prop · G40392 · 1980-12-31 00:00:00 — Med begreppel störning avser jag inte själva den konkreta skadaeller del men för människors hälsa som en miljöfarlig verksamhei kan medföra,utan den mera allmänna inverkan på omgivningen som verksamheten för med sig.Denna inverkan kan ibland medföra skadliga effekter, ibland bara risk för skadaeller hälsorisker. Tillskillnad mot ett straff bör miljöskyddsavgiften som jag har sagt kunnatas ut även av juridiska personer. Det avgörande för vem som skall påförasavgiften i det särskilda fallet är vem som har utövat den miljöfarligaverksamhet i vilken gärningen har begåtls. Subjekt för avgiften kommer såledesatt vara bäde fysiska och juridiska personer. 1 den sistnämnda kategorin ingårsåväl privaträtlsliga subjekt såsom bolag och föreningar somoffentligrätlsliga subjekt säsom kommunala och statliga inrättningar av olikaslag. 1980/81:92 58 fall en miljöfarlig verksamhet drivs av en fysisk person bör denna vid enöverträdelse av ML drabbas av bäde slraff och miljöskyddsavgift. Jag villerinra om att brott i många andra fall kan föranleda inte bara brottspäföljdulan ocksä förverkande eller annan särskild rättsverkan. Föralt de av mig förordade miljöskyddsavgifterna skall fä avsedd effekl bör dekunna åläggas redan när utredningen visar att man i verksamheten har åsidosattde stipulerade villkoren, driver förbjuden verksamhet e.d. förslag innebär att miljöskyddsavgifien bör las utenligt principen om sirikl ansvar. Ett företag bör alltså, vare sig det ägs avt. ex. ell aktiebolag eller av en enskild näringsidkare, kunna påföras enmiljöskyddsavgifi sä snart det konslateras att en överträdelse som kan medföraen avgift har begåtts ulan att del behöver bevisas all nägon för överträdelsenansvarig handlat uppsåtligen eller av oaktsamhet. Den strikta tillämpningen böremellertid kunna mildras genom att olika omständigheter i det enskilda falleti viss utsträckning beaktas. Det kan länkas förekomma fall där omständigheternai övrigt - särskilt överträdelsens art - är sådana att det framstår somobilligt att ta ut avgiften. En regel som medger att avgiften nedsätts ellerefterges bör sålunda införas. Som naturvärdsverket har anfört bör regelntillämpas restriktivt och hänsyn tas endast till särskilda omständigheter, närdel framstår som obilligl alt ta ut avgiften. Brottsförebyggande rädethar väckt frågan om hänsyn vid beräkning av avgiftens storlek skall tas lilleventuella skadestånd enligt ML eller koslnader för återställande av förstördmiljö. och någon ytterligare remissinslans har diskuterathuruvida avgiftssystemet kunde ges en reparativ funktion. 1 dessa frågor villjag för egen del anföra följande. Det förhåller sig visserligen så all denekonomiska fördel som avgiften skall träffa och eliminera till en del kan sägasvara en följd av att förelagen enligt nuvarande ordning ofta inle bär desamhällsekonomiska konsekvenserna av de miljöstörningar som en viss gärning gerupphov lill. Men avgiften kan fördenskull inte anses ulgöra ersättning föruppkomna miljöskador. Avgiften måste här ses som en form av förverkande somutnyttjas för alt i effektiviserande syfte komplettera de normala brottspåföljderna.Jag anser inte att man helt kan bortse från att det finns en risk för attsakägare som fillfogats skada genom den avgiftsgmndande gärningen kan ekonomisktbli lidande om den ekonomiska fördelen dras in till staten genommiljöskyddsavgiften. När del gäller förverkande har den konflikten lösts så attvinning som motsvaras av skada för enskild inte får förverkas. Vid de gärningarför vilka miljöskyddsavgifien kan utgå kan den ekonomiska fördelen emellertidinte anses avspegla skador för enskilda pä del säll som är karakteristiskt fört. ex. formögenhetsbrotten i . Nägol hinder mot att ta utmiijöskyddsavgiften när talan om skadestånd mot den avgiftspliktige har väcklseller kan komma alt väckas bör lämpligen inle ställas upp. Sädanaomständigheter bör i viss utsträckning kunna beaktas Prop.1980/81:92 59 vidtillämpningen av den