prop · G403175 · 1980-12-31 00:00:00 — Detta gäller främst i mål mot ungdomarmellan 15 och , som redan är föremål för åtgärder inom ramen förbarnavårdslagen. Åtal mot dessa ungdomar väcks ofta enbart därför all det ansespåkallat från allmän synpunkl. I den mån påföljden därvid inte kan stanna vidböter framstår etl överlämnande för vård enligl barnavårdslagen som del endanaturliga. Förenklad dom bör således med fördel kunna användas i sådana fall -också när rätlen dömer till böter med stöd av 31 kap 1 § 2 st . Frågan är vidare om man bör gå längre och utvidgamöjligheten till förenklad domskrivning i ännu högre grad än vad förslagetinnebär. I tingsrätten råder delade meningar härom. Vissa ledamötermenar att man bör stanna vid att genomföra det förslag som lagts fram med deändringar som tingsrätten ovan föreslagit medan andra anser att promemorianinnehåller överdrivet försiktiga överväganden och vill att man undersökermöjligheten att förenkla domskrivningen ylterligare. Vid en sådan undersökningbör utgångspunkten vara - det är alla överens om - att det fortfarande skallvara fråga om alternativ lill en fullständig dom och att det icke bör omfattamer komplicerade mål. Då det gäller tvistemål delar tingsrätten den uppfallningensom kommer till uttryck i promemorian. En utvidgning av förenklade domar itvistemål torde få en ytterst begränsad betydelse. I brottmål däremot borde man-enligt vissa ledamöler - kunna gå längre än förslaget. Även när brottet harförnekats skulle man kunna få använda en förenklad dom, om parterna ej kräverannat. Promemorian anger atl såväl hänsynen till den tilltalade som andrarättssäkerhetsskäl talar för alt domskälen skall redovisas när ett brott harbestritts. Denna uppfattning delas till fullo av tingsrätten. 4 1980/81. 1980/81:175 50 tid ej fråga om detta utan om skälen skall skriftligendokumenteras. I denna fråga har - som sagts - ledamöterna ej kunnat enas omnågot förslag. Enighet råder dock därom atl domskälen i nuvarande form oflaskrivs onödigt omfattande, särskill genom all angivna berättelser redovisas i delalj.En förenkling i detta avseende lorde - som promemorian redovisar - vara svåratt åstadkomma genom författningsbestämmelser. Det är måhända därför en möjligutväg att söka lösningen i en utvidgning av förenklad domskrivning. Tingsrättenföreslår på grund av det anförda att man fortsätter atl utreda frågan omförenklad domskrivning i brottmål. Det framstår som angeläget, inte minst i dagens ekonomiskaläge, att alla möjligheter till rationalisering av arbetet vid de allmännadomstolarna tillvaratas. Den beslutade minskningen av antalet tjänstervid tingsrätterna och den ovisshet som alltjämt råder på många håll huruvidatjänst får återbesättas eller vikarie får förordnas vid uppkommande vakans harnödvändiggjort en översyn av arbetsrutinerna för att om möjligt bättre kunnautnyttja personalen. En viss minskning i mållillströmningen vid tingsrätternahar noterats , men det finns grundad anledning antaga attminskningen varit temporär. Åtminstone vid har underinnevarande år skett en kraftig ökning av antalet inkomna mål. Enligt den mening som kommer till uttryck i lagmännensskrivelse skulle en viss rationaliseringsvinst kunna göras genom att utöka ulrymmetför förenklad dom enligl 30 kap 6 § . Mera skulle emellertidenligt skrivelsen vara att vinna genom en ordning som med undantag för grövrebrottmål skulle befria tingsrätt från att skriva fullständiga domskäl om inteparterna begärde sådana. Tingsrätten har ingen erinran mot att utrymmet föranvändningen av förenklad dom något utökas. Mot lagmännens förslag i övrigthyser tingsrätten principiella betänkligheter och tingsrätten har i den delenockså invändningar av mera praktisk art. Under en följd av år har från olika håll och i skildasammanhang framförts krav på att myndigheterna skall motivera sina beslut. Deallmänna domstolarnas avgöranden har därvidlag framställts som ett mönster. Dekrav som sålunda ställts på myndigheterna har i stor