prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Såsom har antytts reglerarförslaget genom uttryckliga lagregler endast sädana fall av sambesittning dädet är makar eller andra med varandra varaktigt samboende som delarbesittningen. Enligt motiven avses i andra fall av sambesiltning skola gälla,att om gäldenärens äganderätt till egendomen ifrågasätts av annan tredje manän den med vilken gäldenären delar besittningen, tredje man har att styrka sinrätt lill egendomen för att freda den frän utmätning, medan däremot, om det ärmedbesil-taren som bestrider gäldenärens äganderätt, egendomen ej får tas i mälmed mindre det framgär att gäldenären har bättre rält till egendomen änsambesittaren. Lagrådet har i sak ingen erinran mol dessa principer, vilkasjälvfallet med lagrådels begränsning av presumtionen om samboendessamäganderätt till att gälla endast för äkta makar får ett i motsvarande månvidgat tillämpningsområde. Principerna bör emellertid enligl lagrådets meningkomma lill uttryck i lagtexten, lämpligen genom en bestämmelse som fogas tillhuvudregeln för besittningsfallen i 18 8 första stycket av förslagel. Vanligen riktar sig utmätning molegendom som på grund av någon presumtion anses tillhöra gäldenären.Presumtionen grundas då regelmässigt på gäldenärens besittning, när fråga ärom lös egendom, och på gäldenärens lagfart i fall då utmätningen avser fastegendom. För att en presumtion skall brytas fordras enligt förslagelshuvudregler, all det framgår att det inte är gäldenären ulan någon annan somär ägare. Tredje man, som menar att egendomen tillhör honom, har alltså attförebringa ett betydande mått av bevisning för att freda egendomen från atttillgripas för gäldenärens skuld. Del ligger i sakens natur att svårigheterofta möter att fullgöra en sädan bevisskyldighet i ett utsökningsmål med desssumma- Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1112 Detta brydsamma läge för tredje man har sedan gammaltbeaktats i lagstiftningen; genom särskilda regler har sörjts för alt i de falltredje man kan visa sannolika skäl för sin rält han skall kunna få lill stånduppskov i utsökningsmålet i avvaktan på resultatet av en domstolsprövning aväganderättsfrågan, .ven förslaget uppställer sådana regler. Förslagets bestämmelser i ämnet, vilka har tagilsupp i 20 8, är utformade efter mönster av 69 8 UL. Förutsättningen för alltredje man skall hänvisas till rättegång anges emellertid i den föreslagnalagtexten med all "skäl" föreligger, medan 69 8 UL föreskriver atttredje man skall ha visat "sannolika skäl för sitt påslående" ombättre rätt till egendomen. I det hänseendet överensstämmer förslaget med vadsom gäller enligt 5 8 FfL. Vid tillkomsten av sistnämnda stadgande anfördes fördess utformning motiv, som inte direkt avsåg frägan om vilket krav på bevisningsom borde uppställas (prop. 1971:20 s. 199). Inte heller motiven i förevarandelagstiftningsärende ger entydigt besked om i vad mån avsikten är att godta ettlägre beviskrav än som gäller enligl 69 8 UL. , liksom vid tillkomsten av 5 8FfL, betingas formuleringen av lagtexten enligt motiven främst av alt därunderskall inrymmas omständigheter som inte har att göra med bärkraften i Iredjemans anspråk, såsom att rättegång redan pågår eller att sökandens fordran ärförenad med särskild förmånsrätt i egendomen. Enligt lagrådets mening bör manemellertid hålla isär å ena sidan frågan vilken grad av sannolikhet som börkrävas för tredje mans anspråk och å andra sidan de faktorer som - i fall dådet kravet är uppfyllt - likväl skall kunna föranleda att kronofogdemyndighetenunderlåter alt ge föreläggande. 