prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — 1980/81:10 161 borgenärens rätt att gäldenären tillställs fler än enbetalningspåminnelse och 4 § kostnadslagen Det lorde oekså endast i undantagsfall kunna vara påkallat att man isamband med indrivningen av en fordran upprättar mer än en amorteringsplan.Ett sädant undantagsfall kan vara att gäldenären, sedan en amorteringsplanhar upprättats, medverkar till en ny amorteringsplan därför att hanönskar ytterligare lättnader i fråga om avbetalningarna. doekfordras att varje amorteringsplan, när den upprättades, kan anses ha framståttsom en realistisk möjlighet för borgenären att få betalning för sin Som har framgått är det meningenalt regeringen skall meddela verkställighetsföreskrifler till lagen vilkanärmare reglerar ersättningsbeloppens storlek. Beträffande regleringens närmareinnehåll kan följande nämnas. 1 en särskild förordning bör fastställas de högstaersättningsbelopp som normalt skall kunna ulgå för skriftligbetalningspåminnelse, krav rörande skulden och amorteringsplan. Dessa beloppbör kunna överskridas, om särskilda skäl föreligger. En sådan regleringöverensstämmer i princip med den som f. n, gäller enligtinkassokostnadskungörelsen. Liksom f. n. bör beloppet för kravkostnadsersältningbestämmas så att det kan anses täcka kostnaderna för att upprätta och sända utett enda kravbrev, utformat i enlighet med bestämmelserna i 5 S inkassolagen,samt kostnaderna för andra åtgärder som normalt förekommer i ettkravförfarande, såsom mottagande och registrering av inkassouppdrag, enklarebehandling av invändningar från gäldenären, bokföring oeh redovisning avinflytande betalning. Det sålunda fastställda beloppet - f. n. enligtinkassokostnadskungörelsen . - bör normalt vara hela den ersättning somen gäldenär skall behöva utge för kravförfarandet rörande en viss skuld.Gäldenären bör alltså i regel inte vara skyldig att utge högre ersättningdärför alt borgenären eller dennes ombud har tillställt honom flera kravbrev.Detta följer av att en sådan åtgärd i allmänhet inte kan anses ha varitskäligen påkallad för att ta lill vara borgenärens rätt. Om det finns särskildaskäl bör borgenären emellertid kunna ta ut en högre sammanlagd ersättning. Vad som har sagts om en gäldenärs skyldighet att betalaersättning för kostnader för mer än ett kravbrev har i princip giltighet ocksåför den situationen alt en fordran mol en gäldenär har överlåtits från enborgenär till en annan. Har den förre borgenären framställt krav enligt 5 Sinkassolagen mot gäldenären, torde det sålunda endast mer undanlagsvis kunnaanses vara skäligen påkallat för att ta till vara den senare borgenärens rältatt även denne framställer ett sådant krav innan han eventuellt vidtar rättsligåtgärd mot gäldenären. Om så emellertid kan anses vara fallet, är gäldenärenskyldig att ersätta såväl den förre som den nye borgenärens kravkoslnader. mån dessa tillsammans skulle överstiga det av regeringen för normalfallfastställda högsta beloppet, kan sådan skyldighet åläggas gäldenären med stödav bestämmelsen om särskilda skäl. 11 1980/81. Prop.1980/81:10 162 I fråga om vad som i övrigt skall anses utgöra särskildaskäl för slörre 5 och 6 §§ kost-ersättningsskyldighet än i normalfallentorde hittillsvarande praxis kunna nadslagen följas. Ersättning med högrebelopp än som normalt gäller som maximum för krav bör sålunda kunna utgå t. ex. om kravförfarandet har fordrat översättningsarbete eller enonormalt slor arbetsinsats för att identifiera gäldenären e. d. Som har sagts redan tidigare bör ersättningsbeloppet förskriftlig betalningspåminnelse kunna sättas avsevärt lägre änersättningsbeloppet för krav. I enlighet med vad som har framhållits vid förstastycket torde gäldenären i regel inte vara skyldig att utge ersättning för merän en betalningspåminnelse avseende en skuld. Vid betalningspåminnelse tordedet också mera sällan kunna föreligga särskilda skäl för högre ersättning änden som normalt skall gälla som maximum. Har någon