prop · G403114 · 1980-12-31 00:00:00 — Vadbeträffar sådana integritetskränkande åtgärder som kroppsvisitation synes dessaendast böra komma i fråga när faran för mycket allvarliga störningar kanbedömas överhängande och andra, mindre ingripande, åtgärder till säkerställandeav ordningen bedöms otillräckliga. Settfrån denna ståndpunkt ställer föreningarna sig tveksamma till det vida 1980/81:114 175 Det synes sålunda tveksamt om sädant behov av föreslagnaskyddsåtgärder kan visas föreligga vid förhandlingar inför t.ex.marknadsdomstol eller statens va-nämnd att en särreglering är påkallad. Främstsynes anledning att överväga åtgärder enligt lagförslaget föreligga i mål där frågaär om mycket grova brott och där risken för allvarliga störningar- fritagning,hot mot den tilltalades eller annans liv i det enskilda fallet måste bedömasöverhängande. Även i dessa fall synes dock i första hand andra och mindreingripande åtgärder vara att föredraga. I tanke har föreningarna särskilt depreventiva åtgärder i form av noggrann planering av förhandlingarna, bättreutformning av domstolslokalerna etc, utredningen själv pekar på. Lagförslagetoch förslagen till följdändringar har som ovan anförts enligt föreningarnasbedömning gjorts vidare än vad som kan bedömas påkallat. Kretsen avdomstolsförhandlingar vid vilka lagen skulle kunna lillämpas bör kunnabegränsas. Storaktsamhet bör helt naturligt iakttagas vid införandet av integritets-kränkandeåtgärder. Lagförslaget reglerar emellertid en fråga som är relativt oftaförekommande och som är svårhanterad. Förslaget tillstyrkes i allt väsentligt,med hemställan dock att viss överarbetning i linje med vad som ovan diskuteratssker. SverigesRadio: Den lag som föreslås av innebär inskränkningar i någraav de grundlagsfästa fri- och rättigheter som är av särskild vikt för friopinionsbildning och för en fri och allsidig nyhetsförmedhng och debatt imassmedia. Det gäller här i första hand den direkta inskränkningen iregeringsformens stadgande om domstolsförhandlingars offendighet och rätten attanonymt och utan villkor få följa förhandlingarna. Men lagen innebär också i enmer principiell mening begränsningar i den grundlagsfästa informationsfriheten.Förslaget kommer därtill i ett speciellt hänseende i konflikt med ett av tryck-och yttrandefrihetens grundelement nämligen meddelarskyddet genom att det gerutvidgad rätt till kroppsvisitation av journalister och andramassmediarepresentanter. FörSveriges Radio är den självklara utgångspunkten vid bedömningar av förslag sominnebär inskränkning i yttrande- och informationsfriheten att pröva detfaktiska behovet av lagändringar och vid avvägningar och intressekollisionerstarkt hävda de grundlagsskyddade intressena. Det gör det naturligt förSveriges Radio att ge förord för åtgärder som tillgodoser uppkomnaskyddsintressen och behov utan att inskränka grundlagen även om dessa åtgärderär kostsamma och omfattande. För varje nytt område där Prop.1980/81:114 176 inskränkningar i grundlagen etableras avtar respekten förde intressen som lagen skall skydda. Varje alternativ tillgrundlagsinskränkningar måste därför övervägas noga och det kan här inte vararimligt att låta kostnadsfrågan få ett avgörande inflytande. Grundläggandefri- och rättigheter bör inte få mätas i kronor och ören. Frågan om det faktiskt behövs ökade säkerhetsåtgärder viddomstolsförhandlingar har inte kunnat besvaras med hänvisning till statistikeller allmänna bedömningar av inträffade våldsdåd vid domstolar. Utredningenhar här i stället hänvisat till iakttagelser om förändringar i brottslighetenskaraktär . Utredningen anför att man bakom allt fler brottanser sig kunna konstatera vittförgrenade ligor med stora ekonomiska resurser,att brottsligheten gäller allt större ekonomiska intressen och att de politiskainslagen har tilltagit. Detta är omständigheter som utredningen anser ger skälför antagandet alt riskerna för våldsdåd vid domstolar ökat. Med utredningensutgångspunkt måste man då enligt SR klarlägga om de förändrade