utsträckning vunnit gehör.I detta läge förefaller det egendomligt att låta de allmänna domstolarna gå ispetsen för en utveckling i motsatt riklning till den nu beskrivna. Enligttingsrättens mening är det ett rättssäkerhetsintresse att de allmännadomstolarnas avgöranden är skriftligt motiverade. Del ger allmänheten möjlighettill kontroll av domstolarnas verksamhet och bidrar därigenom atl skapaförtroende för rättskipningen. Tingsrätten betvivlar att den föreslagna ordningen meddomar utan 1980/81:175 51 skriftligt nedtecknade domskäl skulle medföra sådanavinster som lagmännen vill göra gällande och underslryker vad som i denna delanförts i promemorian. Flera praktiska olägenheter skulle otvivelaktigt varaförenade med den föreslagna ordningen. Domarna kan inle på förhand veta i vilkamål fullständig dom kommer att begäras och kan därför inte överblicka sittarbete. har intrycken från en förhandling grumlats av andramål, och det måste kännas föga stimulerande för domaren att behöva på nyttgripa sig an med elt "avslutat" mål. För hovrältsprövningen skullenyordningen innebära påtagliga nackdelar. I åtskilliga fall skulle hovrättsprövningenfå karaktären mera av förstainstansprövning än av överprövning. Det nu anförda innebär inte att tingsrätten anser atldagens brotlmålsdomar är ändamålsenligt och väl utformade. Det skrivs ialltför stor utsträckning domar efter modellen med utförligt redovisade parts-och vittnesutsagor och korta egentliga domskäl. En allmän övergång till kortaredomskäl med minsta möjliga redovisning av utsagor skulle medföra tidsvinst,kanske mindre för domskrivaren än för dem som har att ombesörja utskrifter ochkopiering. Till ett sådant resultat bör man emellertid komma på annat sätt ängenom lagstiftning. Det synes i första hand röra sig om utbildningsfrågor.Kanske har debatten kring lagmännens skrivelse medförl att vi redan kommit enbit på rätt väg. En begränsad reform av det slag som föreslås i promemoriankan enligt tingsrättens mening bidra till atl göra arbetet med brottmålenmindre resurs-och tidskrävande och är lätt atl genomföra som en påbyggnad avgällande regler i 30 kap 6 § . Vilken omfattning bestämmelsenbör ges kan vara föremål för delade meningar. Tingsrätten ifrågasäller om manbör sätta den övre gränsen så högl som fängelse . Utformningen avregeln synes vara av stor betydelse för hur den kommer att tillämpas. Den ipromemorian föreslagna lagtexten sladgar att dom i förenklad form får användasi de fall paragrafen anger om ej särskilda skäl föranleder annat. Lagtexten gerintryck av att fullständig dom endast undantagsvis behövs i erkända mål vid depåföljder paragrafen anger. En sådan tillämpning skulle enligt tingsrättensmening leda alltför långl. Sålunda torde valel av påföljderna fängelse eller skyddslillsynofta behöva en särskild motivering och tillämpning av 34 kap 1 brottsbalkentorde så gott som undantagslöst kräva skriftligt redovisade domskäl.Tingsrätten erinrar om den betydelse som domskälen i påföljdsfrågan har,förutom för parlerna, för övervakningsnämnder, kriminalvårdsanslaller ochfrivårdens organ liksom för den domstol som har att döma när den dömdeåterfallit i brott. Enligt tingsrätiens mening kan orden "allt om ejsärskilda skäl föranleder annal" ulgå och i stället läggas helt idomstolens hand att avgöra i vilka fall förenklad dom lämpligen bör användas.Oavsett hur avgränsningen av tillämpningsområdet görs bör motivledes inskärpasvikten av att bestämmelsen inle tillämpas slentrianmässigt och atl del mångagånger föreligger pålagligl behov av 1980/81:175 52 skriftligt redovisade domskäl i fall när paragrafenformellt är tillämplig. Med nu gjorda reservationer tillstyrker tingsrätten enutvidgning av möjlighelerna all meddela dom i förenklad form. Beträffande möjligheterna att i tvistemål utfärda dom i s.k.förenklad form föreslås i promemorian ingen ändring i vad som gäller enligt17 kap 8 § (RB). Tingsrätten har inte någol att invändahäremot och kan instämma i att det är lämpligl