prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — hardomstolen dock enligt 44 kap. 8 S andra stycket envissofficialprövningsplikt. Denna bestämmelse innebär alt en borgenärs anspråkpå ersättning för inkassokostnader skall ogillas i den mån de grunder somborgenären har åberopat till stöd för anspråket inte innefattar laga skäl fördetta eller anspråket annars är uppenbart ogrundat. Altdomstolens rätt oeh plikt till officialprövning av anspråk på ersättning förinkassokostnad sålunda i viss utsträckning bortfaller i vanlig rättegång fårenligt min mening godtas. Som har framhållits i promemorian torde del dock merasällan komma alt inträffa att en gäldenär uttryckligen medger ett eventuelltyrkande om en allför hög ersättning eller förlikningsvägen godtar ett sådantanspråk utan att på annat sätt få kompensation för detta. Särskilt om del finnsanledning anta att gäldenären har bristfälliga kunskaper beträffande de reglersom gäller om hans skyldighet att ersätta inkassokostnader bör. som Stockholmstingsrätt har betonat i sitt remissyttrande, en lämplig materiellproeessledning från domstolens sida kunna motverka obilliga resultat. Om delblir aktuellt att meddela tredskodom mol gäldenären. ger den nämndabestämmelsen i 44 kap, 8 S andra styckei gäldenären ett skyddmot obefogade anspråk. Som har nämnts (se avsnitt 4,4,1) har detansetts att den nuvarande regleringen aversättningför inkassokostnad somen ersättning för Ersällning för rättegångskostnad har den fördelen attborgenären, när han har väckt talan inkassokostnader vid domstol för att få ulhuvudfordringen, måste framställa sitt yrkande om kostnadsersättning innanhandläggningen av det målet avslutas. Borgenären kan alltså inte i en senarerättegång framställa anspråket på ersättning för inkassokostnad. Med denföreslagna regleringen av anspråk på inkassokostnadsersältning som ettcivilrättsligt anspråk kommer något riillsligt hinder för ett sådant förfarandeinte längre att föreligga. Som har framhållits i departementspromemorianframstår emellertid förfarandet som så opraktiskt att det knappast behöverbefaras bli vanligt. En återhållande faktor torde också bli att borgenärenlöper stor risk att enligl 18 kap. 3 S första stycket få svaraför både sina egna och gäldenärens rättegångskostnader i ett senare mål omersättning för inkassokostnad e.d. Det är f. n. mycket vanligt att anspråk pä ersättning förinkassokostnad handläggs i mål om lagsökning eller betalningsforeläggande, dvs.i den summariska process som regleras i lagsökningslagen. I allmänhet ärsituationen då sådan att anspråket skall behandlas som ett processkostnadsanspråk.Betalningsföreläggande kan dock enligt 18 S lagsökningslagen utverkasför fordran på ersättning för inkassokostnad även i de fall där anspråket intekan behandlas som ett processkosinadsanspråk, dvs. i praktiken då gäldenärenutan föregående domstolsförfarande har betalt huvudfordringen men vägrat attbetala inkassokostnaden. Lagsökning för inkassokostnad kan däremot f. n, skeendast om situationen är sådan att ersältningsanspråkei skall behandlas som ettprocesskosinadsanspråk eller om anspråket grundar sig pä ett skriftligtfordringsbevis (se 1 S lagsökningslagen). Det senare torde inte vara vanligt, 1 departementspromemorian framhålls att en eivilrättsligreglering av rätten till ersättning för inkassokostnad. med den nuvarandeutformningen av lagsökningsinstitutet, medför att lagsökning för fordran påsådan ersättning kan ske endast om fordringen grundar sig på skriftligtfordringsbevis. Detta skulle emellertid enligt promemorian vara en alltföropraktisk ordning, eftersom en fordran pä ersättning för inkassokostnadframstår som ett bihang till huvudfordringen. Båda fordringarna bör därförenligt promemorian kunna behandlas av domstol i ett och samma förfarande. Avden anledningen föreslås i promemorian till en början att lagsökningslagenändras så att det blir möjligt att lagsöka en gäldenär för fordran på ersättningför inkassokostnad. även om