prop · G40392 · 1980-12-31 00:00:00 — Till samma straff döms den somåsidosätter villkor eller föreskrifter som har meddelats i ett tillståndsbeslul.I de sistnämnda fallen krävs för straffansvar dessutom att gärningen inneburitrisk för kränkning av allmän eller enskild rätt. Till böter döms den som intelämnar en tiUsynsmyndighet behövliga upplysningar om en anläggning som kanbefaras vara miljöfarlig. För att straff skall inträda krävs i samtliga fallatt gärningen begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet. Tiden föråtalspreskrip-fion för de brott som här är aktuella är två är. 1 vissa fall kanett handlande som innebär en överträdelse av nu redovisade bestämmelser ocksävara belagt med straff i . De bestämmelser som främst är tillämpligaär bestämmelserna i 13 kap. om spridande av gift eller smitta, förgöring ellervårdslöshet med gift eller smittämne. Juridiska personer kan inle dömas lill brottspåföljd. Nären överträdelse av har skett i en miljöfarlig verksamhei somutövas av 4 1980/81. Prop.1980/81:92 50 enjuridisk person, är del sålunda en fysisk person som i straffrättsligt avseendebär ansvaret för gärningen. I aktiebolag är det vanligtvis den verkställandedirektören som bär detta ansvar. Miljöskyddsutredningenhar granskal fillämpningen av . Enligt utredningenrymmer den straffrättsliga delen av sanklionssyslemel i ML påtagliga brister.Den avhållande effekten anses ha varit lilen. Flera omständigheter anses habidragit till detta förhällande. Såväl tillsynsmyndigheterna som polis- ochåklagarmyndigheterna kanske inte alltid har haft tillräckliga resurser.Attityden hos många fillsynsmyndigheler har av olika orsaker varit sådan attöverträdelser mot ML inte ansetts böra mera regelmässigt anmälas till åtal.Föreskrifter i tillstånds-beslut har inte alllid utformats så att det varitmöjligt att på ett enkelt och säkert sätt avgöra om en överträdelse har skett.Vidare har den för straffbarhet i vissa fall uppställda förutsättningen attgärningen skall ha inneburit en risk för kränkning av allmän eller enskildrält försvårat tillämpningen. Den korta preskriptionstiden anses ha begränsatstraffbestämmelsernas användbarhet. När fällande dom har meddelats, har deutdömda bötes-päföljderna i flera fall varit förhållandevis beskedliga. Inte inägot fall har påföljden för brott mot ML bestämts till fängelse. Enliglulredningen är del en allvarlig brist i päföljdssystemet alt en ekonomisksanktion inle kan riktas mot en juridisk person ens när denne hafl aven överträdelse av . 1syfte att åstadkomma en väsentlig effektivisering av påföljdssystemet föreslårmiljöskyddsuiredningen att en avgift kallad miljöskyddsavgift skall införas sompåföljd för överträdelser av ML. Avgiften skall i princip ersätta straffet ochulgöra den huvudsakliga påföljden för brott mol ML. Bara i vissa fall, tillvilka jag strax återkommer, bör enligl utredningen straff dömas ut vid sidan avavgiften. Ifräga om den närmare utformningen av systemet med miljöskyddsavgift förordarutredningen att avgiften skall kunna tas ut så snart en överträdelse föreligger,även om uppsåt eller oaktsamhet inte kan bevisas. Vidare skall avgiften påförasden som utövar den miljöfarliga verksamheten i fråga, vilket innebär attavgiften till skillnad mot vad som gäller straff skall påföras en juridiskperson i de fall denne utövar verksamheten. Enligt förslaget skall avgiftenbestämmas med hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet till ettbelopp som motsvarar högsl två gånger det vid tiden för överträdelsen gällandebasbeloppet. Ny avgift skall påföras för varje påbörjat dygn som överträdelsenfortgår. Om vinningen av överträdelsen översfiger vad som kan bestämmas enligtsistnämnda regel, fär avgiften enligt förslaget fastställas till ett belopp sommolsvarar vinningen. Orii särskilda skäl föreligger, kan avgiften enligtutredningens förslag nedsättas eller efterges. Frägorom miljöskyddsavgiften bör enligt ulredningen inte prövas av de allmänna domstolarna utan av . Prop.1980/81:92 