prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Denegendom som har tagits i mäl lorde sålunda i princip inte få säljas, innanlagakraftägande dom föreligger i mälet, och om exekutionstiteln upphävs ellerulmätningsansökningen återkallas eller förfarandet på annan grund läggs ned,lorde den verkställda utmätningen för förrätlningskostnaden skola hävas ochkostnaden slutligt bäras av sökanden; undantag gäller möjligen för det fall allen återkallelse eller ett nedläggande av förfarandet föranleds av attgäldenären betalar exekutionsfordringen. Föreskriften att utmätning skall skeför förrätlningskostnaden är med andra ord inte liklydig med att kostnaden fär"genast utsökas" hos gäldenären. Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1169 Del bör i delta sammanhang påpekas,att bestämmelsen i 39 8 I mom. UL av innebörd, att en utmätning som har skettpå grund av en icke lagakraftvunnen dom om möjligt skall gå åter, om gäldenärenefler utmätningen visar alt nedsättning av det utdömda beloppet har sketl ochtillika "gäldar - - - kostnaden för utmätningen och godsets värd",trots användningen av ullrycket "gälda" inte lorde innebära altgäldenären alltid skall slutiigl svara för sistnämnda kostnader. Om sedermeraexekutionstiteln upphävs eller utmätningen går åter på annan grund än attgäldenären har fullgjort betalning enligt domen, torde sålunda gäldenären varaberättigad alt återfå inle bara det nedsatta beloppet ulan också vad han har"gäldat" för läckande av de angivna förrättningskostnadema. Såväl lagberedningensom föredragande slalsrådet synes ansluta sig till denna tolkning avlagrummet. Enligt 3 kap. 5 8 i det remitterade förslaget skall i hithörandefall nedsättningen avse såväl del utdömda beloppet som förrättningskostnadema,och denna reglering avses enligt lagmotiven inte innefatta någon ändring av nugällande ordning. Enligt lagrådels mening är detönskvärt, all frågan under vilka betingelser förrättningskostnadema i ett målom utmätning skall kunna tas ut av gäldenären regleras i UB pä ett merklargörande sätt än som har skett i UL. Den principiella utgångspunkten syneshärvid böra vara, att kostnaderna skall kunna tas ul av gäldenären i fall dåverkställigheten fullbordas och gäldenären således är att anse som"tappande part". Huvudregeln bör härvid i överensstämmelse med vadsom nu gäller - vara, all förrättningskostnadema tas ul ur köpeskillingen förförsåld egendom eller andra tillgängliga medel, t.ex. behållen avkastning avutmätt egendom. 1 den män några sådana medel inle finns eller tillgängligamedel inle förslår till läckande av kostnaderna bör dessa kunna genast utsökashos gäldenären. Gäldenären bör dock på detta sätt svara för kostnaderna endasti den mån dessa hänför sig lill sådana åtgärder i målet som har varitnödvändiga för verkställighetens fullbordande. 1 fall då förfarandet inle ledertill alt verkställigheten fullbordas bör det som regel inle komma ifråga alt laut uppkomna förrättningskostnader av gäldenären. Det gäller de fall då sökandenåterkallar sin ansökan eller utmätningen hävs. t.ex. därför attexekutionstiteln har upphävts. Gäldenären torde visserligen i princip börasvara för förrättningskostnadema i fall dä någon utmätning över huvud tagetinle kommer lill stånd och anledningen härtill är, att gäldenären saknarutmätningsbara tillgångar lill så stort värde att förrättningskostnadema kanberäknas bli täckta och överskott kan antas uppkomma. Eftersom ett försök altföreta utmätning i sådana fall inte kan förväntas ge nägot resultat, är detknappast meningsfullt alt något kostnadsansvar för gäldenären föreskrivs fördessa fall. Principen all kostnadema inte skalllas ut av gäldenären, när en ulmätningsansökan återkallas, innan utmätning harsketl, eller en utmätning går åter, kan inle upprätthållas undantagslöst. I desannolikt ganska vanliga Prop.1980/81: 8 Lagrådets yttrande 1170 fall då anledningen till alt verkställigheten inställs är,att gäldenären efter del alt ansökan om utmätning gjordes - har betaltexekutionsfordringen men