prop · G40313 · 1980-12-31 00:00:00 — JKframhåller att regelsystem 1 fråga om förundersökning ibrottmål tillkom då polis- och åklagarväsendet var organiserat påett annat sätt och befattningshavarna hade en annan kompetens . Vidförstatligandet av polisväsendet och klyvningen av den gamla organisationen 1helt åtskilda polis- och äklagarorganisationer gjordes endast en begränsadöversyn av reglerna om fömndersökning. En av JK ledd arbetsgmpp inomjustitiedepartementet har under sitt arbete konstaterat att samarbetet mellanpolis och åklagare ofta är otillräckligt (se Ds Ju 1979:15). JK har inte haftmöjlighet att bilda sig någon slutlig uppfattning 1 ämnet men vill väcka fråganom Inte en översyn av hela fömndersöknlngsförfarandet är påkallad. Möjligenskulle en sådan översyn kunna kombineras med den fortsatta beredningen avpolisutredningens förslag. RPSdelar utredningens uppfattning att polisens brottsutredande verksamhet ärbetydelsefull och att en hög uppklarlngsprocent har stor brottsavhållandeeffekt. Särskilda ansträngningar måste ske för att öka antalet uppklaradebrott. Det är även viktigt att avkrlminaliseringen av mindre straffvärdahandlingar fortsätter. Stor återhållsamhet med att straffsanktionera nyahandlingssätt vars straffvärde kan sättas 1 fråga bör iakttas. För att påskyndaoch effektivisera fömndersöknlngsförfarandet kan det vara lämpligt att ipolisdistrikt som är särskilt brottsbelastade inrätta jourgmpper avutredningspersonal som i anslutning till en brottsanmälan kanpåbörja och om sä är möjligt även avsluta en fömndersökning utan dröjsmål.Sådana jourgmpper har inrättats i några större polisdistrikt. Erfarenheternaav verksamheten är enligt RPS goda. Prop.1980/81:13 191 Polisensutredningsverksamhet berör, framhåller RRV, givetvis 1 hög grad åklagarna.Dessa är avnämare av utredningsarbetets resultat och leder i viss utsträckningutredningarna. Åklagarna har därför ofta i enskilda utredningar mera styrandefunktioner än vederbörande polischef. Skäl skulle därför kunna finnas attsammanföra polisens utredningsavdelningar med åklagarväsendet. Exempel på sådanorganisation finns också 1 flera länder. Utredningen har emellertid över huvudtaget inte diskuterat denna fråga. RRV finner detta vara en brist. Enligtlänsåklagaren i har det inte sällan visat sig att enbrottsutredning som börjat i ett distrikt har förgreningar 1 ett annatdistrikt. Motsvarande förhållande kan gälla regioner emellan. I sådanasituationer har ofta förekommit, att man Inom varje distrikt respektive regiononödigt velat begränsa arbetsuppgiften till det egna distriktet eller regionen.Mycken tid har 1 sådana sammanhang spillts på meningslösa diskussioner omvilket distrikt eller vilken region, som haft huvuddelen av den brottslighet,som skolat undersökas. Det förefaller vara av synnerlig vikt att Inskärpa attdet egna distriktets eller den egna regionens Intressen 1 sådana situationeraldrig får gå före lösandet av uppgiften på det för polisverksamheten i sinhelhet bästa sättet. Genomden rotelindelnlng som tillskapats genom centrala beslut har enligtlänsåklagaren i en lösning åstadkommits som i hög grad minskareffektiviteten i utredningsverksamheten. Samme misstänkte, som misstänks förbrott hörande till olika rotlars utredningsområde, handläggs på den genomorganisationsplanen bestämda roteln. Detta leder icke sällan till att denmisstänkte skall eftersökas av utredningspersonalen vid skilda tillfällen. Medden svårighet som föreligger att anträffa människor och få dem attInställa sig till ett förhör har de organisatoriska fömtsättningarna lett tillett framför allt 1 de medelstora och mindre distrikten omfattande dubbelarbete,som väl kommer till synes genom den mycket olika redovisningen av utredningartidsmässigt, ehum brotten kunnat ske ungefär . Ett uttalatönskemål skulle vara, att en utredningsman behandlade samtliga utredningarbeträffande samme misstänkte. Olägenheterna av den stränga rotelindelningen ochmurarna mellan rotlarna kunde väl i viss mån minskas