prop · G40368 · 1980-12-31 00:00:00 — kan det länkas alt del tar fiera år innan Ingret ånyo nått sinlidigare storlek. Lagerutvecklingen kan exempelvis vara följande. Även med hell utnyttjande av lagervärderingsreglerna måslei detta fall . av lagerrreserven tas fram lill beskallning är 4. Om istället möjligheten att sälla av till investeringsfond för förlorade lagerlillgångaruinyltjals kunde avsältning lill sädan fond ha skell år 3 med . underförutsättning alt någon avsättning lill lagerregleringskonlo inle verkställts. (Avsättning till investeringsfond får inte ske med större belopp än sommotsvarar minskningen av dold reserv i varulager. I lagerreserv skall därvidgivetvis även inräknas avsättning till lagerregleringskonlo.) Väljer denskattskyldige all år 3 sälla av . lill investeringsfond för förloradelagerlillgångar, blir beskaltningseffeklen år 3 densamma som om avsättning istället skett till lagerregleringskonlo. kan i bådafallen behållas. Har emellertid avsältning gjorts lill invesleringsfond. kanden skaltskyldige 4 och följande år utnyttja fonden för nedskrivningav lagerökning med så stort belopp att dold reserv i lagret tillsammans medkvarvarande investeringsfond uppgår lill , dvs, reserven behällsoförändrad. Enligl promemoria kunde del således konstalerasalt bestämmelserna om investeringsfond för förlorade lagertillgångar - åven med 1980/81:68 192 beaktande av lagervärderingsreglerna-fyllde ell behov närverksamheten är nystartad eller i de fall då åtevanskaffningen av lagret tarflera år. Som förutsällning för avdrng för avsältning tillfarlygsfond enligt förordningen (1954:40) om särskild invesleringsfond föravyltral farlyg m. m. gäller alt den skallskyldige lill skallöverlämna bankgaranti uppgående till hälften av del avsalta beloppet. Ettmolsvarande krav gäller för avdrag för avsältning lill återanskaffningsfond förfaslighel enligl lagen (1967:752) om avdrag vid inkomsilaxeringen föravsäilning lill fond för återanskaffning av fastighet. Bankgaranti krävsemellertid inle för avdrag för avsättning lill invesleringsfonder för förloradeinvenlnrier och Ingertillgång-ar. Denna fråga diskuterades i prop. Delframhölls där att avsättning till eldsvådefond endasl kan ske i anledning avbrand eller andra ulom den skaltskyldiges rådighel liggande händelser. Denskattskyldige har alltså inle - såsom fallet är vid försäljning - haftmöjlighel all vid framtagning av vinsten ta hänsyn till beskattningsreglerna.Möjlighelerna all göra fondavsättning har vidare en naturlig begränsning.Avsättningen får nämligen inte översfiga värdet av de brandskador och liknnndesom under årel drabbat verksamheien, Därigenom säiis även en gräns för delallmännas förlustrisker. Med hänsyn härtill ansåg departementschefen altbankgaranli eller annan särskild säkerhet i vart fall lills vidare inle bordefordras vid avsättning lill eldsvädefond (s. 43). Belopp som avsatts lill eldsvådefond fär las i anspråkulan särskill medgivande av myndighet. Fond för förlorade invenlarier fåranvändas för avskrivning på maskiner och andra för sladigvarande bruk avseddainventarier (nya eller begngnnde) som anskaffats under beskattningsåret. Fondför förlorade lagerlillgängar fär utnyttjas för nedskrivning av råvaror samthel- och halvfabrikat med högst ell belopp motsvarande koslnader underbeskaltningsäret för tillverkning eller nnskaffning nv sädana lillgängar. Detlagäller dock endasl i den mån tillverkningen eller anskaffningen innefattarlagerökning . Har nya invenlarier nnskaffnis rednn under snmmnbeskattningsår som de gamla förlorats, får belopp, som kunnat avsättas tilleldsvädefond. användas för nvskrivning pä de nynnsknffnde inventariernn. Mnnförfnr således som om avsättning till fonden sketi och fonden därefteromedelbnrt tngits i nnspräk för sitl ändnmål. Hnr eldsvådefond inle tngits i nnspräk för sitt ändnmålsennst under det beskaiiningsår. för vilkel laxering sker under iredje avelefler del beskattningsår då avdrag för fondnvsättningen niedgnvs. sknll fondenäterfövns lill beskattning, Återföring sknll också ske om den sknttskyldigeträtl i likvidnlion. dödsbo skiflnls eller fonden använls pä felnkligl säll. Iell fnll (RRK R77 1:57) hade en sknllskyldig ombiidnt en enskild finnn lillaktiebolag genom s. k. npporlbildning. I överlåtelsen ingick en eldsvädefond.