icke kostnaderna direkt till sökanden, böruppenbariigen kostnadema kunna på sökandens begäran genast las ul avgäldenären. Lagrådet har inte i sak någonerinran mot bestämmelsen i andra stycket av paragrafen men vill förorda att iförtydligande syfte ordet "svaranden" ersätts med "den molvilken åtgärden har vidtagits". Under hänvisning lill del anfördaföreslär lagrådet, att paragrafen ges följande lydelse; "1 mäl om utmätning skallförrättningskostnad som har varit påkallad för genomförandet avverkställigheten las ul av köpeskillingen för såld egendom, behållenavkastning och andra tillgängliga medel. 1 den mån tillgängliga medel inteförslår lill täckande av sådan kostnad får vad som brister genast utsökas hosgäldenären. Om verkställigheten inställs på dengrund att gäldenären efter det all ansökningen gjordes har betaltexekutionsfordringen, skall kostnad som har uppkommit innan verkställigheteninställdes på sökandens begäran tas ut eller utsökas enligt vad som sägs iförsta stycket. Förrättningskostnad förhandräckning enligt 8 kap. 18 8 fär genast utsökas hos den mol vilken åtgärdenhar vidtagits." Andra slyckel i den av lagrådetföreslagna lagtexten avser uteslutande det fallet att betalningen skett direkttill sökanden. Om gäldenären i stället betalar till kronofogdemyndigheten,inställs nämligen inle verkställigheten utan de inbetalda medlen anses enligt 4kap. 28 8 i förslaget utmätta i målet och myndigheten har att la utkostnaderna ur medlen. Del bör betonas, att i fall dägäldenären avvärjer verkställighet av en icke lagakraftvunnen exekutionstitelgenom att enligt 3 kap. 5 8 i förslaget hos kronofogdemyndigheten nedsätta ettbelopp som motsvarar del utdömda beloppet Jämte förrättningskostnaderna,frågan huruvida kostnaderna slutligt skall tas ul av gäldenären inte kanavgöras förrän det genom ett lagakraftägande avgörande blir klarlagt ombetalningsskyldigheten består. Blir så fallet och fullföljer sökanden sinutmätningsansökan, blir frågan om ansvaret för kostnaderna all bedöma enligl denu föreslagna reglerna, varvid kostnaderna - om de skall bäras av gäldenären -i första hand las ul ur del nedsatta belopppet, dvs. ur""tillgängliga medel"'. Om däremot exekutionstiteln upphävs ochdet avgörande varigenom sä skett vinner laga kraft - eller avgörandetinnehåller förordnande om att vidtagen verkslällighetsåtgärd skallåtergå (3 kap. 22 8 andra slyckel i förslaget) - blir gäldenären berättigad attåterfå det nedsatta beloppet, och det blir sökanden som får stå för dekostnader som kan ha uppkommit, 9 8 Paragrafen innehåller i första stycket en bestämmelsesom generellt anger att förrättningskostnad för säkerhetsåtgärd, vilkenalltjämt be- 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1171 slår när verkslällighet äger rum för del anspråk som harföranlett åtgärden, anses som förrättningskostnad för sistnämnda verkställighet.En motsvarighet lill denna bestämmelse finns nu i 198 8 5 mom. Deltastadgande gäller dock inle på samma sätt generellt beträffandeförrättningskostnader för säkerhetsåtgärder utan föreskriver all i fräga omegendom, som var belagd med kvarstad när den utmättes, även kostnaden förkvarstaden räknas som kostnad för utmätningen. Denna kostnadsregel infördes ivår lagstiftning och föranleddes av en bestämmelse i den internationellakonvention om sjöpanlrätt och fartygshypotek som då tillträdde (prop.1973: 167 s. 151). 1 praxis har parts kostnad förverkställighet av beslut om säkerhetsåtgärd i tvistemål betraktats somrättegångskostnad i målet. 