genom ett samråd mellan deolika utredningsmännen inom de olika rotlarna, men detta låter sig merendelsicke göra genom att de var för sig planerat sitt arbete och även på grund avbortovaro av olika anledningar. Enligtlänsstyrelsen i år det väsentligt att insatserna mot den grövrebrottsligheten såsom narkotikabrottslighet samt ekonomisk och organiseradbrottslighet ökas och effektiviseras. Utvecklingen beträffande dessa former avbrottslighet inger allvarlig oro. När det gäller motåtgärder harpolisorganisationen inte 1 tillräcklig grad anpassat sin organisation tillutvecklingen och såväl organisatoriska som andra åtgärder måste vidtas, t.ex.utbildning av personal samt en ökad användning av utomstående experter. Länsstyrelseni län framhåUer att utredningsverksamheten är resurskrävande, varförallt bör göras för att se över metodiken. Utredningen angriper i dettaavseende icke problematiken på djupet. De relativt begränsade resurser, somstår till förfogande och allt framgent kommer att vara disponibla för"inre arbete", måste användas på ett annat sätt än som hittillsskett. Begreppen omedelbarhet och muntlighet. 1980/81:13 192 somvar två av ledstjärnorna när den nya rättegångsordningen Infördes för 30 årsedan, har blivit åtskilligt förfuskade. Det är en allt annat än snabb processvi har . Kraven på skriftligt material från polisens sida ökar ständigtfrån åklagarnas och domstolarnas sida. Givetvis måste rättssäkerhet ochmänniskans rätt till integritet sättas i främsta mmmet, men det borde inte skepå bekostnad av humanitet. Det är inhumant med den långa tidsrymd som hinnerförflyta mellan tidpunkterna för gripande och påföljd. Omedelbar instäUelseinför den dömande Instansen med direkta muntliga förhandlingar och principielltomgående verkställighet av påföljd borde eftersträvas. Om en upprustning ägdemm på detta område, kunde utredningsverksamheten förenklas. De polisiära Insatsernakunde då koncentreras till brotts- och olycksförebyggande yttre verksamhet 1övrigt, vilka skulle öka risken för upptäckt och ertap-pande. i Skaraborgslän påpekar att ett framgångsrikt resultat av en polisutredning ofta ärberoende av uppgifter från allmänheten. Det kan klart konstateras attallmänheten blivit mer obenägen att lämna sådana uppgifter. Detta är en mycketallvarlig utveckling och man måste försöka finna vägar för att aktiveraallmänheten härvidlag. Samma uppfattning redovisar Föreningen . Polisstyrelsen i anser att polisens möjligheter att få tipsfrån allmänheten säkert skulle kunna förbättras genom de kontakter som kanskapas i övervakningsverksamheten. Ett nära samarbete mellan kriminal- ochordnings-avdelningarna och ett ändamålsenligt Informationsutbyte skulle ge polisenmöjligheter att på ett mera fullständigt sätt utnyttja kontakten medallmänheten. Detta är en gammal och grundläggande idé om hur polisverksamhetbör fungera, men polisen har i alltför hög gradmist möjligheterna att arbeta på sådant sätt. Länsstyrelseni län Invänder mot utredningens påstående att ett betydande antal brottkommer att förbli ouppklarade oavsett hur stora resurser som ställs tillpolisens förfogande för utredningsverksamheten. Detta påstående är säkertriktigt beträffande brott av typen tillgrepp av cykel och tillgrepp avtillbehör till fordon. anser emellertid att del beträffande deflesta andra brott finns ett starkt samband mellan möjligheterna alt klara uppbrotten och tlUgången på kriminalpolispersonal. Om större utredningsresurserställs till polisens förfogande, torde uppklaringsprocenten i de flesta fallmed undanlag för de fömt nämnda brotten stiga avsevärt. Enligtlänsstyrelsens i uppfattning är uppklaringsprocenten avantalet begångna brott så låg att det inte kan komma i fråga att minskapolisens nuvarande utredningsverksamhet. Västeråskommun tar upp frågan om särskild utredningspersonal för ungdomar, s. k.ungdomsrotel. Sädana får nu Inte Inrättas utan RPS:s medgivande. I Västeråsfinns sedan någon rid en ungdomsrotel, som handlägger alla ärenden som rör barnoch ungdom