därjämte allmänhetenen vidsträckt och i flera avseenden grundlagsskyddadrätt att - även anonymt - besökaen domstol. Det effektivaste sättet att förebygga ett eventuellt övergrepp vid den aktuella förhandlingen skulle givetvis vara att samtliga somhade ärenden till domstolen under tiddenna förhandling pågick fick kontrolleras. Detta skulle ä andra sidan Innebära att inte bara åhörarna till riskförhandlingen och de som direktmedverkade i denna skulle fäkontrolleras. Därutöver skulle säväl all annan allmänhet som de som kallats att inställa sig till andra förhandlingar fä finna sig i att blikroppsvisiterade och fä sina väskor eller kassar undersökta. Vad först beträffar parter samt vittnen och andra som skall höras vid en domstolsförhandling är att beakta att en rättegäng för dessa personer oftast innebär en betydande psykisk press. Redan domstolsmiljön som sådankan för mänga framstå som främmande och kanske negativt värdeladdad. Säkerhetskontrollenskulle uppenbarligen medföra ytterligare påfrestning förnämnda personer. När det gällerandra än dem som skall uppträda i den ifrågavaranderiskförhandlingen torde kontrollen inteutan vidare kunna motiveras med att det ligger I deras eget intresse atterforderliga skyddsåtgärder vidtas. För t ex ett par makar som har attinställa sig i ett uppslitande äktenskapsskillnadsmäl eller värdnadsmål i en annan sal vid domstolen och som redan pä grund häravkan antas vara utsatta för en stark psykisk press, mäste det framståsom utomordentligt kännbart att därutöver behöva underkasta sig t ex kroppsvisitation. 1980/81:114 124 När det gäller dem som söktsig till domstolen för att övervara offentliga förhandlingar som ähörare innebär kontrollen - förutom ingreppet i den kroppsliga och personligaintegriteten - begränsningar i principen om domstolsförhandlings offentlighet och i rätten till information enligt RF. För övrig allmänhet som kan tänkasbesöka en domstol, t ex för att lämnain eller ta del av olika handlingar eller föratt informera sig i skilda angelägenheter,kan kontrollätgärderna medföra begränsningar i den enskildes rätt enligt 2 kap 1 § TF att fritt fä ta del av allmän och offentlig handling. Det är mot denna bakgrund angeläget att kontrollens omfattning om möjligt begränsastill att avse så fä personer eller personkategorier som möjligt och pä sådant sätt att andra rättegångar och övrig verksamhet vid domstolen inte störs eller påverkasi större utsträckning änsom är oundgängligen nödvändigt. För att kunna tillgodose dessa syftenutan att behöva eftersätta säkerheten vidviss förhandling är det av väsentligbetydelse hur domstolslokalerna ärutformade och vilka särskilda arrangemang som kan vidtasvid den enskilda domstolen. I det föregäende, avsnitt 10.2.1, har frän säkerhetssynpunktbehandlats vissa frågor som sammanhänger med lokalförhällandena vid en domstol. Som där framhällitsär det av stor vikt om domstolen för ändamålet kan utnyttja en rättssal som, tillsammans med erforderliga biutrymmen säsom t ex väntrum,advokatrum, toaletter m m, ligger säavskilt som möjligt i förhällande till övrig verksamhet. Ju mer avsides dessa lokaler är belägna destomindre behöver givetvis andra rättegångar och övrig verksamhet påverkasav kontrollen. Om tillträde till sädana utrymmen provisoriskt kan ske genom separatytterentré och allmänhetens möjligheteratt pä annat sätt ta sig till dessa lokaler förhindras, t ex genom intern läsning av vissa passager, skulle annan verksamhet över huvud taget inte behöva beröras.Avsides belägna förhandlingsutrymmen som pådetta eller annat liknande sätt lätt kan avgränsasfrån övrig verksamhet medför således stora fördelarsäväl i förevarande hänseende som fränsäkerhetssynpunkt. Utsikterna attgenomföra sabotageaktioner försvårassamtidigt som möjligheterna atl vidta effektivakontroll- och bevakningsåtgärder avsevärt underlättas. Endast de som skall delta i eller pä annat sättbevista den