prop · G4033 · 1980-12-31 00:00:00 — Utredningen har alltså i författnings-förslagetintagit bestämmelser av den nu redovisade innebörden. Bestämmelserom inhämtande av yttrande från intresseorganisation eller liknande finns också i annan lagstiftning såsom skeppskla-rerarförordningen (1934:119) och förordningen(1940:910) om yrkesmässig trafik. förekommer inuvarande tillämpning att en tillståndsprövandemyndighet - polismyndighet eller, i andra instans, - gett tillstånd till handel i ärenden,där enligt en striktare bedömning såinte bort ha skett. I sådana fall är det svårtatt få en omprövning till stånd.Har tillständ vägrats på alltför hårda grunder av första eller andra instans, finns som angivitsalltid möjlighet för sökanden att överklaga. Utredningen har övervägt om manskulle kunna tillskapa en anordning som skulle göra det möjligt att få till stånden omprövning även i fall av den först angivna karaktären. Manskulle kunna tänka sig nägon slags företrädare förde allmänna intressena som på eget initiativ skulle kunna överklaga en tillståndsmyndighets beslut att ge tillstånd.Exempel på sådana anordningar finns pä vissaandra områden; här må nämnas naturvårdsverketsmöjlighet att föra talan i vissa fall. Emellertid har utredningeninte funnit tillräckliga skäl föreligga attnågot liknande genomföres på förevarande lagstiftningsområde. kan i viss mån fylla bevakningsuppgiften genomatt göra föreställningar till myndigheten, om manskulle finna att en olycklig praxis kan vara att befara. Beslut av polismyndighet enligt den nuvarande förordningen kan som nämnts överklagashos och därifrån föres, i händelseav missnöje hos part, ärendet till regeringen. Helt naturligt bör ocksåärenden avgjorda av polismyndighetenligt den Prop.1980/81:3 166 av utredningen föreslagnalagstiftningen i andra instans handläggasi länsstyrelserna. I fråga om överklagandeav länsstyrelsebeslut är det mera tveksamt om man skall följa den nuvarande ordningen. Såvitt gällerärenden enligt den nya skrothandelsförordningen blir det framför allt frågaom tillständ att driva handel. Ett avslaginnebär en inskränkning i näringsfriheten.Det kan förefalla rimligt att säga att en sådanfråga i sista instans skall prövas av regeringen. Vidare torde, när det gällerärenden på vissa andra områdensom handläggs av polismyndigheten, prövningen i sista instans tillkomma regeringen.Exempel härpå är vissa ärenden enligt vapenlagen och lagen om bevakningsföretag. A andra sidan finns ju en klar strävan att ur arbetssynpunkt avlasta regeringen frän mera detaljbetonade ärenden. Antalet besvärsärenden i sista instans torde emellertid bli ganskabegränsat. Som nämnts förekomunder i handelsdepartementetsammanlagt 34 ärenden enligt den nuvarande förordningen. Alternativet till regeringen som sistainstans skulle vara kommers kollegium. Mot detta alternativ kan möjligen anföras,att det kan förefalla något oegentligt att låta ett beslut av överprövas av en närmast jämställd myndighet, ett centralt ämbetsverk. Exempel härpå finns dock. Så överklagas länsstyrelses beslut i ärenden om försäljning av spritdrycker m.m. hos . Utredningen har stannat vid att föreslå en oförändradinstansordning för såväl ärenden enligt den nya skrothandelsförordningensom ärenden enligt förordningen om handel med begagnade varor. Författningstexten har utformats i enlighet härmed. Dock har utredningen i specialmotiveringen upptagit författningstext till en alternativ besvärsordning med kommerskollegium som i princip sistainstans. 