med undantag av narkotikabrott och trafikbrott. Rotelnarbetar i intim kontakt med socialarbetare även lokalmässigt ocherfarenheterna tyder på en positiv effekt i arbetet på att nedbringaungdomskriminaliteten. Samarbetet kan framför allt förkorta tiden mellanpolisutredning och social åtgärd, vilket kommunen anser värdefullt ur flerasynpunkter. Flerapolisstyrelser, bl. a. polisstyrelserna i och , Prop.1980/81:13 193 anseratt polisutredningen har försummat en del problem som har stor betydelse förutredningsverksamheten. Det gäller rekryteringen till kriminalavdelningarna,brottsspaningen och resursanvändningen. a. polisstyrelsen i pekarpå att utredningsverksamheten är så attraktiv bland polismännen,sannolikt beroende på lönesättningen. Även överåklagaren i ochlänsåklagaren i tar upp frågan om personalläget påkriminalavdelningarna. Ävenbland polisstyrelserna anser många att en utökning av resurserna kan ökaeffektiviteten och leda till en bättre uppklarlngsprocent. Ett gott exempel pädetta är enligt polisstyrelsen i utökningen av narkotikarotlarna, vilkethar gjort att man åtminstone kan hålla en viss balans beträffande den illegalanarkotikahanteringen. a. polisstyrelsen i Ifrågasätter om det intebehövs en kriminaltekniker 1 varje polisdistrikt. Eninte sällan återkommande uppfattning bland polisstyrelserna är att någraytterligare åtgärder för att utvidga möjligheterna till åtalsunderlå-telse,förundersökningsbegränsning och rapporteftergift inte bör vidtas för attavlasta den brottsutredande verksamheten. Man menar att detla kan leda tillminskad respekt för gällande lagar och förordningar och till minskat förtroendeför polisens verksamhet. Polisstyrelseni finner tiden mogen för att prioriteringsbeslut ges genomslagskraftgenom hela rättsmaskineriet, alltså även åklagar- och domstolsväsendet. Polisstyrelseni anser att prioriteringen av polisverksamheten, inte minst påutredningssidan, redan har drivits så långt som det är möjligt utan atträttssäkerheten kommer i fara. Polisstyrelsen i påpekar attutredningsverksamheten till icke oväsentlig del styrs av gällande förtursreglersåsom frihetsberövanden, kända gärningsmän och förtursmål. Polisstyrelseni fäster uppmärksamheten på att en stor del av spaningsrotlarnasresurser har fått sättas in på annan verksamhet såsom undervisning 1 lag ochrätt samt extern information och kontaktverksamhet. För att bedriva enmeningsfull spaning exempelvis beträffande narkotikabrotttsllgheten krävsenligt polisstyrelsens mening dels att resurserna medger att spaning kan skedygnet runt, dels en omsättning på såväl personal som fordon förspaningsverksamhet. Nuvarande enheter inom flertalet polisdistrikt inom länetär för små för att effektivt kunna fylla de krav på spaningsinsatser som krävsför att avslöja den mer komplicerade brottsligheten av . Viss samordningmed granndistrikt och med rikskriminalen förekommer . Denna sker dockendast sporadiskt om man undantar länsnarkotikagruppen. Med oförändraderesurser krävs enligt polisstyrelsens mening ett vidgat samarbete i organiseradeformer för att spaningsenheterna i de små och medelstora distrikten skall kunnafylla sin uppgift. Med hänsyn lill den risk som föreligger att spaningspersonalefter hand blir igenkänd i hemdistrikten är en ökad personalomsättning påspaningsrotlarna önskvärd. En ökad samordning med andra distrikt inom länetborde bidra till att undanröja dessa missförhållanden. Polisstyrelseni är inne på samma linje. Spaningsrotlarna, vars insatsersplittras på helt annan verksamhet, företrädesvis handräckningsuppdrag, måsteges tillfälle att ägna sig praktiskt taget uteslutande åt spaning. Utredningensförslag att avlasta polisen en del arbetsuppgif- 13 1980/81. 1 saml Nr 13. 