1 fråga om rättegångskostnad gäller bl.a. att part,som vill alt domstolen skall förplikta motparten alt ersätta sådan kostnad,har att framställa yrkande därom innan handläggningen vid domstolen avslutas.Gör parten ej del, får han enligl 31 kap. 14 8 första stycket RB inle därefter"tala å " denna kostnad. som har försummat att yrkaersättning för viss rättegångskostnad, gär således föriustig möjligheten alterhålla den exekutionstitel som krävs för att kostnaden skall kunna tas ut avmotparten. Stadgandet i 198 8 5 mom. ULinnebär, alt i fråga om kvarstadskostnad ett visst avsteg görs från vad somsålunda allmänt gäller för rättegångskostnad enligt nämnda lagrum i RB. Part,som inte tar upp sin kostnad för verkställigheten av ett kvarstadsbeslut iyrkandena om ersättning för rättegångskostnader i mälet, ges härigenom möjlighelall ändå få kvarstadskostnaden ersatt i det fall alt domstolens avgörande imålet läggs till grund för verkslällighet enligt UL, Enligt lagrådets meningföreligger inle anledning all, såsom här har föreslagits, nu vidga detta avsteglill att omfatta även kostnaden för verkställighet av andra säkerhetsåtgärderän kvarstad. Under hänvisning till det anfördaföreslår lagrådet, att orden "eller annan säkerhetsåtgärd" i förstastycket av förevarande paragraf fär utgå. 12 8 Beträffande denna paragraf hänvisar lagrådet till vadlagrådet har anfört under 13 kap. 7 S. Följs vad lagrådet har föreslagit där,förfaller behovet av nu förevarande lagrum. 1 detta avslutande kapitel harunder rubriken tagils upp bestämmelser om fullföljd av lalan i utsökningsmål.Enligt den inledande bestämmelsen i I 8 första stycket skall talan molkronofogdemyndighets beslul föras i hovrätten. Talan mol hovrätts beslul iutsökningsmål skall enligt 18 8 första stycket föras i högsta domstolen.Lagrådet har i sak inle nägon erinran mol den sålunda föreslagna ordningen. 1218 RP föreskrivs, aft vad som är stadgal i RB omfullföljd av talan till Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1172 hovrätt och högsta domstolen samt rättegången där i målsom har väckts vid underrätt skall, om inte särskild föreskrift därom ärmeddelad, ha motsvarande tillämpning i fräga om fullföljd i högre rätt av mål,som har upptagits av annan världslig domstol eller myndighet och enligt lageller författning får fullföljas i hovrätt, dock att talan skall föras genombesvär. Till följd av den angivnainledande bestämmelsen i 18 kap. I 8 i förslaget blir 21 8 RP tillämplig iutsökningsmål. Del betyder, att i den mån det inte meddelas avvikande ellerkompletterande föreskrifter i UB eller därtill anslutande lagstiftning,bestämmelserna i 49 och 52 kap. RB blir tillämpliga i fräga om fullföljd avtalan mot kronofogdemyndighets beslut i utsökningsmål och beträffanderiillegängen i hovrätt i sädana mål samt att 54 och 56 kap. RB blir att tillämpabeträffande fullföljd av talan mot hovrätts beslut i utsökningsmål ochrättegången i högsta domstolen i sådana mål. 1 förevarande kapitel av UB behöversåledes inle las upp nägra andra fullföljds- eller rätiegångsbestämrnelseränsådana som innefattar avvikelse från eller utgör komplettering lill de berördabestämmelserna i och som påkallas av de speciella förhållandena iutsökningsmålen. I förslagel har emellertid delvisanvänts en annan teknik. Av motiven framgår, att bestämmelserna i 1-7 88 avförevarande kapitel avses skola ersätta samtliga bestämmelser i 49 kap. RB ochalltså uttömmande reglera sådana frågor som behandlas i sistnämnda kapitel.Detta har dock inte ansetts behöva komma till direkt uttryck i lagtexten. De i8-17 88 upptagna bestämmelserna om talan i hovrälten - som till vissa delar isak helt överensstämmer med motsvarande stadganden i 52 kap. RB - har däremotutformats med den utgångspunkten all, i den mån särskilda föreskrifler inle harmeddelats i de nämnda paragraferna, bestämmelserna i 52 kap. RB skalltillämpas. När del återigen gäller talan mot hovrättens beslut och rättegångeni högsta domstolen har i 18 8 andra stycket uttryckligen föreskrivits, attbestämmelserna i 54 kap. I -8 88 RB i sin helhet skall ersättas av de i 19 och 20SS i förslaget upptagna bestämmelserna; motsättningsvis skall av dennaföreskrift utläsas, att övriga bestämmelser i 54 kap. RB och samtligabestämmelser i 56 kap. samma balk i princip skall tillämpas i utsökningsmål. Genom alt på detta sätt skilda lagiekniskametoder har använts vid utformningen av fullföljds- och rärtegångsreglerna förde båda överinstanserna har förståelsen av den föreslagna regleringens rättainnebörd