prop · G403119 · 1980-12-31 00:00:00 — Det är tillräckligtatt generaltullstyrelsen och statens brandnämnd i samrådinformerar ytterligare i frågorna och ger desamma särskildtyngd i utbildningssammanhang. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 237 Kommittén harvidare erfarit att det på vissa håll råder tveksamhet om olja som flutit upp på stränder någonsinkan påkalla räddningsåtgärder. Kommittén anser angeläget framhålla följande: Även om olja ligger pä stränder kanden orsaka ytterligare allvarlig skada. Om vattenståndet höjs kanden driva iväg och fömrena andra områden. Oljan kan vidareinfiltrera-i marken och därigenom orsaka mer bestående förorening.Solljus och värme kan orsaka att oljan rinner ut i sjön ellertill rena strandpartier. Vidare gäller att oljan med tiden genomgår sådana förändringaratt den blir svårare att avlägsna. Den största faran utgör oljan mot djurlivet, främst fågel och säl. Redantill synes obetydliga oljeföroreningar i känsliga områden kan, särskilt och , orsaka svåra störningar ihäckningen och sälvalpningen. Skador för turistnäringenoch för det rörliga friluftslivet bör också nämnas. Huruvidabrandförsvaret skall ingripa i ett konkret fall med räddningsätgärder motolja på stränder är självfallet en bedömningsfräga.Kommittén anser dock att räddningsåtgärder åtminstone bör påbörjas även i fall då det kan synas tveksamt om brandförsvaretsinsatser påkallas. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 238 Kustbevakningenanser att olja till sjöss alltid är ett sä allvarligt hot mot miljön attalla dess ätgärder mot olja till sjöss är räddningsätgärder.Sanering kan således enligt mening inte förekomma på det egnaansvarsområdet. Kommittén gör samma bedömning. Saneringpä stränder och i hamn anses vara en angelägenhet. Något genomförfattning reglerat saneringsansvar för kommunerna finnsemellertid inte. Tveksamhet inför uppgiften att vidta saneringsåtgärdertorde dock inte förekomma bland kommunerna. Detärofta angeläget att sanering sker någorlundasnabbt, så att allvarliga skador inte inträffar. Ensaneringsfas kan således, beroende på effektiviteten hosinsatserna, övergå till nödläge som påkallar räddningsåtgärder. Saneringäroftast en fortsättning på insatser som betecknats som räddningsätgärder.Effektiv saneringsledning fordrar kännedom om åtskilligt, t ex skadebild, resurstillgång ochresursutnyttjande. Ofta måste sanering ske i samverkan mellan olika organinom kommunen och med andra kommuner samt med . Effektivasaneringsinsatser kräver därför att de saneringsansvariga inte blott harerforderliga kunskaper i allmänhet i saneringsfrågor utan dessutom är välintrimmade i operationen redan då saneringsfas inträder. Endast ett fåtalkommuner har utsedda saneringsorgan. Det är en allvarlig brist hos beredskapen att sådanaorgan utses, eventuellt tillskapas, först under pågående insatser (bekämpning) mot olja. 1980/81:119 Bilaga3.1 Kommundepartementet 239 Kommlttzn (i'oxzslå.n. a..tt kommixnz-ina. gznom 0fif,a.ttnf.ng åläggi a.ttiva,ta (.ön. olje..!>ami-ing och att utiz ztt lämpl.igt o)iga.n mtd uppgift a.tt planlägga, ock ivaia. !,am-iing-iin-i,ats zi-na.. Avkontinuitetsskäl och andra skäl kan det vara lämpligt att utse brandchefen,som ju svarar för bekämpningen, till saneringsansvarig. Emellertid kandet i många fall bedömas lämpligast att lägga ansvaret på annan. Förhållandena i varje aktuell kommun bör därför avgöra vilkenordning som skall gälla. Det är utomordentligt viktigt att hälsovårdsnämndeneller dess företrädare följer insatserna och bistår medanvisningar och råd i fråga om inriktning, prioriteringar, avfallshanteringetc. Saneringärmycket personalkrävande och därmed kostsam. Stora områden, inomkanske flera kommuner, och mycket stora naturvärden kan vara drabbade ellerhotade. Bekämpning och sanering efter en och samma olycka kan pågåsamtidigt i olika områden. Resursbrist och resurskonkurrens mellankommuner samt olika meningar om prioriteringar och insatsbehov kan uppkomma.Med hänsyn härtill kan