51 Nämndenarbetar under domstolsliknande former och den har enligt utredningen denerfarenhet och den särskilda kompetens som behövs för alt bedöma de frågor somhär avses. Talan om uttagande av en miljöskyddsavgift skall enligl förslagetväckas av . Somjag antydde anser ulredningen att straff inte hell kan undvaras sompåföljd för brott mot . Straffet bör enligt ulredningenbehällas för sädana fall av uppsätliga eller grovt oaktsamma överträdelser,där det skulle vara stötande för det allmänna rättsmedvetandet om intepåföljden bestämdes lill fängelse. För slraffbarhel bör enligt utredningenkrävas att gärningen kunnat innebära betydande kränkning avmiljöskyddsintresset. föreslår utredningen att straffskalans maximumhöjs från fängelse ett är till fängelse . Därigenom förlängspreskriptionstiden till . Miljöskyddsutredningenanser att brottsbeskrivningarna i 13 kap. är otidsenliga ocholämpliga för att beivra miljöbrott. Utredningen förordar därför att en översyngörs och att därvid beslämmelser som kriminaliserar miljöfarligt handlandeinförs i balken. Somjag har redovisat har frägan om avgift vid vissa överträ-' delser avbeslut enligt ML också tagils upp av miljökostnadsutredningen som föreslår attdet bör införas en särskild avgift pä sädana överutslåpp som görs vidanläggningar som har prövats enligt ML. En sådan avgift syftar tiU att motverkaöverträdelser av villkor eller föreskrifter som har meddelats i samband medfillstånd till miljöfarlig verksamhet. Avgiften är inte avsedd att ersättavanliga straffpåföljder. Den bör enligl miljökostnadsuiredningen tas utoavsett om överutsläppet inneburit en straffbar handling eller inte. Genomavgiften bör överutsläpp alltid bli olönsamma. Hur avgiften i det enskildafallet skall beräknas bör enligt utredningen fastställas i förväg i samband medtillståndsprövningen av den miljöfariiga verksamhet som det gäller. Någoli detalj utarbetat förslag har inte lagts fram av miljökostnadsuiredningen.Utredningen beräknar att det krävs en period pä tre lill fem är för attutarbeta och införa ett sådanl avgiftssystem. Ulredningen förordar alt ettprincipbeslut bör fattas om att införa avgifter pä övemlsläpp och alt samtidigtnaturvårdsverket får i uppdrag att svara för att utarbeta ett avgiftssystem. Föregen del villjag anföra följande. Samhällets syn pä miljöbrotlslighe-ten harskärpts under de år ML har varit i krafl. Skyddet av den yttre miljön har undersenare tid varit föremål för allmän debatt bl.a. mot bakgrund av det sominträffat vid BT Kemi i . Att det föreligger behov av ytterligareåtgärder mot miljöbrottsligheten understryks av flertalet remissinstanser. Jagdelar denna uppfattning. Närdet gäller att förändra det nuvarande straffrättsliga systemet i ML är jagemellertid inte beredd att gå sä långt som har föreslagits av miljöskyddsutredningen.Enligt min mening är det frän samhällssynpunkt vär- Prop.1980/81:92 52 defulltatt på ML:s område behälla det straffrättsliga ansvaret för enskilda individer,eftersom ett sådant ansvar säkerligen verkar avhållande inte bara pä grund avhotet om straff utan också på grund av de moraliska krav som därigenom stäUs påde människor som svarar för driften av miljöfarliga verksamheter. Att somutredningen har förordat ersätta straffet med en avgift för alla brott mot MLutom för de grova fallen skulle kunna ge underlag för en uppfattning enligtvilken det i det stora flertalet fall inte längre blir moraliskt förkastligtalt bryta mot gällande bestämmelser. Respekten för bestämmelsernas efterlevnadskulle därmed tonas ned och avgiften skulle lätt kunna uppfattas som enomkostnad för driften av verksamheten. Jag anser därför i likhet medkoncessionsnämnden, brottsförebyggande rådet och andra remissinstanser att detstraffrättsliga ansvaret bör behållas i nuvarande omfattning. Det äremellertid nödvändigt att straffbestämmelserna ändras sä att en strängare ochmer effektiv fillämpning möjliggörs. Överträdelserav kan enligt min mening i många fall anses innebära såallvarliga brott att de