1980/81:3 167 15 REDBARHETS- OCH LÄMPLIGHETSPRÖVNINGEN VID SKROTHANDELSTILLSTÅND M.M. Enligt den nuvarande skrothandelsförordningen måtillstånd för handel med skrot och begagnat gods ges till bolag eller ekonomisk förening samt enskild person som har gjort sig känd för redbarhetoch ordentlighet och även i övrigt finnes lämplig.Bestämmelsen om lämplighetsprövningär alltså tillämplig endastpå fysisk person. Någon annan bestämmelseav liknande innebörd för bolag och ekonomisk förening finnsinte. Som tidigare framgått- bl.a. genom svaren på utredningens enkät (se avsnitt 11.2) - har från åtskilliga håll gjorts gällandeatt bedömningen av redbarhet och lämplighet vid tillståndsgivning ibland skötts alltför släpphänt och att härigenomför verksamheten ej lämpliga personer fåtttillstånd till handel med skrot ellerbegagnat gods. Det har vidare påpekats atttillstånd enligt skrothandelsförordningen ibland synes ha beviljats klart olämpliga personer av sociala skäl, vilket sägsvara helt förkastligt och öka riskerna föroegentligheter. Det har också från polisen påfältet och branschföreträdare aagettsvara en brist att nägon form av lämplighetsprövninginte är föreskriven i författningen för juridiska personer. Beträffande dessa har man att hålla sig till prövningenav lämpligheten hos föreståndarenvilken är obligatorisk för bolags eller ekonomisk förenings rörelse.Emellertid har detta, påpekas det, ibland inte varittillfyllest, eftersom rörelsen i verkligheten dirigerats avägare eller andra intressenter som intevarit lämpliga. Polisen har inga verkligasanktioner mot dessa. I avsikt bl.a. att inhämtasynpunkter på ärendeberedning och lämplighetsbedömning fogades till utredningens enkät, som tidigare nämnts,en promemoria innehållande anvisningar för beredning av Prop.1980/81:3 168 Promemorian, som hadeutarbetats av den i tidigare verksammaskrotkommissionen, upptog ett femtontal punkter med utförliga anvisningar om kontroll av den sökandes personliga förhållanden säsom mantalsskrivningsort, anställning, körkorts-och fordonsinnehav, skatteför-hållanden, ekonomiska möjligheter att driva den tilltänktaverksamheten samt om kontroll hos olika myndigheter och register. Många polisdistrikt har i sina enkätsvar angett att de helt eller delvis följer de principer och rutiner som upptas i promemorianvid ärendeberedning. Några distrikt har till svaren fogat egna anvisningarför beredning av ärenden; dessa anvisningar överensstämmertill viss del med promemorian. Frännågra distrikt har gjorts invändningar mot promemorian bl.a. därför att denanses alltför omfattande och. delvis avser förhållanden somsnabbt ändras, såsom exempelvis uppgifter om fordon. Från flera distrikt har önskemål framförts om centralt utfärdade anvisningar för ärendeberedning och lämplighetsbed'ömning för att härigenomsöka åstadkomma enhetligare praxis i bl.a. tillståndsärenden. Som framgär av avsnitt12.2 i utredningens allmänna motivering föreslårutredningen att tillståndstvång skall bibehållas endast för handeln med skrot. Någon prövning av lämpligheten blir alltså inte aktuell för handlare med begagnade varor.Utredningen hänvisar till nämnda avsnitt beträffandeskälen för utredningens förslag härutinnan. För att de allmänna syftena med regleringen av skrothandeln -nämligen att avsättningenav stöldgods skall försvåras och attskrothandeln i övrigt drivs i enlighet med gällande föreskrifter- skall kunna uppnås, bör personer olämpliga att driva skrothandel i görligaste månhindras från att yrkesmässigt syssla därmed.En lämplighetsprövning äralltså nödvändig. Denna prövning avseende redbarhet och lämplighet i övrigtmåste göras omsorgsfullt och noggrant. Sökandensallmänna laglydnad måste därvid tillmätas betydelse. Brott som häleri och andra egendomsbrott bör normalt anses diskvalificerande, såvida inte brotten ligger långt tillbaka i tiden och inga anmärkningar förekommitdärefter. Avser ansökan förnyelse av uppköpartillstånd eller har sökandentidigare drivit rörelse av annat slag kan vederbörandes vilja att 1980/81:3 169 ide sammanhangen efterkomma myndighets föreskrifter och påbud beträffandemervärdeskatt m.m. få betydelse för bedömningen av förnyelse av uppköpartillstånd (som gäller högst i sänder)eller av lämpligheten att driva skrothandel. Om exempelvis enuppköpare har underlåtit att inleverera mervärdeskattav inte endast obetydlig omfattning kan det vara ett skäl tillatt inte förnya tillståndet. Detsamma bör gälla om enskrothandlare på annat sätt bryter mot momsskattebestämmelsernai mera