prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Vidare framhållerberedningen att bestämmelsen endast gäUer part eller annan sakägare i ärendetoch tredje man som har ålagts att fullgöra någol och att den l.ex. inle kanåberopas av utomstående som inte har kunnat infinna sig lill auktion. Ennyttjanderättshavare som önskar bevaka sin rätt vid auktion men har fått lagaförfall omfattas däremot Gfr dock andra meningen i första stycket). Prop.1980/81:8 '"P- 226 skall enligtberedningens förslag självmant beakta huruvida del föreligger omständighet somger anledning anta laga förfall. Detta behöver sålunda inle styrkas men det ärtydligt att en lös förmodan inle utgör tillräcklig anledning att instäUaförrättning. När det är angeläget att få besked finns enligt beredningen iallmänhet möjlighet att ta reda pä varför väntad sakägare har uteblivit.Beredningen anser att kronofogdemyndigheten själv bör uppmärksamma huruvidasakägare som veterligen har stort intresse l.ex. av aktuell aukfion ärnärvarande eller inte och försöka utröna orsaken till utevaro. Om förfarandetfortgår trots att anledning anta laga förfall föreligger, kan den som verkligenhade laga förfall överklaga meddelat beslut. Beredningen tror inte attbestämmelsema skall behöva medföra nägra beaktansvärda praktiska svårigheterför kronofogdemyndigheten. Vid behov får myndigheten bestämma inom vilken lidvederbörande bör iaktta vad han har försummat. Kanske kan man dock inle bortsefrån att regeln kan leda till mindre önskvärda resultat i fräga ombevakningssammanträden och auktioner lill vilka ett flertal sakägare harkallats och som fö. ocksä är öppna för spekulanter och andra. Som andra meningi första stycket av paragrafen har därför tagits upp en föreskrift att auktioneller bevakningssammanträde inte behöver skjutas upp eller ställas in annat änom synnerliga skäl föreligger. Att sökanden kan antas ha laga förfall kanenligt beredningen vara anledning att skjuta upp auktion vid vilken han skallbevaka sin rätt. Om det enligl vad som är känt är av vikt för nyttjanderättshavareatt skydda sin nytGanderätt och han kan antas ha laga förfall, kan det ocksåföreligga anledning till uppskov. I andra stycket regleras härefterdet fallet att någon enligt meddelat föreläggande skall väckatalan vid domstol eller i annan särskild ordning. I anslutning till vad som harsagts i det föregäende föresläs här att kronofogdemyndigheten skall sälla ul nylid, om laga förfall visas före utgången av förelagd tid. Det kan enligtberedningen vara tveksamt huruvida del i fall niir talan skall väckas viddomstol bör ankomma på kronofogdemyndigheten eller pä domstolen att sätta ut nytid. TUI stöd för förslagels ståndpunkt talar att domstolen inte har någonkännedom om föreläggandet, medan däremot kronofogdemyndigheten vel vad del ärfråga om och alUjämt har ärendet anhängigt. Dessutom omfattar bestämmelsen ävendet fallet att talan skall väckas i annan ordning än genom stämning till domstol.Enligt beredningen vinner man en enhetlig och enkel reglering av frågan, ombefogenheten tilläggs kronofogdemyndigheten. Om laga förfall inom utsatt tidhar visats hos rätten eller där talan eljest skall väckas, bör det emellertidgodtas av kronofogdemyndigheten. 1 19 kap. 45 8 meddelas bestämmelse omåterställande av försutten tid när laga förfall inte har visats före tidensutgång. Den omfattar dock inte alla fall som går in under andra stycket i 19kap. Beredningen påpekar att första och andra styckena iparagrafen är Prop.1980/81:8 2 kap. 9 § 227 tillämpliga även om det skulle vara högre instans somefter besvär har meddelat föreläggande med stöd av balken. Om frågan i förstastyckels fall rör något som skall iakttas i hovrätten, ankommer det givetvis påhovrätten att avgöra om underiålenhet att fullgöra delta skall läggas vederbörandetill last Gfr 32 kap. 6 8 RB). 1 andra styckets fall blir det den kronofogdemyndighetdär ärendet är anhängigt som prövar frågan om utsättande av ny tid, även omföreläggandet har meddelats av hovrälten. Om någon med åberopande av lagaförfall överklagar beslut eller åtgärd av kronofogdemyndighet, bör enligtberedningen beslutet eller åtgärden inle hävas annat än om sådanaomständigheter föreligger att uppskov hade bort äga rum om förfallet hade varitkänt saml klaganden har lidit skada genom att förfarandet har fortgått.Undantagsvis kan klagan länkas föranleda Jämkning av meddelat beslut. 