prop · G403147 · 1980-12-31 00:00:00 — Del tordeinte vara möjligt för inskrivningsmyndigheterna alt utifrån en sådanbeskrivning med precision utreda vilka nu existerande fastigheter som vidtiden för avskiljandet hade del i bysamfällighe-ten. Del är nämligen inletillfyllest atl utgä ifrän ett antagande om atl endast de fastigheter som ärförsedda med skattelal har del i samfälligheten. Vidare är begreppet by inle enhelligloch klart definierat. blir därför hänvisad att i dessaavseenden inhämta utredning frän fastighetsregistermyndigheten och för dennamyndighet blir det i flertalet fall fräga om en mycket resurskrävandeutredning. Sädan utredning är dock ofrånkomlig om den exakta inskrivningsbelastningenpä den frän samfälligheten avskilda marken eller på därifrån avskild mark skallklarläggas. I princip krävs sådan karlläggning redan lill varje gravationsbevis.Vidare är det naturligtvis nödvändigl alt göra en fullständig utredning om belastningennär inskrivningsuppgifter skall lämnas lill faslighelsbildningsmyndighelen.Slutligen mäste en total karlläggning av förhållandena göras vid beredningenav faslighets- och tomlrältsböckerna inför övergången lill ADB. Debeskrivna problemen kring fastigheter som bildats av samfälld mark Prop.1980/81:147 20 fordrar enligt domstolsverkels mening en snar lösning. Om ellresurskrävande iraditionelll saneringsarbete skall undvikas torde en preklusionslagsliftningvara den enklaste lösningen. De tidigare beskrivna nackdelarna med en sådanreglering mäsle belräffande dessa fasligheter anlas vara mindre än eljest.Fördelarna för inskrivningsmyndigheterna är däremol, som framgår av detanförda, avsevärda. 1 preklusionslag gjordes ett undanlag förinteckning för sådant servitut som avsägs i 7 a § lagen om servitut.Del avsäg de så kallade skogsservitulen - rätt lill skogsfäng eller mulbete -som varit gällande av ålder eller tillkommit före den genom avlali samband med tillkomsten av den fastighet till vars förmån den gäller. Dessa skogsservituthör lill jordbruksfastigheter som åtminstone förr inle skulle varit fulltbärkraftiga utan servitulsrätligheten. Genom särreglering i servitutslagen vardessa servitut i sakrättsligl hänseende lika fasla som jorddelningsservitutenoch de kunde inle bringas att upphöra enbart genom privaträtlsliga åtgärder.Undantag i preklusionslagen för skogsservitulen gjordes därför atl - såsomdepartementschefen anförde - det skulle verka vilseledande om inteckning försådant servitut skulle förfalla pä grund av försummad förnyelse eftersom servitutetlikväl skulle belasta fastigheten. I samband med den nya fastighelsbildningslagens tillkomstuttalades all skogsservitulen skulle avvecklas eftersom det inle längre förelågnågot beaktansvärt behov av dem och dä tvärtom en rad nackdelar kunnalkonstateras. En särreglering i fastighelsbildningslagens promulgalionslag avsägalt underlätta en sådan avveckling. Emellertid har man fått eltnågol förändrat synsätt sedan man märkt vissa nackdelar med attfastighetsägaren ovillkorligen kunnal genomdriva en avveckling. Man harsärskilt velal värna om dem som för uppvärmning av sin permanentbo-slad ärberoende av ved. Med giltighet från infördes därför denbegränsningen i de särskilda reglerna för avveckling av skogsservitulen altreglerna inte skulle gälla sådanl servitut som avsäg räll alt ta ved lillfaslighet som används som stadigvarande bostad. Vid denna ändring uttaladesdock atl den politiken läg fast atl flertalet skogsservitut skulle avvecklas. Av vad som sagts framgår att det alltjämt förekommeroch kommer att förekomma bestående skogsservitut med sakrättsliglprivilegierad ställning. Enligl domstolsverkels mening föreligger dä sammaskäl som 1968 alt undanta skogsservitulen från preklusionsreglerna. I den föreslagnapreklusionslagen har därför ett särskilt undantag gjorts för dessa. I syfte alt begränsa ölägenheterna för rättighetshavarnabåde med avseende på utredningsarbetet och risken för rättsförluster valde manatt preklusionslagsliftning endast inbegripa