utpräglad grad. Beträffande frågan omtillstånd till handel med skrot av sociala skäl vill utredningen uttalaatt vid beviljande av tillstånd de allmänna kraven på redbarhet och lämplighet bl.a. i fråga om allmän laglydnadinte får åsidosättas eller förbises. Inom ramen ftir dessa krav böremellertid i vissa fall sociala skäl kunna tillmätas betydelse vid bedömningen. Härvid måste hänsyn tastill arten och omfattningen av den tilltänkta verksamheten. Sociala skäl medanknytning till sökandens personliga förhållanden ifråga om kunskaper, utbildning m.m. kan dä ibland vinna rimligtbeaktande. Medhänsyn till vad som påtalats om svårigheterna ibland beträffandejuridiska personers verksamhet anser utredningen det erforderligt att vid fråga omtillstånd för juridisk person också företagetsom sädant, alltså den juridiska personen, och inte endast den tilltänkte föreståndaren för rörelsen prövas medavseende på lämplighet att driva skrothandel. Man måste harimliga garantier för att företaget kommer att driva rörelsen på ett riktigtsätt och med iakttagande av de särskilda regler som finns förskrothandeln. I prövningen ingår alltså att Éiedöma lämpligheten hos styrelseledamöter ochandra personer med avgörande inflytande i företaget. Det bör också tillsesatt föreståndaren har sädan ställning inom företaget att han självständigt kanutöva den kontroll över verksamheten som är erforderlig enligt skrothandelsförordningen.Vid lämplighetsprövning av juridisk person måste hänsyn också tas tillde bakomliggande ägarförhållandena. Om det finns skäl tillantagande att bulvanförhällande föreligger kan olämplighet hos de egentligaintressenterna medföra att ansökan om skrothandelstillstånd bör avslås. Prop.1980/81:3 170 Exempel på lämplighetsprövningav juridisk person i annan lagstiftning finns i bestämmelserna i lagen (1919:240) om fondkom-missionsrörelse och fondbörsverksamhet,skeppsklarerarförordning-en (1934:119) och lagen(1974:191) om bevakningsföretag. Bestämmelser om lämplighetsprövningupptas i 4 § i förslaget till förordning om handel med skrot. Ianslutning till vad som gäller får tillständges till enskild person som gjort sig kändför redbarhet och som även i övrigtfinnes lämplig. Uttrycket "ordentlighet"som återfinns i 3 § i den nuvarande förordningen har inte medtagits i förslaget.Någon ändring i sak är dock inte avsedd. Beträffande juridisk person sägs i förslagetatt tillstånd får även beviljas sädan person som finnes lämplig förverksamheten. Samtliga länsstyrelseroch polisdistrikt har i samband med utredningens enkät fått del avSkrotbranschens nämnds översikt av de bedömningsgrunder som nämnden tillämparvid besvarandet av remisser i skrothandelsärenden;en sammanfattning av innehållet i översikten återfinnsi avsnitt 11.2. Utan att utredningen ställersig bakom alla uttalanden som görs i översikten, vill utredningen framhålla att den innehålleråtskilliga synpunkter som kan varaav värde för polisen vid prövning av skrothandelstillstånd. Beträffande beredningen av skrothandelsärenden införtillståndsprövningen erinrar utredningen om att samtliga länsstyrelser och polisdistrikt i landet fått del av den promemoria med anvisningar för ärendeberedning,som utarbetats av den i län tidigare verksamma skrotkommissionen, i sambandmed att utredningen gjorde sin enkät.Dessa anvisningar torde kunna tjäna somunderlag för riktlinjer för ärendeberedningen.Med hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet och den personkännedomsom finns i vissa distrikt torde dock beredningen ofta kunna göras mindre ingåendeän vad som anges i dessaanvisningar. Från olika håll har önskemål framförtsom centralt utfärdade anvisningar om ärendeberedning och tillståndsprövning. Det är möjligt att sådana anvisningar skulle vara till nytta och kunna bidragatill en enhetlig tillämpning av förordningen. Prop.1980/81:3 171 ningar mäste dock medhänsyn till de olikartade förhållanden sområder inom skilda distrikt varamycket flexibla och de får inte vara tvingande. Skulle detvisa sig vara