Överlåtelsen nv fonden ansågs innebarn ntt dennn tngits i nnspräk pn otillntetsätt. vnrför fonden återfördes till besknttning hos den sknttskyldige. 1980/81:68 193 Om den skattskyldige visar att han har svårigheter alt tasin fond i anspråk inom föreskriven tid, kan RSV förlänga tidsfristen medytterligare högsl . När eldsvådefond återförs till besknttning skall detåterförda beloppet ökas - vid likvidation, arvskifte eller fusion -för varje taxeringsår som förflutit sedan det år då avdrag medgavs t. o. m. detår då ålerföring sker. Vid ålerföringen får varken nettointäkten eller den lillkommunal inkomsiskatl skallepliktiga inkomsten av förvärvskällan understigadel återförda beloppet jämte ränla. Av uppgifler som har inhämtats frän länsslyrelsernaframgår all del vid 1978 ärs laxering fanns 39 särskilda invesleringsfonder förförlorade invenlarier och 7 särskilda investeringsfonder för förloradeIngertillgängnr. De belopp som fanns avsalla till särskildn investeringsfonderför förlorade invenlarier varierade mellan . och , medanbeloppen avsalla lill särskilda invesleringsfonder för förloradelagerlillgångar varierade mellan . I flera länfanns inga belopp avsnltn lill de ifrågavarande fonderna. 13 1980/81. 1980/81:68 194 Begreppet kapitalförlust 5.1 Historik Enligl 1883 ärs bevillningsförordning fick avdrag vidberäkning av inkomst av arbele ske "för omkostnader för bedrivande avrörelse eller yrke" (§ 10 mom. 4 c) ). I förordningen angnvs inte hurförluster skulle behnndlns. I en lill förordningen utfärdnd inslruklion förtnxeringsmyndighelerna intogs dock en beslämmelse av följnnde lydelse:"Humvidn sknllskyldigs tillfälliga årsförlust (l, ex, genomkreaturssjukdom, skeppsbrott, varulagers förslöring och dylikl) bör belrnktnssåsom minskning i årets inkomst eller säsom kapitalförlust, prövetaxeringsmyndigheterna efler rörelsens och förlustens storlek ochbeskaffenhet" (§ 14). Något vägledande uttalande gjordes inte i sambandmed bestämmelsens tillkomst. Vid bedömning av om en förlust var avdragsgill skullehänsyn således las lill rörelsens och förlustens storlek och beskaffenhet.Detta lorde ha inneburit att en förlust av sådan beskaffenhet all man iallmänhet inte kunde räkna med della slag av förlust i en viss förvärvskällahänfördes till kapitalförlust, oavsett förlustens storlek. Även om det varfråga om förlust av sådan beskaffenhet att man med vanlig förtänksamhel hadealt räkna med möjligheten av sådaha förluster, kunde förlusten hänföras lillkapitalförlust. Detla var fallet om förlusten var alllför stor i förhållandetill förvärvskällans omfattning, förordning om inkomstskatt innehöll ett stadgandeatt "vid laxering för inkomstskatt må skatlskyldig njuta avdrag för sådanförlust å rörelse eller yrke, som ej är all hänföra till kapitalförlust"(8 § 2 mom.). förordning om inkomsl- och förmögenhetsskatt behöll sammabeslämmelse om avdragsrätt för förlust (10§). Den utfärdade nyabevillningsförordningen och lill denna fogade anvisningar lill ledning vidtaxeringen behöll de fidigare återgivna bestämmelserna om avdragsrätt vidbevillningen (11 § 2 mom. resp. 8 §). Frågan om avdragsrätt för förluster togs upp i detutredningsarbete som ledde ärs kommunalskaltelag. Kommunalskattesnkkunniga ansåg att den dåvarandeprövningen om en föriusl vnr relativt slor eller liten var olämplig. Resultatetkunde ofta bli stötande för rättskänslan. Enligt deras förslag skulle avdragmedges för förlust inom en förvärskälla "när förlusten oavsell dessstorlek prövns vnrn nv sådan arl. nll mnn med vnnlig förtänksnmhet skäligen haralt i den förvärvskälla, som i varje särskill fall är i fräga. räkna medförlust av sådan