denna fordran inte grundar sig på skriftligtfordringsbevis. Enligt promemorieförslaget bör detla emellertid gälla endast omlagsökningen sker i samband med lagsökning för den fordran som har föranlettkostnaden. I det nu berörda hänseendet har promemorieförslaget inlemött någon erinran från remissinstansernas sida. Även jag ansluter mig tillförslaget. Det bör anmärkas att det inte innebär någon utvidgning av de nuvarande möjligheterna att genom lagsökning kräva ut ersiittniiigför inkassokostnad. Denföreslagna civilrältsliga regleringen av rätten till ersättning förinkassokostnad e. d. medför vidare att ett sådant ersättningsanspråk även i denSummariska processen alltid kommer all behandlas på det sätt som gäller försjälva saken i processen och inte enligt de regler som gäller förprocesskostnaderna. Med den nuvarande utformningen av processen enligllagsökningslagen skulle detta innebära att domstolens officialprövning av deifrågavarande ersättningsanspråken föll boii, Idepartementspromemorian framhålls att en sådan följd av den civilrättsligaregleringen har större betydelse i den summariska processen än i vanligrättegång, I promemorian syftas härvid på det fallet att gäldenären i processenförhåller sig passiv. Som har framgått har gäldenären då i vanligrättegång ett skydd mot obefogade anspråk genom reglerna om tredskodom. I densummariska processen är det emellertid en grundläggande princip att domstoleninte inom ramen för detta förfarande går in på en materiell prövning av detanspråk som utgör själva saken i processen. Om gäldenären sålunda i densummariska processen förhåller sig passiv, vilket inte år ovanligt, följer avdel nu sagda att utslag eller bevis i princip skall utfärdas i enlighet medborgenärens ansökan. Framförallt det förhållandet att gäldenärens blotta passivitet sålunda leder tillutslag eller bevis i enlighet med en ansökan om lagsökning ellerbetalningsföreläggande medför enligt promemorian en risk för att gäldenären iden summariska processen belastas med alltför stor ersättningsskyldighetavseende inkassokostnader. I promemorian framhålls att detla visserligengäller i den mån lagsökning eller betalningsföreläggande skerenbart för fordran på inkassokostnadsersättning. Vled den föreslagnacivilrältsliga regleringen av denna ersättning skulle detsamma emellertid kommaatt gälla över hela linjen, vilket enligl promemorian framstår som enofördelaktig följd av de nya reglerna. Enligtpromemorian bör man mot den angivna bakgrunden föra in bestämmelser ilagsökningslagen som ger domstolen i princip samma möjlighel som f. n. attsjälvmant pröva ett anspråk på ersättning för inkassokostnad som framställs isummarisk process. Möjligheten till denna officialprövning bör härvid enligtpromemorian självfallet omfatta även de fall där en sådan prövning inte skernu. när lagsökning eller betalningsföreliiggande äger rum enbart förfordran på inkassokostnadsersättning. Den sålunda åsyftade ordningen bör enligt promemorianlämpligen åstadkommas genom att instituten lagsökning ochbetalningsföreläggande hålls öppna endast för anspråk på ersättning förinkassokostnad som kan utgå enligt den nya lagen om sådan ersättning oeh deverksliillighetsföreskrifter som regeringen meddelar i anslutning till denlagen. Anspråk på inkassokostnadsersättning som går diirutöver bör enligtpromemorian avvisas av domstolen redan i ett inledande skede av förfarandet förlagsökning eller betalningsföreläggande. På grund av dessa överväganden föreslås idepartementspromemorian att lagsökuingslagen ändras så, all en ansökan omlagsökning eller betalnings-föreläggande avseende ersättning för inkassokostnadskall i den delen självmant avvisas av domstolen i den män den fordradeersiittningen överstiger vad som kan utgå enligt den nya lagen om ersättningför inkassokostnad. Vid remissbehandlingen har dessa överväganden och förslagi departementspromemorian i princip godtagits av samtliga remissinstanser,tillstyrker all promemorieförslaget genomförs