1 tredje stycket av 19 kap. 6 8anges att 32 kap. 8 8 RB tillämpas i frågan när laga förfall skall ansesföreligga. Enligt Sveahovrätt är kronofogdemyndighetens skyldighet att undersöka huruvida lagaförfall kan antas föreligga, så som skyldigheten har framställts i motiven,alltför vittgående. Av samma mening är kronofogdeföreningen, som anser attbestämmelsen kommer all vålla stora praktiska svårigheter. Föreningen föreslårall paragrafens lydelse ändras så att fråga om laga förfall skall prövas endastefler yrkande av part. Beredningens uttalanden kritiseras även av länsstyrelseni , som framhåller att det måsle vara mycket svårt att bedömavarför en sakägare inte har kommit fill en förrättning och huruvida synnerligaskäl föreligger för alt ställa in förrättningen. kritiserar lydelsen avförsta stycket andra meningen och undrar om kronofogdemyndigheten skall ha rättatt skjuta upp auktion även då synnerliga skäl inle föreligger. Bestämmelsema iparagrafen överensstämmer, frånsett nägra redaktionella Jämkningar, medberedningens förslag. Jag anser det inte nödvändigt att i första stycket andrameningen uttryckligen skilja mellan uppskov eller inställande avbevakningssammanlräde eller auktion. En viktig fråga är om laga förfallbör beaktas av kronofogdemyndigheten självmant eller endast efler invändningdärom. För egen del anser Jag alt den senare lösningen inte är godtagbar. Ensådan ordning skulle strida mot vad som gäller bl.a. i rättegång och skulle gäul även över den som på grund av förfallet ocksä har varit förhindrad attanmäla delta. Det bör emellertid i allmänhet inle krävas attkronofogdemyndigheten närmare undersöker anledningen till att sakägare inte harinfunnit sig till bevakningssammanlräde eller exekutiv auktion. Sådanskyldighet bör enligt min mening föreligga endast när omständigheterna gersärskUd anledning till det. För det fallet att den som villanföra besvär över kronofogdemyndighets beslut visar laga förfall förebesvärstidens utgång föreslås en särskild 1980/81:8 2 kap. 10 § 228 bestämmelsei 18 kap. 10 8 andra stycket. Se även 18 kap. 21 8. Denna avdelning innehåller bestämmelser om förhörmed part eller tredje man. Bestämmelsema, som i huvudsak saknar motsvarighet iUL, rör befogenheten att hålla förhör, kallelser, förelägganden och utdömandeav vite, hämtning, ersättning till den som inställer sig till förhör ochtystnadsplikt. Reglerna motsvarar vissa bestämmelser i 5 och 16 kap. samt 19kap. 8-12 88 beredningens förslag. 108 1 denna paragraf ges regler om förhör med svaranden i utsökningsmål.Paragrafen motsvarar 5 kap. 13 8 första stycket och 16 kap. 3 8 första stycketandra meningen samt 19 kap. 8 8 beredningens förslag. F.n. finns inte nägra bestämmelserangående förhör med part eller annan i mål om verkställighet hosutmätningsmannen däremot beträffande ärende angående utmätningsed hoskonkursdomaren 5-9 88 lagen om utmätningsed). I fräga om överexekutorshandläggning av handräckningsmål föreskrivs i 195 8 2 mom. UL dels att om någonskall höras i mälet överexekutor förordnar hur det skall ske, dels att överexekutorfår förelägga vite eller föreskriva att målet avgörs även om part försummar attfuUgöra vad som har ålagts honom. Detta gäUer enligt 3 mom. även i andrautsökningsmål hos överexekutor, för vilka annan ordning inte är föreskriven iUL. Det torde emellertid i praktiken inte förekomma att överexekutor hållermuntligt förhör i utsökningsmål. Beredningen framhåller att innanexekutionstitel i enskilda mål föreligger en långvarig och kostsam procedur kanha ägt rum. Det är enligt beredningen angeläget all exekutionsförfarandet inteblir sä komplicerat alt även det drar ul eller belastar sökanden medavsevärda kostnader. Det kan därför t.ex. inte krävas kontradiktorisk förhandlingi alla ärenden med hänsyn till att det ibland kan göras invändningar mot söktverkställighet som man inte bör bortse från. Däremot är det angelägel attsvaranden får tillfälle att yttra