1 fråga om beviskravet är det såsom lagrådettidigare anfört ej anledning att beträffande lös egendom frångå vad som gällerenligt 69 8 UL, dvs. att sannolika skäl skall föreligga för tredje mans rält.Avser utmätningen fast egendom, torde det med hänsyn lill de särskilda formkravsom gäller för överlåtelse vara av mindre betydelse för tillämpningen vilkensannolikhetsgrad som lagen anger för sädana fall. Det är under dessaförhållanden förklarligt att bestämmelsen i 5 8 FfL, såsom påpekas iremissprotokollel, inte synes ha vållat problem i tillämpningen. Krav på sannolikaskäl kan därför, utan att det innebär någon saklig ändring av betydelse,föreskrivas som villkor även för de fall då tredje mans anspråk avser bättrerält till fast egendom. Härigenom erhålls önskvärd enhetlighet i regleringen ifråga om lös och fast egendom. Att kronofogdemyndigheten skall kunna underlåta altge föreläggande under hänsynstagande till andra, faktorer än sådana som avserenbart sannolikhetsbedömningen av tredje mans rält bör komma till särskilt uttrycki lagtexten i 20 8- Lämpligen kan detta ske genom att där anges att, dåsannolika skäl föreligger för tredje mans påstående, föreläggande skallmeddelas, om det ej av särskilda skäl är obehövligt (jfr 21 8 andra stycket iförslaget). Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1113 1 övrigt ansluter förslagets 20 8 nära tillmotsvarande regler i 69 8 UL. Enligt paragrafen skall sålundakronofogdemyndigheten förelägga tredje man, som gjort gällande bättre rätt tillegendomen, alt väcka talan i saken mot utmätningssökanden och gäldenären.Eflerkoms ej föreläggandel, blir följden att tredje man förlorar sin rätt molborgenären, om ej denne väckt lalan i saken mot tredje man inom den angivnaliden. Avsikten med den valda konstruktionen torde varaatt söka få till stånd ett avgörande av själva äganderätlsfrägan eller medandra ord vilkendera av gäldenären och tredje man som är rätt ägare till denutmätta egendomen - och ej endast ett avgörande mellan utmätningssökanden ochtredje man med verkan blott för utmätningens bestånd. En nödvändigförutsättning härför är tydligen, att gäldenären är part i rättegången; endasthärigenom kan ett i förhållandet mellan honom och tredje man rättskraftigtavgörande av äganderättsfrågan komma lill stånd. Den föreslagna ordningen för domstolsprövning avtredje mans anspråk ansluter såsom nämnts nära till vad som gäller enligt 69 8i utsökningslag. Ordningen har alltså gammal hävd. Förarbetena till ULär myckel knapphändiga och där redovisas inte de överväganden som kan ha legatbakom valet av den angivna ordningen, enligt vilken tredje man har att öppnarättegång mol både utmätningssökanden och gäldenären. Det kan emellertid länkasha stått främmande för en äldre lids synsätt och då rådande rättegångsordningatt låta rättegången avse ej själva äganderältsfrågan utan endast fråganhuruvida tredje mans angrepp mot utmätningen var befogat eller ej enrättegång i vilken gäldenären ej var part och såsom sådan kunde bidra tillutredningen och ej heller mot äldre bestämmelser om Jävkunde höras som vittne. Då nu fråga är om en ny utsökningslagstiftning, som haren modern rättegångsordning som bakgrund, torde emellertid anledning saknasall läla historiska skäl påverka en bedömning hur rättegången rörande tredjemans anspråk bör anordnas. Självfallet innebär det vissa fördelar att ienlighet med förslagel anordna rättegången som en verklig äganderättsprocess, ivilken även gäldenären måsle vara part. Avgörandet får då verkningar somsträcker sig ulöver själva ulmätningsförfarandef. Utrymme för en ny rättegångmellan gäldenären och tredje man kommer all saknas och tredje man lorde, omhan förlorar sin talan, också sakna möjlighet att göra sin förmenta rält lillegendomen gällande mot den som vid den exekutiva försäljningen har förvärvategendomen. Dessa fördelar inträder emellertid endast om föreläggandeteflerkoms och den tilltänkta rättegängen verkligen kommer till stånd; äventyretför tredje man, om han åsidosätter föreläggandet, kan rimligen inle vara heltdetsamma som om han förioral rättegången. Enligl 20 8 gäller också som påföljdatt tredje man förlorar sin rätt mot sökanden, ej mot gäldenären. Som enytterligare följd av att tredje man ej iakttar föreläggandet stadgar emellertidförslagel i 14 kap. 2 8 - måhända mot bakgrund av att den eftersattaskyldigheten avsåg alt väcka talan ej endast 33 1980181. Prop.1980/81: 