1980/81:13 194 terär härvidlag ett steg 1 rätt riktning. Samma uppfattning redovisas avFöreningen . Polisstyrelseni ifrågasätter om inte brottsspaningen bör åvila utredningsrotlarna.Denna fråga bör utredas och nuvarande organisationsformer ses över. Liknandefrågeställningar tas upp av i och . Polisstyrelsen i framhåller att en fömtsättning för enökad uppklarlngsprocent är en effektivt fungerande spaningsenhet för sävälallmän som riktad brottsspaning. En möjlighet till rationalisering kundetänkas bestå i att brottsspaning bedrivs genom de utredande rotlarna och attspaningsverksamheten hos spaningsroteln koncentreras till allmän spaning. Ävenpolisstyrelsen i framför organisatoriska synpunkter. Rotelindelningenoch ärendegmpperingen 1 sin nuvarande form är inte helt lyckad genom attärendegmpperingen är för hårt styrd. Detta medför svårigheter när en rotel fårtoppbelastning. En mjukare ärendegruppering skulle underlätta prioriteringenoch leda till en jämnare utredningsbalans mellan rotlarna. Polisstyrelsenberör 1 sammanhanget även möjligheterna att integrera spanarna iutredningsarbetet genom tillskapande av pollsledda arbetslag efter ungefär delinjer som 1 det föregående har redovisats av 1 . Även blandpolisstyrelserna, bl. a. polisstyrelsen i , påtalas den tilltagandeoviljan att över huvud taget lämna uppgifter till polisen och att dettaallvarligt försvårar utredningsarbetet. a. polisstyrelsen i pekar pådet dagliga problemet för utredningsmännen att få fram vittnen som är bereddaatt träda fram inför domstol och berätta om sina iakttagelser. Målsägande ochvittnen måste därför få samhällets stöd och skydd på ett bättre sätt än nu.Polisstyrelsen i pekar 1 sammanhanget på behovet av att justeravittnesersättningarna. LOser utredningsverksamheten som en av polisens viktigaste uppgifter som börprioriteras därefter. Det är också viktigt att polisen 1 sinutredningsverksamhet prioriterar allvarligare brott framför mindre allvarliga.Detta innebär t. ex. att organiserad och ekonomisk brottslighet,narkotikabrottslighet, vålds- och sedlighetsbrottslighet samt grova stölderbör prioriteras. TCO framför liknande synpunkter. /SRanser att det kunde gagna hela rättsväsendet om prioriteringarna då det gällerbeivrandet av brott kunde samordnas mellan polis, åklagare och domstolar. anser att vid sidan om att förundersöknings-ledningen i störreutsträckning anförtros polisen det skulle bidra till en lösning avprioriteringsproblemen om man inom utredningsrotlarna bildar fastaarbetsledarfunktloner på kommissionsnivå polismannaledda arbetslag beståendeav utredningsmän, spanare och administrativ personal. Det fortsattautredningsarbetet skulle underlättas väsentligt genom den driftsenhet/jourgruppsom förbundet förordat 1 avsnittet om övervakningsverksamheten genom attutredande personal i primärskedet handlägger och 1 många fall även slutföralla typer av ärenden. Den nuvarande strikt markerade rotelindelningen medhårt specificerad ärendegruppering medför en påtaglig risk förfelprioriteringar av utredningsbalansen 1 stort. Rotelgränserna Innebär ocksåofta Irritationsmoment då toppbelastningar vid viss rotel behöver åtgärdas. Enflexiblare rotelorganisation och större rörlighet beträffandeärendegrupperingen medför bättre möjligheter till meningsfylld prioritering ochhöjer effek- 1980/81:13 195 tlvlteten.Det av utredningen föreslagna systemet med "fri resurs" underlättarmen undanröjer icke helt de påtalade olägenheterna, anser förbundet. Enspecialisering är med hänsyn till personalresurser och arbetsbelastning i ochför sig helt oundviklig. Alltför hårt driven leder den dock till både tids- ocheffektivitetsförluster. Föreningen anser att en intensifierad brottsförebyggande verksamhet paradmed större möjligheter till flexibilitet i utredningsorganisationen och tillresursfördelning av personal bör kunna bidra till en högre effektivitet 1utredningsverksamheten. 