erforderligt med centrala rådoch anvisningar torde det böra ankomma pä att utfärda sådana med stöd av 2 §i instruktionen (1965:674) förrikspolisstyrelsen. Utredningen ämnari samband med att utredningens betänkandeavges till styrelsen översända skrotkommissionens promemoria förärendeberedning och de övriga anvisningar härför som bifogades enkätsvaren samt den tidigare omnämnda översikten avde bedömningsgrunder som tillämpar vid besvarandet av remisser i skrothandelsärenden. Om det skulle bli aktuellt att senareutarbeta centrala råd och anvisningar torde dessahandlingar innehålla material som kan tjäna som underlag vid arbetet. Prop.1980/81:3 173 Som framgår av dentidigare redogörelsen för gällande rätt (avsnitt 5.2) innefattar den nuvarandeskrothandelsförordningens kontrollsystem ätskilliga skyldigheter för handlarna. Dessa skall sålunda kontrollera identiteten hos de personer avvilka gods köpes. De skall vidare anteckna säljarnas namn m.m., det inköpta godsets art m.m., priset för godset och vissa andra uppgifter. Denna särskilda bokföringsker numera, såvitt avser handeln med skrot, på numrerade inköpsnotor.Detta system har helt godtagits av polisen. Om godset förändras genombearbetning eller säljes vidare från förvärvet skallanteckning ske härom. Inköpt gods skall märkaspå sådant sätt att anteckningarna i bokföringen lättkan återfinnas. Inköpt gods fårinte utlämnas utan tillstånd av polisen förrän efter inköpet. Härutöver finns i förordningenvissa andra, smärre detaljföreskrifter av kontrollnatur. Kontrollbestämmelserna(dock ej identitetskontrollen) är enligt förordningen inte tillämpliga på gods, som förvärvas på offentlig auktion eller från kronan, kommun, dödsbo, kommunikationsföretag,industriell anläggning eller från fast handlare. Vissa av kontrollbestämmelserna ärinte tillämpliga på järnskrot. Slutligengäller enligt förordningen att polismyndigheten kan, om särskilda skälföreligger, medge undantag (dispens)bl.a. från anteckningsbestämmelserna. Enligt förordningen gäller vidare att polisen får undersökalokaler och lager och granska inköpsnotor.Polisen får också ge 1980/81:3 174 särskilda ordningsföreskrifter och vidare ålägga handlare att anmäla förvärv av föremål av visst eller vissa slag. I det sålunda gällande kontrollsystemet gör utredningen i sina förslag inga större principiella ändringar. Den praktiska utformningen jämkas emellertid i åtskilliga hänseenden. Utredningen gör härvidlag vissskillnad mellan skrothandeln och handeln med begagnade varor. Skyldigheten attgöra identitetskontroll av säljare bibehållesför bada områdena. Detsamma gällerskyldigheten att bokföra inköpt skrot och inköptabegagnade varor. För handlare med begagnade varorskall dessutom enligt utredningens förslaggälla att handlaren skall fortlöpande delge polisen anteckningarna om köpen genom att översända kopia av inköpsnotorna,om inte polisen bestämmer annat. Skyldigheten attanteckna förändring av godset och försäljning däravslopas för skrothandelns del, eftersomenligt uppgift från polishäll sädanaanteckningar inte är av större praktisk nytta. I fråga om handeln med begagnade varor har däremot skyldigheten bibehållits, eftersom sädanavaror kan identifieras pä ett annat sätt än skrot.Dock har anteckningsskyldigheten begränsatstill förändringar och försäljningar som sker inom en månadfrän förvärvet. Detta innebär alltsåen avsevärd lättnad för handeln i förhällande tillvad som gäller. Utredningen återkommer nägottill bestämmelsen . Den nuvarande märkningsbestämmelsenslopas i fräga om skrot men bibehålles, i förenklatskick, för begagnade varor. Regeln att godsinte fär, utan tillstånd, förändras eller säljasförrän från förvärvet har iprincip tagits bort beträffande skrot men finns kvar för begagnade varor. I fråga om skrot skall polisen dock kunna föreskriva att visst parti inte fär utlämnas ellerbearbetas förrän , högst en månad, fränförvärvet. Utredningen bibehålleri sina förslag möjligheterna förpolisen att, då särskilda skäl föreligger, medge