försvårats. Särskilt mot bakgrund av iDestämmelserna i 21 S RP lersig det föreslagna regelsystemet förvillande. Läsaren av lagtexten lämnas iflera hänseenden i ovisshet, huruvida sådana bestämmelser i de berörda kapitleni RB som saknar motsvarighet i UB skall gälla eller inte. Den ovissheten är såmycket mer besvärande som det i fråga om vissa av dessa bestämmelser i är självklart vare sig att bestämmelserna skall gälla eller att deinte är tillämpliga. Det gäller föreskrifterna i 49 kap. 4 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1173 8 andra stycket RB om skyldighet i vissa fall alt anmälamissnöje, bestämmelsen i 6 8 samma kapitel om klagan över alt ett mål onödigtuppehålls (t.ex. genom ett sådant förberedande beslut av kronofogdemyndighetensom avses i 18 kap. 4 8 andra stycket i förslagel). föreskriften i 49 kap. 7 8RB av innebörd, att om underrätt (dvs. här kronofogdemyndighet) har förklaratdomare (förrättningsman) jävig, talan mot beslutet inte får föras, bestämmelseni 8 8 andra slyckel samma kapitel om rält för part att såsom svarande iöverinstans påkalla prövning av beslut, mot vilket parten inte får förasärskild lalan, samt föreskriften i 49 kap. 9 S andra meningen av innebörd atthovrätten endast med anledning av besvär över avvisnings-beslut får prövahuruvida besvär har anförts i rätt lid. Enligt lagrådets mening bör 18 kap.UB. med utgängspunkt i att RB:s regelsystem enligl 21 8 RP blir tillämpligt iutsökningsmål i den mån särskilda föreskrifler inte meddelas, i ställetutformas så, all däri i princip tas upp endast sådana av utsökningsmålensspeciella karaktär betingade bestämmelser som avviker från eller kompletterarRB:s regler. Vid sidan av 21 8 RP behövs i ochför sig inte i UB någon uttrycklig erinran om att RB:s fullföljds- ochrättegångsregler blir tillämpliga. Det synes emellertid mindre tillfredsställandeatt låta ett regelsystem i en ny balk vila uteslutande på enpromulgationsbestämmelse lill en annan balk. Detta talar för all en särskildbestämmelse om RB:s tillämpning i utsökningsmål tas upp i UB. För en sädanlösning talar även en annan omständighet. Enligl 21 8 första slyckel iförslaget skall bestämmelserna i 58 och 59 kap. RB om särskilda rättsmedeltillämpas i fråga om kronofogdemyndighets beslul i utsökningsmål. och dessabestämmelser omfattas knappast av hänvisningen 1218 RP. Den 1218 första stycketi förslaget upptagna bestämmelsen är alltså nödvändig. Del är naturligt alt ien sädan bestämmelse också erinras om att även fullföljds- ochrätlegångsreglerna i RB blir tillämpliga. Ett stadgande av detta innehåll börlämpligen inleda kapitlet under en särskild rubrik. De särskilda föreskriflerbeträffande fullföljd av lalan i utsökningsmål som i övrigt behövs kan tas uppi tvä särskilda avsnitt under rubrikerna "Talan mol kronofogdemyndighetsbeslul" resp. "Talan mot hovrätts beslul". Ges kapitlet den nu föreslagnautformningen, kan de i det remitterade förslaget upptagna bestämmelser som isak helt överensstämmer med motsvarande föreskrifter i RB helt utgå. Del gällerbestämmelserna i 8, 10 och II 88,13 8 första meningen, 14 8, 15 8 första stycket, 16 8 första stycket och 18 8första stycket. Åven andra stycket i sistnämnda paragraf kan utgå. Del synesdock av pedagogiska skäl lämpligt all i lagtexten fa in derältegängsbeslämmelser som inte återfinns i de avdelningar av RB som särskiltreglerar rättegången i hovrätt resp. högsta domstolen. Detta gäller förslagetsbestämmelser i 8 8 första meningen (21 8 RP) och i 10 8 andra slyckel (33 kap.7 8 RB). Som förut har nämnts torde avsikten vara alt inle någon avbestämmel- 1980/81:8 Lagrcidets yttrande 1174 sernai 49 kap. RB skall gälla i utsökningsmål. Vissa av de frågor som regleras inämnda kapitel har blivit föremål för särskild reglering i 18 kap. i förslaget.Till hithörande bestämmelser i förslaget återkommer lagrådet i det följande. 