3.3.2Medverkan av administrativ personal Utredningensförordande av en fortsatt överföring av utredningsuppgifter till denadministrativa personalen har fått ett blandat mottagande. De flestaremissinstanserna är 1 och för sig positiva till utredningens förslag.Föreningen således i princip positiv till vidgadutredningsverksamhet för den administrativa personalen och räknar med att dettaskall medföra effektivitetsvinster. Föreningen och flerapolisstyrelser anser dock att man nu har nått så långt på den inslagna vägenatt ytterligare positiva effekter som skulle stå att finna enbart ärmarginella. Några polisstyrelser motsätter sig av bl. a. rättssäkerhetsskäl ettfortsatt överförande av arbetsuppgifter till administrativ personal. Svenska polisförbundetanser att den nuvarande användningen av kvalificerad administrativ personalinom vissa utpekade specialområden starkt kan ifrågasättas. De utpekadeområdena är ofta sådana som är på väg att övertas av andra myndigheter ellerrör ärendetyper som vid prioritering hamnar långt ner på skalan. Ett bättreutnyttjande av arbetskapaciteten skulle enligt förbundet och flera andraremissinstanser kunna åstadkommas om den administrativa personalen i ställetIngick 1 kommissioner, dvs. polismannaledda arbetslag sysselsatta med svårareutredningar. Även i sådana utredningar ingår arbetsuppgifter som intenödvändigtvis fordrar polisutbildning, t. ex. ärendeadministration, enklareförhör, sammanställningar och kontroller av olika slag. menaratt ett sådant system med kommissioner skulle innebära betydligt merautvecklingsbara funktioner än den tillämpade ordningen. Känslan av attdelta 1 ett arbetslag som sysslar med ur prioriteringssynpunkt angelägnautredningar borde också Innebära större arbetsmotivation än vad som kan blifallet med hitfills tillämpade snäva gränser och rutinbetonade ärendetyper. Statstjänstemannaförbundetå andra sidan vill starkt understryka utredningens rekommendation i ämnet.Enligt förbundet har traditionellt tänkande i vissa distrikt hindrat en ökadomfördelning. Förbundet menar att man genom att utnyttja den reserv som finns1 den administrativa personalen skulle kunna utnyttja polismännen bättre ochsätta in dem på det mera kvalificerade reguljära polisarbetet. Fömtomarbetsuppgifter som inte anses kräva polisutbildning men som utförs av polismänfinns även sådana arbetsuppgifter som inte kräver fullständig polisutbildningoch där man med relativt måttliga utbildningsinsatser skulle kunna geadministrativ personal möjlighet att utföra dessa. Förbundet är övertygat omatt man på detta sätt skulle kunna bidra till att förbättra uppklaringsprocentenoch pekar även på fördelarna för den berörda personalen i fråga omarbetstillfredsställelse och personlig utveckling. 1980/81:13 196 länsstyrelser och polisstyrelser anser att en viss varsamhet bör iakttasmed att överföra utredningsarbete till administrativ personal. Det finnspolismän som av hälsoskäl eller andra anledningar kan utföraegentlig polisverksamhet. Det är då värdefullt att det finns "reträttplatser"för dessa polismän. På en del håll menar man också att utredningens resonemangutgår från att den administrativa personalen f. n. är undersysselsatt och attden traditionella administrativa arbetsbördan får bäras av färrebefattningshavare . RPS,som anser att man för att minska arbetsbördan för den utredningspersonal somär polisutbildad bör överväga att föra över flera utredningsuppgifter tilladministrativ personal, pekar på utbildningsbehovet. Möjligheterna att arbeta1 kommissioner, sammansatta av polismän och administrativ personal, börnärmare undersökas av polisberedningen. 3.3.3 Ledningen av förundersökningarna Fråganom polismyndigheterna i ökad utsträckning skall överta ledningen avförundersökningarna har tilldragit sig avsevärt intresse. De flesta anslutersig till utredningens uppfattning att det finns utrymme för att låta polisenleda hela förundersökningen vid fler brottstyper än f. n. men att det intefinns skäl att generellt flytta över förundersökningsledningen frånåklagarväsendet till polisen. Några enstaka polisstyrelser förordar alt ingaändringar görs i de nuvarande anvisningarna. Förhållandevis mångaremissinstanser vill gå så långt att förundersökningsledningen generelltövergår till polisen. a. åklagarhåll framhålls att det praktiskavärdet av att låta polisen leda fler förundersökningar är begränsat och att