annan åtgärd än som avses i 2 eller 3 Svidtagits i syfte att förmå gäldenären att erlägga betalning för en förfallenskuld, är denne inte skyldig att ersätta kostnaderna för åtgärden. Vad nu sagtsinskränker dock inte en gäldenärs skyldighet alt ersätta kostnader för meromfattande förhandling för biläggande av tvistefråga rörande en fordran. (Jfr 4 S första stycket i promemorieförslaget). Genom denna paragraf kommer till uttryck att lagen inomdet i 1 S angivna tillämpningsområdet innefattar en uttömmande reglering avgäldenärens skyldighet alt ersätta kostnader för olika åtgärder. Samtidigtklargörs dock genom bestämmelsen i andra meningen att lagen över huvud tagetinte är avsedd att reglera frågan om en gäldenärs skyldighet att ersättakostnad för mer omfattande förhandling för biläggande av en tvistefråga rörandeen fordran. I den delen får hänvisas lill avsnittet 4.4.2. Avtalsvillkor som utvidgar gäldenärens skyldighet alt utgeersättning utöver vad som följer av denna lag är ogiltigt. (Jfr 4 § andra stycket i promemorieförslaget). Paragrafen innebär att lagen är på det sättel tvingandetill gäldenärens förmån att ett avtalsvillkor är ogiltigt. om det ålägger honomen vidsträcktare ersättningsskyldighet än som följer av lagen och lill denanslutande verkslällighelsföreskrifter om ersättningsbeloppen. Som framgår avvad som har sagts i avsnittet 4,4,5 tar bestämmelsen emellertid sikte endast påsådana avtalsvillkor som har tillkommit på förhand, dvs, innan en skyldighetatt betala ersättning för betalningspåminnelse, krav eller amorteringsplan harkonkret aktualiserats. Därefter kan gäldenären däremot med bindande ' Paragrafen har fått en något annan lydelse ipropositionsförslaget. verkan tapå sig en längre gående ersättning.sskyldighet. Detta överensstämmer med deninnebörd som vanligen brukar tilläggas bestämmelser av det här ifrågavarandeslaget (jfr t, ex. prop. 1973:129 s. 193 och 232. 1976/77:123 s. 159 och 369 fsamt 1979/80:9 s. 102), I övrigt får i denna fråga hänvisas till avsnittet4.4.5. Lagsökningslagen (LSL) Denna lag träder i kraft . Bestämmelsen i 6 § tillämpas även på avtalsvillkor som hartillkommit före den nya lagens ikraftträdande. Enligt 6 § i den nya lagen skall ett avtalsvillkor somutvidgar gäldenärens skyldighet att utge ersättning för kostnader utöver vadsom följer av lagen vara ogiltigt. Av allmänna grundsatser lorde följa attdenna regel inte skulle drabba ett avtalsvillkor som har tillkommit föreikraftträdandet, om inte annat föreskrivs (jfr prop. 1976/77:123 med förslagtill konsumentkreditlag m. m.,s. Om en gäldenär genom ett sådantavtalsvillkor har tagit på sig en längre gående ersättningsskyldighet än somföljer av lagen, skulle detta villkor alltså i princip vara giltigt även medavseende på ersättning för åtgärd som har vidtagits först efler den nya lagensikraftträdande. Det kan här vara fråga om villkor i t. ex. ett kreditavtal,vars giltighet sträcker sig långt in . En sådan ordning är intetillfredsställande och kan medföra komplikationer vilka med hänsyn till debelopp som är aktuella framstår som onödiga. På grund av det nu anförda gälleratt bestämmelsen i 6 § skall fillämpas även på avtalsvillkor som har tillkommitföre ikraftträdandet. Detta innebär att lagen blir fillämplig fullt ut i frågaom ersättning för varje åtgärd som omfattas av lagen och som har vidtagitsefler dess ikraftträdande. Av övergångsbestämmelserna till ändringarna irättegångsbalken och småmålslagen framgår att den processrältsliga regleringsom f. n. gäller i fråga om rätten till ersättning för inkassokostnad skalläven efter tillämpas på ersättning för åtgärder som harvidtagits före nämnda dag, I fråga om krav bör del avgörande vara när kravetlämnades över eller sändes till gäldenären. 