bör beivras med stöd av regler i . Jagansluter mig därför till miljöskyddsutredningens och remissinstansernasuppfattning att särskilda straffbestämmelser till skydd för miljön bör införasi balken. Med det syftet har inom upprättats enpromemoria med förslag till ändringar i (PM ianslutning till brottsförebyggande rådels PM (1979:6) Kriminalisering avföroreningar av miljön, m.m.). Enligt departementspromemorian bör i 13 kap.brottsbalken införas beslämmelser om ett allmänt miljöbrott av i huvudsakföljande innehåll. Den som förorenar mark, vatten eller luft på ett sätt somkan antas medföra betydande olägenhet i miljön döms för miljöbrott till bötereller fängelse i högst tvä år. Om en sådan gärning varit ägnad att vållavaraktiga skador av stor omfattning eller om gärningen annars varit av särskiltfarlig art, döms för grovt brott till fängelse lägst och högst sexär. Har gärningen begåtts av grov oaktsamhet döms för vårdslöshet med miljöntill böter eller fängelse i högst . Förslaget innebår att enbartbrottsbalkens bestämmelser skall tillämpas på gärningar som faller under såvälbrottsbalkens som . Om däremot en gärningsman gjort sigskyldig tUl en oaktsamhet som inte kan anses grov eller om hans gärning inte ärav så allvarlig beskaffenhet att betydande olägenhet i miljön kan antas ha uppstått,blir enbart tiUämpliga. I fråga om åtalspreskription medförde i promemorieförslaget upptagna straffskalorna att preskriptionstiden för grova brott och för övriga brott. Promemorianhar remissbehandlats och därvid fått ett i huvudsak gynnsamt mottagande.Avsikten är att skall kunna ta ställning till ett förslag tilländringar i 13 kap. i sådan tid att ikraftträdandet kan samordnasmed genomförandet av förslagen i förevarande lagstiftningsärende. 1980/81:92 53 Såsom miljöskyddsutredningen och remissinstanserna harframhållit kan överträdelser av vara frän ekonomisk synpunktmycket fördelaktiga för den som utövar den miljöfarliga verksamheten. ex. vara fråga om att en viss verksamhet drivs trots att förbud motverksamheten råder eller trots att driften borde ha stoppals med hänsyn lillatt reningsutmstningen gått sönder. Därigenom kan den som utövar verksamhetengöra en ekonomisk som inte skulle ha uppkommil om han handlat på ettlaglydigt sätt. Frestelsen att bryta mot beslämmelserna kan i vissa fall antasvara så stark att risken för ett straffrättsligt ingripande inte verkartillräckligt avhållande. Stor enighet tycks råda om all det bör införas enavgiftspåföljd som syftar till att eliminera den ekonomiska vinningen avmiljöbrott. Jag ansluter mig lill denna uppfattning, som bygger på dengmndläggande principen att del inle fär löna sig alt begä brott. Syftet med ensädan avgift skulle alltsä vara att genom en indragning av vinslen av enöverträdelse av ML molverka att den som bedriver miljöfarlig verksamhetfrestas att bryta mot lagen av ekonomiska moliv. Såsom bl.a. koncessionsnämndenoch brottsförebyggande rådet har förordat bör en sådan avgiftspäföljd utformassom en frän straffet frislående påföljd och ses som ett komplement till detnuvarande päföljdssystemet. Till skillnad mot vad som gäller i fråga om straffbör avgiftspäföljden - som bör benämnas miljöskyddsavgift - åven kunna drabbaaktiebolag och andra juridiska personer, när gärningen har begåtls i verksamhetsom drivs av en sådan person. Att en miljöskyddsavgifi införs och utformas pådetta sätt har dessutom fördelar från konkurrenssynpunkt. Ett förelag som l.ex.drar ned sina kostnader genom att inte iaktta gällande föreskrifter förverksamheten kommer därigenom inle i en bättre ekonomisk situation än sinalaglydiga konkurrenter. I detla sammanhang villjag ta upp frägan om företagsböter.Denna fräga som gäller möjlighelerna att införa ell straffansvar för juridiskapersoner har diskuterats såväl av miljöskyddsutredningen som av en del remissinslanseri samband med behandlingen av påföljdsfrågorna. Efler remissbehandling avbetänkandet (Ds Ju 1978:5) Förelagsböter och den inom justitiedepartemenletupprätlade promemorian (Ds Ju 1979: 10) Förelagsböter - förslag till lagtexterhar numera i prop. 1979/80: 100 (bil. 5 s. 15) konstaterats att förslagen inteutan ytteriigare överarbetning kan läggas lill grund för några åtgärder. Dennaöverarbetning pågår f. n. inom . Efter samråd med chefenför har jag kommil till den uppfallningen alt frågan omatt införa en miljöskyddsavgift bör kunna bedömas utan att resultatet av dessaöverväganden avvaktas. Jag övergår nu till att mera i detalj redovisa deförändringar i ML:s påföljdssystem som jag föreslår. 