8 Lagrådets yttrande 1114 mot sökanden utan även mot gäldenären - att han föriorarsin talan även mot den som vid efterföljande exekutiv försäljning förvärvaregendomen. Enligt motiven (huvudremissen s. 373) skall denna verkan inträdaäven i fall då sökanden inom den i föreläggandet angivna liden väckt talan mottredje man och den senare förioral processen. Del kan dock inle bortses från attbetydande nackdelar är förbundna med det föreslagna systemet. Tredje mansintresse är i första hand inle alt genom ett domstolsavgörande :Få iförhållande till gäldenären fastslaget alt han har bättre rätt lill egendomenulan endast att få utmätningen hävd eller, annorlunda uttryckt, att försättas isamma läge som om utmätningen aldrig kommit till stånd därför att redankronofogdemyndigheten godtagit hans påslående om bättre rält. För alltillgodose detta tredje mans primära intresse fordras endast ettdomstolsavgörande mellan honom och ulmälningsborgenären liksom del, frånborgenärens sida sett, endast behövs en rättegång mellan dem för att hansprimära iniresse av alt utmätningen slår fast skall bli tillgodosett.Visserligen kan tredje man vinna sitt syfte genom en av honom vunnen rättegångom själva äganderätten - i vilken rättegång då även gäldenären måste vara part- men en sådan rättegång får en annan och mer villsyflande karaktär och medförökade risker för kostnader än en process mot endast borgenären. Att tvingatredje man att öppna en sådan rättegång för att hans intresse av altutmätningen hävs skall bli tillgodosett synes inte påkallat eller ens lämpligt,bl. a. med hänsyn till de komplikationer som med nuvarande rättegångsordningkan inträda i en dylik rättegång, t, ex. om gäldenären - som ofta nog inte slåri nägon motsatsställning till Iredje man - men inte sökanden medger tredje manslalan. I en rättegång, som endast tarsikte pä frågan om utmätningen skall bestå eller hävas, behöver sålunda endastutmätningssökanden och tredje man men ej gäldenären vara parter. Det kanvisserligen vid ett första betraktande synas egendomligt, att en rättegång,vari ställning - låt vara endast prejudiciellt - las lill gäldenärens rält,skall kunna föras utan att gäldenären själv är part. Emellertid vill lagrådeterinra om alt gäldenären, om han skulle finna det förenligt med sina intressen,enligt RB alltid kan inträda i rättegången som intervenient. I annat fall kanhan, om någon part önskar det, höras som vittne. Lagrådet föreslår sålunda, att detföreläggande som skall meddelas tredje man får avse endast en skyldighet allväcka lalan mot sökanden rörande frågan humvida tredje mans anspråk ulgörhinder mot utmätning. Äventyret för underlätenhet bör vara att tredje manföriorar sin lalan mot borgenären, om ej denne väckt motsvarande lalan moltredje man inom den angivna tiden. Har tredje man ej efterkommit föreläggandelblir följden, liksom när han har föriorat sin talan mol sökanden, att hansaknar möjlighet att senare under utmälningsförfarandet göra sin rätt gällande,l.ex. genom att överklaga utmätningen. Underlåtenhet att efterkommaföreläggandet bör däremot med lagrådels förslag - enligt vilket Ju tredje 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1115 manhar att väcka talan endast mot sökanden och ej även mol gäldenären ej medföraalt tredje man förlorar sina möjligheter att vindicera egendomen från den somförvärvat denna vid exekutiv försäljning; till hithörande spörsmål återkommerlagrådet vid behandlingen av 14 kap. Med den av lagrådet förordade ordningen blirrättegången inte, såsom enligl förslaget, en från utmätningen frislåendeäganderättsprocess med återverkningar på utmätningen ulan ell medel att isjälva utmälningsförfarandet skapa klarhet huruvida förutsättningarna förutmätning är för handen eller ej. Del kan göras gällande, alt del överhuvud äronödigt att öppna möjlighet för iredje man att föra en rättegång med detta merabegränsade syfte; han kan ju överklaga kronofogdemyndighetens ulmätningsbeslutlill hovrätten och på så sätt åstadkomma en JudicieU