prop · G40313 · 1980-12-31 00:00:00 — I den män det skulle visa sig ändamålsenligt bör manemellertid inte vara främmande för att anställa kvalificerad ekonomisk ellerjuridisk expertis vid de centralt och regionalt verksamma polislära enheterna.Såväl vid direktrekrytering som vid utbildning av polispersonal mäste dockbeaktas att den ifrågavarande brottsligheten rör falt som är under en ständigutveckling. Detta ställer krav på att den polisiära organisationen äranpassbar till olika uppkommande situationer. Frän denna synpunkt är det självfalletav värde om polisen i görlig mån kan utnyttja den experthjälp som finns inomandra myndigheter eller på konsultbasis på den privata marknaden. Desynpunkter som jag här har anlagt på frågan om direktrekrytering av personal ikampen mot den organiserade och den ekonomiska brottsligheten gör sig imotsvarande mån gäUande på andra områden där en Prop.1980/81:13 124 arbetsuppgiftinte kan eller måste utföras av polisutbildad personal, exempelvis tekniskaundersökningar, analys- och planeringsarbete samt administrativt arbete iallmänhet. Polisberedningenkommer självfallet att i sitt organisationsarbete fä anledning att studeranågra frågor av berört slag. De avvägningar som det här gäller och som ytterstavser hur tillgängliga resurser skall utnyttjas på effektivast möjliga sättmäste emellertid fortlöpande göras även inom ramen för det utvecklingsarbetesom 1 övrigt bedrivs på området, Polisensgmndutbildning inleds enligt nuvarande ordning av en lång gmndkursvid . Gmndkursen följs av två årsalterneringstjänstgörlng, dvs. en praktisk Introduktion 1 arbetet vid olikaavdelningar inom polisväsendet. Alterneringstjänstgöringen omfattar vidkriminalavdelning och vid ordningsavdelning. Därmed är den gmndläggandeutbildningen avslutad. Somett led i den reguljära utbildningen genomgår alla polismän 5 eftergmndkursens slut en lång assistentkurs. Polismän som har befordratstill inspektörer genomgår inspektörskurs I (). Inspektörer medarbetsledande tjänst genomgår även inspektörskurs II (). I denreguljära utbildningen ingär vidare en kommissariekurs () för polismänsom har befordrats till kommissarier. Vidsidan av den reguljära polisutbildningen, som bedrivs centralt underrikspolisstyrelsens ledning, finns annan central utbildning, som syftar tillatt ge utbildning för speciella arbetsuppgifter. Hämtöver finns även regionaloch lokal utbildning. Polisutredningenhar funnit den nuvarande polisutbildningen på det hela taget ändamålsenlig ochriktigt avvägd utifrån de fömtsättningar som gäller . En översyn avutbildningen blir emellertid enligt utredningen en nödvändig följd av dendelvis ändrade syn på polisverksamheten som utredningen har anlagt liksom avde principlösningar som har lagts fram i fråga om polisens organisation.Samtidigt understryker utredningen att dess förslag inte får uppfattas så attarbetet på att förbättra och effektivisera polisutbildningen därmed skulle varaavslutat. Utredningenhar mot denna bakgmnd lagt fram ett principförslag till en ny utbildningsgång.Uppgiften att på gmndval av de principer som läggs fast arbeta fram kursplanero.d. liksom att i övrigt ta ställning till detaljer i fråga omutbildningsverksamheten bör enligt utredningens uppfattning ankomma pårikspolisstyrelsen. En utgångspunkt för utredningen har 1 denna del liksom iövrigt varit direktivens föreskrift om att de samlade kostnaderna förpolisväsendet inte skall öka. F.n.gäller samma krav i fråga om fömtbildning för antagning till 1980/81:13 125 gmndutbildningför polismän som för inträde vid den allmänna högskolan. Med hänvisning tillatt polisutbildningen sålunda är likvärdig med högskoleutbildning harutredningen föreslagit att polisskolorna i fortsättningen skall betecknaspolishögskolan. Detta förslag har genomförts med verkan fr.o.m, den 1 september1979. är det angeläget att de som arbetar inom polisyrket redan under deförsta åren av sin anställning får en sammanhållen utbildning som ger