säkerhetskravenkan tillgodoses utan att några grundlagsskyddade intressen inskränks.Utredningen har egenthgen inte berört mer än etl reellt alternativ tillpersonkontroll, nämligen ombyggnad av domstolslokalerna. Enligt utredningentycks det i och för sig inte föreligga några praktiska hinder mot att byggaeller bygga om domstolslokaler på sådant sätt att skyddsintressena tillgodoses.Det tycks främst vara kostnaderna i sammanhanget som gjort att utredningen istället valt att rekommendera personkontroll som en lösning. Av utredningen framgår att den föreslagna personkontrollenskall tillämpas med stor restriktivitet; endast då mycket välgrundademisstankar om våld föreligger. Det kan alltså även enligt utredningensbedömning inte bli fråga om att tillämpa reglerna på mer än ett fåtalrättegångar . Det torde därtill förhålla sig så att rätten och polisen irelativt god tid måste bedöma risksituationen för att lagen skall kunnatillämpas. Mot den bakgrunden förefaller det vara ett realistiskt alternativtill personkontroll att låta anpassa ett mindre antal rättegångslokaler runt omi landet till speciella säkerhetskrav och hålla s.k. riskförhandlingar i dessalokaler. Det rör sig som ovan nämnts endast om ett fåtal rättegångar ochhotbilden bör stå klar i så god tid före rättegången att denna utan olägenhetkan förläggas dit. Om man väljer denna lösning på säkerhetsproblemen behöveringen inskränkning göras i de grundlagsskyddade intressena. SR menar attalternativet med ombyggnad av vissa domstolslokaler ligger närmast till handsoch bör utredas ytterligare innan slutlig ställning tas till förslaget. Beträffande utformningen av förslaget i sig finns redan nuanledning till ytterligare principiella invändningar. Det är närmast självklartatt inskränkningar i grundlag måste göras med sådan precision att envar kan seinskränkningens gränser. Eljest föreligger allvarliga risker för godtycke ochkontinuerliga utvidgningar av tillämpningsområdet. Det förslag som nuföreligger uppfyller enligt SR inte detta krav på klarhet. 1980/81:114 177 JK:Jag delar helt uppfattning att identitetskontroll ej börförekomma. RÅ:De föreslagna åtgärderna, kroppsvisitation och husrannsakan, samtförutsättningarna för och det praktiska genomförandet av dem, har utförligtmotiverats av . Jag delar de bedömningar för vilka domstolsverketgivit uttryck. De synpunkter som framförts beträffande identitetskontrollfinner jag bärande. Överåklagareni : Verket föreslår beträffande kontrollformer enbartkroppsvisitation och undersökning av handbagage. Den tekniska utvecklingen av vapen och sprängämnen göremellertid att enbart kroppsvisitation ej utgör någon säker garanti motsabotagehandlingar i rättssalen. En möjlighet att vidta även identitetskontrollvid särskilt riskfyllda förhandlingar måste bedömas vara ett i preventivt syfteverksamt medel att förhindra sabotagehandlingar. Kravet pålegitimationshandling för den som avser bevista sådan förhandling kan i god tidkungöras via massmedia. Den inskränkning i offentligheten somidentitetskontrollen innebär bör kunna accepteras vid särskilt riskfylldaförhandlingar. Den föreslagna lagen bör enligt min uppfattning medge även ensådan kontrollmöjlighet. Rikspolisstyrelsen:De erforderliga polisiära tvångsmedlen till förebyggande av störningar ochangrepp vid domstolsförhandling skall inte sammanblandas med de rent straffprocessuellatvångsmedlen för att ingripa mot kriminella personer, eftersöka bevismaterialoch vidta andra undersökningsåtgärder i brottmål. Syftena med dessa tvåtvångsmedelskomplex är ej desamma. Beslutsbehörigheterna skiljer sig såtillvidaatt endast polismyndighet - polischef eller annan polisjurist, se 3 § iföreslagen lag- kan och skall besluta om förebyggande tvångsmedel. Medhänsyn härtill bör de i brottmålssammanhang inarbetade begreppen (kroppsvisitation,beslag etc) inte användas för att beskriva hur polisen skall förfara vidsäkerhetstryggande åtgärder. I lagförslaget har utredningen använt sig av delsdet straffrättsliga begreppet