6.4 Förslaget till lag om ändring i lagsökningslagen För fordran som grundar sig på skuldebrev eller annatskriftligt fordringsbevis och är förfaUen till belalrtingfår gäldenärenlagsökas enligt vad som sägs /' det följande. Om panträtt i fast egendom, skepp eller skeppsbygge harskriftligen upplåtils för en fordran som avses i första stycket, kan borgenärengenom lagsökning söka betalning ur egendomen. Har borgenären för fordringeninteckning i luftfartyg eller reservdelar till luftfartyg ellerförelagsinteckning, kan han genom lagsökning söka betalning ur den egendom variinteckningen gäller. 1980/81:10 164 För en fordran på ersäuning som avses i 2 eller 3 § lagen(1980:000) om ' '' ersällning för inkassokostnader m. m. får lagsökning ägarum även om fordringen inle grundar sig på skriftligt fordringsbevis. Enföriiisäiining är dock att lagsökningen äger rum i samband med lagsökningenligt första eller andra stycket för den fordran som har föranleti den åtgärdsom ersättningsanspråket avser. Lagsökning för fordran på ersättning som avses i tredjestycket får äga rum endast i den mån den fordrade ersättningen kan ulgå enligllagen om ersällning för inkassokostnader m. m. Vad som sägs i denna lag om gäldenären skuU vid lagsökningsom avser fa.slslallel.se lill betalning ur viss egendomtillämpas på ägaren av egendomen. (Jfr 1 S i promemorieförslaget). Första och andra styckena. Ändringarna är av rentredaktionell natur. Genom det nya tredje stycket öppnas den iavsnittet 4.4.7 förordade möjligheten att lagsöka en gäldenär för fordran påersättning som avses i 2 eller 3 S lagen om ersättning för inkassokostnader m.m., även om denna fordran inte grundar sig på ett skriftligt fordringsbevis.För att detta skall få göras krävs emellertid att lagsökningen förinkassokostnad sker i samband med lagsökning enligt första eller andra stycketför den fordran som har föranlett den åtgärd som ersättningsanspråket avser(huvudfordringen). Kravet på samband får normalt anses innebära att de bådafordringarna måste omfattas av samma ansökan om lagsökning. Av det nämndakravet bör vidare följa att om ansökningen av någon anledning inle till någondel kan tas upp såvitt gäller huvudfordringen, så bör den avvisas ifråga om inkassokostnaden. Borgenären har i sådant fall givetvis möjlighel atti stället kräva ut inkassokostnaden genom en ansökan om betalningsföreläggande. Det bör understrykas att bestämmelsen i tredje stycketgäller endast när fordringen på ersättning för inkassokostnad inte grundar sigpä skriftligt fordringsbevis. Om fordringen grundar sig på ett sådantfordringsbevis kan lagsökning för den äga rum enligt I S första eller andrastycket, varvid något krav på samband med en lagsökning för huvudfordringeninte uppställs. Vid lagsökning enligt 1 S andra stycket gäller f, n, att iregel även kostnaden för lagsökningsförfarandet - däri inbegripet eventuellersättning för inkassokostnad - fastställs att utgå ur den pantförskrivnaegendomen. Grunden för detta är alt den upplåtna panträtten i allmänhet ansesgälla också för en del biförpliktelser. t. ex. indrivningskostnad ochrättegångskostnad (jfr i fråga om panträtt i fast egendom ,Kommentar till jordabalken, 6 kap., 1977, s. 291 ff). Den nyalagstiftningen om ersättning för inkassokostnader m, m. innebär inte någonändring i synen på skyldigheten att utge ersättning för inkassokostnad som enbiförpliktelse fill skyldigheten att betala huvudfordringen. Vid lagsökningenligt 1 S andra slyckel kommer en fordran på ersättning för inkassokostnadsålunda även i fortsättningen att kunna fastställas all utgå ur denpantförskrivna egendo- 1980/81:10 165 förutsatt att panträttsupplåtelsen får anses omfattaäven inkassokost- 1 § LSL nad. Här upptas den nya bestämmelse som, ienlighet med övervägandena i avsnittet 4.4.7, innebär all domstolens rätt ochplikt till s, k. officialprövning av ett anspråk på ersättning förinkassokostnad bibehålls och t. o. m. utvidgas i någon .mån. Bestämmelsen ärtillämplig oavsett om lagsökningen för inkassokostnad äger rum enligt tredjestycket eller enligt någol av de två tidigare styckena i paragrafen. Av lörevarande stycke och 3 S följer att en ansökan omlagsökning för inkassokostnad skall avvisas i den mån den kostnadsersättningsom