enfördjupad insikt i de olika grenarna av polisens verksamhet liksom i samspeletmellan polisverksamheten och det arbete som utförs av andra samhällsorgan.Mälet bör vara att ge polismannen en gmndutbildning som i princip gör detmöjUgt för den lokala polisstyrelsen att placera honom på vilken enhet somhelst Inom den lokala organisationen. Utredningensförslag till ändrad, sammanhållen gmndutbildning innefattar följande delar: en inledande gmndkurs vid {grundkursI). Ökad tonvikt läggs därvid på studier i sociologi, kriminalvård, psykiatri,ungdomsledning och samhällskunskap. För att utrymme skall skapas härförförordas en viss omdisponering av nuvarande moment 1 gmndkursen. en perlod av altemeringsijänstgöring. Tiden fördenna tjänstgöring minskas från nuvarande två till . Underdenna tid skall polisaspiranten normalt fullgöra praktik även vid annat samhällsorganän polisen, t.ex. socialvården, skolan, frivården eller sjukvården. en påbyggnadskurs vid omedelbartefter alterne-rlngstldens slut (grundkurs II). Idenna kurs skall ingå bl.a. kontakter med andra samhällsorgan, arbetsledningsamt studier av metoder för att mäta effekterna av polisens arbete. är det ett önskemål att denna kurs får en mera traditionellthögskolemässlg prägel. Denföreslagna ordningen innebär att assistentkursen och inspektörskurs I utgär urutbildningsgången. Behovet av vidareutbildning skall i stället tillgodosesgenom funktionsinriktade specialkurser ofta förlagda till regional ellerlokal nivå samt reguljär vidareutbildning för de polismän som har erhållittjänster Inom basorganisationen. Polisutredningenpåpekar att det inte har ingått i dess uppdrag att överväga en överflyttning avpolisutbildningen från till de reguljära utbildningsmyndigheternaQTr JuU 1975/76:27). Polisutbildningen skall emellertid enligt förslaget redanunder gmndutbild-ningsskedet samordnas med den allmänna högskolan. Dettaföreslås ske dels genom att delar av undervisningen förläggs till universitet,dels genom att polisutbildningen får tillgodoräknas pä vissa linjer vid denallmänna högskolan. Enligt utredningen bör också fömtsättningarna för 1980/81:13 126 attsamordna antagningsförfarandet vid och den allmänna högskolanundersökas. Polischefsutbildningenföreslås 1 huvudsak bli oförändrad men bör enligt utredningen tillföras ökadeinslag av studier i arbetsplanering och arbetsledning samt analys av olikametoder för att mäta polisverksamhetens effektivitet. Påförslag av utredningen har regeringen genom beslut uppdragitåt samt universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) attundersöka fömtsättningarna för en samordning mellan polis- ochhögskoleutbildningen. Utredningensprincipförslag om en ny sammanhållen utbildningsgäng har tillstyrkts ellerlämnats utan erinran så gott som över lag. De erinringar som görs är i förstahand att alterneringstjänstgöringen vid polismyndighet inte bör avkortas, attpåbyggnadskursen, gmndkurs II,inte bör följa efteralterneringstjänstgöringen samt att praktiken vid andra samhällsorgan inte börfullgöras under alterneringstlden utan förläggas till en senare tidpunkt, dåden unge polismannen mera har vuxit in 1 sin roll som polisman. I sammanhangetframhålls också Intresset av ett ömsesidigt praktikutbyte. Som ytterligareexempel på lämpliga organ för praktiktjänstgöring nämns de kommunala invandrarbyråernaoch åklagarmyndigheterna. Man pekar även på övergångsproblem för polismän somkommer i kläm mellan den gamla och den nya utbildningen. Nödvändigheten av engod utbildning i engelska och framför allt svenska understryks från någrahåll. JK betonar behovet av viss specialisering i utbildningen. UHÄ pekar på praktiskasvårigheter att genomföra polisutredningens intentioner att redan undergmndkurs I i någon högre grad Integrera polisutbildningen i den allmännahögskoleutbildningen. Det rör sig enligt UHÄ om alltför stora elevgmpper frånpolishögskolan för att skulle kunna ta emot dem. UHÄ förordar istället ett lärarutbyte mellan de