detsnarast finns ett behov av en aktivare åklagarinsats under fömndersökningen änf. RÅhänvisar inledningsvis till den principiella absoluta åtalsplikt som har ålagtsåklagaren enligt . Även 1 de fall, då fömndersökningen leds avpolismyndighet i mål av enkel beskaffenhet, är det åklagaren som skall avgöraom ett processuellt brottmålsförfarande skall bli följden av en avslutadfömndersökning. RÅ konstaterar vidare att inte heller polisutredningen uttalatsig för en principiell ändring av kompetensfördelningen. Även omundersökningsledarskapet inrymmer viktiga rättssäkerhetsaspekter framstår det med den ordning vi har med gemensamma anvisningar av RÅ och RPS rörandefömndersöknln-gens ledande som naturligt att en översyn görs, när förhållandenakan ge anledning därtill. Kan man med iakttagande av regleroch grundprinciper och med vederbörligt hänsynstagande till rättssäkerheten iden praktiska tillämpningen vidga den ram, som gäller för polismyndighetsbehörighet att självständigt leda förundersökningen, skall man enligt RÅ:smening vara öppen härför om en sådan åtgärd kan antas medföra praktiska ochrationella fördelar i den brottsutredande verksamheten. Motsvarandeuppfattning redovisas av Föreningen , som dock understrykeratt en utredning i ämnet måste vara förutsättningslös. Detfinns enligt överåklagaren i Slockholm endast ett mycket begränsat utrymme föratt låta polisen leda förundersökning beträffande ytterligare brott än vad somnu gäller i . Ingenting skulle vara att vinna 1 effektivitet med envidgad behörighet för polisen 1 detta hänseende. Enligt överåklagarens meningkan det inte heller komma Ifråga att ge Prop.1980/81:13 197 polisenvidare befogenheter än vad som tillämpas när det gäller särskilda åtgärderoch beslut i de förundersökningar som den leder. Liknande synpunkter förs framav länsåklagarna i och samt länsåklagaren förspeciella mål . Överåklagareni anser alt den avvägning som skett 1 de särskilda anvisningar somgäller för och bör kunna vara normerandeför hela riket. En väsentlig ökning härutöver av antalet brottstyper medpolisen som undersökningsledare skulle rubba principen för den nuvaranderättegångsordningen 1 brottmål utan att Innebära några påtagliga fördelar. DeInskränkningar i polisens rätt till undersökningsledning som bl. a. särskildåtalsprövning utgör är emellertid arbetshämmande faktorer som bör kunna bli föremålför översyn och lättnader. Länsåklagareni kan inte oreserverat ansluta sig till utredningens tanke altutvidga möjligheten för polisen att vara förundersökningsledare. Bestämmelsen1 om att detta får ske endast i mål av "enkelbeskaffenhet" bör vara riktgivande. Vad som avses härmed bör från tid tillannan prövas och anges som skett genom särskilda anvisningar. RPSpåpekar att det från många polisdistrikt har hävdats att all ledning avfömndersökning 1 brottmål bör ankomma på polisen. Som skäl anges att det ärpolisen som har överblicken över brottsläget 1 polisdistriktet och attpolispersonalen numera har en utbildning som gör den kompetent för uppgiftenatt leda alla slag av fömndersökning. Även om RPS förstår denna Inställning kanfrågan om förundersökningsledning icke ses enbart mot denna bakgmnd. För allkunna ta ställning till olika straffprocessuella frägor under förundersökningenkrävs en ingående kännedom om domstolarnas praxis. En så radikal förändringskulle vidare strida mot de principer som bär upp . Enligl RPS:s uppfattning bör i stället antalet typer av brott vid vilka polismyndighetkan fungera som förundersökningsledare utökas. RPS hänvisar till en då pågåendeöversyn av anvisningarna 1 samarbete mellan RPS och RÅ. Blandlänsstyrelserna är opinionen delad. En del biträder utredningens uppfattningmedan andra är tveksamma till en utvidgning i förhållande till den nuvarandefördelningen, som anses fungera bra. i ansersålunda att en utvidgad kompetens för polisen kräver en bättre utbildning än f.n. Rättssäkerheten och enhetligheten vid rättstillämpningen måste enligtlänsstyrelsens mening ständigt betonas.