förordade regeln om nedsättning eller eftergift avavgiften. I fråga om förhållandetmellan miljöskyddsavgifien och skadestånd är jag sälunda inte beredd attförorda att man vid miljöskyddsavgiftens bestämmande bör beaktaskadeständsrättsliga aspekter i vidare män än vad jag har sagl. Jag villdock inskjuta den reservafionen alt detla ställningstagande kan behövaomprövas sedan närmare erfarenheler vunnits av avgiftssystemets lillämpning. Ensådan omprövning kan också aktualiseras av kommande förslag frånmiljöskyddsutredningen om äterställningsåtgärder och frånmiljöskadeutredningen rörande framtida ersättningsregler för miljöskador. Avrättviseskäl bör det inte komma i fräga att låta ett företags mer eller mindredåliga ekonomi inverka på miljöskyddsavgiftens slorlek. Inte hellersysselsättningsskäl eller andra skäl som hänger samman med ekonomin bör fäbeaktas när avgiftens storlek bestäms. Jag är medveten om att ett påförande avmiljöskyddsavgift kan tyckas vara meningslöst, dä ett företag saknar tillgångareller med all sannolikhet kommer alt försältas i konkurs pä grund av andraskulder ån avgiften. Dessa fall får dock antas komma att bli så sällsynta attde inte bör föranleda någon särskild undantagsreglering. Medhänsyn till miljöskyddsavgifiens syfte att eliminera den ekonomiska fördelenav en överträdelse av ML och lill att avgiften i del särskilda fallet i principskall molsvara storleken av denna fördel bör enligl min mening sambandet mellanavgift och fördel upprätthållas säväl före som efter skatt. Av detta följer attavgiften måste beaktas vid inkomsttaxeringen. Någon uttrycklig bestämmelse omdetta torde inte behövas. Närdet gäller frågan vilken myndighet som skall handha prövningen av frågor ommiljöskyddsavgifterna står valet mellan de allmänna domstolarna ochkoncessionsnämnden. På domstolarna ankommer att avgöra frågor om förverkande pägrund av brott. Det föreslagna avgiftssystemet skiljer sig åtminstone i ettväsentligt avseende från förverkande genom att det för att avgiften skall kunnatas ut inte krävs bevisning om alt den aktuella gärningen begåtts uppsåtligeneller av oaktsamhet. Den omständigheten innebär i sin tur att en samordning avprövningen av åtalsfrågan med prövningen av frågan om påförande avmiljöskyddsavgiften för en och samma gärning inte framstår som självklar.Enligt min mening är det mycket vikfigt att fillämpningen av de nyabestämmelserna blir enhetlig och att den kommer att handhas av ett organ somhar sakkunskap i och erfarenhet av sådana miljöskyddsfrågor som del här ärfråga om. har en sammansältning som fränrättssäkerhetssynpunkt gör nämnden likvärdig med de allmänna domstolarna. Jagförordar därför i likhet med miljöskyddsuiredningen att koncessionsnämndenanförtros uppgiften att pröva frågor om miljöskyddsavgiften. Avgiftsfrågornabör inte tas upp av koncessionsnämnden självmant utan det bör ankomma pånaturvårdsverket att väcka talan hos nämnden genom Prop.1980/81:92 60 ansökan.Som har sagts bör tillämpningen av avgiften vara obligatorisk. del innebär delta att verket är skyldigt alt ansöka omuttagande av en avgift så snart tidigare angivna förutsättningar föreligger.Någon lämplighetsbedöming av humvida en avgiftslalan bör väckas eller inte färalltså inte ske. Prövningenav mål om miljöskyddsavgift är en rättskipningsuppgift och som sådan av annankaraktär än den prövning av tillståndsfrågor som varit koncessionsnämndenshittiUsvarande huvuduppgift. De förfaranderegler som finns i ML lämpar siginte för prövningen av avgiftsmål. Prövningen måste enligt min mening bygga påförhandlingsprincipen och vara ackusatorisk. bör alltsä isitt avgörande inte få gå utöver yrkandena i målet. Det bör i första hand varaparterna - dvs. och den som utövar den aktuella miljöfarligaverksamheten som har att sörja för utredning och bevisning i ett mäl. Mednyss angivna utgångspunkter bör förfarandet i avgiftsmål med fördel kunnaregleras av de bestämmelser som finns upplagna i förvaltningsprocesslagen(1971:291). Lagen gäller