olika läroanstalterna pä denna nivå. UHÄ serockså betydande praktiska och principiella svårigheter då det gäller att samordnaantagningsförfarandet vid och högskoleväsendet i övrigt. Tvåremissinstanser, i och statens invandrarverk, tarupp frågan om huvudmannaskapet för och sätter i fråga om intedetta bör ankomma på UHÄ. För egen del vill jaginledningsvis erinra om att den svenska polisutbildningen anses stå på myckethög nivå även vid en internationeU jämförelse. Att jag liksom flertaletremissinstanser anser mig kunna godta utredningens principförslag om en nysammanhållen utbildningsgång får därför inte uppfattas som någon kritik motden nuvarande ordningen utan som ett led i en fortlöpande strävan att förbättraoch anpassa utbildningen till nya krav och fömtsättningar. Särskilt vill jagpeka på betoningen av studier i sociologi, kriminalvård, psykiatri, ung- 1980/81:13 * 127 domsledningoch samhällskunskap och på förslaget om praktik vid andra samhällsorgan.Förslaget innebär att polisaspiranten av sinanställning får en fördjupad insikt inte bara om polisens olikaverksamhetsgrenar utan även om samspelet mellan polisverksamheten och detarbete som bedrivs i samhället i övrigt. I sammanhanget bör också understrykasvikten av att eleverna vid får en gmndlig och allsidiginformation om invandrarnas situation. Jag ser det således som ett egenvärdeatt utbildningen pä ett tidigt stadium av polisbanan ger kontakter över ett såbrett fält som möjligt. Att detta i enlighet med förslaget fömtsätter enomdisponering av de nuvarande utbildningsmomenten torde stå klart. När det gällerhuvudmannaskapet för polisutbildningen vill jag erinra om att förnågra år sedan avvisade tanken på att flytta över utbildningen till dereguljära undervisningsmyndigheterna (se JuU 1975/76:27). Jag anser inte attdet finns skäl att nu frångå ställningstagande. Det är emellertidvärdefullt om polisutbildningen utan att det nuvarande huvudmannaskapetändras i högre grad kan integreras med den övriga högre utbildningen. Fömtomdet värde det har för polisutbildningen som sådan kan detta vara enutgångspunkt för en ökad satsning på polisforskningen, ett forskningsfält inomvilket otvivelaktigt åtskilligt återstår att uträtta. Det är naturligtvis avvärde om polisforskningen förankras i det allmänna högskoleväsendet även om ettsamarbete med bl.a. och brottsförebyggande rådet ofta tordete sig naturligt. Densammanhållna utbildningsgången är delvis en fömtsättning för det system medbasorganisation och ökat lokalt inflytande över personalresurserna som jag harförordat i det föregående. Genom den nya utbildningen får de lokalapolisstyrelserna till sitt förfogande polismän som tidigare än nu har genomgåtten gmndläggande och allsidig utbildning som ger bättre möjligheter att placeradem 1 en kvalificerad polisfunktion inom organisationen. nya utbildningen kommer liksom nu stor vikt att läggas vid den praktiskaerfarenhet som de unga polismännen erhåller under alterneringstjänstgöringen idistrikten. För att utbildningen 1 det nya systemet skall kunna hållas inomnuvarande kostnadsramar torde det vara ofrånkomligt att alterneringstlden ienlighet med förslaget minskas från nuvarande till ett och ett halvt.Jag kan dock inte utan vidare tillstyrka det förslag om fördelning avalterneringstlden på kriminalavdelning och påordningsavdelning som utredningen har lagt fram. Jag instämmer irikspolisstyrelsens uppfattning att frågan om tidsfördelningen noggrant börundersökas 1 det försatta beredningsarbetet. Däremotär jag inte beredd att frångå utredningens förslag om praktiktjänstgöring vidandra samhällsorgan. Sådan praktik bör 1 överens- 1980/81:13 128 stämmelsemed förslaget ingå som ett led i den sammanhållna utbildningen. Om den, som endel remissinstanser förordar, läggs efter den gmndläggande utbildningen finnsrisk att den inte skulle fylla den avsedda funktionen somsvårigheter sannolikt skulle uppstå att planera in praktiken såväl ipolismyndighetens som i den