ifrågavarande rättegången haranledning att söka sig till och uppe- Prop.1980/81:114 125 hälla sig i dessa utrymmen. Utan attdärför behöva eftersätta säkerheten vidförhandlingen torde kontrollen i sädana fall inte behöva inriktas pä andra än dessa personer. Risken för sabotagehandlingar vidtagna från näraliggandeutrymmen för annan verksamhet kan eliminerasgenom noggrann bevakning. Saknas möjlighet attlåta allmänheten utnyttja annan entré än huvudentrén eller ar eljest lokalsituationen sädan att förhandlingensvårligen kan häilas säavskilt som sagts kan i mänga fallmotsvarande resultat uppnäs genom andra särskilda arrangemang. Man bör härvideftersträva att kring rättssalen tillskapa en noga avgränsad sektor med särskildatillträdesmöjligheter och inom vilken ingen annan verksamhet fär äga rum. Hurdetta syfte bäst kan tillgodoses är givetvis beroende av hur lokalförhållandena är beskaffade. I något fall kan kanske ett särskiltvåningsplan avsättas förriskförhandlingen. finnsemellertid möjligheter att stänga av olika lokaler, passager och andra utrymmen iomedelbar anslutning till rättssalen. Därjämte torde iregel provisoriska avspärrningsanordningar kunna vidtas på sådant sätt - såväl inne i som utanför domstolslokalerna - att åhörare och andra som skall bevista risk-förhandlingen kan slussas direkt till de avseddautrymmena. Härigenom avskiljs pä ett tidigt stadium denna personkategori frän andra som har ärendentill domstolen. Arrangemangen kan visserligen i en del fall medföra att annan verksamhet i närheten av rättssalentemporärt mäste läggas ned eller flyttas. Sådana ätgärder är ä andra sidan oftast nödvändiga redan av hänsyn till domstolspersonalens säkerhet. Verksamhet som äger rum i intilliggande lokaler, dit allmänheten har tillträde,medför dessutom avsevärt ökadesabotagerisker och bevakningssvårigheter. Därtill kommer atl vissa utrymmen mäste tas i anspråkför att genomföra kontrollen. Kroppsvisitation bör t ex ske i avskilt "um. Andra utrymmen kanbehövas för förvaring av medförda väskor ochandra skrymmande föremål osv. Genom särskildaarrangemang av dello slog kon enliqt dornstols-verkets mening vid mänga domstolar tillskapos avgränsade utrymmen där riskförhandling kan hällos. De som har att medverka i andra Prop.1980/81:114 126 förhandlingar samt övrig allmänhetbehöver dä inte beröras av verksamheten vid denna förhandling. De utgörinte heller någon allvarlig riskfaktor och kan följaktligen undantas frän kontrollen. Det bör här särskiltunderstrykas att nu nämnda arrangemang och andra ätgärder i syfteatt avgränsa förhandlingsutrymmena i flertalet fall ändå måste vidtas för att förebygga våldshandlingaroch andra övergrepp. Föreligger det stora svårigheter att föranstalta om ändamålsenliga ochtillräckligt effektiva avgränsnings- och avspärrnings-anordningarfår i undantagsfall övervägas att hälla förhandlingeni annan lokal an vid domstolen. I de fall dären sädan åtgärd bedöms vara av nödentorde ofta lokalförhållandena vara sädana att denna lösning frånsäkerhetssynpunkt inte kan undvikas,oavsett möjligheterna eller svårigheterna att päangivet sätt anordna kontrollen. I första hand börundersökas förutsättningarna att hålla förhandlingenvid annan domstol eller pä annan i förevarande sammanhang neutral plats. Om annan från säkerhetssynpunktlämplig lokal kan erhållas utan störresvårigheter bör man såledeshelst undvika att t ex flytta brottmålsfbrhandlingtill polishus. Det kan i sådant fall lätt framstå somom polis och domstol samarbetade vid lagföringensamtidigt som arrangemanget indirekt kan medföra inskränkningar i förhandlingsoffentligheten. Mot bakgrund av nu anfördasynpunkter och för att i så stor utsträckningsom möjligt värna om den enskildes integritet och grundlagsfästa rättigheterhar stannat för att kontrollätgärdernaendast bör fä riktas mot dem som skall delta i eller på annat sättbevista riskförhandlingen. En mera omfattande rätt att användakontrollen skulle enligt mening allvarligt kunna störa domstolsmiljönoch den öppenhet som präglaträttskipningen vid vara domstolar. 