1övrigt innebär förslaget i denna del till en början, att de särskiltomnämnda bestämmelserna i 49 kap. 4 8 andra slyckel (missnöjesanmälan i vissafall), 6 8 (klagan över onödigt uppehållande av mål), 7 8 (talan mot beslulvarigenom domare förklarats jävig), 8 8 andra slyckel (rätt för förklaranden ihovrätten alt påkalla prövning av icke särskilt överklagbart beslul) och 9 8andra meningen (prövning huruvida besvär anförts i rält tid) inte skall blitillämpliga i utsökningsmål. Med hänsyn till de särskilda förhållanden som råderi samband med kronofogdemyndighets handläggning av utsökningsmål kan detförsvaras, all man avstår frän kravet pä missnöjesanmälan i del fåtal fall dåfrägan härom skulle med en tillämpning av 49 kap. 4 8 andra stycket RB kunnaaktualiseras i fråga om beslut av kronofogdemyndighet. Däremot bör förbudet i18 kap. 4 8 andra slyckel i förslaget mol att föra särskild talan motförberedande beslul underkastas den inskränkningen att sädan talan pä sätt somföreskrivs i 49 kap. 6 8 FIB också i utsökningsmål blir tillålen, när dengrundas på alt målet onödigt uppehålls genom beslutet. Detta bör komma tilluttryck i en särskild bestämmelse i 18 kap. UB. Vidare bör gälla, all beslut varigenomförrätlningsman har förklarats jävig inte skall kunna överklagas, och ävendelta bör framgå av UB. Vad angår bestämmelsen i 49 kap. 8 8 andra stycket RBtorde det, med hänsyn lill att kronofogdemyndighets beslut med endast mycketbegränsade undantag alltid kan överklagas för sig, inte finnas något utrymmeför en tillämpning av detta stadgande för utsökningsmålens del. Slutligen bör iUB tas upp en molsvarighel lill 49 kap. 9 8 andra meningen RB. I fråga om de bestämmelser I övrigt i 49 kap. RBsom helt saknar motsvarighet i 18 kap. av det remitterade förslaget biträderlagrådet föredragandens ståndpunkt att bestämmelserna inte kan eller börtillämpas i utsökningsmål. Bestämmelserna i 54 kap. 1-8 88 RB om fullföljd avtalan mol hovrätts beslut i utsökningsmål och om rättegången i högsta domstolenskall enligt förslaget ersättas av de särskilda Föreskrifterna i 19-20 88 iförslagel. Till viss del överensstämmer dessa föreskrifter i sak medmotsvarande bestämmelser i . Del gäller stadgandet i 19 8 första stycket,såvitt del därigenom föreskrivs att talan skall föras särskilt mol beslutvarigenom hovrätten har dömt ut vite eller har ålagt ansvar för förseelse irättegången (54 kap. 3 8 jämförd med 49 kap, 4 8 första stycket 4 RB),bestämmelsen i 19 8 andra slyckel (54 kap. 3 S jämförd med 49 kap. 4 8 och 8 8första slyckel RB) samt bestämmelserna i 20 S första stycket andra och tredjemeningarna och andra stycket (54 kap. 6 och 8 88 RB). Med den lagtekniskalösning lagrådet förordar kan och bör följaktligen dessa bestämmelser utgä ur 18kap. Prop.1980/81: 8 Lagrådets yttrande 1175 De från regleringen i 54 kap. 7 8RB avvikande föreskrifter eller kompletterande bestämmelser som i övrigtinnefattas i 19 och 20 88 av förevarande kapitel behandlar lagrådet närmare idel följande. Vad angår återstående bestämmelseri 54 kap. I -8 88 RB innebär förslaget, att bestämmelsema inte skall tillämpasi utsökningsmål. All vissa av dessa bestämmelser såsom hänförliga enbart lillrevisionsmål inle kan bli tillämpliga i utsökningsmål torde inte särskiltbehöva anges i UB (5A kap. I 8, 2 8 första stycket andra meningen och andrastycket saml 5 8). Bestämmelserna i 54 kap. 2 8 första stycket förstameningen, 3 8 (i de delar som paragrafen inte har berörts redan i detföregående) och 4 8 bör i princip tillämpas även i utsökningsmål. 1 fräga omden del av 54 kap. 8 8 RB som inte avser jäv finns behov av en motsvarandereglering i UB endast såvitt gäller rätt alt fullfölja talan mot hovrättsbeslut i dit fullföljd fråga om onödigt uppehållande av mål. och en föreskrifthärom bör tas upp i förevarande kapitel; frågor som avses i 49 kap. 4 8 förstastycket 7 RB lorde över huvud taget inle kunna genom fullföljd aktualiseras ihovrätten. Av det nu anförda följer, att någotuttryckligt undantag från tillämpligheten av bestämmelserna i 54 kap. RB intebör föreskrivas i UB. Lagrådet övergår härefter till attbehandla i 18 kap. upptagna särskilda bestämmelser som avviker frän ellerkompletterar RB:s fullföljds- och rättegångsregler. 