fordras inte kan utgä enligt den nya lagen om ersättning förinkassokostnader m. m. och till den anknytande verkställighetsföreskrifterbeträffande ersättningsbeloppen. Prövningen av denna fråga skall göras avdomstolen självmant och redan på ansökningsstadiel. Rörande den prövning somsålunda skall verkställas kan framhållas följande. Om ansökningen innefattar anspråk på ersättning förbetalningspåminnelse, bör det fordras att borgenären i ansökningen anger bådeatt gäldenären efler förfallodagen för huvudfordringen har tillställts enskriftlig betalningspåminnelse och att gäldenären är skyldig all utgeersällning för påminnelsen enligt ett sådant avlal som avses i 2 S i den nyalagen om ersättning för inkassokostnader m. m. Yrkar borgenären ersättning förkostnad för krav bör det fordras att han i ansökningen anger att ett kravbrev,utformat på det sätt som sägs i 5 S inkassolagen, har lämnats över eller säntstill gäldenären efter huvudfordringens förfallodag. Begär borgenären ersättningför upprättande av amorteringsplan bör det fordras att han pä motsvarande sättanger att de i 3 S i den nya lagen om ersättning för inkassokostnader m, m,angivna förutsättningarna för rält till ersättning för upprättandet av planenär uppfyllda. Som har framhållits i avsnittet 4.4.7 kan domstolen, nåromständigheterna ger anledning till antagande exempelvis att ett kravbrev elleren amorteringsplan inte uppfyller förutsättningarna för rätt till ersättning,fordra in en avskrift av kravbrevet eller amorteringsplanen. Det åligger vidare domstolen att pröva, om en kostnad somborgenären begär ersättning för har varit skäligen påkallad för att ta tillvara borgenärens rätt (jfr 4 S första stycket i den nya lagen om ersättriingför inkassokostnader m. m.). Som har framhållits i departementspromemorianligger det emellertid i sakens natur att domstolen vid den här diskuteradeprövningen, som sker redan på ansökningsstadiet oeh på grundval enbart avborgenärens ansökan samt andra av honom ingivna handlingar, endast i uppenbarafall kan avvisa ett anspråk på ersättning för inkassokostnad därför att denifrågavarande kostnaden inte kan anses ha varit skäligen påkallad. Om förutsättningarna för ersättningsskyldighet äruppfyllda, har domstolen att pröva att borgenären inte har yrkat ersällningmed högre belopp än som i det enskilda fallet kan utgå enligt lagen omersättning för inkassokostnader m. m. och de därtill anknytandeverkställighetsföreskrifterna. 1980/81:10 166 ning att överväga avvisning därför att ett alltför höglbelopp har yrkats torde i 1 § LSL allmänhet föreligga endast om borgenären göranspråk på ersättning med högre belopp än det som för normalfallet skall utgöramaximum. I ett sådant fall måsle det krävas att borgenären i ansökningenåberopar omständigheter som kan utgöra särskilda skäl för den högreersättningen. Åberopar borgenären inte alls några speciella omständighetereller är de omständigheter som anförs sådana att de inte kan anses utgörasärskilda skäl för högre ersättning än normalt, skall ansökningen avvisassåvitt gäller överskjutande belopp. Det torde dock bli sällsynt att domstolenpå detla inledande stadium kan anses ha grund för att genom avvisning beslutaatt det yrkande som skall bli föremål för fortsatt förfarande sätts ned undermaximibeloppet för normalfall. Det bör påpekas att borgenären kan varaberättigad till högre ersättning än den som enligt regeringens föreskrifler omersättningsbeloppens storlek skall gälla som maximum för normalfall, utan atthan behöver åberopa att del föreligger sådana särskilda skäl som enligt dessaföreskrifter skall fordras för en högre ersättning. Detta gäller om gäldenären,sedan en skyldighet att betala ersättning för en kravkostnad e. d. haraktualiserats i det konkreta fallet, har åtagit sig att utge högre ersättningän han enligt lagen om ersättning för inkassokostnader m. m. skulle varaskyldig att betala. 