att avvakta resultatet av rätlegångsutredningenspågående översyn av rättegångsförfarandet vid de allmänna domstolarna innanfrågan om en lagändring på denna punkt aktualiseras. I utredningens uppdragingår ju bl.a. all undersöka om inle - ulöver vad som är möjligt enligtden s.k. småmålslagen - tredskodomspåföljd kan knytas lill föreläggande attinge skriftlig inlaga (jfr prop 1977/78:67 s 17). Tingsrätten kan omvittna atl småmålslagensregel härom är av stort värde. För brottmålens del föreslås i promemorian utvidgademöjligheter till dom i förenklad form enligt 30 kap 6 § RB. Tingsrätten, som iårets anslagsframställning lill domslolsverket varit inne på samma tanke,ställer sig i stort positiv till förslaget men anser atl detta skulle kunna gånågot längre. Även i övrigt har tingsrätten en del kritiska synpunkter. Denföreslagna reformen torde kunna genomföras utan hinder av rätlegångsutredningensarbele. Även om domar i här avsedda fall vanligen skrivs tämligenkortfattat bör måhända inte rationaliseringsvinsterna underskattas. En nyhet av mer genomgripande slag är den ordning medutskrivna domskäl endast efter begäran av part som lagmännen skisserat för en relativt stor del av brottmålen. I denna frågauttalas i promemorian iveksamhel. och någol förslag, grundat på vad lagmännen anförl,läggs inle fram. Tingsrätten inser att invändningar av principiell nalur kanresas mot den ifrågasatta ordningen. Det slår också klart alt lagtekniskaproblem möter vid ett genomförande av denna. Därtill kommer att en delpraktiska olägenheter kan väntas uppkomma. Tingsrätten känner sig dock inteövertygad om att vare sig de praktiska problemen eller de betänkligheter som iövrigt kan anföras väger så tungt att lagmännens uppslag bör avföras från denfortsatta diskussionen. Del är tvärtom uppenbart att om domskrivningen i demindre komplicerade brottmålen skall kunna förenklas i någon väsentlig grad, måsleokonventionella grepp prövas. Tingsrätten beklagar alt promemorian utan närmareanalyser intar en resignerad hållning på denna punkl. Valet av rationaliseringsåtgärd behöver å andra sidan intevara fråga om allt eller intet. Även utan ändrade föreskrifter om avfattning avdom i brottmål lorde domskrivningen kunna göras mer rationell. Redovisningen avbevisning bör kunna ges en mer sammanfattande karaktär än som oflasl 1980/81:175 53 sker (jfr angående domskrivningen i de s.k. FT-målen prop1973:87 s 194). Tingsrätten skulle gärna se att denna fråga, som i grunden ären attitydfråga, blev föremål för departemenlets uppmärksamhel på lämpliglsätt. Anknytning härtill har för övrigl elt särskilt spörsmål, som berörs ipromemorian men behandlas helt flyktigt, nämligen dokumentation av tilltaladsberättelse vid huvudförhandling genom bandupptagning. Om krav på sådan dokumentationfanns skulle många mindre väsentliga uppgifter kunna utelämnas i domen. Fråganbör därför övervägas mer ingående. I del följande kommer övervägandena rörande dom i förenkladform i brottmål att tas upp till närmare granskning. villtingsrätten emellertid kommentera påståendet att tillströmningen av brottmålunder senare år minskal hos tingsrätterna. Vad som sägs är formellt sellkorrekt. Emellertid kan av senast avgivna anslagsframställninginhämtas alt minskningen uteslutande är hänförlig till de s.k. nolariemålen.Och av verkets senast offentliggjorda statistik (informerar nr8/1980) kan utläsas att anlalel inkomna brottmålutom noiariemål ökal med 6,3 proceni jämförl med . Del ipromemorian med rätta påtalade förhållandet all andelen grövre brottmål ökatliksom antalet rättsligt komplicerade mål måste alltså ses i ljuset av att äventotalantalet brottmål utom noiariemål ökat. Ökningen har för övrigt varitsärskilt markant under det senasle årel. Promemorians påslående attförändringarna i mållillströmningen varit ägnade att minska tingsrätternaspersonalbehov saknar enligt tingsrättens uppfattning all grund. Dom i förenklad form i brottmål Stadgandet i 30 kap 6 § RB var ursprungligen