rättskipningen i regeringsrätten, kammarrätt,skatterätt, fastighetstaxeringsrätt och länsrätt. Däri regleras bl.a. målsanhängiggörande och handläggning, vissa bevismedel, beslut och besvär. Vissamindre modifieringar krävs dock. Bl.a. bör med hänsyn till de ekonomiskaintressen som gör sig gällande i avgiftsmål gränserna för de högsta vitesbeloppsom får besiämmas enligt nämnda lag avsevärt höjas. Beträffande besvär överbeslut om miljöskyddsavgift kommer den ordningen att gälla att överklagandensker hos kammarrätten. Denna besvärsordning, som överensstämmer med vad somhar föreslagils av miljöskyddsutredningen, är enligt min åsikt lämplig. I MLbör sålunda föreskrivas att reglerna i förvaltningsprocesslagen med vissamodifieringar skall gälla i fråga om förfarandet i avgiftsmål. Enligtbestämmelser i 26 kap. rätlegångsbalken kan kvarstad läggas pä lös egendom ochskingringsförbud meddelas beträffande fast egendom, om det skäligen kan befarasatt den som är misstänkt för brott undanskaffar egendom eller på annat sättundandrar sig att betala bl.a. värdet av förverkad egendom eller annanersåttning till det allmänna. Beslut om nu angivna säkerhetsåtgärder meddelasav rätten. Även om den prakfiska nyttan inte skall överdrivas, anser jag ilikhet med att dessa åtgärder bör vara möjliga att vidta föratt säkra betalningen också av miljöskyddsavgiften. En sådan åtgärd bör iförekommande fall beslutas av koncessionsnämnden pä talan av naturvårdsverket.Behövliga bestämmelser bör tas in i ML och utformas efter mönster avbestämmelserna i 26 kap. . IML bör också tas in bestämmelser om hur miljöskyddsavgiften skall betalas. Ombetalning inte eriäggs efter det att ett beslut om avgiftenhar vunnit laga kraft, bör avgiften kunna indrivas pä samma sätt som gäller förskatter. Avgiften bör bortfalla, om indrivning inte har skett . 1980/81:92 61 2.4.4Förhållandet mellan avgifts- och brottmålsförfarande Somjag har anfört skall miljöskyddsavgiften ses som en förstärkning avpäföljdssystemet och som ett komplement till de vanliga brottspåföljderna.Förslaget innebär alt avgiften tas ul genom ett från brottmälsförfarandetfrislående förfarande. Till skillnad från vad som gäller slraff kan avgiftenädömas juridiska personer. En ytterligare skillnad är att det för avgiftensutdömande inte skall krävas bevis om att den akluella gärningen begåttsuppsåtligen eller av oaktsamhet. anförda omständigheter ger vid handen attbrottmåls- och avgiftsförfarandena kan genomföras oberoende av varandra. Avprakliska och ekonomiska skäl finns anledning att överväga om inle en visssamordning är motiverad. Vinster av en samordningtorde kunna hämtas främst i utredningsskedet. I den mån en förundersökning av åklagaresker i anledning av en misstanke om brott mot ML, torde det sä gott som alllidfinnas skäl för att avvakta att undersökningen färdigställs,innan verket lar ställning till frågan om avgiftstalan skall väckas. 1åklagarens utredning lorde uppgifter av betydelse för avgiftsfrågan mängagånger redovisas. Utöver åklagarens utredning kommer självfallet att krävasutredning av frågor som direkt har samband med förutsättningarna för avgiftensuttagande säsom frågor om vinningen och om omfattningen av miljöstörningarna idet aktuella fallet. Den utredningen får sörja för genom attanlita egna och tillsynsmyndigheternas resurser. Vid behov bör självfalletsådant utredningsmaterial ställas till polis- och åklagarväsendets förfogande. Jag anser att avgiftslalanbör kunna väckas, innan del har blivit klart om åtal väcks. del finns knappast anledning avvakta utgången avbrottmålet. I de allra flesta fall kommer avgiftstalan alt riktas mot enjuridisk person. I dessa fall kommer del straff som kan komma all utdömas ibrottmålet inte att påverka bestämmandet av avgiften. Gäller avgiftstalan enfysisk person kan diskuteras huruvida nämnden bör beakta del slraff sompersonen i fräga kan riskera för samma gärning. Men eftersom avgiften syftarlill att eliminera den ekonomiska fördelen av brottet och dä denna