inskrivningar som varäldre än . Förutom en viss teknisk samordning med ändrade expro-priationsreglervanns därmed en harmonisering med regeln i nyttjande-rättslägen att nyttjanderällsupplätelseri regel inte är bindande längre än . Lagen, som trädde i kraft den Ijuli1968, innebar atl inskrivningar av rättigheter som beviljats före den 1 januari1918 förföll på sista inskrivningsdagen är 1970 om de ej förnyats senast påden inskrivningsdagen. De inskrivningar som berördes var därför 53 är gamlaeller äldre. Prop.1980/81:147 21 Enligt domstolsverkels mening bör en ny preklusionslagsliftningbringas i harmoni med regeln om nyltjanderättupplålelsens varaktighet. Även dennagång bör alltså de inskrivningar beröras som är 50 är gamla eller äldre. Medhänsyn till all avsikten är all hanteringen vid inskrivningsmyndigheternaskall förenklas bör liden emellertid inle göras längre. Regeln bör alltsåutformas sä att de inskrivningar som vid dagen för preklusionens inträdande är50 är gamla eller äldre drabbas av sädan rättsverkan om förnyelse inle sketl. En betydelsefull fråga i detla regelkomplex är också hurläng tidsfrist som bör medges för ansökan om förnyelse. Säsom anfördes vidinförandet av regler är del från rällssäkerhelssynpunkl viktigt atltidsfristen bestäms sä att sä mänga rättighetshavare som möjligt får kännedomom lagstiftningen och kan vidla åtgärer för all hindra preklusion. I motsattriktning leder hänsynen till inskrivningsmyndigheternas behov av att utandröjsmål fä utnyttja det relativt goda instrument för rationalisering av inskrivningsarbetelsom en förnyad preklusionslagsliftning innebär. 1 1968 ärs lagstiftningsarbete ansågs fristen börabestämmas till minst två är med särskild hänsyn till rällssäkerhetsaspeklen.Som anförts trädde lagen i kraft under del all frislen löpte utvid etl årsskifte, varför liden som stod lill buds i verkligheten var tvä och elthalvt år. anser att fristen även kansättas lill tvä år. Ralionaliseringsinlresset talar som sagt slarkl för alltiden inle blir längre. Det är vanligt alt myndigheterna lägger nedrelativt omfattande resurser på atl få regeländringar kända hos allmänhetenbland annal genom tidningar och televisionen. Med sådana publiceringsmetoderkan risken för rättsförluster nedbringas pä ett längt mer verksamt sätt ängenom att fristen görs särskill långvarig. Om sålunda den nu föreslagna lagstiftningen kan träda ikraft bör preklusion inträda den sista inskrivningsdagen år1982 om förnyelse inte skett senast pä den inskrivningsdagen. Lag om förnyelse av vissa inskrivningar för nyttjanderätt,avkomsträtt och servitut 1 § Inskrivningsom beviljats före för nyttjanderätt, avkomsträtt eller servitutförfaller sista inskrivningsdagen , om inskrivningen inte förnyas efteransökan i den ordning som anges i 5 S. 2 § Fastighet,som bildals före genom avsöndring eller genom avstyckningenligt 19 kap. lagen (1926:326) om delning av jord ä landel, enligt 1 kap. 3§eller 5 kap. lagen (1917: 269) om fastighetsbildning i stad, enligt lagen(1930:99) om delning av faslighet vid ändring av rikels indelning m. m. ellergenom legalisering av arealöverlåtelse enligt lagen (1962:270) om äganderättsutredning,lagfart och sammanläggning av fastigheter i vissa fall, svarar inte eftersista inskrivningsdagen är 1982 för inskrivning i stamfaslighet förnyttjanderätt eller servitut, om inle inskrivningen förnyas efter ansökan iden ordning som anges i 5 §. Första stycket äger motsvarande tillämpning pä faslighetsom bildats genom att omräde från fastighet sammanlagts med fastighet ellerfastighetsdel. 1980/81:147 22 3 § Besvärar inskrivning som sägs i 1och 2§§ flera fastigheter och förnyas den endast i fräga om någon eller nägraav dem, förfaller inskrivningen beträffande den eller de övriga fastigheterna. 4 § Bestämmelserna i denna lag äger motsvarandetillämpning på ansökan om inskrivning som har förklarats vilande. 