1 ett sådant fall måste det fordras alt borgenären iansökningen anger att del föreligger ett åtagande av ifrågavarande innebördfrån gäldenärens sida. I annat fall skall, i enlighet med vad som sades,ansökningen avvisas såvitt gäller belopp som överstiger vad gäldenären normaltär skyldig att utge enligt lagen om ersättning för inkassokostnader m. m. Mot ett avvisningsbeslut enligt 1 S fjärde stycket oeh 3 borgenären enligt 34 § lagsökningslagen föra talan genom besvär. Ett beslutom att helt eller delvis avvisa ett yrkande om ersättning för inkassokostnadinnebär inte att frågan om borgenärens rätt till ersättning enligt del avvisadeyrkandet är rättskraftigt avgjord. Borgenären är således oförhindrad att genomstämning eller i summarisk process på nytt framställa ett avvisat yrkande, somdä kan vara bättre underbyggt. Att detta dock inte alltid kan ske genom en nyansökan om lagsökning följer av 1 S Iredje stycket. Har det lagsökningsmäl ivilket ett visst yrkande har avvisats hänskjutits till rättegäng, tordeborgenären vidare i den rättegången kunna framställa det avvisade yrkandet,under de förutsättningar som anges i 13 kap. 3 S . Sker det ochfinner domstolen att anspråket är ogrundat, skall det givetvis inte dä avvisasulan ogillas. Bestämmelsen motsvarar sakligt settnuvarande 1 S fjärde stycket. I detta anges f. n. att vad som i lagen sägs omgäldenären skall vid lagsökning enligt 1 § andra stycket tillämpas på ägaren avden egendom ur vilken betalning söks. Som har berörts i anslutning lill andra stycketkan emellertid en fordran på ersättning för inkassokostnad fastställas tillbetalning ur pantförskriven egendom, förutsatt att panträttsupplålelsen får 1980/81:10 167 anses omfatta även sådan kostnad. Detta gäller även omlagsökning för 3 och 12 §§ LSL inkassokostnaden sker enligt 1 § tredjestycket. På grund av delta har hänvisningen till andra stycket ersatts med enuttrycklig beskrivning av den situation som avses med förevarande bestämmelse. Finner rätten att de handlingar som har åberopats ej utgörbevis om fordran eller rätt till betalning ur den egendom som har angivitseller finner rätten annars ati hinder föreUgger mot att ta upp en ansökanenligt 1 § första, andra eller tredje stycket, skall den avvisas. Bevis omavvisning skall tecknas/iå detena exemplaret av ansökningen. (Jfr 3 § i promemorieförslaget). Bestämmelserna i paragrafen har ändrats så att de omfattaräven en ansökan om lagsökning enligt det nya tredje styckei i 1 §. I övrigt ärändringarna av redaktionell eller förtydligande natur. I fråga om sambandetmellan paragrafen och det nya f j ärde slyckel i 1 § får hänvisas fill vad somhar sagts i anslutning fill sistnämnda bestämmelse. Gör gäldenären någon annan invändning mot kravet än somanges i 10 och 11 §§ och vill han styrka sin invändning, skall han genastförete sina bevis. Härvid gäller endast skriftliga bevis. Finner rätten attgäldenären har skäl för invändningen, skaU målet hånskjutas som tvistigt fillrättegång. Grundas kravet på ett fordringsbevis enligt vilketgäldenären skaU ha en motprestation för sin betalning oeh gör gäldenären eninvändning som gäller motprestationen, skall målet som tvistigt hänskjutas tillrättegång, om gäldenären har visat sannolika skäl för invändningen ellerborgenärens rätt till betalning annars är oklar. Detsamma gäller när gäldenärengör invändning mot ett krav som avser ersättning enligt 2 eller 3 § lagen(1980:000) om ersättning för inkassokostnader m. m. (Jfr 12 § i promemorieförslaget). Ändringarna är uteslutande av redaktionellnatur. Om gäldenären i lagsökningsförfarandet gören invändning mot ett anspråk på ersättning för inkassokostnad bör målet i dendelen, i enlighet med vad som har föreslagits i departementspromemorian,lämpligen behandlas enligt samma regler som sedan fidigare gäller enligt 12 §andra stycket. En bestämmelse om detla har tagits in som en andra mening iandra stycket. Med anledning av vad har anfört i sittremissyttrande kan framhållas att bestämmelsen är avsedd att tillämpas vare sigdet ifrågavarande ersättningsanspråket grundas på skriftligt