mottagande myndighetens verksamhet. Den föreslagna praktikenvid andra samhällsorgan är ett nytt Inslag i polisutbildningen. Med tanke på depraktiska svårigheter som kan uppkomma i ett inledningsskede kan det behövasviss försöksverksamhet 1 samråd med bl.a. berörda myndigheter innanpraktiktjänstgöringen finner slutlig form och slutligt innehåll. Jag delar denuppfattning som har förts fram vid remissbehandlingen att det bör vara fräga omen sammanhängande tjänstgöring där polisaspiranten får utföra verkligaarbetsuppgifter. har som exempel på institutioner där praktiktjänstgöringför en polisman kan vara av värde nämnt myndigheterna inom socialvården(), det allmänna skolväsendet, förskolan, sjukvården ochfrivården samt arbetsmarknadsmyndigheterna. Jag kan ansluta mig härtill i likhet med även peka på de kommunala invandrarbyråerna,där det torde vara till ömsesidigt värde med en praktiktjänstgöring. Däremotsynes det för praktikarbetets syften knappast erforderligt medtjänstgöring vid åklagarmyndighet. Defunktionsinriktade specialkurserna kommer uppenbarligen att spela en mycketviktig roll i det nya systemet, eftersom behovet av fortbildning för speciellauppgifter i enlighet med vad bl.a. JK har framhållit är framträdande på vissaområden. Detta gäller 1 synnerhet de polismän som avdelas för spaning mot ochutredning av kriminalitet som kan hänföras till den organiserade och denekonomiska brottsligheten. Att i enlighet med vad harframhållit en stor del av denna fortbildning måste ske centralt är givet. Ensträvan vid planeringen bör dock vara att de funktionsinriktadespecialkurserna i all den utsträckning som är möjlig och lämplig förläggs tillregional eller lokal nivå. Vad gäller den övrigautbildningen finns här endast anledning att något berörapolischefsutbildningen. Jag tillstyrker att en översyn av denna kommer tillstånd med den inriktning som utredningen har föreslagit. Underremissbehandlingen har och förordatett ökat inslag av praktisk tjänstgöring i polisdistrikten, medan JK ochpolisstyrelsen i har förordat längre tjänstgöring vidåklagarmyndigheterna. Jag har förståelse för båda dessa synpunkter men ser detsom svårt att inom ramen för en 1 princip oförändrad utbildningstid tiUgodosedessa önskemål. Det torde i stäUet få undersökas om man inte inom nuvarandetidsmarginaler har möjlighet att förbättra och effektivisera de aktueUapraktikinslagen. 1980/81:13 129 undersökasom det finns anledning att ändra den praktiska tjänstgöringen med hänsyn tillden genomförda utbrytningen av länsrätterna ur länsstyrelserna. och flera remissinstanser vill jag understryka vikten av attkonsekvenserna av den nya principorganisationen beaktas även vad gäller denadministrativa personalen inom polisväsendet. Som utredningen har påpekat ökaseffekterna av den samlade verksamheten i den mån denna personal till följd avolika utbildningsåtgärder kan anförtros uppgifter som inte kräver polisutbildning. TillskiUnad från några remissinstanser finner jag inte skäl att förorda någonutbildning 1 egentlig mening för de politiskt valda förtroendemännen 1polisstyrelsen. Däremot är det naturligtvis angeläget att nyvaldaförtroendemän genom polischefens och hans medarbetares försorg på lämpligt sättinformeras om verksamheten 1 polisdistriktet. Ifräga om möjligheterna att samordna polisutbildningen och högskoleutbildningeni övrigt pågår efter regeringens uppdrag en gemensam utredning av rikspolisstyrelsenoch UHÄ. Detta arbete bör fortsätta i enlighet med tidigare givna direktiv.Rikspolisstyrelsen bör redovisa resultatet av arbetet för polisberedningen. Denpraktiska uppläggningen av den nya gmndutbildningen bör sedan statsmakternatagit ställning ankomma på . 