kroppsvisitation, dels av undersökning avpåträffade väskor och andra föremål. Det reella straffprocessuellatvångsmedlet husrannsakan har således inte ansetts användbart. Som kroppsvisitationanser utredningen att undersökning med elektrisk metalldetektor skall ses.Delta synsätt överensstämmer knappast med lagstiftarens uppfattning om vad somursprungligen skall läggas i begreppet kroppsvisitation (jfr också JO 1971:92).En viss begreppsförvirring uppstår således genom utredningens förslag. Dettakan styrelsen inte godta. Ej heller kan styrelsen se något bärande skäl till,varför polisman i säkerhetskontrol-lerande syfte får undersöka kläder sompersoner bär på sig men inte en håruppsättning, peruk eller kroppsattrapp(kroppsbesiktning). 12 1980/81. Prop.1980/81:114 178 Polisenmåste givetvis ges laga rätt att utföra säkerhetskontrollerna på ett fullttillfredsställande sätt och givetvis ha rätt att använda våld. kanpolisen granska en håruppsättning eller protes för att förvissa sig om attskjutvapen, bomb, gasanordning eller annat "farligt" föremål inte medföresin i rättegångssalen. Riskerna för angrepp mot domstolen och inblandadepersoner eller för fritagningsförsök har inte minskat. Det finns därför ingenanledning att inskränka polisens laga befogenheter att trygga säkerheten viddomstolsförhandlingar eller offentliga förhandlingar i annat sammanhang. Rikspolisstyrelsenförmenar alltså att polismyndighet på begäran av domstol skall ges laga befogenhetatt företa säkerhetskontroll vid domstolsförhandling för att säkerställagenomförandet av offentlig förhandling inför rätta och att polisman därvid gesrätt att, utan hinder av grundlagsskydd mot kroppsligt ingrepp(kroppsbesiktning), kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång, (2 kap6 § RF), eftersöka "farliga" föremål som en person kan tänkas bära påoch med sig eller som eljest kan finnas i och i anslutning till domstolenslokaler. Denna laga befogenhet skall alltså grundas på ett självständigt, politirättsligtinstitut. Som rekvisit för ingreppsrätten bör uppställas risk för allvarligfara för säkerheten. Ienlighet med styrelsens förslag till säkerhetskontroll måste polisman även ges rätt att företa kontroll av besökandenas identitet. Inte sällan ger identitetskontrollen anledning till vidare undersökning av vederbörande per son. Dessutom behöver den person som befinner sig i domstolslokalen inte vara försedd med otillåtet föremål (dvs angripbar) men likväl utgöra en fara för genomförande av rättegången. Han kan exempelvis vara den som leder fritagningsaktionen. KammarrättenI : Kammarrätten delar uppfattning attsäkerhetskontrollen bör begränsas till kroppsvisitation och undersökning avväska, paket m.m. och har icke något att erinra mot verkets närmareöverväganden och förslag i fråga om dessa kontrollformer. (Ju 1977:06): Vid sidan av de ordinära kontrollformerna kroppsvisitation ochundersökning av väska m.m. diskuterar en möjlighet tillidentitetskontroll. Man kommer dock fram till att en sådan kontroll inte börförekomma. De flesta av oss delar verkets uppfattning. Bland oss finns dock,som sagts i vårt tidigare yttrande, företrädare för åsikten att identitetskontrolli vissa fall bör kunna erbjudas som ett alternativ till den som inte villunderkasta sig kroppsvisitation. Identitetskontroll är enligt denna åsikt enmindre ingripande åtgärd än kroppsvisitation, och det finns situationer där denmåste anses tillräcklig. Vianser som sagts att särskilda kontrollåtgärder av den typ somdomstolsverket skisserar bör få tillgripas endast när det föreligger enpåtaglig risk för våld i samband med förhandlingen. Föreligger en sådan risk,måste de av verket föreslagna åtgärderna i vissa teoretiskt tänkbarasituationer framstå som otillräckliga. Det är t.ex. föga tillfredsställande attpolisen vid Prop.1980/81:114 179 allvarligmisstanke att en okänd person skall föröva ett bombdåd mot de agerande vid enförhandling inte skall kunna kroppsvisitera alla som skall in idomstolsbyggnaden och alla som uppehåller