begränsat lillmål om brott, vara inle kunde följa svårare påföljd än böter. På samma sätlbegränsades från början tillämpningsområdet för reglerna om domförhet med ej fullsuttenrätt (1 kap 5 § andra stycket och 11 § andra stycket RB i stadgandenasursprungliga lydelse) och inskränkning i skyldigheten att förahuvudförhandlingsprotokoll (6 kap 1 § tredje stycket RB i dess ursprungligalydelse). Genom lagstiftning bröts denna samordnade reglering delvis idet att 6 kap 1 § tredje stycket och 30 kap 6 § ändrades till vad som gällermedan domförhetsreglerna fick kvarstå oförändrade. Om promemorians förslaggenomförs bryts även sambandel mellan 6 kap 1 § tredje stycket och 30 kap 6 §eftersom någon utvidgning av möjlighelerna att kunna underlåta protokollföringinte föreslås. Ur ralionaliseringssynpunkt synes detta mindre välbetänkt. Iåtskilliga fall som avses med den föreslagna utvidgningen av 30 kap 6 § tordedet nämligen vara helt onödigt atl protokoll förs. Del gäller en stor del avrattfyllerimålen och i övrigt bl.a. många enklare 5 1980/81. 1980/81:175 54 mål om stöld eller bedrägeri. Tingsrätten vill därföruttala förhoppningen atl det under det fortsatta lagstiftningsarbetet övervägsom inte protokollerings-skyldigheten även framgent kan vara inskränkt i de falldå dom kan utfärdas i förenklad form. Att förenklad dom är utesluten så snart det i målet förts lalanom enskilt anspråk är utan tvivel en påtaglig brist hos nuvarande ordning.Förslaget att ta bort denna begränsning är därför välkommet. Promemorians uttalanden att erkännande liksom börvara en förutsättning för dom i förenklad form och att fullständig dom underalla förhållanden bör skrivas i grövre brottmål kan tingsrätten helt ställa sigbakom. Tingsrätten delar också uppfattningen att anknytning till den faktisktutdömda påföljden är elt lämpligt sätt alt utvidga tillämpningsområdet för denförenklade domen. I praktiken torde ett utvidgat tillämpningsområde bli avbetydelse framför allt vid de måltyper, varpå exempel givits i det föregående.Förutom sin stora frekvens kännetecknas dessa mål bl.a. av att påföljdsval ochstraffmätning oftast sker efter tämligen schablonmässiga överväganden. Vidfängelsestraff rör det sig således vanligen om strafftider på en eller någramånader, och bortsett från sådana brottstyper, exempelvis vissa trafikbrott,där kortare frihetsstraff är regel, är det villkorlig dom och skyddstillsyn somdominerar påföljdsvalet. Promemorians förslag att i fråga om fängelse dragränsen för etl utvidgat tillämpningsområde av sex månaderfinner tingsrätten därför lämpligl. - Givet är vid en utvidgning avtillämpningsområdet att förenklad dom bör kunna användas när påföljden bestämslill villkorlig dom, skyddstillsyn eller disciplinstraff för krigsmän.Tingsrätten godtar också ståndpunkten atl överlämnande till särskild vård intebör inrymmas inom ett utvidgal tillämpningsområde. I promemorian lämnas exempel på omständigheter som kanföranleda att fullständig dom bör skrivas ehuru förenklad dom kan ifrågakomma.Tingsrätten har inte något att invända mot vad som anförts. Även andraomständigheter än de i promemorian angivna måste emellertid tillmätas sådanvikt att de bör nämnas uttryckligen. Det synes exempelvis ej lämpligt medförenklad dom i de fall som avses i 1 kap 6 § andra stycket (BrB)eller då fråga uppkommer om förverkande av villkoriigt medgiven frihet enligt34 kap 4 § första stycket samma balk. Av intresse i detta sammanhang är vidaredet förslag till ändring i irafikbrollslagen (1951:649) som framlagts i prop.1979/80:178. Om detta genomförs torde således möjligheterna att begagnaförenklad dom i raltfyllerimålen bli mer kringskurna. Emellertid är denlagregel som föreslås i promemorian i likhel med den nuvarande fakultativ. Delär därför uppenbart att omständigheter som de exemplifierade får föranledaavsteg från ordningen med förenklad dom. Med hänsyn härtill synes det mindrelämpligt att i lagtexten ange att ordningen med förenklad dom bör komma tillanvändning