13.6 Särskilt angående dem som skall närvara vid riskför- Möjligheterna att kunna ingripa med säkerhetskontroll färsin största praktiska betydelse i fråga om dem som önskarbevista förhandlingen 1980/81:114 127 Det är främst frän personer ur denna kategori av utomstående och oftast okända människor som man typiskt sett kanbefara våldshandlingar och andra övergrepp i samband med riskförhandling. Som nedan skall utvecklas fär bl a ähörare till skillnad frän flertalet övriga som skall närvara vid förhandlingenanses ha valmöjlighet inför utsikterna att behöva kontrolleras. Vederbörande kan välja mellan att underkasta sig kontrollen och attavstå från att övervara förhandligen. Samtliga åhörare bör därför utan undantag kontrolleras i samband med en riskförhandling. När det gäller dem som skall medverka eller pä annat sättdelta i en riskförhandling torde det inte oftafinnas anledning att tillgripa kontroll. Till skillnad frän åhörarna ärdet här fråga om personer som man oftast har viss kännedom om. Inför en riskförhandling har rätteni samråd med polis således möjlighetatt särskilt överväga huruvidat ex de medverkande kan anses utgöraen i sammanhanget allvarlig riskfaktor. En sådangenomgång torde i flesta fall leda tillatt säkerhetskontroll kan undvikas beträffande dessa. I den män det enligt gjorda bedömningar föreligger anledning att i något fall särskiltmisstänka viss medverkande eller annan urdenna person-kategori för brott eller för att ståi begrepp att begä brott vid förhandlingen finns möjligheter för polisen att ingripa redan enligtnu gällande bestämmelser. Som redovisats i avsnitt 10.3.2.2 kan i sädana fall vederbörandeunderkastas kroppsvisitation med stödav 28 kap 11 § RB. Säkerhetskontroll av ähörare i förening med bevakningsät-gärder och andra arrangemang kan för övrigt förväntas få en preventiv effekt även beträffande denna personkategori. Kontroll av andra änähörare vid riskförhandling medför i övrigtproblem av mera principiell natur. Enligt de få något så när jämförbara bestämmelser som finns i svensk lagstiftning, och enligtvilka kroppsvisitation får företas av direkta säkerhetsskäl och i förebyggandesyfte, gäller i princip att kontrollenendast fär äga rum under förutsättning att vederbörande frivilligt går med påundersökningen. Enligt 3 § lagen (1970:926) om särskild kontroll påflygplats kan sälunda flygpassagerare som inte frivilligtunderkastar 1980/81:114 128 sig kroppsvisitation i stället avvisas frän flygplatsens område. Om den som önskarbesöka nägon som är intagen i häkte eller'kriminal-värdsanstalt vägrar att låta sig kroppsvisiteras blir, enligt 11 § häkteslagenrespektive 29 § KvaL, följden att besöketinte fär äga rum. Säkerhetskontroll av åhörare till förhandling låtersig förhållandevis väl förena med denna principiella lösningsom säledes inte medger att vederbörande under alla förhållanden och t ex tvångsvis skall kunna underkastas kontroll. Parter, vittnen och andra som är kallade att inställa sig vid domstolen är emellertidofta skyldiga att inställa sig personligen. För den som av domstol ålagts personlig inställelse viden förhandling finns möjlighet att föreskrivaolika former av påföljd för utevaro. Enligt bestämmelserna i gällerhärvid olika regler för skilda typer av .mål och personer. Vederbörande kan tex förpliktas att utge förelagt vite, dömastill böter eller hämtas till rätten.Utevaro kan dessutom medföra skyldighet att betala rättegångskostnad.Här kan också nämnas att motden som uteblivit frän förhandling i tvistemål kan ivissa fall meddelas tredskodom; i andra fall kan utevaro medföra att den väcktatalan förfaller och att målet avskrivs. Äveni förvaltningsprocesslagen (1971:291)finns bestämmelser om vissa påföljder för utevaro frånförhandling. Om orsaken till utevaronbestått i att vederbörande inte velat underkasta sig kroppsvisitation kanvisserligen ifrågasättas om möjligen s k laga förfall föreliggerenligt 32 kap 6 § RB. En kallelse att infinna sigtill en domstolsförhandling innefattar emellertid även en rättighetatt få närvara och medverka vid förhandlingen.