sig strax utanför byggnaden. Om detanses att domstolarna skall skyddas mot den typen av övergrepp genom den nuaktuella lagstiftningen, måste kontrollmöjligheterna göras mer flexibla, dvs.kunna bättre anpassas efter det aktuella hotets beskaffenhet. Myckettalar emellertid enligt vår mening för att konkreta hot utanför rättssalen fårmötas med åtgärder grundade på annan och mer generell lagstiftning än den nuaktuella. Det torde vara ogörligt att i en särlagstiftning fördomstolsförhandlingar ge möjlighet till åtgärder mot varje tänkbart yttre hot, t.ex.hot om bombfällning från helikopter. Det som av verket främst åberopats tillstöd för en särlagstiftning - den grundlagfästa förhandlingsoffentligheten viddomstol - motiverar inte heller att lagstiftningen reglerar annat än åtgärderför att motverka våld i själva rättssalen. Vi anser därför att den aktuellalagen bör begränsas till kroppsvisitation och undersökning av väskor m.m. irättssalen, medan misstänkta föremål som påträffas utanför denna får undersökasmed stöd av annan lagstiftning. Föratt en väska e.d., som påträffas i rättssalen, skall få undersökas kräver denföreslagna lagtexten att innehavaren är okänd. Vi menar att det kan finnasundantagssituationer när en väska kan behöva undersökas enligt den särskildalagstiftningen även när innehavaren är känd. Det nämnda rekvisitet bör därförutgå. har kommit till den slutsatsen att identitetskontroll kanundvaras som särskild kontrollform. Fördelarna med att inte ha någonidentitetskontroll ligger i öppen dag. Vem som så önskar kan då under fullanonymitet bevista en rättsförhandling och göra sina iakttagelser ochreflexioner vilka han sedan under bevarad anonymitet kan låta publicera. Enidentitetskontroll skulle innebära en allvarlig begränsning av den meddelarfrihetoch tryckfrihet som tryckfrihetsförordningen garanterar medborgarna. Den skullelikväl knappast kunna anses oförenlig med tryckfrihetsförordningens regler.Enligt tvångsmedelskommitténs mening bör identitetskontroll av åhörare dockinte införas utan att mycket starka skäl talar för det. Vad domstolsverketanfört talar för att behovet av sådan kontroll inte är så framträdande. Den bördärför inle införas. Säkerhetskontrolli form av kroppsvisitation och undersökning av väska, paket m.m. kan inte anseskränka anonymitetsintresset på samma sätt som en identitetskontroll. En åhörarekan genom att inte ha några identitetshandlingar med sig undgå att få sinidentitet röjd när han kroppsvisiteras och hans portfölj e.d. undersöks och enjournalist kan genom att tillse att han inte medför några handlingar somavslöjar namn på meddelare skydda dennes anonymitet. För att kunna vidta sådanaförsiktighetsåtgärder måste de emellertid i förväg veta att säkerhetskontrollkommer att äga rum vid domstolsförhandlingen i fråga. De kan rimligen inteförväntas utgå från att säkerhetskontroll kommer att göras, eftersom så kommeratt ske endast i 1980/81:114 180 föreslår att det tas upp till övervägandeom det inte skall åligga rätten att på lämpligt sätt offentliggöra sitt beslutom säkerhetskontroll och att göra det före förhandlingen. Säkerhetskontroll i formav kroppsvisitation och undersökning av väska m.m. innebär ingrepp i enskildsrätt till kroppslig och personlig integritet och tillika ingrepp i hansinformationsfrihet och i offenllighetsgrundsalsen. Dessa fri- och rättigheterfår dock enligt 2 kap. 12 § regeringsformen begränsas genom lag för atttillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle, dock inte merän som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlettbegränsningen och ej heller så långt att begränsningen utgör ett hot mot denfria åsiktsbildningen. En säkerhetskontroll så utformad som domstolsverketföreslår tjänar tveklöst ett godtagbart ändamål och den kan enligttvångsmedelskommitténs mening inte anses sträcka sig längre än som ärnödvändigt och inte heller så långt att den utgör ett hot mot den friaåsiktsbildningen. tillstyrker därför att förslagetgenomförs. --- Medanledning av