dispenser fränanteckningsbestämmelserna m.m. Enligt utredningensuppfattning bör dessa möjligheter utnyttjas i åtskilliga fall. I de särskilda avsnittenom antikviteter och konst, om handeln med ädlametaller och om auktionshandel pekar utredningen pä flera fall, dädispenser från bestämmelserna lämpligenbör kunna ifrågakomma, bl.a. i 1980/81:3 175 form av värdegränser. Ocksåi andra fall bör dispensmöjligheten kunna utnyttjas. Som nämnts är den nuvarande förordningenskontrollbestämmelser (bortsett från dem som rör identitetskontrollen) inte tilllämpliga pågods som förvärvas på offentlig auktion, eller från kronan m.m. eller från fast handlare. Det har bl.a. frånpolis-häll påtalats att dessa undantag kan avsevärtförsvära kontrollen. Undantagen kan utnyttjas som kryphål på sä sätt attmindre nogräknade handlare kan göra gällande attmisstänkta föremål ellervarupartier förvärvats under sådana förhållanden attanteckningsskyldigheten inte förelegat.Utredningen har funnit denna argumentering bärande.Regleringarna skulle klart vinna i effektivitet om undantagen tas bort. Då det å andra sidaninte torde innebära någon större merbelastning för de seriösahandlarna om de fär anteckna i den särskilda bokföringenockså de nu ifrågavarande förvärven, föreslår utredningen att kontrollbestämmelserna blir i princip tillämpliga påalla förvärv. I detta sammanhang vill utredningen erinra om det - i ochför sig självklara - förhållandet att den allmänna bokföringslagen (1976:125) är tillämpligför handlare som driver yrkesmässig handel med skrot eller med begagnade varor.Enligt lagens 1 § är näringsidkare bokföringsskyldig. Enligt motiven skalltermen näringsidkare fattas i vidsträckt mening, dvs. såsom omfattande varje fysisk eller juridisk person som yrkesmässigt driver verksamhet av ekonomisk art. För enskilda näringsidkaremed mindre rörelse - dvs. verksamhet som drivesutan biträde av flera än två årsanställdapersoner och vari den årliga bruttoomsättnings-summan understiger - är skyldigheten såtillvidabegränsad att bestämmelserna om årsbokslutinte är tillämpliga. Men vad som ur handelsregleringarnassynpunkt är av intresse nämligen bestämmelsernaom den löpande bokföringen av uppkomna affärshändelser gäller ocksåför dessa mindre näringsidkare. I fräga om den särskilda bokföringenför handlare med skrot och medbegagnade varor, dvs. anteckningarna päinköpsnotor eller i affärsbok, erinrar utredningen om att man från polishåll- säsom framgår av redogörelsenför svaren på utredningens enkättill po- 1980/81:3 176 i avsnittet därom - framfört önskemål om förändring och skärpning i olika avseenden. Bokföringen säges nu oftavara ofullständig och ibland saknas helt. Även vidutredningens övriga kontakter med företrädare förpolismyndigheterna har man framhållit problemen med bokföringen på dettaområde samt de svårigheter som en bristfälligeller felaktig bokföring innebär för polisens arbete. Bokföringenutgör grundmaterialet för kontrollen av efterlevnaden av handeln med skrotoch begagnat gods. Den är i stor utsträckning det viktigastespaningsunderlag som stär polisen till buds för att spåra stuletgods av nu ifrågavarande slag. Det är därför avvikt, för att det allmänna syftet med regleringarna av handeln med skrotoch med begagnade varor skall uppnås, att bokföringen görs med noggrannhet och att den korrekt återgerinnebörden av affärstransaktionen. Den bör varadirekt inriktad på de för polisens kontroll- och spaningsarbete väsentligauppgifterna. 16.2 Handeln med skrot Ifråga om skyldigheten för skrothandlare att kontrollera säljarensidentitet, om denne är okänd, gör utredningen i sitt förslag iprincip ingen ändring i förhållande till vad som gäller. Ifråga om anteckningarna om förvärvat gods har polismän på fältet,som utredningen haft kontakt med, framhållit att det ur polisiärsynpunkt är helt tillfredsställande om dessa anteckningargörs på inköpsnotor och att det inte ur kontrollsynpunkt är nödvändigt attinköpsnotorna är hophäftade i block. Däremot är det avväsentlig betydelse att notorna numreras och förs ikronologisk ordning. Utredningenföreslår således att fasta handlare och uppköpareskall vara skyldiga att göra anteckningar om affärshändelser på inköpsnotor.Notorna, som inte behöver vara hophäftade i block, skall vara numrerade och föras ikronologisk ordning. 