2.13 Polisverksamheten vid mycket allvarliga händelser Undersenare år har terrorhandlingar, främst flygplanskapningar och människorov,blivit ett allt vanligare medel för att uppnå politiska och andra syften. Under1970-taIet drabbades även av händelser av detta slag:flygplanskapningen på Bulltofta , Norr-malmstorgsdramat iaugusti 1973 och ockupationen av den västtyska ambassaden . Utredningenframhåller att risken för terrordåd gör det nödvändigt att alltid hålla enhandlingsberedskap pä skilda nivåer. Vid de mycket allvarliga händelser, somdet här är fråga om, kommer som regel extraordinära insatser att krävas fränpolisorganisationen på alla nivåer, dvs. centralt, regionalt och lokalt. Erfarenheternavisar emellertid enligt utredningen att även regeringen har blivit direktinkopplad vid händelser av den art som åsyftas här. Utredningen hänvisar tillregeln 1 11 kap. 6 § regeringsformen (RF) enligt vilken de statligaförvaltningsmyndigheterna, med visst undantag, lyder under regeringen.Utredningen konstaterar att denna bestämmelse ger regeringen möjlighet att gedirektiv om hur polismännen skall användas 1 en krissituation så länge det interör sig om ett ärende som angår myndighetsutövning mot enskild Gfr 11 kap. 7 §RF). 9 1980/81. 1 saml Nr 13. 1980/81:13 130 t.ex.kunna ge polisen order att 1 ett extraordinärt läge storma en byggnad men inteatt gripa en viss person. Utredningen nämner också vad som har brukat kallasden s.k. konstitutionella nödrätten, dvs. den befogenhet som kan föreligga atthandla på ett sätt som avviker från vad som normalt gäller om statsorganensbehörighet, när det 1 ett extraordinärt läge är oundgängligen nödvändigt föratt avvärja fara för liv eller hälsa. I betänkandet föresläs emellertid intenågra ändringar i de konstitutionellt betingade frågor som har berörts nu.Utredningen anser inte heller att man bör Införa bestämmelser som anger undervilka förutsättningar regeringen skall ta över ansvaret för polisverksamheten 1extraordinära situationer. Som skäl för sin ståndpunkt åberopar utredningen desvårigheter som skulle föreligga att på ett lämpligt sätt avgränsatillämpningsområdet för sådana bestämmelser. Utredningen föreslår inteheller någon ändring 1 roll. Styrelsen skall alltså även ifortsättningen ha befogenhet att bestämma om förstärkning från en region annan när förstärkning med större personalresurser behövs. Motsvarande gällerom man på regional nivå inte kan enas 1 en förstärkningsfråga. Hämtöverankommer det på att ge de regionala och lokalapolisorganisationerna allmänna råd om hur polisverksamheten skall organiserasvid särskilt allvarliga händelser. På regional nivå gällerf.n. att genom landshövdingen kan ta över ledningen av personaleninom polisdistrikten i länet samt meddela föreskrifter om polisverksamheten vidallvarliga ordningsstörande händelser eller andra händelser som kräver extraordinärpolisverksamhet eller fordrar särskilda överväganden om hur polisen skallanvändas. Utredningen föreslår inte någon ändring av dessa bestämmelser menanser att dess förslag till regional organisation har uppenbara fördelar isädana här sammanhang, särskilt i fråga om de tre storstadsregionerna, därrisken för terroristaktioner anses mest framträdande. Vad gäller den lokalanivån fäster utredningen uppmärksamheten bl.a. på den s.k. rörligapiketverksamheten, dvs. den verksamhet som bedrivs av polispersonal som harpermanent avdelats för gruppatmlle-ring med hög utryckningsberedskap. Frågan ompiketverksamheten i har prövats avstatsmakterna på gmndval av ett tidigare delbetänkande från utredningen (Ds Ju1977:2). Enligt beslut (prop. 1977/78:100 bU. 5 s. 52-54, JuU1977/78:27, rskr 1977/78:217) skall denna verksamhet vara organiserad i tvåoperativt åtskilda plketgmpper, som huvudsakligen skall fuUgöraordnings-polistjänst av allmän natur men som skall kunna tas i anspråk även vidextraordinära händelser. Enligt utredningen är den sålunda fastlagdaorganisationen tillräcklig för att tillgodose såväl säkerhetssynpunkterna somintresset av hel dygnstäckning. Utredningensöverväganden såvitt avser polisverksamheten vid ex- Prop.1980/81:13 131 traordinärahändelser av det slag som det här är fråga om har fått ett positivt mottagande.Endast på enstaka punkter