att anför att en utomstående väldsverkare kan lyckaskringgå kontrollen genom att oriktigt påstå sig vara t.ex. målsägande ellerannan medverkande vill tvångsmedelskommittén emellertid ta upp frågan om inteobligatorisk identitetskontroll av andra än åhörare bör äga rum vid enriskförhandling och en bestämmelse härom tas in i lagen. Bestämmer rätten attsäkerhetskontroll skall äga rum vid en förhandling skulle detta i så fallinnebära att alla åhörare blir föremål för kroppsvisitation och undersökning avhandbagage medan alla övriga blir föremål för identitetskontroll dvs. åläggsatt genom legitimation eller annan liknande handling styrka sin identitet. Omsärskilda skäl föreligger kommer en del av de senare att dessutom bli föremålför kroppsvisitation och undersökning av handbagage. : På skäl anfört torde identitets kontrollen kunna undvaras som särskild kontrollform. Såsom anförs i motiven börsäkerhetskontrollen syfta till att förhindra såväl övergrepp i självarättssalen som i väntrum och andra till rättssalen hörande utrymmen till vilkaallmänheten har tillträde. Det är därför av vikt att dessa utrymmen avgränsaspå lämpligt sätt. Åhörare som inte vill underkasta sig kontrollen måste kunnavägras tillträde till de sålunda avgränsade lokalerna. Lagtexten ger emellertidmöjlighet att vägra tillträde enbart till själva förhandlingen. Det är sålundaen brist att det inte av lagen klart framgår att beslutet om säkerhetskontrollinte bara avser rättssalen utan även vissa andra utrymmen samt att det är inomdetta avspärrade område som kontrollen skall äga rum och från vilket avvisningfår ske. 1980/81:114 181 ejbör meddela beslut om säkerhetskontroll utan samråd med polismyndighet, bördenna ej ges rätt att verkställa sådan utvidgad avspärrning utan samråd meddomstolens chef såsom ansvarig för domstolens totala verksamhet. Det kanemellertid ifrågasättas om det är nödvändigt att intaga föreskrifter om samrådi själva Jagtexten. : utgår ifrån att några regler omidentitetskontroll inte kommer att införas i den föreslagna lagen omsäkerhetskontroll vid domstolsförhandling. En identitetskontroll skulle enligtnämndens mening på ett icke godtagbart sätt begränsa den meddelarfrihet ochdet anonymitetsskydd som garanteras genom . Nämndenförutsätter vidare att det i motiven till en kommande lag om säkerhetskontrollstarkt understryks att säkerhetskontroll inte får ske i sådan ordning attöverträdelse av nyssnämnda regler och regeln om efterforskningsförbud ägerrum. Detta innebär bl.a. att det måste noggrant undvikas att identiteten hospersoner som bevistar en rättegång avslöjas genom det sätt varpåsäkerhetskontrollen genomförs. Exempelvis kan en journalist som för övrigt inteär känd för de tjänstemän som genomför säkerhetskontrollen ha ett berättigatintresse av att inte få sin närvaro registrerad för den händelse dokument ellerandra föremål som han medför skulle röja hans identitet. Nämnden förutsätter självfalletatt det i detta fall kommer att föreligga tystnadsplikt för tjänstemännen. JK:Enligt 1 § i den föreslagna lagen får säkerhetskontroll äga rum om det tillföljd av särskilda omständigheter finns risk för att brott som utgör allvarligfara för säkerheten kan komma att förövas. Jagkan visserligen dela uppfattning att det knappast kanuppställas krav på att kvalificerad risk skall föreligga. Men med tanke på attfråga är om ett avsevärt ingrepp i den personliga integriteten bör å andrasidan säkerhetskontroll inte få företagas om risken är helt obetydlig. Tillundvikande av oenhetlig och ej avsedd rättstillämpning bör detta förhållandemarkeras i lagtexten på lämpligt sätt. Kammarrätteni : Kammarrätten instämmer i de principiella överväganden och förslagsom redovisar i detta avsnitt av promemorian. Länsrätteni : Enligt länsrättens mening hade förutsättningarna för domstolatt föranstalta om säkerhetskontroll klarare bort anges i lagförslaget än somskett. Den föreslagna lydelsen torde öppna möjligheter för oberättigade ingreppi den personliga integriteten och