1 och 3 88 Som lagrådet har anfört under 12 kap. 33 8 börbestämmelser na om talerätt i tredje stycket av sistnämnda paragraf flyttas till 18 kap. Den i styckets första mening upptagna regeln om begränsning av kretsen laleberältigade kan lämpligen anslutas lill bestämmelserna i 18 kap. I 8 andra stycket. Den i 12 kap. 33 8 tredje slyckel andra meningen upptagna regeln om taleförbud bör föras samman med bestämmelserna i 18 kap. 3 S. 2 8 Överklagningsförbudei i första stycket är generelltoch gäller alltså för både sökanden och svaranden. Har den kronofogdemyndighet hos vilken sökanden gjort framställning om verkställighet, ehuru obehörig, upptagit framställningen, har tydligen sökanden som regel inget intresse av att klaga. Däremot kan svaranden ha ett sådant intresse. Och har den kronofogdemyndighet hos vilken ansökningen gjorts funnit sig obehörig och därför med slöd av 2 kap. 4 8 överlämnat handlingarna till annan kronofogdemyndighet och denna, trots obehörighet, upptagit målet, kan såväl sökanden som svaranden ha intresse av klagorätl. Förslaget synes vila på denuppfattningen all reglerna om kronofogdemyndigheternas lokala kompetens iförsta hand syftar lill all åstadkomma en rationell arbetsfördelning mellan deolika myndigheterna, men alt hänsynen lill enskilda parters iniresse av attbehörighetsreglerna verkligen iakttas inte motiverar en klagorätl i andra fallän då myndighet vägrat att ta 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1176 uppen ansökan om verkställighet. Det kan emellertid inte bortses från att det kanvara förenat med både besvär och kostnader för enskild part all utsökningsmålhandläggs av annan myndighet än den som enligt balkens bestämmelser är behörig.Att såsom förslaget helt beskära den enskilda parten talerätt, så snart enansökan faktiskt upptagits synes lagrådet knappast vara motiverat. Till det anförda kommer, att de praktiskakonsekvenserna av den föreslagna regleringen i vissa fall blirmotsägelsefulla. Om en kronofogdemyndighet, som har funnit sig inle varabehörig alt ta upp en viss ansökan, därför har överiämnal målet lill en annankronofogdemyndighet och denna finner sig vara behörig, torde den sistnämndamyndigheten ha att gå in i saklig prövning av målet. Myndighetenfår därmed anses ha "tagit upp" ansökningen. Mol den förstnämndamyndighetens beslut kan enligl förslaget såväl sökanden som svaranden föratalan. Om hovrälten finner all besvären skall bifallas med del resultatet altmålet skall återlämnas till den första myndigheten - eller till annan behörigmyndighet -innebär del all hovrätten i själva verket ocksä omprövar den andrakronofogdemyndighetens ställningstagande i behörighetsfrågan. En sädan omprövningär emellertid inte förenlig med förbudet mot klagan över attkronofogdemyndighet har tagit upp en verkslällighetsansökan. Den föreslagna regleringen avviker från vad som nugäller enligt 208 a 8 UL (jfr 218 a 8), utan att någrai skäl lill ändringen harangetts. Enligt 208 a 8 första stycket - som infördes efter förslag avlagberedningen - får klagan i fråga om utmätningsmans behörighet inteföranleda upphävande av redan vidtagen åtgärd, om den som åtgärden rör skäligenkunnat tillvarata sin rätt hos utmätningsmannen eller hos överexekutor samtåtgärden i övrigt finnes ha varit ändamålsenlig och höra till utmätningsmansåligganden. 1 andra stycket sägs, alt när åtgärd av obehörig utmätningsmanundanröjs, överexekutor kan bestämma vilken utmätningsman som skall företamålet vill ny behandling. Om återigen överexekutor med tillämpning av förstaslyckel finner att vidtagen åtgärd bör bestå, trots att målet hade bort tas uppav annan utmätningsman, kan överexekutor, om skäl därtill föreligger,överflytta målels fortsatta handläggning lill den utmätningsman som ärbehörig. Veterligt har denna reglering inle gett upphov tillnågra olägenheter i den praktiska tillämpningen; nägot sådant har inle hellerpäslälls i motiven till det remitterade förslaget.