redovisar en del remissinstanser avvikande mening. Jagdelar liksom praktiskt taget alla remissinstanser uppfattningen att någrasärregler om regeringens roll vid händelser av detta slag inte lämpligen börmeddelas. Som utredningen framhåller skulle det nämligen vara svårt att på ettändamålsenligt sätt avgränsa området för sådana bestämmelser. Dessutom skulleen specialreglering som inte rimligen skulle kunna begränsas till polisen riskera att äventyra förvaltningens självständighet. Det får anses varatillräckligt att 11 kap. 6 § RF ger regeringen befogenhet att lämna direktivför polisens rent faktiska handlande i ett krisläge. Utredningenhar inte föreslagit några förändringar 1 uppgifter vidextraordinära händelser. Enligt styrelsens uppfattning är det emellertid intetillräckligt att styrelsen får lämna allmänna råd om hur polisverksamheten börorganiseras när särskilt allvarliga händelser har inträffat. Rikspolisstyrelsenanser det nödvändigt att styrelsen kan meddela bindande föreskrifter på dettaområde. Enligt min uppfattningtalar övervägande skäl för att man, som utredningen har föreslagit, integenomför någon generell förändring i fråga om befogenheteri det hänseende som är aktuellt . Styrelsen har redan f.n. enligt sininstmktion till uppgift att genom allmänna råd och anvisningar verka för bl.a,planmässighet, samordning och enhetlighet inom polisväsendet. Inom vissabegränsade områden har styrelsen även tillagts rätt att meddela bindandeföreskrifter om hur polisverksamheten skall bedrivas samt att ledapolisverksamhet. Såvitt här är av intresse omfattar föreskriftsrätten bl.a.bevaknings- och säkerhetsarbetet i samband med statsbesök och andramotsvarande händelser. Styrelsen leder även säkerhetspolisens verksamhet. Detär erfarenhetsmässigt så att de aUmänna räd som meddelarhar en stor genomslagskraft i det praktiska arbetet. Det är tydligtatt de extraordinära händelser som här diskuteras ofta utvecklar sig på ettsätt som inte kan fömtses. Detta kräver en snabb anpassning till den uppkomnasituationen, något som medför att på förhand meddelade föreskrifter av bindandenatur inte alltid löser problemen. Om jag alltså avvisar tanken på en genereUrätt för att utfärda föreskrifter för särskilt allvarligahändelser vill jag för den skull inte utesluta att en sådan befogenhet kanbehöva anförtros åt styrelsen för vissa noga preciserade uppgifter. har framhållit får man vid en extraordinär händelse exempelvis enterroraktion inom storstadsregionerna räkna med att huvuddelen av denpolispersonal som sätts in kommer att bestå av polismän från det störstadistriktet i länet. Utredningen ser det som en fördel att denna personal omutredningens val av regional lösning Prop.1980/81:13 132 genomförs kommer att stå under ledning av sin ordinarie polischef vare sig ettIngripande mäste ske inom eller utom det egna distriktet. De komplikationer 1fråga om ledningslinjerna som kan vara förenade med den nuvarande regionalaorganisationen i storstadslänen skulle därmed inte föreligga. Jag har i detföregående förordat att utredningens förslag till regional lösning genomförs 1Stockholms län, där också risken för terroraktioner är särskilt stor. Underpolisberedningens arbete får undersökas om några särskilda organisatoriska ätgärderbehöver vidtas i . Rikspolisstyrelsenhar 1 sitt remissyttrande anmärkt att beredskapen mot terroraktioner av olikaslag inte är tillfredsställande och att piketen 1 intefyller de krav som. måste ställas på en Insatsstyrka 1 sådana sammanhang. Ilikhet med utredningen är jag emellertid f.n. Inte beredd att frångåstatsmakternas gjorda ställningstagande till piketverksamheten iStockholms län. Däremot är jag ense med utredningen och flera remissinstanserom behovet av planering och utbildning. Ett värdefullt bidrag till utbildningenbör f.ö. kunna lämnas genom att man, som utredningen föreslår, söker meraplanmässigt dokumentera och sprida erfarenheterna från polisverksamheten vidextraordinära händelser.