2.4.2 Ändringar i ML.s straffbestämmelser Flertalet remissinstanser tillstyrkermiljöskyddsutredningens förslag om en höjning av straffmaximum för broU motML:s bestämmelser från nuva- Prop.1980/81:92 54 randefängelse fill fängelse i tvä är. Några remissinstanser bland dem någralänsåklagarmyndigheter anser att slraffmaximum för grova brott borde sättashögre. Frän vissa håll kopplas önskemål om en ytterligare höjning avstraffmaximum ihop med frågan om preskriptionstidens längd. Mångaremissinstanser anser att en förlängning av preskriptionstiden från till fem är inte är fillräcklig utan förordar en tioårigpreskriptionstid. Vidbedömningen av frågorna om straffmaximum och preskriptionstidens längd måsteenligt min mening hänsyn tas fill det förslag till ändringar i somhar lagts fram i nämnda promemoria. Om förslagetgenomförs, kommer för grova miljöbrott att gälla ett straffmaximum på sex ärsfängelse och en preskriptionstid . Som förut har berörts riktar sigbrottsbalkens straffbestämmelser bara mot uppsätliga eller grovl oaktsammagärningar som kan antas ha medfört betydande olägenhet i miljön. Det finns ettuppenbari iniresse av att även i andra fall kunna tillämpa kännbara påföljderför brott mot ML. Jag förordar därför att straffmaximum i ML lämpligen bestämstill tvä är, vilket medför en preskriptionslid . De fall där delframslär som befogat med högre straff och längre preskriptionstid torde ulanundantag gälla brott som faller under de i föreslagnabestämmelserna för grova miljöbrott. Somjag lidigare har redovisat har miljöskyddsutredningen framhållit att påtagligalillämpningssvårigheter föranletts av det nuvarande kravet pä att vissagärningar t.ex. överträdelser av villkor eller föreskrifler i tillståndsbeslut skall ha kränkt allmän eller enskild rätt för all föranleda straffansvar. Jagföreslår all detta krav slopas. Sådana överträdelser som här är aktuella mästeenligt min mening anses straffvärda, även om varje enskild gärning betraktadför sig inte kan anses ha orsakat nägon slörre miljöskada. Den sammanlagdaeffeklen av flera sädana överträdelser kan emellertid bli allvariig för miljön.Slopas detta krav, framstår också gränsen mellan det straffbara oeh det inlestraffbara omrädel som klarare, vilket bör underlätla tillämpningen föråklagare och domstolar. Det är emellertid inte rimligt att kriminalisera varjeöverträdelse av ett lillståndsbeslut. Bagatellartade förseelser bör enligt minmening inle vara straffbara. IML finns en bestämmelse om upplysningsplikt, som innefattar en skyldighet förden som utövar miljöfarlig verksamhet alt lämna tillsynsmyndigheternabehövliga upplysningar. Utredningen föreslär att bestämmelsen skall utvidgastill att gälla också i förhållande fill prövningsmyndigheterna. Vidareföreslås beträffande brott mot upplysningsplikten att straffskalans maximumhöjs frän nuvarande böter till fängelse . Enligl ulredningen bör sammaslraff kunna ådömas när upplysningsplikten visserligen har fullgjorts men därlämnade uppgifter varil oriktiga. Förslagen i denna del har underremissbehandlingen mottagits positivt. Syftetmed upplysningsplikten är att sä långl det är möjligt - tillför- Prop.1980/81:92 55 säkraberörda myndigheter ett tillfredsstäUande beslutsunderlag. Enligt min mening ären särskild föreskrift om skyldighet att lämna upplysningar tillprövningsmyndigheterna överflödig. I fråga om prövningen av en lill-ståndsansökankommer prövningsmyndigheterna såsom jag i annat sammanhang redovisar (avsnitt4) att få fullt tillräckliga medel för att komma till rätta med den situationenatt utredningen i ett ärende är bristfällig. Jag ansluter mig däremot tilluppfattningen att den som utövar eller ämnar utöva miljöfarlig verksamhet börkunna straffas, om han lämnar orikliga uppgifter till en prövnings- eller entillsynsmyndighet. Den begränsningen bör dock gälla att uppgifterna skall halämnats i en skriftlig handling och rört ett förhällande av betydelse för denfråga som myndigheten har prövat. Jag tillstyrker vidare utredningens förslagom höjning av straffmaximum i fråga om brott som här avses. Jag har förordat attbagatellartade överträdelser av villkor eller föreskrifter i fillståndsbeslutinte bör vara straffbara. Också när del gäller andra brott mot ML:sbeslämmelser såsom brott mot förprövningspliklen bör obetydliga förseelserundantas från det straffbara området. Jag föreslår följaktligen att lagens straffbestämmelserkompletteras med en föreskrift som innebär alt ansvar för brott mot ML inteskall ådömas i ringa fall. Föratt inga oklarheter skall uppstå vid tillämpningen i de fall då en gärningfaller under såväl som ML:s brottsbeskrivningar bör särskiltanges att straffbestämmelserna i skall tillämpas endast subsidiärt tillbrottsbalken, dvs. ansvar enligl dessa bestämmelser inträder inle, om ansvarför gärningen kan ådömas enligl . Syftetmed en miljöskyddsavgift är som jag har framhållit att det inte skall varalönsamt att begå brott mol ML. Denna grundtanke ligger också bakom de bådaförslag lill avgiftssystem som jag har redovisat. Den väsentligasteskillnaden frän principiell synpunkt mellan förslagen ligger i det sätt pävilket avgiften skall fastställas. förslag innebär attavgiften bestäms efter en skönsmässig prövning ay omständigheterna i detsärskilda fallet. Enligt miljökoslnadsutredningens förslag bör avgiftenfastställas efter en i förväg bestämd taxa och baseras på storleken avöverutsläppen. Just pä denna punkt har miljökostnadsutredningens förslag möttkritik under remissbehandlingen. Inte heller jag tror att detta förslag ärpraktiskt genomförbart inom en överskådlig framtid. Enligt min uppfattningfinns vidare risk för att miljökostnadsutredningens avgiftssystem skulle fåogynnsamma konsekvenser från miljöskyddssynpunkt. Bl.a. skulle såsomkoncessionsnämnden har päpekal tyngdpunkten i tillståndsprövningen kunnaförskjutas till frågorna om överutsläppsavgifternas storlek. De utsläppsvärdensom skulle komma att fastställas skulle också behöva inrymma betydandemarginaler för normala driftstörningar, vilket i sin tur skulle kunna leda allmän höjning av Prop.1980/81:92 56 Jag är följaktligen inte nu beredd att förordaavgifter på överutsläpp i enlighet med miljökostnadsutredningens förslag. Gmndprincipenvid miljöskyddsavgiftens utformning bör enligt min uppfattning vara att avgiftskall tas ut bara i sådana fall dä en överträdelse av ML har medfört ekonomiskafördelar för den som utövar den miljöfarliga verksamhet i vilken gärningen harbegåtts. Eftersom avgiftens syfte är att eliminera dessa ekonomiska fördelar,bör den uppskattade storleken av dessa ligga till gmnd för beräkningen avavgiften. Med hänsyn till detla år det inte möjligt att fastställamiljöskyddsavgiften efter schablonmässiga grunder. Miljöskyddsavgiften börsåledes bestämmas med hänsyn till de ekonomiska fördelarna i varje särskiltfall. Med ekonomisk fördel avses den förbättrade ekonomiska ställning som engämingsmän eller någon i vars ställe denne är uppnår genom en överträdelse.Fördelen utgörs således av en uppskattad skillnad i förmögenhetsställningmellan den situation som har uppkommit genom överträdelsen och den som skulleha rått om överträdelsen inte hade skett. Medhänsyn till att det är många och skiftande förhållanden som inverkar påbedömningen av hur stora de ekonomiska fördelarna har varit i det enskildafallet, kan det ibland tänkas uppstå svårigheter att fastställa avgiften. Isådana fall bör miljöskyddsavgiften få uppskattas tUl skäligt belopp. Därvidbör