5 § Ansökan om förnyelse görs av rällighetshavaren ellerannan vars rätl berörs hos inskrivningsmyndigheten senast på sislainskrivningsdagen är 1982. Ansökan om förnyelse skall göras skriftligen ochinnehålla uppgift om inskrivningen samt om den eller de fastigheter i vilkabelastningen skall kvarstå. När ansökan om förnyelsesker skall anteckning härom göras i fastighetsboken. 6 §Denna lag gäller inte inskrivning för servitut som innefattar rättighet lill skogsfång eller mulbete och som inte är till tiden begränsat, varit av ålder gällande eller tillkommit före genom avtal i samband med tillkomsten av fastighet lill vars förmän del gäller. Dennalag träder i kraft den Prop.1980/81:147 23 Efter remiss har yttranden över skrivelseavgetts av , , , , , , ,statens vägverk, bankinspektionen, kammarkollegiet, statens lantmäteriverk, statensvaltenfallsverk. länsslyrelsen i Väslernorrlandslän, fastighetsdata- och inskrivningsregislerkommitlén (Ju 1979:07), faslighelsbildningsutredningen(Ju 1979: 11),,föreningsbankers förbund. , , , Sveriges lantmälareföreningoch Svenska kommunal-lekniska föreningen. : Hovrätten delar uppfattningatt det är angeläget atl såväl del löpande arbetet vidinskrivningsmyndigheterna som överföringen till automatisk databehandling inominskrivningsväsendet underlättas saml alt della syfte skulle främjas ominskrivningar som saknar reellt innehåll kunde avföras. Det förslag om preklusionsålgärder avseende inskrivningarför rältigheter som framlägger utgör en fortsättning av detförfarande som inleddes genom lagen 1968: 278 om förnyelse av vissainteckningar för nyttjanderätt, avkomsträtt och servilul. De principiella betänkligheter som kan hysas mot ett preklusionsför-farandepä inskrivningsområdei avvisades genom 1968 ärs lagstiftning och torde ej nubehöva framföras. Däremot bör - liksom vid tillkomsten av lag - nogaövervägas dels risken för rättsförluster, dels det utredningsarbele som åläggesde berörda rättsägarna. Risken för rättsförluster torde främst drabba enskildafastighetsägare som är rättighetsinnehavare. Om nutida informalionsmedelutnyttjas etfek-livt, bör risken kunna begränsas lill rena undantagsfall. Betänkligheter kan däremot hysas med hänsyn lill det ulredningsarbetesom i många fall blir erforderligt. Det torde främst vara innehavare av servilul och nyttjanderätteravseende kraftledningar och leleledningar som drabbas av utredningsarbele avstörre omfattning. Problemet behandlades vid lillkomslen av lag. Inskrivningskommitlénhade föreslagit atl förnyelsepliklen skulle avse inskrivningar som meddelatsföre . Tidpunkten skulle därigenom anknytas till det skede däuppläggandet av nya faslighetsböcker för landel påbörjades. Departementschefenansåg emellertid atl preklusionsregeln borde inskränkas all gällainskrivningar av betydligt äldre datum. Av remissyttrandena (jfr prop. 1968:89 s.22 f, 26 f) och annan utredning (prop. s. 46) hade inhämtats atlundersökningsfallen därigenom skulle minskas högst betydligt, t.ex. förVattenfalls del med . Att valdes somutgångspunkt för preklusionsregeln sammanhängde även med alt etl slorl antalav de intecknade kraftledningsservituten kunde antagas vara sakrättsliglskyddade utan inteckning (prop. Enligt domstolsverkels förslag anknyter förnyelsepliklentill ungefär som enligl inskrivningskommitléns förslag eller den 1januari Prop.1980/81:147 24 Fråga uppkommer då om behovel av saneringsåtgärder, vilkelotvivelaktigt är betydande, kan motivera alt rättighetshavarna nu ålägges detutredningsarbete som ej ansågs böra fordras. Vid sistnämnda lidpunkt knöts uppenbariigen vissaförhoppningar till all behovel av ytterligare saneringsåtgärder skulle avsevärtbegränsas genom en blivande lagstiftning om sakrättsligl skydd för innehavareav ledningsrättigheter oberoende av inskrivning. har upplyst, atlden lagstiftning som i detta syfte tillkom - ledningsrättslagen. som trädde i kraflden - icke tillämpats i den omfattning man hoppats. Rörandeanledningen härtill har ej lämnats nägon upplysning. Det kan dock förmodas attden består i det utredningsarbete och de kostnader som rättighetshavareförorsakas genom en ledningsförrättning. Huruvida