som enlösning av provisorisk karaktär, Ocksä jag anser alt domstolarna iiven i fortsättningen börha rätt och plikt att självmant pröva anspråk på ersättning för inkassokostnade. d. inom ramen för lagsöknings- och betalningsföreläggandeproeessen. Denreglering för att åstadkomma en sådan ordning som har föreslagits idepartementspromemorian innefattar enligt min mening en praktisk lösning. Denfordrar inte några slörre ingrepp i lagsökningslagen och mbbar inte hellernämnvärt de nuvarande förutsättningarna för den summariska processen. Frågan omdennas framtida utformning övervägs f, n, av rättegångsutredningen. har framhållit kan del bli aktuellt att på nytt ta upp de härdiskuterade frågoma när utredningen har presenterat sina förslag. 1 avvaktan pädelta bör den i promemorian föreslagna lösningen genomföras i sak. Som har framgått innebär mitt förslag till en nvlag om ersättning för inkassokostnader m. m,, i likhet med promemorieförslaget,all gäldenären skall vara skyldig att utge ersättning för krav endast om hanhar tillställts ett skriftligt krav som har utformats pä det sätt som anges i 5S inkassolagen. Vidare skall gäldenären vara skyldig att utge ersättning föramorteringsplan endast om den uppfyller vissa närmare angivna anspråk. I departementspromemorian framhålls att det avdatainspektionens utredning om inkassokostnaderna framgår all domslolspraxis f.n. är växlande när del gäller såväl kontrollen av att kravbrev har avsänts somkontrollen av att kravbrevet uppfyller de anspråk som ställs enligt 5 Sinkassolagen. För att man skall få ett ordentligt genomslag av bestämmelsernaom kravbrevs utformning bör enligt promemorian reglerna för denna kontrollskärpas, I promemorian föreslås därför alt en borgenär som ansöker omlagsökning eller betalningsföreläggande lör att få ul ersättning förkravkostnad skall vara skyldig att i samband med ansökningen ge in avskrift av detkravbrev som han grundar sitt ersättningsanspråk på. Motsvarande föreslåsgälla, om borgenären gör anspråk på ersättning för upprättande av enamorteringsplan, Pä den nu berörda punkten har promemorieförslaget vidremissbehandlingen fått ett blandat mottagande. Det godtas visserligen avflertalet remissinstanser utan närmare kommentarer. 1980/81:10 113 dalainspektionen, som framhåller att det skulle medföra eneffektiv tillsyn Ersättning för över praxis i fråga om utformningen av bl. a. kravbrev. Förslagel avstyrks dock av flera remissinstanser, bl. a.av de domstolar som har yttrat sig. Dessa betonar framför allt alt förslagelskulle leda lill en inte godtagbar ökning av domstolarnas arbetsbörda.Stockholms tingsrätt uppger all man där behandlade ungefär 40 000mål om lagsökning och betalningsföreläggande och att det i nästan alla dessamål förekom anspråk på ersättning för inkassokostnad. Tingsrätten framhålleratt promemorieförslagel vid en sådan frekvens skulle innebära hantering inomdomstolen av ytterligare omkring 80 000 handlingar. Vidare beräknar tingsrättenatt man för delgivningsändamål skulle nödgas framställa omkring 5 000 kopior avkravbrev. Granskningen av kravbreven och annat merarbete skulle enligttingsrättens mening ofrånkomligen leda till behov av personalförstärkningar. 1sammanhanget uppger tingsrätten vidare att man numera i princip kräver attborgenären i lagsöknings- och belalningsföreläggandemå-len uppger datum förinkassoåtgärden och framställer påstående om att kravbrev har utformats enligt5 § inkassolagen. Finns det anledning anta att så inte varit fallet, begärtingsrätten in kopia av kravbrevet för granskning. Enligt tingsrättens meningbör domstolarna inte åläggas någon kontrollskyldighet som gär längre än så.Samma ståndpunkt intas av bl. a. hovrätten över och , , föreningsbankers förbund, PKbanken oeh . Även rättegångsutredningen understryker alt den ipromemorian föreslagna skyldigheten att ge in avskrift av kravbrev m.m. skullebh arbetskrävande för både domstolar och parter. Enligt utredningen bör deninskränkas till alt gälla