enligt min mening såväl allmänna som enskilda intressen vägas in. Frånallmän synpunkt är det angeläget att avgiften bestäms så att överträdelseralltid blir olönsamma. Miljöskyddsavgiften kommersålunda till sin karaktär att påminna om en straffrättslig sanktion. Med hänsynhärtill och för att alla skall kunna garanteras en sä lika behandling sommöjligt inför lagen talar övervägande skäl för att reglerna ges en obligatoriskutformning. Under faller emellertid många olika slagsgärningar. Om man ser till riskerna för miljön, omfattar bestämmelserna alltfrän ordningsförseelser och andra gärningar som över huvud taget inte inverkarpå miljön tUl gärningar som medför allvarliga skador i miljön. Jag anser attdet av administrativa och samhällsekonomiska skäl inte kan vara rimligt attutforma avgiftssystemet så att frågan om uttag av en miljöskyddsavgift måsleutredas och prövas beträffande alla slags överträdelser. Därför är det enligtmin mening nödvändigt att utöver den avgränsning som kravel på ekonomiskfördel innebär införa ytteriigare begränsningar av det avgiftsbelagda området.Från miljöskyddssynpunkt är det självfallet mest angeläget att avgift tas utför överträdelser som orsakar miljöstörningar. Andra gärningar, vilka förövrigt mera sällan torde medföra några ekonomiska fördelar, bör kunna undantasfrän avgiftsplikt. Även brott mot förprövningspliklen, vilka brott ofta anförssom exempel på brott som medför ekonomiska fördelar, bör således falla utanfördet avgiftspliktiga området om den tillståndspliktiga verksamheten inte harpåbörjats och några miljöstörningar således inte har uppkommit. Genom ettresolut uppträdande från till- Prop.1980/81:92 57 synsmyndighelernassida bör det enligt min mening inle vara möjligt för företagen att vinna tidoch därmed ekonomiska fördelar genom att påbörja byggandet av t.ex. enindustrianläggning innan tillståndsfrågan har avgjorts. Sädana handlingarlorde knappast kunna genomföras utan all myndigheterna får kännedom om dem. 1en del fall torde dessulom ell sådanl handlingssätt innebära ocksä brott motbyggnadslagstiftningen. En avgift kan då påföras och ingripanden i övrigt skemed stöd av lagen (1976:666) om påföljder och ingripanden vid olovligt byggandem. Miljöskyddsavgiften börsålunda förbehållas gärningar som orsakar störningar i miljön. Men inte ensalla sädana gärningar bör beläggas med avgift. Jag anser att det skulle blialltför betungande frän administrativ synpunkl att låta alla överträdelser sommedför miljöolägenheter omfaltas av avgiftsplikt. I många fall kan det medhänsyn till det sätt på vilket föreskrifter i tillständsbesluten är utformadevara svårt att avgöra i vilken omfattning otillåtna utsläpp har skett. Därtillkommer enligt vad som påpekats frän många remissinstanser att mät- ochkontrollmöjligheterna inte alltid är av tillfredsställande kvalitet. Jag ansermed hänsyn till dessa förhållanden alt avgiften skall tas ut bara i de fall dådet är hell klarl att verksamheten inte varit tillåten. Men även i sådana fallkan ibland ett otillätel utsläpp av ett ämne anses vara mindre allvarligt förmiljön. De i ett tillståndsbeslut medgivna utsläppen av ämnet i fråga kan t.ex.vara slora. Den extra belastning på miljön som det otillåtna utsläppet harorsakat kan därför i sädana fall bedömas vara av mindre betydelse, även omöverträdelsen som sådan inte kan anses bagatellartad utan bör föranleda enbrottspåföljd. För att inte binda administrativa resurser för prövning avsädana fall behöver det införas ett krav som anger att avgiften skall användasenbart i sådana fall där gärningen innebär ett allvarligt hol mot miljön. Jagförordar således att avgiftspåföljden bestäms till att gälla överträdelser somutöver ekonomisk fördel även skall ha medfört belydande störning föromgivningen eller risk för sådan störning. Att ocksä en risk för störning böromfatlas motiveras bl. a. av att nedgrävning eller annan otilläten deponeringav miljöfarligt avfall bör kunna föranleda en avgiftspäföljd, innan störningenhar inträffat.