inte minskari storlek i anledning av ett slraff, bör avgiften bestämmas utan hänsynslagandelill straffet. Däremol kan del vara skäligt att domstolen i brottmålet medtillämpning av de principer som gäller för straffmätning i allmänhet beaktaralt en miljöskyddsavgift har tagits ut. Detlorde knappast komma alt bli aktuellt att tillämpa brottsbalkensförverkanderegler i fråga om brott som avses i . Skulledetta ändå inträffa och därjämte gälla en överträdelse för vilken frågan omuttagande av en miljöskyddsavgift har uppkommit, bör problemet enligt minmening lösas så att avgiftsfrågan prövas först. Med hänsyn till att möjligheternatill uttag av miljöskyddsavgiften är slörre än förver-kandemöjligheterna och dåförverkande inte får ske om det är uppenbari Prop.1980/81:92 62 obilligt,lorde ett avgörande av avgiftsfrågan nästan alllid innebära att fömlsätlningarför ett förverkande inte kan anses föreligga. Ennäraliggande fråga är frägan om behovet av en eventuell samordning mellan ettvite och miljöskyddsavgiften. Det fallet kan tänkas att ett företag ålagts aven tillsynsmyndighet att vid vite upphöra med viss miljöfartig verksamhet.Företaget efterkommer inte föreläggandel och talan om vilels utdömande väcksvid domstol. tas frägan om uttag av en miljöskyddsavgifi för sammagärning upp i koncessionsnämnden. Inte heller i sådana fall behöver nämndenvänta på domstolens avgörande. Med hänsyn till de skilda syften som vitet resp.miljöskyddsavgifien skall tillgodose bör avgiften kunna bestämmas ulan hänsynlill ulgången av vilesmä-lel. 2.4.5 Skyldighetatt beivra brott mot ML Föratt laglydnaden hos dem som utövar miljöfarlig verksamhei skall kunnaförbättras har miljöskyddsutredningen föreslagil all i ML bör införasbestämmelser som ålägger en tillsynsmyndighet att så snart misstanke om enöverträdelse föreligger utreda frågan och i förekommande fall vidta åigärder föratt beivra överträdelsen. En hälsovårdsnämnd eller en länsstyrelse som fårkännedom om att en överträdelse har skett skall vidare enligtmiljöskyddsutredningens förslag rapportera överträdelsen till . Flertaletremissinstanser som yttrat sig i frågan fillstyrker förslaget att MLkompletteras med en allmän skyldighel för tillsynsmyndigheterna att beivrabrott mol lagen. Även jag tillstyrker detla förslag. Meddet förslag som jag lidigare har lagt fram i päföljdsfrågorna finns inte behovav en rapporteringsskyldighet som är sä långtgående som den sommiljöskyddsutredningen har föreslagit. TiU bör bara allvarligafall rapporteras. För övriga fall ankommer det pä varje tillsynsmyndighet attsjälvständigt bedöma om saken skall anmälas till åtal. I princip får sådananmälan med det föreslagna stadgandet inte underlåtas i andra faU än dämisstanken om brott visat sig ogrundad eller då överträdelsen bedöms ha varitsä ringa all slraffrihet kan påräknas. Jaganser att de nu förordade åigärderna lillsammans med tidigare föreslagenförstärkning av tillsynsiesurserna bör leda till att brott mot ML beivras iväsentligt större utsträckning än som har sketl. Denreform av ML:s påföljdssystem som jag nu har föreslagil kommer att innebära attarbetsbelastningen ökar hos berörda myndigheier och domstolar. Jag räknar somtidigare nämnts med att ett större antal lagföringar för miljöbrottslighelkommer alt genomföras . Även om ökningen sett från miljösektornssynpunkl blir stor behöver detta inle leda till att arbetsvolymen för olikaenheter inom polis-, åklagar- och domstols- Prop.1980/81:92 63 sektornökar till den grad att resurserna där behöver stärkas. En närmare bedömning avfrågan kan självfallet inte göras i nuvarande läge utan bör anstå tillserfarenheter av reformen erhållits. FörtUlsynsmyndigheternas del krävs ökade insatser för all på olika sätt beivrabrott mot ML. Jag bedömer att dessa insalser bör kunna ulföras inom ramen förde resurser som finns tillgängliga sedan den av mig föreslagna förstärkningenav tiUsynsresurserna har genomförts. Dearbetsuppgifter som föranleds av förslaget om miljöskyddsavgiften