överprövning av frägan omutmätningens bestånd. En sädan överprövning lorde dock aldrig kunna ersätta denprövning som kommer lill stånd i särskild rättegång i den för tvistemålstadgade ordningen, där andra bevismedel står till buds och där bevisupptagningsker i första instans. Lagrådet har här utvecklat hurusom dess förslagskiljer sig från det remitterade förslaget i fråga om den rättegång iredje manhar att föra. Det kan emellertid framhållas, att det remitterade förslagel inleär främmande för en rättegång med del begränsade syfte som lagrådets förslaginnebär. Del remitterade förslagel medger sålunda, alt tredje mans anspråk påden utmätta egendomen kan prövas i en av sökanden mot tredje man anhängiggjordrättegång, i vilken kan avgöras endast huruvida utmätningen skall beslå ellerhävas. Och beträffande rättegången enligt 21 8 - som ju härtill uppgift baraatt lösa frågan huruvida iredje mans anspråk ulgör hinder mot utmätning ellerej - gäller i princip delsamma; sökanden skall väcka lalan mot tredje man ochfrågan om äganderätten till den utmätta egendomen prövas endast prejudiciellt.Vidare må erinras om den talan som en borgenär, vars fordran eller förmånsrättär tvistig, skall väcka enligt 13 kap. 7 8 andra stycket rörande rätten lilltillgängliga medel. Domstolens prövning av tvisten gäller endast rätlen tillde avsalta medlen och är sålunda endast ett led i det exekutiva förfarandet;någon rättskraft får avgörandet inte utanför detta. Den förut berörda 21 8 i förslaget innefattar såsominledningsvis nämnts en principiell nyhet. Den möjliggör att egendom under vissförutsättning kan utmätas, trols att del inle framgår av utredningen altegendomen tillhör gäldenären och denne ej heller till följd avpresumtionsreglerna skall anses som ägare. Förutsättningen är att delföreligger sannolika skäl att egendomen tillhör gäldenären. Utmätning med stödav denna paragraf får dock inte lika omfattande verkningar som annan utmätning.Den sker med förbehåll för tredje mans rält och del ankommer sedan päutmätningssökanden att i rättegång styrka sin rätt till utmätning. tidigare anfört har lagrådet inte någon principiell erinran motbestämmelsen. Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1116 Trots bestämmelsens generellautformning lorde den i följd av regelsystemet i övrigt ha ett ganska begränsattillämpningsområde. Den torde i första hand få tillämpning i fall då egendomenär sådan att den över huvud ej kan vara föremål för besittning. Vidare kan denfå tillämpning i fall då egendomen befinner sig i Iredje mans besittning mendet ej framgår alt egendomen tillhör gäldenären. Med lagrådets förslag rörandeförutsättningama för brytande av presumtionen om samäganderäll för makar tillegendom i deras gemensammai besittning får bestämmelsen också tilllämpning ifall då gäldenärens ensamrätt till egendomen ej är styrkt men väl framstår somsannolik. Tydligt är all den kan tillämpas även i andra fall då gäldenären och annanhar egendom i gemensam besittning och utmätningssökanden ej kan styrka ulanendast göra sannolikt att gäldenären har bättre rätt än den andra sambesittarentill egendomen. Däremot fär paragrafen ej tillämpning dä gäldenären ensam harbesittning lill lös sak; i detta fall skall ju enligt regelsystemet i övrigtegendomen antingen utmätas eller, om del framgår att den tillhör tredje man,vara fredad från utmätning. Lagberedningens uttalande, att bestämmelsen"knappast" blir tillämplig i praktiken beträffande lös sak som finnsi gäldenärens besittning, får antas vara betingat av att bestämmelsen kan fätillämpning i sainbesittningsfall. Reglerna i 22 8 av förslagel harsom utgångspunkt, all fordran eller annan rättighet redan har blivit utmätt,oaktat tvist råder om fordringens eller rättighetens bestånd. I följd avtvisten är det alltså ovisst, i vad mån det, rättsligt sett, överhuvudtagelfinns någon fordran eller rättighet. Lagberedningen uttalar, att enligtförslaget tvist om fordrans eller rättighets existens inte utgör hinder motutmätning men alt det