så snart inte "särskilda skäl" lalar mot detta. Riskenfinns atl detta uttryck tolkas som en så stark 1980/81:175 55 presumtion för förenklad dom atl skälen för alt få göraavsteg härifrån måsle vara av betydande styrka. Då della uppenbarligen inle avseltssynes del lämpligast att regeln om särskilda skäl får utgå. Förslaget tdl lag om ändring i RB Lagtextens utformning föranleder även i övrigtinvändningar. Vad först gäller innebörden kan noteras atl dom iförenklad form avses vara tillåten när villkorlig dom eller skyddstillsynförenas med böter men ej vid kombinationen skyddstillsyn och fängelse enligt 28kap 3 § BrB. Att en sådan kombinerad påföjd valts torde, heter det ipromemorian, regelmässigt böra motiveras i domen. Tingsrätten kan infe finnadetta bärkraftigt. Av 27 kap 2 § och 28 kap 2 § BrB framgår att böter som ådömsi samband med villkorlig dom respektive skyddstillsyn kan motiveras av antingenindividualpreventiva eller allmänpreventiva skäl. Fängelse jämte skyddstillsynenligt 28 kap 3 § BrB kan däremol tillgripas endast när allmänpreventiva skälger anledning till det. Med hänsyn härtill och då rätlens motivering för ensådan påföljdsbestämning normalt inte torde innehålla mer än en hänvisning lilllagens krav jämte ett uttalande om alt detta i det aktuella fallel ansettsuppfyllt kan tingsrätten inte finna att det föreligger skäl att från denförenklade domens tillämpningsområde undanta just denna påföljdskombination. Tingsrättens uppfattning om i vilken utsträckning BrB:spåföljdssystem bör begränsa utrymmet för den förenklade domen är följaktligenatt så uttryckligen bör vara fallet endasi vid fängelse ,internering och överlämnande till särskild vård. Under angivna omständigheter synes lagtexten bli mer lätfillgängligom uppräkningen av påföljder begränsas till dem, vid vilka förenklad dom intefår användas. Tingsrätten förordar en omredigering i enlighet härmed. Av skälsom anförts i det föregående förordar tingsrätten därjämte atl den nuvarandesamordningen mellan 6 kap 1 § tredje stycket och 30 kap 6 § RB får beslå. Angående slutligen frågan hur lagtexten rent språkligt börutformas vill tingsrätten hänvisa till vad anfört i sittyttrande till departementet över yttrandefrihetsutredningens betänkande Grundlagsskyddadyttrandefrihet (SOU 1979:49). Tingsrätten kan hell ansluta sig till den avförbundet om det olämpliga i atl i lagtext förse "naknasubstantiv" med obestämd artikel. Såsom della skrivsätt används ipromemorian bäddar det också uppenbarligen för missförstånd eftersom man skullekunna tro att förenklad dom vid tillämpning av 34 kap 1 § första stycket 1 BrBfår användas blott då till bedömning föreligger "ett" nytt brott.Promemorians språkbruk bör därför överges. Om tingsrättens synpunkter vinner gillande skulle 6 kap 1§iredje stycket och 30 kap 6 § RB kunna få förslagsvis följande lydelse: 1980/81:175 56 6 kap 1 § tredje stycket "I brottmål, vari jämlikt 30 kap 6 § dom utfärdas iförenklad form, får i stället för protokoll föras anteckningar enligt denärmare föreskrifter, som meddelas av regeringen." 30 kap 6 § "Dom får utfärdas i förenklad form om den tilltaladeerkänt gärningen, dock ej om brottspåföljden bestäms lill fängelse eller internering skall avse nyttbrott. Dom, varigenom högre rätt fastställer lägre rätts dom, får ocksåutfärdas i förenklad form. Har i målet förls lalan om enskilt anspråk i anledning avbrott, gäller vad som sägs i första slyckel första meningen endasi om dentilltalade har medgivit anspråket eller saken befinns vara uppenbar." Tingsrätten vill avslutningsvis underslryka vikten av attbehövliga domsblanketter utformas med omsorg. Önskvärt är bl.a. atl vissabegränsningar som vidlåder den nuvarande blänken 4 tas bort, exempelvis atlblanketten inte kan användas i mål med mer än en tilltalad. Nya arbetsuppgifter har lagts och kommer antagligen även iframtiden alt läggas på tingsrätterna. Detla förhållande har ej föranlett någonökning av antalet domartjänster. Tvärtom har det beslutats