beskaffenhet". Kommunalskatlesakkunnigaslagsliflningsförslng läg till grund proposition med förslag tillkommunalskaltelag (prop. som inle bifölls avriksdagen, innebar dock vad 1980/81:68 195 beträffar förlustavdrag inle någon ändring i förhällandelill då gällande bestämmelser i ämnet. inkomslskattesnkkunniga erinrade i en promemoria(prop. 1921:213. bilngn 1, s. 47) om den då nlltjäml gällande bestiimnielscnntt frågan om en tillfällig förlust skulle nnses som knpitnlförlust eller inteskulle nvgöras med hänsyn lill bl. n. rörelsens och förlustens storlek. Desnkkuu-niga, som anslöt sig till kommunnlsknllesnkkunnigas ståndpunkt, nnsågnll denna bestämmelse var mindre tillfredsställande. Del ansågs nämligenstötande att förlustens storlek skulle vnrn nvgörnnde för avdrngsrätten. så alten mindre förlust i en affär fick drns nv. mednn en förlust av likartadbeskaffenhet i en annan affär av samma slag inte var avdragsgill bara därförall förlusten vnrit slor i förhällnnde lill rörelsens storlek. I enlighet med inkomslskntlesnkkunnigns försing ändradesär 1921 beslämmelserna om avdragsrält för förluster (prop. I 10 § förordningen om inkomst- och förmögenhetsskatt angnvs sålundaatt skallskyldig ägde räll till avdrag för sådan förlust på fasl egendom ellerverksamhei, som inte var alt hänföra fill kapitalförlust. Dessutom infördessärskilda anvisningar till ledning vid taxeringen följande bestämmelser (somockså kom all gälla vid bevillningslaxeringen): Såsom behållen årsinkomst av viss inkomstkälla anses detöverskott av intäkter, som återstår efter avdrag nv dels här ovnn omförmäldaomkostnader, dels även de förluster, som uppställ i verksamheien och som ickeäro att anse såsom kapilnlförlusler. Huruvida förlust är all anse säsomminskning i årsinkomsten eller såsom kapitalförlust, prövebeskatlningsmyndigheiernn efter verksamhetens och förlustens beskaffenhet. 1 allmänhel gäller, att förlust är all nnse såsomminskning i årsinkomsten, när förlusten oavsett dess storlek prövas vara avsådan arl, all man i den verksamhei, varom fråga är, har all räkna medförluster av detla slag. Så t. ex. skall såsom kapitalförlust icke anses: en näringsidkares förlust genom prisfall å ellerförslöring av vnrulnger, tillverkningar, lager av råvaror, förbrukningsartiklaroch dylikt; en näringsidkares förlust ä utestående fordringar förförsålda varor och tillverkningar eller för ulfört arbete i hans rörelse elleryrke; ett bankbolags förlust genom belåning av förfalskadelånehandlingar; en bankkassörs eller annan kassaförvaltares förlust genomfelräkning vid in- eller utbetalning av penningar, som han pä grund av sinbefattning omhänderhar. I det betänkande som inkomstskaltesakkunnigaavlämnade (SOU 1923:69) angavs i 11 § förslaget till förordning ominkomst- och förmögenhelsskall all avdrag inle fick ske för "föriusl, somär alt hänföra lill kapitalförlust". 1 punkl 3 av anvisningarna lill sammaparagraf gavs närmare bestämmelserom avdragsrätl för förluster. Som en allmänregel skulle gälla att förlust fick dras av endast om och i den mån den stod isamband med någon den skaltskyldiges förvärvsverksamhel. sädan verksamheivarav intäkten skulle beskattas som inkomst. Förlust av egendom, som inle hördetill en förvärvskälla i förordningens mening, fick således aldrig dras av vid 1980/81:68 196 inkomstberäkningen och inte heller förlust på sådanairansnktioner som inle ägde ett normalt samband med den skaltskyldigesförvärvsverksamhel. I enlighel därmed skulle föriusl, som drabbat denskatlskyldiges personliga lösegendom, och förlust på borgensförbindelse, sominte ingåtts i och förden skaltskyldiges förvärvsverksamhet, i inkomslskattehänseendealltid behandlas som kapitalförlust. Som kapitalförlust i förvärvsverksainhei skulle, enligtanvisningama. anses föriusl som drabbade förvärvskällan som sådan. Förlust, somdrabbade anläggningskapitalet i ett förelag, vnr sålundn att hänförn lillknpitnlförlust. medan däremot förlust, som drabbade driflskapilalet inle