endast i fall där indrivningsåtgärden har vidtagitsav någon som inte står under datainspektionens tillsyn enligt inkassolagen,dock inte om del är fråga om en bank eller en advokat. En annan remissinstansförordar att den föreslagna skyldigheten inte skall gälla för inkassoföretagsom har fått fillstånd lill inkassoverksamhet enligt inkassolagen. För egen del vill jag understryka att det är angelägel altbl. a. inkassolagens regler om krav noggrant iakttas oeh att en gäldenär inteåläggs skyldighet att utge ersättning för ovederhäftiga eller på annat sättbristfälliga indrivningsåtgärder. Promemorians förslagom skyldighet alt isamband med ansökan om lagsökning eller betalningsforeläggande ge in avskriftav kravbrev m. m. skulle givetvis innebära en effektivare kontroll än den somrimligen kan åstadkommas inom ramen för datainspektionens tillsynsverksamhetenligt inkassolagen. Det kan dock antas att det stora flertalet kravbrev ochamorteringsplaner som föranleder ersältninganspråk skulle komma alt uppfylla defordringar som den här aktuella lagstiftningen ställer. I allmänhet tordeindrivningsålgärderna ha vidtagits av inkassoföretag, banker, advokater ellerandra som är yrkesmässigt verksamma inom området. Även i övrigt tordeindrivningsåtgärderna ofta i efterhand ha kontrollerats av ett yrkesmässigtverksamt ombud innan ansökan om 8 1980/81. I saml Nr 10 lagsökning eller betalningsföreläggande görs. Mot denbakgrunden år det enligt min mening inte försvarligt att införa ett så resurskrävandekontrollsystem som promemorieförslaget innebär, 1 och för sig vore detnaturligtvis möjligt att införa ett sådant mera begränsat system som harförespråkats i ett par remissyttranden. Att genom lagstiftning ålägga endastvissa sökande i process särskilda förpliktelser för att de skall fä sin talanupptagen till prövning är doek enligt min mening inte någon tillfredsställandelösning. Sammanfattningsvis anser jag att man inte bör införa enskyldighet för borgenärenatt automatiskt ge in avskrift av kravbrev m. m,tillsammansmed en ansökan om lagsökning eller betalningsföreläggande. Det fåremellertid anses lämpligt att domstolarna i allmänhet iakttar en praxis sommotsvarar den som har beskrivits i tingsrätts remissyttrande.Avskrift av kravbrev e, d. som ligger till grund för ett ersättningsanspråk börsålunda fordras in. när omständigheterna ger anledning till antagande attindrivningsåtgärden inte har ulförts pä sådant sätt att borgenären enligt detidigare föreslagna reglerna är berättigad till kostnadsersättning. När anspråk på ersättning för inkassokostnader m. m. ienlighet medde nu diskuterade förslagen skall behandlas enligt de regler somgäller för själva saken i processen måste man beakta den situationen attgäldenären framställer invändning mol anspråket. Såvitt gäller mål om betalningsföreläggande behövs i detlahånseende inte några nya bestämmelser. Om gäldenären på rätt sätt oeh inom rälttid bestrider en ansökan om betalningsforeläggande för kostnadsersättning,följer det av 26 § lagsökningslagen alt målet i den delen skall som tvistigthänskjutas lill rättegång, om borgenären begär det. Beträffande lagsökningsmål föreslås idepartementspromemorian att målet, om gäldenären gör en invändning mol ettanspråk på ersättning för inkassokostnad e. d., skall behandlas enligt deregler som f, n. finns i 12 S andra stycket lagsökningslagen. Detta innebär attanspråket skall som tvistigt hänskjutas till rättegång, om gäldenären har visatsannolika skäl för invändningen eller borgenärens rätt lill betalning annarsfår anses oklar. Förslaget har i allmänhet godtagits av remissinstanserna ochbör enligt min mening följas. Den föreslagna nya regleringen av gäldenärers skyldighetatt utge ersättning för inkassokostnader m. m. föranleder vissa följdändringari annan lagstiftning. I enlighet med vad som har föreslagils i departementspromemorianbör sålunda 18 kap. 8 S andrå styckei upphävas. Vidare börvissa justeringar göras i småmålslagen. Jag återkommer lill delta i speciaimotiveringen. 