kommer ihuvudsak att ligga på och koncessionsnämnden. Jag har redanvid utformningen av avgiftssystemet tagit stor hänsyn fill att tillämpningeninte får bli alltför betungande för de båda myndigheterna. Jag anser attarbetsuppgifterna bör kunna utan resursförstärkning. Av2 kap. 10 § regeringsformen följer att de av mig förordade nyabestämmelserna om ansvar och om miljöskyddsavgift inte fär lillämpas päöverträdelser som har skett före ikraftträdandet av bestämmelserna. Attdispensprövningen upphör medför som jag i det föregående har sagt inte atttidigare meddelade dispensbeslut förlorar sin verkan. Under lång tid framöverkommer sålunda de villkor och föreskrifter som upptagits i dispensbeslutet attvara normerande för driften av ett stort antal miljöfarliga verksamheter. Attbryta mot sådana föreskrifter är enligt gällande ordning straffbelagt i sammaomfattning som brott mot tillståndsbeslul. Den ordningen måste självfaUetbibehållas även för framtiden. Straffbestämmelser som avser brott motdispensbeslut begångna efter ikraftträdandet av här föreslagna lagändringarbör därför tas upp i övergångsbestämmelserna lill lagen. Straffmaximum böräven för dessa brott höjas till fängelse. När sådana brott har begåttsföre ikraftträdandet måste självfallet de nuvarande bestämmelserna alltjämtgälla, om lagföringen sker efter den tidpunkten. Enligtmin mening kan det inle anföras någol skäl för att undanta brott motdispensbeslut från tillämpningen av miljöskyddsavgiften. Den som efteravgiftens införande bryter mot ett dispensbeslut bör alltsä i de fall dägärningen har medfört ekonomisk fördel och betydande störning för omgivningenkunna påföras en avgift. Behövliga föreskrifter om delta bör även tas upp blandövergångsbestämmelserna. Ienlighet med vad jag nu har anförl har inom jordbmksdepartementet upprättatsförslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969: 387). Förslagel bör fogastill protokollet i detta ärende som bilaga 7. Prop.1980/81:92 64 Koncessionsnämndenför miljöskydd kan på ansökan av den som utövar eller ämnar utöva miljöfarligverksamhet lämna tillstånd till verksamheten efter prövning enligt denna lag. Skall frågan omtillkomsten eller lokaliseringen av viss verksamhet enligt 136 a §byggnadslagen (1947:385) eller om framdragandet eller begagnandet av rörledningenligt lagen (1978:160) om vissa rörledningar prövas av regeringen, får fråganom fillstånd enligt denna lag inte avgöras, innan sådan prövning har skett. Förstastycket överensstämmer med den gällande lydelsen. Iandra stycket har viss ändring gjorts. För att minska handläggningstiderna harnuvarande förbud att över huvud taget ta upp ärenden som här avses tillprövning enligt ML tagits bort. Innebörden av detta stycke är atthandläggningen av sådana miljöskyddsärenden får påbörjas, men att ärendenainte får avgöras innan regeringens prövning har skett. Samtidig handläggninghos regeringen och koncessionsnämnden blir därmed i fortsättningen möjlig. Detfår fömtsättas alt nämnden kontinueriigt håller sig underrättad om läget iregeringsärendet så att handläggningen i miljöskyddsärendet kan anpassas filldetta. Möjligheten till samtidig handläggning av miljöskyddsärendet börgivetvis inte utnyttjas av koncessionsnämnden när åtgärden kan medföraolägenheter från allmän eller enskild synpunkt. Så kan vara fallet t.ex. omolika lokaliseringsalternafiv diskuteras i ett 136 a §-ärende eller omtillåtlighetsfrågan i regeringsärendet av andra skäl framstår som svårbedömd. Isådana fall kan finnas risk för att arbete och kostnader skulle komma attläggas ned i anledning av en handläggning som senare visar sig onödig. Storbetydelse mäste fillmätas sökandens inställning. VUl han inte gå med på ensamtidig handläggning av miljöskyddsärendet och 136 a §-ärendet börkoncessionsnämnden vänta med handläggningen av miljöskyddsärendet till dessregeringen har avgjort tillåtlighetsfrågan. Regeringenfår meddela föreskrifter om att 1. vissaslag av fabriker eller andra inrättningar inte får anläggas, 