rättighetshavarna skall genom den föreslagna preklusionslag-stiftningenåläggas detta - uppenbarligen i mänga fall mycket omfaltande - utredningsarbete måste bedömas mot bakgrund avarbetets omfallning och rältighetshavarnas egen inställning. Hovrätten saknar upplysning i dessa hänseenden. Hovrätten förmenar emellertid att saneringsbehovet måste vara synnerligen stort för att rättighetshavarna mot sin egen önskan skall åläggas denna utredningsskyldighet. Överföringen lill automatisk da labehandling inom inskrivningsväsendel är därvidlag elt lungl vägande skäl för sanering. Hänsynen lill del löpande arbetet hos inskrivningsmyn digheterna kan måhända tillmätas mindre betydelse. Såsom uttalades vid tillkomsten av lag skulle detvara otillfredsställande atl undantaga inskrivningarna för rätt lillkraftledningar och teleledningar frän en preklusionsbestämmelse; den storavinsten av bestämmelsen skulle gä förlorad. Däremot finns enligt hovrättensmening anledning överväga om icke samhället bör åtaga sig en del av arbetet medoch kostnaderna för de erforderliga utredningarna. Hovrätten vill därvid erinraom atl ulredningen om ledningsrätt 1972 avlämnade betänkandeföreslog atl inskrivningsmyndigheterna under arbetet med inskriv-ningsregislretsuppläggande skulle fatta beslul om förvandling av inskrivna servitut lill ledningsrätl.Förslagel avvisades av departementschefen, som i slällel förordade den ordningsom genomfördes, nämligen att faslighelsbildningsmyndighelen skulle ha rättatt i samband med fastighetsreglering ta initiativ till ledningsförrättning förall om\ andla inskrivna rättigheter till ledningsrätl. Med hänsyn lill att omvandlingen till ledningsrätl ej sketli den utsträckning man hoppals skulle del vara tänkbart att ånyo pröva fråganom en initiativrätt för inskrivningsmyndigheten. En annan möjlighel är att inomramen för en preklusionslagsliftning enligl förslaget söka former för ensamverkan mellan inskrivningsmyndigheten, fastighetsbildningsmyndigheten och faslighetsregistermyndighelensamt de berörda rättighetshavarna - statliga och enskilda förelag - varigenom arbete och koslnaderför utredningarna kunde fördelas på elt för alla godtagbart sätt. Arbetet borde då syfta till all systematiskt omvandla de inskrivna rältigheter som avser ledningar till ledningsrätl och i samband därmed avföra inskrivningarna. Säsom framgår av del anförda finner hovrätten del vara Iveksamt.huruvida de föreslagna preklusionsreglerna bör utan modifieringar omfattainskrivningar av rättigheter lill ledningar. Hovrätten förordar att fråganhärom yllerligare övervägs. Såvitt avser rättigheter som i övrigt omfattas av förslagethar hovrätten icke nägon erinran. Prop.1980/81:147 25 Hovrätten vill slulligen, för den händelse förslaget helleller delvis skall leda till lagstiftning, göra följande påpekanden. 1) Inskrivningarsom förnyats i enlighet med lagstiftning skall uppenbarligen ickeomfattas av den nya preklusionsregeln. Detta bör framgä av lagen. 2) Vid fillkomsten av lagobserverades att de då gällande bestämmelserna i 53§ 2 st. 54§ 1 st. och 56§ 2mom. 2 st. inteckningsförordningen om förverkande i visstfall av rätfighetshava-rens rätt lill skadestånd av upplåtare, om rällighetshavarenlät beviljad inteckning förfalla, ej skulle få motsvarighet i den nyajordabalken (7 kap. 18 § och 20 § 2 st. JB). Eftersom jordabalken icke skulleträda i kraft innan fristen alt ansöka om förnyelse enligt lag gåttut, skulle komplikationer dock icke vållas därav. Om förslag genomföres, torde den berördaskadeståndsregeln aktualiseras. Det är oklart huruvida stadgandet i 34 § promul-galionslagenlill jordabalken innefattar regel för angivna fall. Frågan synes börauttryckligen regleras i lag. : Den av föreslagnalagstiftningen får ses som ett betydelsefullt led i strävandena atl minskaärendebalanserna vid inskrivningsmyndigheterna samt att underlätta beredningav fastighetsböckerna inför omläggning till dalabaserad inskrivningsverksamhet.Regler för möjliggörande av saneringsåtgärder