för all utmätning skall kunna äga rum dock måsteföreligga skäl till antagande att gäldenären har en fordran eller rättighet.Slöd för att utmätning får ske av en tvistig fordran eller rättighet kan intehämtas från de föregående paragraferna, vilka tar sikte pä frågan omobestridligen förefintlig tillgång skall anses tillkomma gäldenären eller nägonannan men ej pä frägan om ett obligalionsrättsligt anspråk verkligenföreligger. Även enligt lagrådets mening bör ivissa fall en fordran eller annan rättighet om vars bestånd osäkerhet råderkunna utmätas och osäkerheten sedan undanröjas genom rättegång vid domstol.Lagrummet bör emellertid utformas så att del ger ett direkt stöd för allutmätning i delta läge får äga rum. Härvid torde 21 8 kunna tjäna som förebild.Liksom enligl denna paragraf är det nämligen också enligl nu förevarande lagrumfräga om att tillåta utmätning, trots att ovisshet råder huruvida den egendomvaremot utmätningen riktar sig representerar en tillgång för gäldenären;skillnaden består i att ovissheten i del ena fallet avser om gäldenären ellernågon annan är ägare lill del utmätta men i det andra om del utmätta över huvudutgör en tillgång. Enligt förslagel är del enförutsättning för tillämpning av 22 8 att tvist om fordringens ellerrättighetens bestånd råder mellan utmätningsgäldenären 1980/81:8 Lagrådets yttrande och sekundogäldenären eller den från vilken rättighetenskall utgå. Del kan emellertid förekomma, alt kontrahenterna, för att hindraatt fordringen eller rättigheten tas i anspråk av utomstående, vid enifrågasatt utmätning samstämmigt förnekar dess existens. Eftersom del i sådanafall inte i utsökningsmålet råder nägon tvist mellan kontrahenterna i fordrings-eller rättighetsförhällandet, synes del bättre alt i stället för""tvist"" använda del neutrala ordet""ovisshet". Det är tydligt, att ett mer ellermindre grundat antagande alt en fordran eller rättighet tillkommer gäldenäreninte kan vara tillfyllest föratt utmätning skall få ske. Som lagrådet redaninledningsvis har framhållit bör som fömtsättning för utmätning här - liksom ifall som avses i 21 8 - gälla att det, trots invändning, föreligger sannolikaskäl för att en fordran eller rättighet tillkommer gäldenären eller med andraord att det verkligen finns något att utmäta. Kommer utmätning till stånd, börförbehåll göras i fråga om fordringens eller rättighetens bestånd. Vad angårförutsättningarna i övrigt för meddelande av föreläggande, föreläggandetsinnehåll och påföljden av alt det ej eflerkoms bör gälla samma regler som 21 8uppställer för där avsett fall. Vad som enligl lagrådets förslagbör gälla för utmätning av fordran eller annan rättighet, om vars beståndovisshet råder, bör ges motsvarande tillämpning i vissa fall då fråga är omutmätning av pantbrev i skepp eller fastighet eller inteckning i luftfartygeller reservdelar lill luftfartyg och ovisshet råder huruvida pantbrevet ellerinteckningshandlingen är lämnad till säkerhet för fordran. Av de under rubrikenupptagna 17-26 88 gäller 17 och 26 88såväl lös som fast egendom, under det att 18-22 88 har avseende uteslutande pålös egendom och 2325 88 gäller enbart fast egendom. Den valda systematiken hargjort bestämmelserna delvis svåröverskådliga. Regelsystemet vinner enligllagrådels mening i tydlighet och överskådlighet, om det delas upp i två avsnittunder särskilda rubriker, del ena omfattande endast bestämmelser avseendeutmätning av lös egendom och det andra innehållande bestämmelser om utmätningav fast egendom. En sådan systematik ter sig sä myckel mera naturlig som det -av uppenbara skäl - råder betydande sakliga skillnader mellan de regler somföreslås gälla vid utmätning av lös resp. fast egendom. En omgruppering av bestämmelsernakan genomföras utan mera betydande ingrepp i förslaget. Del torde varatillräckligt, att 17-22 §8 sammanförs under en rubrik, som lämpligen kan fålyda "Förhållandet lill tredje man vid utmätning av lös egendom", ochall i samband därmed 17 8 begränsas till att gälla endast lös