1980/81:10 115 4.4.8 BehandUngen av inkassokostnader vid återtagandeenligl konsumentkreditlagen och lagen om avbetalningsköp mellan näringsidkarem. Datainspektionen tog i sin utredning om inkassokostnadernaupp frågan om behandlingen av fordringar på ersättning för sådana kostnader isamband med återtagande av vara enligt konsumentkreditlagen och lagen omavbelalningsköp mellan näringsidkare m. fl. När envara som har sålts på kredit med förbehåll om återtaganderätt för kreditgivaren(säljaren) , skall en avräkning göras mellan parterna. Regler omavräkningen finns fr. o. m. i 17 S konsumentkreditlagen och 9S lagen om avbetalningsköp mellan näringsidkare m. fl. De tillämpas såväl vidhandräckning för återtagande som vid verkställighet av dom varigenom köparenhar förpliktats alt lämna tillbaka varan. Reglerna skall också tillämpas omåtertagandet sker utan medverkan av myndighet (prop. 1976/77:123 s. 181 ochprop. 1977/78:142 s. 94). Enligt avräkningsreglerna i båda lagarna gäller allköparen tillgodoräknas varans värde vid återtagandet. Kreditgivaren (säljaren)får tillgodoräkna sig, förutom sin återstående fordran på grund av köpet m. m.enligt särskilda regler, vissa angivna kostnader för återtagandet. Detta gällerexekutionsavgift, skälig kostnad för transport av varan och utgift förinställelse vid förrättning för återtagande, I mål om handräckning föråtertagande får kreditgivaren (säljaren) tillgodoräkna sig även skäligersättning för eget arbete med anledning av målet samt arvode till ombud ellerbiträde, I datainspektionens utredning förordades att 17 §konsumentkreditlagen och 9 S lagen om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl, skulle kompletteras så att kreditgivaren (säljaren) vid avräkningen ficktillgodoräkna sig även ersättning för krav och eventuellt upprättande avamorteringsplan som föregått återtagandet. Enligt departementspromemorian framstår den sålundaförespråkade kompletteringen av de båda nämnda lagarna emellertid som i stortsett överflödig, om man ser till kreditgivarens (säljarens) intresse av att isamband med ell återtagande kunna få betalt för sådana fordringar. Om del vidavräkningen uppkommer en mellanskillnad i köparens favör, får varan visserligeninte utan att mellanskillnaden i princip betalas ul till köparen. Ipromemorian framhålls emellertid att kreditgivaren (säljaren) i denna situationtorde ha tämligen goda möjligheter att mot köparens anspråk kvitta en fordranpå ersättning för kravkostnad e. d. Är det fråga om en fordran som harfastslagits av domstol och är exigibel kan. vid handräckning ellerdomsverkställighet för återtagande, kvittningen ske tvångsvis. För den åtminstone långt vanligare situationenatt det vid avräkningen i stället uppstår en mellanskillnad till köparensnackdel, dvs. en reslskuld för denne, kommer med den nuvarande regleringen attgälla all kostnad för krav e. d, även efter ett återtagande kan tas ut i vanligordning. Om en sådan kostnad däremot förs in under avräkningsreglerna kommerden 1980/81:10 116 att vid tillämpningen av konsumentkreditlagen falla underden lagens Ikraftträdande m. m. principiella förbud mot utkrävande avrestskuld. Enligl 18 S i den lagen gäller sålunda att restskuld efter ettåtertagande får krävas ut endast om varan har utsatts för betydandevärdeminskning genom att köparen har vanvårdat varan, I departementspromemorianframhålls att när det gäller rättegångskostnad - som ofta innefattarersättning för kravkoslnad e, d. - sä har i konsumentkreditlagen intagits denståndpunkten att en sådan kostnad inle bör omfattas av detta förbud. Enligtpromemorian kan det också te sig egendomligt, om köparens skyldighet att efterett återtagande ersätta rättegångskostnad skulle vara beroende av huruvida hanhar vanvårdat den återtagna varan eller inte. Detsamma gäller enliglpromemorian i fråga om en civilrättsligt reglerad inkassokostnad. På grund av de nu redovisade övervägandena föreslås ipromemorian inte någon ändring