bör vara sä enkla att tillämpasom möjligt och inle tyngas av förfarande som i övervägande antalet fall inlehar nägon funktion att fylla frän rättssäkerhets- eller andra synpunkter. Motbakgrund härav samt att tidigare preklusionslagsliftning päinskrivningsväsendets omräde ej synes ha medfört olägenheter i beaktansvärdutsträckning, tillstyrker tingsrätten förslag i dess helhet. : Såsom inledningsvisanför finns ett starkt behov av ytterligare rationalisering av inskrivningsväsendel.För detta ändamål är det viktigt atl faslighetsböcker och inskrivningsregisterbefrias från inaktuella inskrivningar. Särskilt för inskrivningsmyndigheter somarbetar manuellt medför avförandet av sådana inskrivningar en väsentliglättnad i flera hänseenden. Även för fastighetsomsättningen och kreditgivningenär del en fördel att betydelselösa inskrivningar försvinner. Det finns sälundaenligt tingsrättens mening mycket starka skäl som talar för atl den föreslagnalagstiftningen kommer lill stånd. Mot en sädan lagstiftning kan framställas invändningar avprincipiell art. Risken för rättsförluster har därvid särskild tyngd. Vidtillkomsten av nuvarande lagregler på området har sädana betänkligheter övervägtsnoga; det har bedömts alt riskerna för rättsförluster inte varil sä slora attde bort hindra lagstiftning. Med de starkt förbättradeinformationsmöjligheterna i massmedia, som kan antas bli utnyttjade pä etleffektivt sätt, är dessa risker numera mindre framträdande. Allmänhetens möjlighelerall få information och biträde har dock försämrats i elt hänseende. Lantmäterikon-torentorde nämligen numera inle kunna ge nägon kostnadsfri service av det slag varomhär är fråga. För ändamål som betingas av den nya lagstiftningen bör lantmälerikonlorenfå rätt att lämna i vart fall enskilda personer bistånd kostnadsfritt. Meddenna anmärkning anser tingsrätten att det inte finns anledning att motsättasig lagstiftningen av principiella skäl. Tingsrätten tillstyrker att den föreslagna lagsliftningengenomförs. Mol detaljutformningen av lagförslaget har tingsrätten erinran barasåvitt avser kravel pä att ansökan om förnyelse skall vara skriftlig (5 §).Enligt tingsrät- 1980/81:147 26 tens mening bör muntlig ansökan kunna godtas. Vid sådanansökan kan inskrivningsmyndigheten säkerställa erforderiig dokumentationgenom atl uppgifter om sökanden saml om berörd inskrivning och faslighet antecknaspå ett särskilt formulär. Rationaliseringsvinsterna av lagstiftningen blirnaturligtvis maximala om inskrivningsmyndigheterna efter utgången avförnyelsefristen i ell sammanhang går igenom fastighetsböcker/inskrivningsregisleroch för av förfallna inskrivningar. Personalresurser för en sädan samladarbetsinsats torde i allmänhet inle finnas tillgängliga päinskrivningsmyndigheterna. Det är önskvärt alt uppmärksamhet ägnas äl denna fräga. Tingsrätten utgår frän att det blir möjligt atl förordnadomstolsbiträde -liksom tingsnotarie - att på eget ansvar handlägga förnyelse-och avföran-deärenden. : lag om förnyelse av vissainteckningar för nyttjanderätt, avkomsträtt och servitut har fält lill följd atlett mycket stort antal före 1918.01.01 beviljade inteckningar för angivna sakrälterupphört atl gälla på grund av underiålen förnyelse. Detla har i huvudsak varitav godo även om vissa rättsförluster ej torde ha kunnat undvikas. 1 en del fallhar ny inteckning kunnal meddelas på grund av de gamla avtalen, vilkasgiltighet ej påverkats av atl inteckningarna prekluderats. föreslås enliknande lagstiftning omfattande inteckningar som beviljats före 1933.01.01. Förnyelsedalumhar satts till sista inskrivningsdagen 1982. Ett av skälen lill att dessa tidervalts anges i domstolsverkels framställning vara att nyltjanderättsupplåtelseri regel ej är bindande längre än 50 är. Tingsrätten har i och för sig intet att erinra mol en nylagstiftning av angivet innehåll. Enligt tingsrättens mening skulle det dockvara enklare att genom en särskild lag generellt föreskriva, all förejordabalkens ikraftträdande 1972.01.01 