egendom, att 23 Sutformas så. alt den utöver den i förslaget upptagna bestämmelsen kommer attinrymma även den nu i 17 8 meddelade föreskriften av innebörd alt fast egendompå vilken gäldenären inte har lagfart kan utmätas för dennes gäld, om detframgår att egendomen tillhör gäldenären, samt att före 23 8 en ny rubrik 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1118 sätts in med lydelsen "Förhållandet lill tredje manvid utmätning av fast egendom", I nu förevarande kapitel reglerasde rättsliga spörsmål som kan uppslå i förhållande lill iredje man ej endastnär ulmätningsbeslut är aktuellt eller utmätning har skett men försäljning ännuej ägt rum utan även därefter. Hänvisningen i 26 8 första stycketlill 20 och 25 88 lar nämligen sikte på det fall att tvist uppstår om rättentill de vid exekutiv försäljning influtna medlen. Med lagrådets disposition avlagreglerna kan, i stället för denna hänvisning, som ett andra stycke i 20 8upptas en bestämmelse av innehåll att dess första stycke även gäller sedanutmätl egendom sålts eller utmätt fordran drivits in och fråga är om rätlenlill influtna medel. Andra stycket av 26 8 anser lagrådet kunna utgå somobehövligt. Lagrådet förordar, att förevarandeavsnitt av kapitlet i systematiskt hänseende omarbetas i enlighet med detanförda. Med iakttagande härav och av vad lagrådet har anfört rörandelagreglernas materiella innehåll föreslår lagrådet, alt 26 8 utgår samt att17-25 88 Jämte rubriker, efter vissa redaktionella Jämkningar, ges följandelydelse: Förhållandel till tredje man vid utmätning av tös egendom. 17 8 Utmätning fårske av lös egendom till vilken gäldenären enligl vad som framgår i målet ärägare eller enligt 18 eller 19 8 skall anses vara ägare. 18 8 Gäldenärenanses vara ägare till lös egendom som han har i sin besittning, om det ejframgår i målet att egendomen tillhör annan. Har gäldenären besittning tillegendomen gemensamt med annan, anses dock egendomen, om ej annat följer av 198, tillhöra gäldenären endast om del framgår all han har bättre rält lillegendomen än den andre. I fråga om registrerat skepp ellerregistrerat luftfartyg skall i stället för vad som sägs i första slyckel gälla,att egendomen anses tillhöra gäldenären, om denne är inskriven som ägare ochdet ej framgår i målet att egendomen tillhör annan. 19 8 Har gäldenären och hans make, med vilken hanvaraktigt samman bor, lös egendom i sin gemensamma besittning och framgår ej i mälet vem egendomen tillhör, anses makarna inneha egendomen med samäganderäll. Första stycket gäller ej i fråga omregistrerat skepp eller registrerat luftfartyg. 20 8 Har lös egendom utmätts enligt bestämmelse i 18 eller19 8 och har tredje man påstått bättre rätt till egendomen samt föreliggersannolika skäl för hans påstående, skall kronofogdemyndigheten, om det ej avsärskilda skäl är obehövligt, förelägga honom att inom en månad från det altföreläggandet delgavs honom väcka talan mol sökanden huruvida tredje mans 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1119 anspråk utgör hinder mot utmätning. Efterkommer tredje manej föreläggandet, har han i målet förlorat sin rätt mot sökanden, om ej dennehar väckt lalan mot tredje man inom den angivna tiden. Första stycket gäller även sedanutmätt egendom har sålts eller utmätl fordran har drivits in och fråga är omrätten till influtna medel. 21 § Möter hinder mot utmätning enligt 17-19 88 av visslös egendom på den grund alt Iredje man kan ha bättre rätt till egendomen men föreligger sannolika skäl att egendomen tillhör gäldenären, får egendomen utmätas med förbehåll för tredje mans rält. skall, om del ej av särskilda skäl är obehövligt, förelägga sökanden all inom en månad från del att föreläggandet delgavs honom väcka talan mot tredje man huruvida dennes anspråk utgör hinder mot utmätning. Efterkommer sö kanden ej föreläggandet, skall utmätningen hävas, om ej tredje man har väckt talan mot sökanden inom den angivna tiden. Första stycket gäller ej i fräga omregistrerat skepp eller registrerat luftfartyg.