Även om påföljd för utevaro inte ärutsatt i kallelsen kan vederbörandegivetvis ha starka skäl att infinna sig för att tillvarata olika intressen. Vad nu sagts gäller i tillämpligadelar även ombud, försvarare eller biträde, oavsett om de erhållit särskild kallelse till förhandlingen eller inte. Personer som sälunda antingen är skyldiga att inställa sig eller eljest h.-r intressen att tillvarata för egen eller annans räkning vid en utsatt förhandling,torde inte utan vidare kunna avstäfrän denna medverkan. Detsamma gäller personer som har att inställa sig i tjänsteneller på annat sätt som ett led i sin yrkesverksamhet som t exvaktpersonal och tolkar. Prop.1980/81:114 129 Om kontrollen skall fäomfatta även nu nämnda personer kan inte pricipen om frivillighet upprätthällas. Detsagda gäller främst beträffandepersoner vars medverkan är en nödvändig förutsättning för att mäleteller ärendet skall kunna avgöras vid förhandlingen.Det är inte möjligt att ge en sädanperson, t ex en part eller ett vittne, rättatt utan vidare avstä frän sin medverkan i stället för att låtasig kontrolleras. Vikten av att kunna genomföraförhandlingen mäste här få tillmätasavgörande betydelse. Mot bakgrund av dessa förhållanden kan det framstå som betänkligt att låta även andra än åhörare vid riskförhandlingomfattas av kontrollen. Det kan emellertid inte bortses ifrän att det kan förekommamäl där risken för allvarliga övergrepp i samband med viss förhandling ärav mycket allmän och omfattande räckvidd, därpolisen varken genom konventionella spaningsmetoder eller pä annat sättkan precisera misstankarna mot viss person eller personkategori och där ävenflertalet medverkande inte heller kan uteslutas som presumtiva riskfaktorer. 1detta sammanhang bör även framhållas risken för att en medverkande medför vapen till förhandlingensom han sedan smugglar ut till några åhörare elleratt en utomstående väldsverkare lyckas kringgå kontrollen genom att oriktigt pästä sig vara tex en målsägande eller annan medverkande. Enligt uppfattning måste det finnas möjlighetatt tillgripa kontroll även i fräga om dem som skall medverka eller på annat sättdelta i förhandlingen. Med hänsyn till vad som tidigare framhällits angåendemöjligheterna att använda straffprocessuella tvängsmedel beträffandedenna personkategori och till att flertalet inte kan avstä frän sinmedverkan i rättegången, bör emellertid restriktivitet iakttasi fråga om dessa personer. mening bör de fä underkastas kontrollåtgärder endast om särskilda skälföreligger. I mäl där riskerna för allvarliga övergreppbedöms vara av sä allmän räckvidd torde det i hög grad ligga i de medverkandes eget intresse att sädana säkerhetsåtgärder vidtas.Särskilda skäl att tillgripa kontrollen beträffande denna personkategori torde främst komma att föreliggai mäl som rör ett flertal parter och andra medverkande och där det rådermycket stora motsättningar mellan dem som skall uppträda i rättegängen. Äveni andra fall t ex i fräga om mäl av terroristkaraktär eller som rör annan mycket grov och farligbrottslighet kan det finnas behov av utvidgade kontrollmöjligheter. 