varalt anse som kapitalförlust. Det påpekades att del låg i sakens natur attförlust genom värdeminskning på gmnd av slitning o. d. vid användandet avtillgångar, som utgjorde beståndsdelar av anläggningskapitalet i ett företag,inle var alt anse såsom kapitalförlust utan var att likställa med driftkostnad. Till anläggningskapitalet hänfördes egendom, som utgjordebeståndsdel av en anläggning för näringsverksamhet, dvs. för driften nvseddfnslighel och för driften gjorda anläggningar och inrättningar och därlilhörande kraftledningar och andra ledningar, motorer, maskiner ochdriflsinvenlarier. Vidare räknades till anläggningskapitalet fasl egendom iegenskap nv beståndsdel nv förvärvskällnn fasl egendom, egendom, som varbeståndsdel nv förvärvskällan kapilal saml egendom, som utgjorde beståndsdelav förvärvskällorna . arbelsanställning m. m. och tillfälligförvärvsverksamhet, säsom invenlnrier, instrument, facklitteratur m. m. Tilldriflsknpilnlet hänfördes å nndrn sidnn tillgångar, som var föremål förproduktion eller tillverkning, bearbetning eller försäljning eller råvaroravseddn för förbrukning i ett företng. Enligt anvisningarna var sådan föriusl iförvärvsverksnmhel. vilken uppkommit genom uteblivnndel nv en intäkt somnorninlt bort inflyln i verksamheien och vilken sålund ingick såsom ett led iförvärvsverksnmhelen, inte all anse såsom kapitalförlust. Hit räknadesexempelvis "till följd nv arrendators eller hyresgästs insolvens uteblivenbetnlning nv nrrende eller hyra, förlust genom gäldenärs oförmåga alt betalaräntn, lill följd nv köpnres insolvens eller underkännande av levererad varautebliven betalning för varor eller produkler, som den skallskyldige fört ihandel eller lillverkni, prisfaU under inköps- eller lillverkningspris.förslöring eller försämring nv varulager, tillverkningar, lager av råvaror ochförbrukningsnrliklnr eller dylikt, utebliven ålerbetnlning av län, somskallskyldig i av honom driven penningrörelse ullämnal pä grund av förfalskadelänehandlingar, med mera dylikl." kommunalskatlekommilté synes i huvudsak haanslulil sig lill inkomslskaltesakkunnigns försing (SOU 1924:53 s, 72 f och s.420 f). Kommittén gjorde dock väsentlign förkortningar och redaklionellnomnrbelning-ar i de sakkunnigas förslag. Kommitténs förslag blev därförväsentligt 1980/81:68 197 oklarare än det ursprungliga förslaget. Endast i ettavseende synes kommiltén ha föreslagit en saklig ändring. Såsom knpitnlförlustbetecknades i dess förslag även det fall då skatlskyldig lidit förlust"genom hos honom begången stöld". Nägon motivering lill dennaavvikelse lämnades inte. Vid 1928 ärs lagsliflning infördes i 20 8 och punkl 8 avanvisningarna till 29 § KL beslämmelser om kapitalförlust, vilka anslöt siglill kommunal-skaltekommitléns förslag med undanlag för alt föreskriften om attförlust genom stöld skulle anses såsom kapitalförlust uteslöts. 1 punkl 8(numera punkl 10) av anvisningama till 29 S KL angavs alt lill driftförlust irörelse räknades inte "förlust, som skattskyldig kan hava lidit vid sidanav vad som normalt ingår såsom ett led i förvärvsverksamheien, således i regelicke genoni borgensförbindelse eller genoni prisfall å eller förstöring genombrand eller olyckshändelse av sådana tillgångar, som användas lill sladigvarandebruk i rörelsen. Den förlust, som föranleds av en dylik, oberoende av rörelsenuppkommen skada, är all anse säsom kapitalföriusl". 