offentlighetsprincipen. En"nervös" domare skulle vid minsta misstanke om inte alltför allvarligabrott i vilket mål som helst kunna besluta om säkerhetskontroll. Prop.1980/81:114 182 precisering kunde exempelvis ske genom att det i lagtextenangavs vilka brott det skulle finnas risk för och genom att säkerhetskontrollnormalt fick ske endast i samband med vissa måltyper som bl.a. terroristmål ochmål som äger samband med organiserad brottslighet. BRÅ: 11 § anges som förutsättning för säkerhetskontrollatt risk finns för "brott som utgör allvarlig fara för säkerheten".Vilken säkerhet som avses anges inte närmare. Anledningen synes enligtspecialmotiveringen vara att man velat ha möjlighet till säkerhetskontroll ävenvid andra brott än sådana som direkt riktar sig mot andras liv eller hälsa.Samtidigt är dock uppenbart att sådana föremål som kan och bör få eftersökasvid säkerhetskontrollen är sådana som kan komma till användning vid våldsdåd. Enligt BRÅs uppfattning bör med hänsyn härtillförutsättningarna för säkerhetskontroll kunna begränsas till fall där faraföreligger för säkerheten till liv eller hälsa. Sådan föreligger självfalletnär man har anledning räkna med allvarligt menat hot mot person. Även i falldär hotet direkt riktar sig mot annat än person, exempelvis självaförhandlingslokalen, torde i allvarligare fall också fara för liv eller hälsaföreligga. : Det är inte så lätt att utläsa hurdomstolsverket tänkt sig att avgränsa de situationer där säkerhetskontroll fårföretas. En grundläggande utgångspunkt för verket är att restriktivitet böriakttas vid bedömningen av om säkerhetskontroll är befogad, med hänsyn tillkontrollåtgärdernas ingripande natur (s. 117)! Detta är ett uttalande som vi -som sagts - är beredda att ställa oss bakom. Men verket säger vidareatt kontroll måste kunna tillgripas även när sannolikheten för farans förverkligandeär låg, med hänsyn till de allvarliga brott som kan komma i fråga. Dennadeklaration kan knappast sägas följa den restriktiva linjen. För att tillrättalägga oklarheterna försöker verketprecisera sig: "Vid bedömandet av sannolikhetskravet måste givetvis allapå frågan inverkande faktorer beaktas, t.ex. det sätt på vilket faran kommittill uttryck, arten av befarade våldshandlingar, vilka som kan skadasetc." (s. 117). Vi ställer oss något frågande till dessa faktorersrelevans. Den sistnämnda passussen kan bl.a. ge anledning till en undran omverket anser säkerhetskontroll mer befogad t.ex. när ett attentat kan förväntasriktat mot rättens ledamöter, än när endast åklagare och advokater finns iriskzonen. Men troligen menar man endast att en lägre sannolikhetsgrad kangodtas om ett stört antal personer, oavsett befattning, finns i riskzonen.Verket vill emellertid också värna om den enskilde individen; man bör inteupprätthålla något generellt krav på att hotet måste rikta sig mot en störrekrets personer (s. 97). Den form av kontroll som föreslår är av integritetsmässigtingripande natur. Det är av flera skäl väsentligl att förutsättningarna förkontrollen beskrivs så att den används endast i situationer när det är befogat.Enligt vår mening har inte skapat en från denna utgångspunktgodtagbar avgränsning av området för säkerhetskontroll. Prop.1980/81:114 183 kankraven på garantier för en så långt möjlig enhetlig rättstillämpning ansestillräckligt tillgodosedda. De flesta av oss menar attintresset av en restriktiv användning av säkerhetskontrollen kräver att områdetför kontrollen lagtextmässigt inskränks mer än enligt förslaget. Det är enligtdenna mening inte de befarade brottsarterna som är felaktigt beskrivna, medandäremot invändningar kan resas mot den av verket föreslagna risknivån.Uttalandet att även en låg risknivå motiverar en säkerhetskontroll kan kanskeav någon domare tas till intäkt för att använda kontrollen även i objektivtsett helt opåkallade lägen. Man bör enligt denna mening i stället markera attrisknivån måste ligga betydligt högre; risken bör i lagtexten beskrivas som"påtaglig", "stor" eller liknande.