1980/81:3 177 Detärav grundläggande betydelse för polisens arbete att notornautvisar vem som är överlåtare av skrotet. Namn och adress på denne måsteantecknas och är överlåtaren inte känd av handlaren eller dennes personal avkräves hanlegitimation och identitetshandlingens art och fullständigtpersonnummer skall antecknas. Vidaremåste anteckningar om skrotets mängd, art och beskaffenhet utformas sä attpolisen med hjälp av anteckningarna har möjlighetatt utläsa om skrotpartiet motsvarar visst efterspanat gods eller inte. Sedanskrotet sorterats och bearbetats, kan det ofta mer eller mindre mista sinidentitet och blir dä svårt att skilja från annat skrot. Priset pä godset är också avbetydelse för polisens spaningsarbete och detta, eller om avtaletavser annat än köp villkoren häri, bör framgå av bokföringen. Iolika sammanhang har till utredningen framförts synpunkter och önskemål omfastare nomenklatur i bokföringen för i första hand metallskrot, alltså skrot avandra metaller än järn. De beteckningar som finns i de s.k. F-Mreglerna, dvs. den regelsamling som utges av FöreningenMetallskrotgrossisterna, används i stor utsträckning inom handeln medmetallskrot men dessa benämningar är inte tjänliga för att identifiera gods i polisens spaningsarbete.Utredningen har haft ett flertal överläggningar med företrädare för polisen i och förskrotbranschen om nomen-klaturfrågor. En överenskommelse uppnåddes därvidmellan polisen och branschen. Denna innebär att koppar och kopparskrot i skrot-bokföringenalltid skall rubriceras som något av följande varuslag: tråd, lina, plåt, rör, övrigt. Skrot av andra metaller och legeringar kanrubriceras enbart med angivande av materialets art. Industriell kodifiering ifaktura, som avser reguljära försäljningar, kan även godtas som materialbeskrivning. Polisensberättigade krav pä en urspaningssynpunkt användbar beskrivning påskrotet måste tillgodoses föratt regleringen av skrothandeln inte skall bli meningslös.Den överenskommelse som träffatsmellan och branschen kan anses motsvara ett minimikrav.Utredningen utgår från att skrotbranschens organ har bringat innehålletav överenskommelsen till medlemmar-12 1980181. Prop.1980/81:3 178 Skulle polisen vilja ha merspecificerad beskrivning är handlarna skyldiga att tillgodosesådana krav. Varje polismyndighethar i princip bestämmanderätten i detta hänseendeför sitt distrikt. Det tordeemellertid vara naturligt att kraven blir enhetliga, ehuru måhända i vissaundantagsfall lokala förhållanden kan motivera någonavvikelse. Polisens spaningsarbete kan också underlättasom av anteckningarna framgår numret på den bil med vilken skrotet forslats till handlaren.Redan nu antecknar många skrothandlare enligt vad sommeddelats utredningen bilnummer och detta har ibland varit till god hjälp i polisens arbete. Med få undantag har de handlare som utredningen har tillfrågat förklarat attdet skulle innebära praktiskt taget intet eller ivarje fall mycket ringa merarbete att anteckna bilnummer. Utredningen föreslär därför att pä inköpsnotaalltid skall göras sådan anteckning. Efter sortering och bearbetning vidareförsäl js skrotettill de slutliga avnämarna; antalet avnämare är förhållandevisbegränsat. Några önskemål frän polishåll om att det av anteckningarna skall framgå till vem skrotet vidareförsälts, harinte framförts till utredningen. Inte hellerhar i övrigt framkommit något som talar föratt den särskilda skrotbokföringen ocksåbör utvisa vem som köper skrotet av skrothandlaren. Som angivits tidigare i avsnittet om brottslighet (närmare bestämt9.1.2) förekommer problem inomskrotbranschen i fråga om mervärdeskatten. Detta är ju främst en angelägenhet förskattelagstiftningen och skattemyndigheterna.