i konsumentkreditlagen eller lagen omavbelalningsköp mellan vissa näringsidkare m, fl. Vad som i denna del har anförts i promemorian har vidremissbehandlingen lämnats ulan erinran av alla remissinstanser utomriksskatteverket, som stöder den ståndpunkt som datainspektionen intog i sinutredning. För egen del ansluter jag mig i den nu berörda frågan tillpromemorieförslaget. Som har framhållits i departementspromemorian och somäven framgår av yttrande är det inom tillämpningsområdet förlagen om avbetalningsköp mellan näringsidkare m. fl. över huvud taget inte avnågon större betydelse, om kostnadema för krav m, m, omfattas avavräkningsreglerna i 9 S i den lagen eller inte. Det synes därför onödigt attbelasta dessa med nya bestämmelser om tillgodoräknande av sådana kostnader. Vadsärskilt angår den situationen att avräkningen resulterar i en mellanskillnadtill köparens förmån biträder jag den bedömning som har gjorts i promemorian,nämligen att säljaren torde ha lämligen goda möjligheter att mot köparensanspråk på mellanskillnaden kvitta en fordran på kravkostnad e. d. Detta gällergivetvis även vid köp som omfattas av konsumentkredifiagen. Även i övrigtansluter jag mig till de skäl mot den ifrågasatta ändringen i konsumentkreditlagensom har anförts i promemorian. Enligt min mening är del principiellt rikligastatt endast kostnader som har ett mycket nära samband med själva återtagandetomfattas av avräkningsreglerna oeh därmed i sista hand av det förbud mot attutkräva restskuld efter ett återtagande som har ställts upp i konsumentkreditlagen. 4.5 Ikraftträdande m. m. De föreslagna lagändringarna kräver en delförberedelsearbete. Sålunda måste datainspektionen ha tid på sig att utarbetanya föreskrifter och anvisningar för tillämpningen av kreditupplysningslagenoch inkassolagen. Ställning måste också las till frågan om behovet avundanlagsregler enligt 7 S 1980/81:10 117 andra stycket kreditupplysningslagen i dess nya lydelse.Vidare torde såväl Ikraftträdande m. m. kreditupplysningsförelag sominkassoföretag behöva en frist för utbildningsinsatser och nödvändigaanpassningar till de nya reglerna. På grund av dessa omständigheter föreslår jag atthuvuddelen av ändringarna i kreditupplysningslagen och inkassolagen sätts ikraft den . Som har framgått i avsnittet 4.2.1 träder den nya lagen omfinansbolag, varigenom flertalet finansbolag ställs under bankinspektionenstillsyn, i kraft . Det är angeläget att finansbolagen iavvaktan på ställningstagandet till de nu föreliggande förslagen inte förs inunder undantagsregeln i 1 S kreditupplysningslagen för kreditinrättningar ochandra företag under bankinspektionens tillsyn. Denna fråga kommer emellertid adövervägas av innan lagen om finansbolag träder i kraft (se NU1979/80:23 s. 17; jfr prop. 1978/79:170 s. 149 f). Vissa av de föreslagna ändringama i kredilupplysningslagenoch inkassolagen bör kunna tillämpas redan före den ,Tystnadspliktsbestämmelserna i 18 S kreditupplysningslagen oeh 16 Sinkassolagen ersätts sålunda fr. o. m. av bestämmelserna i 9kap. 6 S sekretesslagen oeh bör därför upphävas med verkan fr, o, m. den dagen.Eftersom också ändringen av 11 S inkassolagen har samband med den nyasekretesslagen bör även den ändringen träda i kraft , Jag har i det föregående förordat att reglerna omtillstånd i såväl kreditupplysningslagen som inkassolagen kompletteras med enbestämmelse som ger datainspektionen möjlighel alt förena ett tillstånd medföreskrifl om skyldighet att anmäla ändring av förhållande som har haftbetydelse för tillståndet. Genom särskilda övergångsbestämmelser börinspektionen ges rätt alt meddela en sådan föreskrift även i etttillståndsärende som avgörs före . såvitt angår tid fr, o. m.den dagen. ändringarna i inkassolagen bör vidare fogas enövergångsbestämmelse som tar sikte på det fallet att ett tillstånd som harmeddelats enligt 2 och 3 SS inkassolagen i deras nuvarande lydelse inte längrebehövs på grund av den föreslagna inskränkningen av tillslåndsplikten.