9 1980/81. Prop.1980/81:114 130 oäkerhetskontroll beträffande andra änähörare bör emellertid inte genomdrivas ividare mån än som är motiverat på grund av föreligganderisker. Om det uppenbarligen inte finns behov av att underkasta viss ellervissa personer sådan kontroll skall dessa givetvisundantas härifrån. Syftet med kontrollen äratt trygga och säkerställa förhandling vid domstol. Det är mot denna bakgrund en utgångspunkt fördomstolsverkets överväganden att flertalet av dem som vid sädan förhandling är verksamma 1 det allmännas tjänst säsom rättens ledamöter och protokollförare liksom åklagare inte skall underkastaskontrollen. Detsamma bör exempelvis gälla konsumentombudsmannen och vid förhandling i . Normalt bör undantag ävengöras för andra myndighetsrepresentanter liksom för ledamot av och biträdande jurist vid advokatbyrå. Personer med bevakningsuppdrag såsom polispersonal och personal från häkte ellerannan inrättning inom kriminalvärden börgivetvis inte heller kontrolleras. När det gäller en närmarereglering av denna fråga kan visserligen hävdas att det vore av värde för den tillämpande myndigheten att kunna grunda sitt beslut på uttryckliga bestämmelser.Att i lagtext på ett ändamålsenligt sätt dra upp gränserför kontrollens omfattning beträffande denna personkategori, dvs andra än ähörare, äremeller-' tid förenat med vissa svårigheter. Den närmasttill hands liggande lösningen vore givetvis om en sådan undantagsbestämmelsei huvudsak kunde anknyta till en i annan lagstiftning bestämd krets av personer, t ex de som enligt 20 kap 1 § BrB är att ansesom myndighetsutövare eller som enligt 20 kap 2 § samma balk kan straffas för mutbrott. Som en tänkbar förebild skulle eventuellt ocksä kunna ifrägakommade som enligt 1 kap 6 § i den antagnasekretesslagen kan åläggas tystnadsplikt, dvs äratt betrakta so,m s k offentliga funktionärer(jfr prop 1979/80:2 s 124-129). Flertalet av dessa eller andra liknandepersonkretsbestämningar är emellertid tillkomna för att tillgodose helt andra syften än förevarandelagstiftning och kan enligt uppfattning inte utan vidare läggas till grund fören särreglering. Vid sädant förhällande återstår möjlighetenatt antingen i en undantagsbestämmelse räkna upp de skilda personer ochmyndighetsrepresentanter som bör undantasfrän kontroll eller ocksä särskilttillskapa en allmän regel för ändamålet. Med hänsyntill de olikartade typer av mäl och ärenden som kan förekomma vid en domstol kan dock ett "uppräkningsstadgande" Prop.1980/81:114 131 svårligen göras sä fullständigt som skulle behövas. Detskulle därjämte kraftigt tynga framställningen i lagtexten. En mera allmänthållen bestämmelse skulle ä andra sidan lätt kunna lämna utrymme för tveksamhetvid tillämpningen. Enligt uppfattning är det knappast möjligtatt vare sig genom ett "uppräkningsstadgande" eller genom en meraallmänt hällen bestämmelse dra upp nägra strikta gränser för kontrollensomfattning i detta avseende. En sådan lösning framstår inte heller som lämplig.Enligt mening bör den beslutande myndigheten även vid sidan aven eventuell undantagsbestämmelse ha fria händer att göra de undantag som medhänsyn till omständigheterna framstår som befogade. Mot bakgrund av nu framförda omständigheter hardomstolsverket stannat för att i lagen inte ta in en undantagsbestämmelse av nudiskuterat slag. Föreligger det särskilda skäl att utsträcka kontrollen äventill andra än åhörare fär säledes med hänsyn till omständigheterna i varjesärskilt fall prövas vilka bland dessa som skall undantas frän kontroll. Vissrestriktivitet bör dock iakttas vid en sädan prövning. Ju fler som undantasfrän kontrollen desto mer kommer åtgärderna för övriga personer att framstå sommotiverade av särskilda misstankar. Föreligger det särskilda skäl att vidtadessa generella och förebyggande ätgärder är det därför naturligt att i vartfall enskilda parter - i den män de ej är berövade friheten - och de som skallhöras i mälet underkastas kontroll. I praktiken torde några större problem inte behöva uppstäi samband med säkerhetskontroll av denna personkategori. Flertalet bör haförståelse för att åtgärder av detta slag mäste vidtas. Det ligger ju i deraseget intresse att kontrollen genomförs. Av väsentlig betydelse är därför att tex part, vittne eller annan medverkande som av integritetsskäl eller annanorsak vägrar att underkasta sig kontrollen noggrant upplyses om orsaken tillåtgärderna och syftet med dessa.