att antalet tjänstervid tingsrätterna skall minskas. Som en följd härav finns ett behov avrationalisering av arbetet vid tingsrätterna. Som lagmännen i sin skrivelsekonstaterat ägnas en stor del av domarnas arbetstid åt avfattande av domar. Sometl led i rationaliseringsslrävandena är det därför naturiigt att undersökahuruvida denna typ av arbete kan förenklas. Som framhålles i promemorian skalldomar i såväl brottmål som tvistemål skrivas på blankett. Detta medför att enförenkling av domskrivningen måste inriklas på förenkling av domskälen. Iövrigt finns knappast utrymme för rationalisering. Tingsrätten ansluter sig beträffande tvistemålen till denbedömning som gjorts i promemorian. I de fall där en förenklad dom kunde varamotiverad 1980/81:175 57 skrivs redan nu domarna mycket kortfattat och ofta eftermall. En utvidgning av möjligheterna till förenklad dom i tvistemål tordedärför få endasi marginell belydelse ur rationaliseringssynpunkt. Vad först angår lagmännens förslag om skriftligredovisning av domskälen endast på beställning delar tingsrätten denuppfattning som redovisas i promemorian. Det är tveksamt huruvida eltgenomförande av förslagel skulle leda lill några störrerationaliseringsvinster. Ett genomförande skulle dessutom medföra en radpraktiska problem. Störst betänkligheter möter emellertid förslaget frånrättssäkerhetssynpunkt. Den kritik som förslaget utsatts för i den allmännadebatten måste i allt väsenlligl anses befogad. Tingsrätten avstyrker bestämtförslaget. En del av den kritik, som gällt lagmännens förslag, kanemellertid riktas även mot det förslag till förenklad dom som läggs fram ipromemorian. Redan de regler som gäller beträffande förenklad dom i brottmålkan medföra vissa risker ur rättssäkerhetssynpunkt, bl.a. genom att de i en fördomaren ansträngd arbetssituation kan locka till användning även när dettasakligt sett inte är befogat. Det kan finnas anledning att här erinra om del,låt vara självklara, förhållandel att det, även om gärningen är erkänd, därmed inleär sagt att åtalet skall bifallas. Det kan t.ex. förhålla sig så atterforderligt uppsåt ej förelegat eller att åklagaren givit brottet en felaktigrubricering. Även slraffmätningen i bölesmål kan behöva motiveras. I exempelvismål om ringa misshandel, där gärningen i och för sig erkänts, kan det oftafinnas skäl att pröva en nödvärnsinvändning eller ett påstående av dentilltalade att han utsatts för provokation från målsäganden. Enligttingsrättens mening kan man i de nu angivna fallen inle bortse från risken föratt redan vetskapen om att skriftliga domskäl ej erfordras kan leda till ettslentrianmässigt "dömande på erkännande". Detta är desto merabetänkligt som den tilltalade i de erkända bötesmålen oftast saknar försvarare. De nackdelar som sålunda synes föreligga redan mednuvarande ordning anses kunna accepteras när påföljden ej är strängare änböter. De framförda synpunkterna gäller emellertid med minst samma styrka ävennär mera ingripande påföljd än böter utdömes. I dessa fall är det dock framförallt slutet i påföljdsfrågan som kräver motivering. Detta är, som tingsrättenstrax återkommer till, särskilt angeläget när domstolen dömer lill fängelse.Även vid dom på skyddstillsyn torde det emellertid ofta finnas skäl motiverapåföljdsvalet. Detta gäller i första hand då parterna har delade meningar ompåföljden och utgången inte kan betraktas som självklar. Även de fall därskyddstillsynen kombineras med böter eller förenas med någon föreskrift syneskräva motivering, av hänsyn till den tilltalade eller med tanke på deverkställande organen. En principiellt viktig utgångspunkt måste emellertid ansesvara att den som 1980/81:175 58 dömes till en så ingripande påföljd som fängelse, bör harätt att erhålla skriftliga skäl härför. Särskilt om han yrkat icke frihetsberövandepåföljd, bör han få veta varför denna begäran icke villfarits. Domskälen skallju bl.a. ligga till grund för hans överväganden huruvida det lönar sig attöverklaga eller ej.