2. avloppsvatten av viss mängd,art eller sammansättning inte får släppas ut, 3. fast avfall eller annat fastämne inte får släppas ut eller läggas upp så att vattendrag, sjö eller annatvattenområde kan förorenas, 4. vissa slag av inrättningareller deras användning inte får ändras på ett sätt som kan medföra ökad ellerny olägenhet eller som i annat avseende är av betydelse från störningssynpunkt utanatt koncessionsnämnden har lämnat tillstånd enligt denna lag eller anmälan hargjorts hos den myndighet som regeringen bestämmer. Prop.1980/81:92 65 Somen följd av att dispensprövningen föreslås upphöra har andra stycket avförevarande paragraf tagits bort. De kvarvarande bestämmelsema överensstämmeri allt väsenlligl med första styckei av paragrafen i dess nuvarande lydelse.Såsom jag har anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2.1) skall ifortsättningen i princip gälla lillståndsplikt även för de slag av miljöfarligverksamhet för vilka gäller anmälningsplikt. Det anmälningsförfarande somhittills har gällt kommer sålunda all upphöra. Det har ansetts praktiskt att hakvar en möjlighel alt införa anmälningsplikt för vissa slag av miljöfarligaverksamheter som inte bedöms vara av så allvarligt slag alt de börlillständsprövas, ulan där del från miljöskyddssynpunkt kan vara lillräckliglatt tillsynsmyndigheten känner till all verksamheten kommer att sättas igång.Bemyndigandet för regeringen all föreskriva anmälningsplikt har därförbehållits. Då tanken är att också hälsovårdsnämnden skall kunnavara anmälningsmyndighel har utformningen av bemyndigandet ändrats. Regeringenkan med stöd av 11 kap. 12 § regeringsformen för särskilda fall medge undantagfrån lillständsplikt enligt denna paragraf. Det kan i enstaka fall visa siglämpligt alt kunna lämna ell sådant medgivande. Jag tänker på sådana fall därförhållandena är alldeles speciella och där en tillståndsprövning framstår somopraktisk. Som exempel kan nämnas att det i ett forsknings- ochutvecklingsarbete uppkommer ett behov av all vidta en tillfällig ätgärd som ärförprövningspliktig. medgivande om undantag som här avses kan givetvisförenas med behövliga föreskrifter om försiktighetsmått. Densom avser alt ulöva sådan miljöfarlig verksamhei för vilken krävs tillståndenligt föreskrifler som har meddelats med stöd av 10 § skall, innan ansökangörs om tiUstånd, i skälig omfattning och på lämpligt säll samräda med destatliga och kommunala myndigheier, organisationer och enskilda som kan ha ettintresse i saken. Paragrafen,som saknar motsvarighet i nuvarande lag, handlar om det informations- ochsamrädsförfarande som utgör en förberedelse lill för-prövningsförfarandel.Enligl paragrafen åligger del den förelagare som planerar en miljöfarligverksamhei för vilken tillståndsplikt råder alt samråda dels med berördasamhällsorgan, säsom , planverket, ,och hälsovårdsnämnden, dels med andra som kan ha intresse isaken, såsom berörd del av ortsbefolkningen och miljö- och natprvårdsorganisalionerpä orten. Förföretagare innebär bestämmelsen en skyldighet både att lämna informafion tillmyndigheter och allmänhel om den planerade verksamheien och att bereda dessatillfälle alt framföra synpunkter pä verksamhetens lokalisering och bedrivande.Syftet därmed är att ge myndigheier, sakägare och allmänhet möjligheter fillett ökat inflytande vid prövningen av miljöfarlig verksamhet. 5 1980/81. Prop.1980/81:92 66 Avgörande för hur omfattande samråd som behövs i varje enskiltfall och sättel för delta mäste vara de konsekvenser för omgivningen som denakluella verksamheten kan befaras medföra. Betydelse bör också tillmätas vadsom är känl om inställningen till den planerade verksamheten hos sakägare ochallmänhet. Behovel av samråd kommer följaktligen alt variera högsl avsevärtmed hänsyn till den planerade verksamhetens arl och närmare utformning. Del kanförutsättas alt kravel pä mera omfattande samrädsätgärder föreligger främst ifråga om de slag av miljöfarlig verksamhet som skall prövas avkoncessionsnämnden.