1928 ärs bolagsskalleberedning föreslog i ett är 1931avlämnat betänkande (SOU 1931:40) att rörelseidkare skulle ha friavskrivningsrätt på inventarier och all vinst vid avyttring av inventarierskulle beskattas som inläkt av rörelse. Som en konsekvens av della förslagföreslogs alt driflförluslbegrep- pel skulle utvidgas lill all omfatta"jämväl förlust, som genoin brand eller dylik händelse drabbat tillrörelsen hörande invenlarier". Till driftförlust skulle däremol inlehänföras "förlust, som skallskyldig kan hava lidit vid sidan av vad somnormall ingår såsom ell led i förvärvsverksamheien, således i regel ickeförlust genom borgensförbindelse. Den förlust, som föranledes av en dylik,oberoende av rörelsen uppkommen skada är att anse såsom kapitalförlust. Jämvälförlust å byggnad genom brand eller dylik händelse är all hänföra tillkapitalförlust. Uppstår förlust vid försäljning av lill rörelsen hörandefastighet eller byggnad, är även denna att anse såsoni kapitalförlust, såvidaden ej enligt 35 § skall bedömas såsom förlust å tillfällig förvärvsverksamhet". Bolagsskatleberednigens förslag föranledde inle någonlagsliflning. Även skattekommitté lade fram ell förslag om friavskrivningsrätt på inventarier. Därvid utgick kommittén från att någon ändringi reglerna om avdrag för driftförlust till skillnad från kapitalförlust inlevara påkallad. En sådan ändring ansågs kunna få långtgående konsekvenser,vilkas belydelse det var svårt att överskåda (SOU 1937:42 s. 231).Skatlekommitiéns förslag lades till grund för lagstiftning. Innebördenav ändringarna behandlas nedan i avsnittet om förlust på inventarier. Bestämmelsen i anvisningarna till 29 § KL omkapitalförlust har efter kommunalskattelagens tillkomst ändrats vid tvåtillfällen. I samband med nya regler för beskattning av vinstvid avyllring av invenlarier ändrades bestämmelsen att till kapitalförlustskall hänföras förlust genom prisfall eller brand av "sådana tillgångar,som användas till sladigvarande bruk i rörelsen". Orden "sådanatillgångar" utbyttes då mot 14 1980/81. Prop.1980/81:68 198 "fastighet". Även denna ändring kommer attbevöras nävmnve i avsnittet om förlust på inventarier. infördes ell andra siycke i punkl 10 avanvisningnrna till 29 S KL (prop. 1965:126, BevU 43, rskr 379, SFS 1965:573).Enligl detln stycke medges avdrag för ackordsförlust - om det kan antas nllnckordet har sin grund i intressegemenskap mellan borgenär och gäldenär -endnsl om koncernbidrag kunnat lämnas mellan företagen. Skälet till denna regelär att vinst genom ackord i praxis inte ansetls ulgöra skallepliklig inkomst. Enligl 20 § KL får vid beräkning av inkomslen fränsärskild förvärvskälla avdrag inte göras för förlust som är alt hänförn tillkapitalförlust. I punkl 5 av anvisningarna lill samma pnrngrnf hänvisnsbelräffande kapitalföriusl i rörelse lill punkl 10 av anvisningarna lill 29 §KL. Vad där sägs angående kapitalförlust i rörelse skall äga motsvarandetillämpning även för andra förvärvskällor. Enligl sistnämnda anvisningspunkt utgör kapitalförlustsädan föriusl som skatlskyldig har lidit vid sidan av vad som normalt ingårsåsom ell led i förvärvsverksamheten. Del skall vara fråga om en oberoende avrörelsen uppkommen skada. Motsatsen lill kapitalförlust är driftförlust. I punkt 10av nnvisningarna till 29 § KL anges också vad som skall ulgöra driftförlust irörelse. Som sådnn förlust skall anses "uteblivandet av en intäkt, somnormalt bort inflyta i rörelsen". sägs innebära nll intäktens uteblivandeskall vara nv sådan beskaffenhet alt del i den ifrågavarandeförvärvsverksamheten kan räknas med eventuellt uppkommande förlust i ställetför vinst och all förlusten alliså "ingår såsom ell led iförvärvsverksamheten". Såsom exempel på driftförlust anges a) lill följd av köpares insolvens utebliven betalningför vnror eller produkter, som den skattskyldige fört i handel eller tillverkat, b) prisfall under inköps- ellerlillverkningspris, förstöring eller försämring av varulager, tillverkningar,lager av råvaror och förbrukningsartiklar e. d., och c) uteblivenåterbetalning av lån, som skallskyldig i av honom driven penningrörelseutlämnat på förfalskade lånehandlingar. I nu angivna fall är den skallskyldige berättigad all göraerforderlig nedskrivning av varulagrets värde eller erforderlig avskrivning påuteslående fordringar eller vidta därmed jämförlig åtgärd för att minska sineljest skattepliktiga inkomst. Bestämmelserna i punkl 10 av anvisningarna till 29 § KL omdriftförlust och kapitalförlust i rörelse gäller enligt uttryckliga föreskrifter också 1980/81:68 