meddelade inteckningar förnyttjanderätt, servitut och avkomsträtt förfaller om de ej förnyas inom 50 ärfrän fastställelsedagen. För inskrivningar efter 1972.01.01 bör molsvarandebestämmelse införas i 23 kap. jordabalken. Elt sådant förnyelselvång är ickenågon nyhet i svensk lagstiftning. Del förekom belräffande nyttjanderältsinteckningarpå 1800-talel och beträffande penninginteckningar . Därest den av föreslagna lagstiftningen avengångskaraktär likväl föredrages bör lagtexten erhålla sädan utformning, altförnyelse nu ej på nytt behöver ske av sädana inteckningar som förnyats enligl1968 års lag. Tingsrätten lillslyrker lagstiftning enligt 2§ ilagförslaget såvitt avser fastigheter som bildats av samfälld mark. Såvittavser andra före 1968.07.01 bildade avslyckningar och liknande fastigheter hartingsrätten däremot annan uppfattning än . Det är visserligen riktigt att fastighelsboksuppläggen försädana fastigheter i ett storl anlal fall belastas med inteckningar, som ipraktiken ej besvärar fastigheterna. Det är önskvärt att dessa inteckningarbortrensas inför den förestående övergängen lill fastighelsdatasystemet. För atlkunna avföra inteckningarna krävs emellertid viss utredning, motsvarande densom göres av fastighetsbildningsmyndigheterna vid avstyckning ochliknande förrättningar. Tingsrätten anser att dessa utredningar lämpligen göresi samband med atl fastighetsböckerna beredes inför överföringen lill fastighelsdatasystemetoch av den med beredningen sysselsatta personalen i samräd medfastighetsregister- och faslighetsbildningsmyndig-heterna. Någon särskild lagsliflningbehövs ej ulan betydelselösa inteckningar kan avföras enligl 23 kap. 6§ 2 st.jordabalken. 1980/81:147 27 Den av tingsrätten förordade lösningen kommer givetvis attmedföra att beredningsarbetet lar längre lid och blir dyrare för statsverket änom en preklusionslagsliftning genomförs. Tingsrätten anser emellertid atl manbör ta denna konsekvens i stället för alt - säsom följden blir av lagförslaget på inteckningshavarna övervältra besväret med och kostnaderna förutredningsarbetet. Man måste ocksä beakla atl de berörda inteckningshavarna ejenbart är myndigheler. kommuner och kraflföretag med resurser atl "pä etlprofessionellt säll bevaka sina inlressen" utan även privatpersoner, somför att bevara sina inlecknade rättigheter kanske mäsle begära utredning hos fastighelsbildningsmyndigheterna,vilket som bekant är kostsamt. Tingsrätten föreslår följaktligen sädan ändring av 2§ ilagförslaget, alt stadgandet i likhel med lag om upphörande av inleckningsansvari fastighet som bildats av samfälld mark endast avser fastigheter som bildatsav samfälld mark. Tingsrätten har för övrigt erfarenhel av alt del finns faslighelerav angivet slag. som ej omfattas av ordalagen lag och i lagförslagetehuru de bildals på liknande sätt som de i lagtexten angivna fastigheterna.Detta gäller arealöveriälelser, som ej varil föremål för jorddelning men"'legaliserats" och blivit fasligheler genom all de vid uppläggandeav fastighetsregister för stad upptagils som särskilda sladsägor. Lagförslagetbör omarbetas så alt del kommer att avse även sädana fastigheter ochmotsvarande ändring bör göras i 1970 ärs lag. JÖr jastighetsdata: Deinskrivningsförhållanden som omfattas av den föreslagna preklusionslagstiftningenmedför inga problem för fastighetsdatasystemet. Från systemleknisk synpunklsaknar förslaget därmed betydelse. CFD delaremellertid domstolsverkels uppfattning att det är angeläget att författningsvägenunderlätta arbelel för de manuella inskrivningsmyndigheterna (IM) ochsamtidigt förberedelserna för övergången lill ADB. Den nu föreslagna preklusionslagstiflningentorde i hög grad verka i sådan riktning. CFD vill i detta sammanhang underslrykaatt de inskrivningsförhållanden det här är fräga om mänga gånger medförbetydande svårigheter för omläggningsarbelet. Det förekommer ocksä ofta allberörda fastigheter får kvarstå i fastighetsbok eftersom inskrivningsförhällandenainte kunnat klarläggas tillfredsställande.