fordringsbeviseller inte. Den nya bestämmelsen i andra meningen innebär attersättningsanspråket skall som tvistigt hänskjutas till rättegång, omgäldenären gör en invändning Prop.1980/81:10 168 mot detta och visar sannolika skäl för invändningen ellerom borgenärens rätt 18 § LSL fill betalning enligt ersättningsanspråket annarsframstår som oklar med hänsyn till invändningen. Om lagsökningsmålet avser såvälhuvudfordringen som ett anspråk på ersättning för inkassokostnad men gäldenärenenda"sl framställer invändning mot det senare anspråket, saknas detanledning att hänskjuta målet till rättegång i den del som gällerhuvudfordringen. Som har nämnts kan skyldigheten att utgeersättning för inkassokostnad anses utgöra en biförpliktelse fill skyldighetenatt betala den fordran som har föranlett kostnaden. Om en borgenär harframstäUt exempelvis ett krav rörande en fordran som han anser sig ha mot en gäldenärmen denne sedermera inte befinns skyldig att betala den påstådda fordringen, ärden förmente gäldenären givetvis inte heller skyldig att ersätta kravkostnaden. Det kan tänkas inträffa att en gäldenär som lagsöks såvälför inkassokostnad som för huvudfordringen framställer en uttryckliginvändning endast mot det senare anspråket. I ett sådant fall får gäldenärenemellertid, åtminstone i regel, anses ha framställt invändning också motanspråket på ersättning för inkassokostnad. Om gäldenären har visat sådana skälför invändningen mot huvudfordringen att denna som tvistig skall hänskjutastill rättegång, bör därmed också anspråket på ersättning för inkassokostnadhänskjutas. För att få ut en penningfordran som inte grundar sig påskriftligt fordringsbevis och inte avser skadestånd kan borgenären utverkabetalningsföreläggande enligt vad som sägs (' del följande. Betalningsföreläggande/or ggj' för fordran på ersättningsom avses 12 eller 3 § lagen (1980:000) om ersättning för inkassokostnader m. m.i den mån den fordrade ersättningen kan utgå enligt den lagen. (Jfr 18 § i promemorieförslaget). Här har gjorts endast några språkligaändringar. I detta stycke har tidigare endast funnitsen bestämmelse om att betalningsföreläggande får ges för fordran som avserinkassoålgärd. Även genom styckets nya lydelse fastslås detta förhållande,liksom att betalningsföreläggande också kan ges för fordran på ersättning förskriftlig betalningspåminnelse enligt 2 § i den nya lagen om ersättning förinkassokostnader m. m. I andra stycket har emellertid även tagits in en regelsom innebär att betalningsföreläggande för fordran på ersättning som avses i 2eller 3 § i den nämnda lagen får ges endast i den mån ersättningen kan utgåenligt lagen. Härmed åsyftas att, på motsvarande sätt som med det nya 1 §fjärde stycket, bibehålla och i någon mån utvidga domstolens rätt och plikttill s. k. officialprövning av anspråk på ersättning för inkassokostnad (seavsnittet 4.4.7). Den nyalydelsen av andra stycket innebär att en ansökan om betalnings-föreläggande,som avser ersättning för betalningspåminnelse, krav eller amorteringsplan,enligt 21 § lagsökningslagen skall avvisas i den mån den fordrade ersättningeninte kan utgå enligt den nya lagen om ersättning för inkassokostnader m. m.Beträffande domstolens prövning av avvisningsfrägan samt borgenärensmöjligheter att anföra besvär över ett avvisningsbeslut och att på nyttframställa ett avvisat anspråk kan hänvisas till vad som i anslutning till 1 §fjärde stycket har sagts om motsvarande spörsmål vid lagsökning förinkassokostnad. Omgäldenären på rätt sätt och inom rätt tid bestrider en ansökan ombetalningsföreläggande som avser ersättning för inkassokostnad, skall enligt 26§ lagsökningslagen målet i den delen som tvistigt hänskjutas till rättegång, omborgenären begär det. Även vidbetalningsföreläggande lorde del ofta kunna inträffa alt en gäldenär, som hardelgetts en ansökan som avser både inkassokostnad och den fordran som harföranlett kostnaden, uttryckligen bestrider ansökningen endast såvitt gällerden senare fordringen.