199 beträffande jordbruksfastighet (punkt 10 av anvisningarnatill 22 § KL) och belräffande annan faslighet varav inkomslen beräknas enliglbokföringsmässiga grunder (punkt 9 av anvisningarna lill 25 § KL). Vid en bedömning av kapilalförlustbegreppet kan del varainstruktivt all skilja mellan kapitalförluster ulanför och kapitalförluster ien förvärvsverksamhet. Med förvärvsverksamhet avses i detta sammanhangverksamhet som är hänföriig lill någol av inkomslslagen jordbruksfastighet,annan faslighel, rörelse, tjänst eller kapilal. De problem som är förenade medkapitalförluslbegreppel vid beräkningen av realisationsvinsl och annan inkomsttillhörande inkomstslaget tillfällig förvärvsverksamhel behandlas senare i ellsärskilt avsnitt. Som exempel på kapitalförluster ulanför enförvärvsverksamhel kan nämnas prisfall, förslöring eller stöld av personligalillhörigheler. Andra exempel är skadeslåndsskyldighel som uppkommil på annatsäll än i förvärvsverksamhel. t. ex. när nägon kör bil privat, och föriuslgenom borgensförbindelser som inte ingåtts i samband med någon förvärvsverksamhet.Att förluster av della slag inte får dras av är uppenbari. Vad gäller förluster i en förvärvsverksamhet uppställs iprincip ell krav på normalitet för alt en avdragsgill driftförlust skall ansesföreligga. uttrycks i punkl 10 av anvisningarna lill 29 § KL på sådantsätt att som driftförlust i rörelse skall anses "uteblivandet av enintäkt, som normalt bort inflyta i rörelsen". Kapitalförlust är däremol enförlust som skaltskyldig har lidit "vid sidan av vad som normalt ingårsåsom ett led i förvärvsverksamheten". innebär all driftförluster iförsta hand iräffar omsättningstillgångar medan kapitalförluster i första handiräffar anläggningsfillgångar. Vid KL:s tillkomst synes dessa riktlinjer hagällt utan undantag. har emellertid i lagen gjorts fleraändringar som bryter mol den ursprungligen tänkta skiljelinjen mellandriftförlust och kapitalförlust. Som exempel kan nämnas rätten lill avdrng förprisfall på invenlarier enligt punkt 3 c fjärde stycket och punkl 4 sjättestycket av anvisningarna lill 29 § KL. Då dessa och andra ändringar, som harberört kapitalförluslbegreppel, vidtagits har någon molsvarande översyn inlegjorts av punkl 10 av anvisningarna till 29 § KL. Innebörden av beslämmelsernai denna anvisningspunkt är därför inle hell klar. 1 avsikl att fastställa vadsom enligt gällande rält utgör kapitalförlust i förvärvskälla redovisas i detföljande hur olika förluster behandlas i avdragshänseende. Genomgången avser,om inte annat anges, förluster i rörelse. Den gäller dock också - om än med deväsentliga modifikationer som följer med tillämpning av kontantmetoden - iövriga inkomstslag med undanlag för tillfällig förvärvsverksamhel. Prop.1980/81:68 200 5.2.2 Förlust av varulager I punkt 1 av anvisningarna till 41 § KL finns allmännabestämmelser om nedskrivning av varulager. Utgångspunkten är att det värde pålagret som har angetts i den skatlskyldiges räkenskaper (bokslut) skall godiasvid inkomsttaxeringen. För att förhindra uppbyggnad av alllför sloraskattekrediler finns dock vissa begränsningsregler. Bestämmelserna om nedskrivning av varulager innebär attnedskrivning kan göras även när ingen verklig värdeminskning eller förlust avvarulagret föreligger. Det kan därför synas rimligl all nedskrivning alltidskall få ske då en verklig förlust har inträffat. I allmänhet är detta ocksåfallet. I fräga om stöld av varulager krävs dock för att driftförlust skallföreligga all man normalt kan räkna med stöld i den ifrågavarande verksamheien.Delta gäller t. ex. stöld av utomstående i snabbköpsbutiker. Även stöld avvarulager i andra typer av butiker kan utgöra driftförlust (jfr också nvsnitt5.2.9). 5.2.3 Förlust på fordringar En skattskyldigs fordringar kan ha olika karaktär. Manbrukar skilja mellan driftfordringar och lånefordringar. Med driftfordringar förstås fordringar som uppkommergenoin försäljning av varor eller utförandet av tjänster.