det enligt kommitténs meningfinnas anledning att ge en i författning grundad befogenhetatt i vissa fall leda sanering eller påannat sätt besluta i saneringsfrågor. Dennärmare utformningen av en sådan eventuell bestämmelse torde komma att övervägas av räddningstjänstkommittén. Saneringeni Västkustfallet har inneburit omfattande transporter av personal,materiel och inte minst av upptagna oljeföroreningar. har i stor utsträckningbiträtt kommunerna med fartygstransporter. Enligt kommitténs.Tiening har samhällets resurser därigenom utnyttjatseffektivt, även om till följd därav måst eftersätta vissaegna åligganden. 1980/81:119 Bilaga3.1 Kommundepartementet 240 Kommittén ser somangeläget att samhällets kostnader hålls nere genom att kustbevakningenefter förmåga och lämplighet även hjälper kommunerna medtransporttjänster under saneringsarbete. måste därvid varaberedd att göra vissa omprioriteringar inom den egnaverksamheten, givetvis inte så att det inskränker möjligheteratt disponera sina resurser för oljebekämpning på det egna ansvarsområdet. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 241 Man brukar skilja mellan taktisk och operativ ledning.Genom taktisk ledning, som lämpligast utövas i eller näraskadeområdet, dirigeras och samordnas detpraktiska bekämpningsarbetet. Genom operativledning samordnas bekämpningsorganens aktiviteter och lämnas övergripandedirektiv till taktisk ledare, t ex i frågaom inriktning, allmänna prioriteringar, samverkansformerm m. Genom operativ ledning fördelas även resurser mellan underställda organ. 10.2 Ledning pålokal och regional nivä Vid oljebekämpning tillsjöss utövas normalt den operativa ledningen av regionalaledningsorgan. Den taktiska ledningen handhas av en för varje operation utsedd skadeområdesledare, av benämnd On-Scene Commander (). För ledningen av insatser pä och frånland svarar vederbörande brandchef. Brandchefensledning kan betecknas som taktisk. Vid bekämpningsoperationeri strandzoner etableras normalt samverkan mellan och brandchef. I inledningsskedetav Ostkustfallet förekom ingen egentlig samverkanmellan och brandcheferna. Kommitténanser att sådan samverkan är av allra störstabetydelse och måste etableras så snart olja kan befaras nå land. Om skadeområdet är så stort att samverkan med flera brandchefer aktualiseras kan flera OSCbehöva utses. I 12 § första stycket brandlagen föreskrivs:"Vid nödläge, som kräver så omfattande räddningsåtgärder att ettsärskilt ledningsorgan behövs för samordningav räddningstjänsten eller församordning av räddningstjänsten med annan verksamhet, skall övertagaledningen och förordna särskild befälhavareför räddningstjänsten på olycksplatsen." 16 1980/81. 1980/81:119Bilaga 3.1 Kommundepartementet 242 En mycket omdiskuterad fråga är i vilka konkreta fall och ivilket skede skall överta ledningen för en operation. I propositionen till brandlagen (Prop 1973:185 s 147)anförde departementschefen: "På länsstyrelsenbör ankomma bl.a.att ge direktiv om räddningsarbetets huvudsakliga inriktning, attsamordna tillgäng-liga resurser för räddningstjänst och annan verksamhet på olycksplatsen samt att besluta i fräga om åtgärder som kan krävasärskilt höga kostnader, fåandra betydande ekonomiska konsekvenser eller innebära att viktiga samhällsfunktioner störs, väsentliga miljövärden förstörs eller betydande enskilda intressen skadas." I brandlagen anges uttryckligen att det skall föreligga ett behov av övertagande för att sådant skall ske. Att en operation är av stor omfattning eller är svär innebär inte i sig att ett särskilt lednings-ochsamordningsorgan behövs.Erfarenheterna från 0st-och Västkustoperationerna visar att kan - utan att ha tagitöver ledningen - samordnaverksamheter av olika slag. I de flesta fall torde kommuner och andra beaktavad i egenskap av bl aregional naturvårdsmyndighet och presumtivtledningsorgan framför. Ett ledningsövertagande behövs således främst i de fall enighet inte kan uppnås genom samråd eller tiden inte medger samrådsförfarande eller då vissa beslut som kan medföra mycket höga kostnader eller särskild skada måste fattas. Enligt kommitténs mening bör inför en bedömning om ledningsövertagande behövs fästa avseende vid vad berörda organ, särskilt brandchefen ellerbrandcheferna, uttalar i frågan. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 243 Kommittén noteraratt regeringen i beslut uttalat att "Erfarenheterna frän bekämpningsoperationernai och har visatatt det vid oljeutsläpp av ifrågavarande omfattning är väsentligt att övertarledningen för räddningstjänsten på ett tidigt stadium ...". har ledningsövertagande av länsstyrelse föroljebekämpningsinsatser skett i ett fall, nämligen Ostkustfallet. i övertog där ledningen för bekämpningen på land inom länet. Enligt brandlagens ordalydelseskall den särskilde räddningsbefälhavaren (i det följande kallad enbart befälhavare) leda räddningstjänsten "på olycksplatsen", dvs varataktisk ledare. I propositionen till brandlagen (s 147 f) synesdepartementschefen ha utgått från att endast en befälhavare skulle utses. En oljeförorening kan emellertid fä sådan utbredning att många kommuner och flera län drabbas. "Olycksplatsen" blir då så stor att såväl flera taktiska ledare som en överordnad ledare med operativa,samordnande ftinktioner behövs. Ostkustfallet är ett exempel pådetta. Länsstyrelseni förordnade vid beslutet om ledningsövertagande en befälhavare för att "... ledaverksamheten". Länsstyrelsenförordnade "...brandcheferna i berörda kommuner att med befogenhetersom normalt tillkommer dem utöva befälet för verksamheten inom respektivekommun, i förekommande fall enligt de inriktadeanvisningar och den prioritering som särskilde befälhavarekan ha beslutat om". förordnadesåledes en särskild befälhavare för operativ ledning och brandchefernaför taktisk ledning. Kommittén anser att den av beslutade ledningsordningen var lämplig. För densamma finns emellertid inteklart stöd i vare sig brandlagen eller dessförarbeten. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 244 Komm-itté.n (,0izi tån. att bnandlagtn ändn.a.é iå att de.n av tänatufinlizn i , län tillämpade le.dnf.ngi-0-idnx.ngzn utt'Xyc'iztf.gzn tlllåti iÖK ia.11 av nynnämnda i lag . Erfarenheternafrån Ostkustfallet understryker det i och för sig självklaraatt det är mycket svårt att pä sätta sig in i en komplicerad operation som pågått entid. Kommittén.vill dock framhålla att den av länsstyrelseni utsedde operative befälhavareni Ostkustfallet fullgjorde sitt uppdrag på ett förtjänstfullt sätt efter de förutsättningar som gällde för honom. Densom bör vara mest i detalj insatt vid ett ledningsövertagandeav är befälhavaren. Såsom departementschefen uttalade i propositionentill brandlagen (s 147) kan det ofca vara lämpligt att brandchefen utsestill särskild befälhavare. Brandchefen torde vara väl insatti pågående operationer. Det är dockinte självklart att brandchefen skall utses. Om flera kommuner ärdrabbade, är det sannolikt att åtminstonenägon utifrån behöver utses i stället för brandchef i drabbad kommun till befälhavare päolycksplatsen. Behövs en befälhavare för övergripande ledning mäste denne rekryteras utifrån. Befälhavaresom rekryteras utifrån bör ha följt operationerna frän början. Detärdärför en allvarlig brist att det inte finns pä förhand,dvs redan i "fredstid", utsedda presumtiva befälhavare. Befälhavareav nyssnämnt slag bör ha särskilda insikter i oljebekämpningsfrågor ochutses av länsvis. Han bör biträda i beredskapsfrågor samtsvara för löpande samordning och samverkan mellan kommuner,mellan kommuner och länsstyrelse, mellan länsstyrelser samt församverkan med den sjö-burna bekämpningsorganisationen. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 245 för viss utbildning och information.Vid inträffade händelser skall han hålla sig och underrättade om händelseförlopp och insatser. Han skall då även fungerasom en stödfunktion för råd ochresursanskaffning ät brandförsvar samt verka för samordning av olika organs bekämpningsinsatser.Han skall göra anmälan till länsstyrelsendä han bedömer ledningsövertagandeerforderligt. Genom sin hjälpande och samordnande verksamhettorde han medverka till att ledningsövertagandekommer att behövas endast för att lösavissa speciella frågor. Vid ledningsövertagande kan han, som nämnts, utses till befälhavare. En betydande fördelmed den nu diskuterade ordningen ligger i att regionalaledningsorgan (kustbevakningsinspektöreneller annan) ständigt kommer att ha en nära motsvarig i länen.Därigenom ökas förutsättningarna jämfört med nu förde land- och sjöbaserade organisationerna attsamverka löpande och genast vid inträffade händelser.Alltefter behov bör befälhavaren samgrupperas med regionala ledningsorgan, såsom skedde i Ostkustfallet. Till presumtiv befälhavaretorde i regel utses brandchef eller annat brandbefäl. Brandbefälkänner bäst brandförsvarensverksamhet och problem och har dessutom erfarenhet av att ' leda räddningstjänst.Det kan dock i vissa fall finnas skälatt utse person med annan utbildning eller bakgrund. Vederbörande börha en ersättare och kunna knyta andrapersoner till sig så att en stabsfunktion kan upprättas vid behov. Uppdrag som presumtiv befälhavare börvara en deltidssyssla . Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 246 KommA.tté.n (,öA.t.iiå/L att nzgznZngzn appd.ran. åt läm-ittijnelizfina i Idmn vid fea-i-ten, l/äne.-rn ock Uälanzn att LLtiz pnziu.m.tf.va bz(älkaijaxz.lämvLi, med appgi-teA. znl-igt dzt ovannij-mnda. Medhänsyn till risken för katastrofer av skilda slag - exempelvis olyckorvid kärnkraftverk och snökatastrofer - har frän flera håll framförts kravpå jourtjänst vid länsstyrelserna. En sådan jourtjänst vorevärdefull med hänsyn till oljebekämpningsberedskapen, även omdenna ensam inte kan anses motivera den. Iförsta hand fordras ständig beredskap för de föreslagnapresumtiva befälhavarna, av vilka krävs ett särskiltsnabbt engagemang. Delvis kan detta tillgodoses genom att brandbefäl, somnormalt har viss beredskapstjänstgöring, utses till befälhavare och ersättare.Vidare kan tvä eller flera län samverka så att en person svarar förberedskapen i mer än ett län. mening bör presumtiva befälhavare kunna ges befogenhetatt i vissa frågor företräda , då dennas besked inte kan avvaktas. Detärdock enligt kommitténs mening inte lämpligt att nu föreslågenerella anvisningar om hur ifrågavarande beredskap skall anordnas. Kommittén anseratt det bör ankomma på statens brandnämnd att medverka till dekonkreta lösningarna och ta de initiativ som behövs. 1980/81:119 Bilaga3.1 Kommundepartementet 247 10.3Organ för löpande samarbete på central nivå Oijebekämpning/saneringärnaturvårdsverksamhet och måste därför inriktas efter naturvårdensintressen. Olikagrenar av samhällets räddningstjänst samordnas centralt f n i viss mån genomdet till statens brandnämnd knutna rådet för räddningstjänst. Tyngdpunkten av rådetsverksamhet gäller frågor av teknisk, ekonomisk och administrativ art.Naturvårdsfrågor är där generellt underordnade, eftersom räddningstjänst iallmänhet inte i så hög grad gäller naturvård. är för övrigt inte representerat i rådet. Löpandesamarbete på central nivå i fråga om oljebekämpning/sanering förekommer f n, dock genom mersporadiska kontakter mellan myndigheterna. Enligt kommitténs meningbehövs ett formellt etablerat organ för detta samarbete. , brandnämnden,och bör vara representerade i organet. Naturligtvis bör i vissafrågor andra myndigheter knytas till organet, t ex försvarsmakten,, och . Komm.ittén harerfarit att sjöövervakningskommittén (SÖK) i början av1980 kommer att föreslå ett centralt organ för samordning av övervakningenoch räddningstjänsten till sjöss. SÖK:s förslag är i huvudsak följande: Organet skall ha sju ledamöter.Rikspolisstyrelsen, försvarsmakten, , ,och brandnämnden skall utse vardera en ledamot. Ordförandenskall utses av regeringen. Organet skall bl a samordna materielanskaffning ochannan resursplanering, samordna utbildningsprogram och utbildning, planera övermyndighetsgränserna för insatser i olika tänkta lägen samtge råd vid insatser av olika slag till sjöss. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 248 SÖK kan på grund avsina utredningsdirektiv inte behandla beredskapen förinsatser på land. SÖK föreslår därför inte att samordningsorganets uppgifter skallomfatta kommunernas och länsstyrelsernas beredskap förinsatser mot olja som flutit i land. , somsamrått med SÖK, anser att behovet av löpandesamarbete pä central nivå i frägor om oljebekämpning/sanering väl kan tillgodoses inom ett sådantorgan som SÖK kommer att föreslå, dock endast om organets uppgifter kommer attomfatta även beredskapen för insatser mot olja somflutit i land. Inom detta organ bör ges ett betydande inflytande i frågor som gälleroljebekämpning/sanering. SöK:s förslag är övergripande och torde ta att genomföra. Ettorgan för löpande samarbete i frågor om beredskap för oljebekämpning/saneringbör dock under alla förhållanden tillskapas genast. SÖK:s förslag kangenomföras genom en utvidgning av sistnämnda organ och dess arbetsuppgifter. Kommlttzn{lömilå-t a.tt ttt cznt-xalt oxgan ö> löpandzåama.nbztz i inågon om bznzdikap {,01 oljzbzkämpn-Lng/ ianzning tillih.apa.6. {,ön.ztn.ädanz i)ön gzmn.aZtu.lZitynzl-izn, bn.andnämndzn,natu.n.\jån.di-vefee.t och -s jö iaAtivznkzt. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 249 Genomplanläggning förbereder sig ansvariga myndigheter och andra förinsatser. Operationerna kan sällan genomföras helt efter på förhanduppställda normer. Åtskilligt måste från stund till annan anpassas efter olika mer ellermindre förutsebara situationer. Genomförande avoperationer kräver improvisationer i ordets rätta bemärkelse. "Tryck-på-knappen-planer" bör därför inteeftersträvas. För ändamålsenligplanläggning och improvisation krävs i första hand kunskaper. Erfarenheter är ovärderliga.Utbildning och information, innefattande bl a erfarenhetsutbyte, kan knappast överdrivas. Envanlig misstolkning av begreppet planläggning är att detsamma jämställs med attupprätta förteckningar över resurser'. Erfarenheterna från Ost-och Västkustfallen visar att insatser av olika slag främst kräver kunskaperoch förberedelser. Saknas kunskaper eller brister det i förberedelserkan resurser inte utnyttjas pä rätt sätt. Mankan knappast förutsätta att landets alla drygt 100 aktuella brandcheferoch envar av det stora antalet aktuella länsstyrelsetjänstemän skall besitta grundliga kunskaper på hela området ochvara tränade i operationer av olika slag. Det är därför rimligtatt de skaffar sig baskunskaper och utnyttjar särskild experthjälp i svårarefall. svarar för utbildning av brandbefäl och för en visslöpande information om bekämpning och sanering av olja på land ochi hamn. Emellertid saknar brandnämnden resurser för en mer omfattande löpandeinformations- och utbildningsverksamhet. Enligt kommitténs meningbör brandnämnden svara Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 250 för enavsevärt ökad sådan. måste därvid inrikta sig även påsaneringsfrågor, vilka är av underordnad betydelse i nämndensverksamhet. Verksamheten bör till stor del grundas på svenskaoch utländska erfarenheter och i första hand avse de länsvis utsedda presumtiva befälhavarnasom kommittén föreslår. Tjänstemän hos brandnämnden bör i konkreta operationer tillsammans med befälhavarnakunna ställa sig till förfogande som experthjälp. Länsstyrelsernaoch kommunerna har god kännedom om vilka områden som är särskilt känsligamed avseende på bl a flora och fauna. Det finns dock anledning atttill beredskapsorganisationen knyta särskild expertis, utöver den som finns hos länsstyrelsernaoch kommunerna, t ex ornitologer, marinbiologer och botani.ker. Vederbörande måste självfalletintränas i sina uppgifter. Kommittén förutsätter att ävenframdeles samråder med expertis hos bl a länsstyrelsernainför och under bekämpningsoperationer, t ex när frågauppkommer om att disper-gera. Dessa rådgivare måste dock i större omfattning än förberedasig för sina uppgifter. Varkenbrandlagen eller dess förarbeten ger klara anvisningar om för vilka händelserkommunernas beredskap skall dimensioneras. Det är orimligt att varje kommunbygger upp en beredskap för att möta alla händelser. Kommunernas materieluppsättning bör varaanpassad för mer normala händelser som verksamheterinom kommunen kan föranleda. Materielberedskapen skall dessutom behöva varaanpassad endast för insatser inom det egna ansvarsområdet, dvspå land och i hamn. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 251 Oljepåslag pä stränder ärvanligtvis följder av utsläpp som orsakas av verksamheter utan anknytning tillden drabbade kommunen. Det är därför skäligt att staten svarar förmaterielberedskap och kostnader för insatser i dylika fall. mening bör de regionala förråd med bekämpnings-och saneringsmateriel som statens brandnämnd på regeringens uppdrag för närvarandeplanerar, dimensioneras för första insatser vid större händelser. Uppenbarligenfinns, utanför de ansvariga myndigheterna, åtskilligabåtar och fartyg som kan användas vid olika insatser mot olja. Ost- och Västkustfallenvisar att ansenliga resurser för sjötransporter behövs vid omfattande insatser iskärgård. Man måste vara beredd på att båtarnaskadas eller havererar av annan anledning. mening är det, särskilt beträffande kustavsnitt med skärgård,viktigt att planläggningen inriktas på att klara ut hur gripbaraolika båtar utanför den egna organisationen är, vad dekan användas till, villkor för inhyrning m m. Avtal rörandeinhyrning bör så långt möjligt och lämpligt träffas redan vid planläggningen. Vissabekämpnings- och saneringsmoment innebär stora påfrestningarpå båtar och kan dessutom kräva att båtarna harspeciell konstruktion och utrustning. Särskilt gäller detta beträffande insatser i uppgrundadestrandzoner. finns knappast någon båt som är lämpad för sådan användning.Erfarenheterna, främst från Västkustfallet, visar här på enallvarlig brist. Den samlade beredskapen bör därför tillföras tåliga båtar, som är konstruerade och utrustade förinsatser i strandnära, uppgrundade vatten (strandbekämpningsbåtar) . Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 252 Sannoliktkan behovet av båtar för transporter vid större, utdragna operationer iskärgård inte helt tillgodoses genom inhyrning o d ochgenom anskaffning av strandbekämpningsbåtar. Kommittén anserangeläget framhålla att båtar som primärt anskaffas för insatser mot olja bör, om möjligt,användas i annan verksamhet då de inte behövs för huvuduppgifterna. Det är därför angeläget attanskaffningsplaneringen sker med beaktande även av andra intressen än de primära.Eftersom båtar av nu diskuterat slag till väsentlig deläravsedda för insatser inom ansvarsområde bör anskaffningbestridas av statsmedel. Komm-cttln {ön.z-ilå.n. att n.?.gtn.inge.n u.ppdn.an. åt 3zm.n.al-taltityn,'ii.izn otkitCLt&ni, bn.andnämnd att j. ia.mixA.be.tz ocki .iamnåd mzd Sven-ifea Kommu.n{ön.bande.t atn.zda dzli vilka tifpeA ochvillizt antal av båtan. itnandbzkdmpnf.ng m m dzn iamladz ongan.iiatf.onzn bön. tZllönai, dzli kux båtanna kan nyttjai uLndzn tid då dz intz användi ön imatizn. An-ifea'wcng av iådana båtan. enligt kommittzni mening be.itn.idai av itatimedel. Kustbevakningenhar en materielberedskap som med hänsyn till begränsningen i möjligheterna att bekämpa olja till sjöss ochtill kostnaderna för anskaffningarna och materielens underhåll ochdrift måste anses nöjaktig. Kammi-ttén (önzilån. med bzantande även av iina din.ek.tiv [Vin 197i:40) att kiutb ev åkning em matenielbznedikap i itoKt bibzhållzi iavvaktan pti n.e&altat av den iän.-ikilda (lOmkning och teknikutveckling i om ton.depåböxjai inom kont. Dettaika.ll givetvii inte kindna nödvändiga en.iättningianika(i(iningan. x)Tilläggsdirektiv till samtliga kommittéer och särskilda utredare angående finansiering avTfeforrocr. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 253 Avsamhällsekonomiska och andra skäl kan ansvariga myndigheter inte ha egna resurser som säkerställer insatser även i särskilt svåra fall.