sig och att sökanden får svara påinvändningar som svaranden gör. Möjlighet till förhandling bör stå till budsmen inte anlitas i onc>dan. Enligt 5 kap. 4 8 beredningens förslag skalluimätningsgäldenär vara skyldig att lämna uppgifter om sina tillgångar.Beredningen föreslår vidare i 5 kap. 13 8 första stycket att gäldenären kanåläggas att inställa sig lill förhör, om skälig anledning föreligger därtill.Bestämmelsen är emellertid inte inskränkt till fall då upplysningar behövs omgäldenärens tillgångar utan är tillämplig även i andra fall då det är angelägetatt gäldenären hörs muntligen. Gäldenären har l.ex. framställt invändning motsökt utmätning eller har begärt att få förfoga över utmätt egendom och börhöras närmare om invändningen eller önskemålet. 1980/81:8 2 kap. 10 § 229 inte befogenhet att hålla förhör med gäldenären. 1 fråga om verkställighet av annanförpliktelse än betalningsskyldighet föreslår beredningen att svaranden kanåläggas att inställa sig till förhör, om skälig anledning därtill föreligger(16 kap. 3 S första stycket andra meningen). Enligt beredningen kan det i merakomplicerade ärenden vara till fördel all kronofogdemyndigheten diskuterarsaken med svaranden eller med båda parterna innan beslut fattas om sättet förverkställigheten. Särskilt om verkställigheten kan medföra stora kostnader ären överläggning med parterna motiverad. Ett annat skäl lill förhör kan enligtberedningen vara att svaranden har lämnat uppgifter som inte vinner tilltroeller har underlåtit all yttra sig med anledning av tidigare anmodan. Beredningen framhåller attkronofogdemyndigheten i första hand bör inhämta behövliga uppgifter på enklaresätt än genom förhör, t.ex. per telefon. I samband med förrättning kan ocksåupplysningar inhämtas. Förhör bör inte hållas ulan all ärendets beskaffenhetkräver del. Beträffande förhör i ärende omutmätning påpekar beredningen att uppgifter som gäldenären lämnar börupptecknas, bl.a. för att de skall kunna läggas till grund för bekräftelse påheder och samvete. 1 fråga om kallelser ochförelägganden när förhör skall äga rum med svaranden föreslår beredningenbestämmelser i 19 kap. 8 8. Till sådant förhör bör enligt beredningen bådaparterna kallas. härom har tagits upp som ett första stycke iparagrafen. Även sökanden skall sålunda kallas till förhöret. Han kan givetvisha intresse av att närvara och bidra till utredningen. Närmare föreskrifter omsättet för kallelse kan meddelas i administrativ ordning. I ärenden angåendeindrivning av böter, skatter o.d. blir kallelse till särskild representant försökanden som regel inte aktuell. Om svaranden skall höras, torde detenligt beredningen som regel vara nödvändigt att han kommer personligen. Ävensökanden bör ibland höras personligen. Beredningeh föreslår därför i ell andrastycke av paragrafen att kronofogdemyndigheten skall kunna förelägga partpersonlig inställelse vid vite, som har maximerats till . Om svarandenuteblir trots föreläggande vid vite, kan enligt 19 kap. 10 8 andra styckethämtning komma i fråga. När parts personliga närvaro intebehövs, bör han enligt beredningen kallas all inställa sig personligen ellergenom ombud. Är det av vikt att sökanden är representerad, bör denne kunnaföreläggas påföljden att hans ansökan avvisas om han inte inställer sig.Bestämmelse härom har tagils upp som ett tredje stycke i 19 kap. 8 8.1 övrigtbehöver sökandens utevaro ofta inle hindra att ärendets handläggning fortgår.KaUelsen bör lämpligen innehålla upplysning i detta hänseende. Är part Juridisk person, får kallelsenanpassas därefter. Föreläggande att inställa sig personligen kan dä riktas motställföreträdare för parten Gfr 2 kap. 6 8 första stycket i beredningsförslagetoch 11 kap. 5 8 andra stycket RB). Motsvarande gäller förmyndare eller god manför part. Prop.1980/81:8 2 kap. 10 § 230 Beredningen framhåller vidare attfrågan huruvida vitesföreläggande bör meddelas eller inle får bedömas efteromständigheterna. Enligl 2 kap. 16 8 andra stycket beredningens förslag färvite inle föreläggas staten. Vitesföreläggande skall givetvis delges den somavses med föreläggandet. Bestämmelse härom kan meddelas i administrativordning. Uppgifter som gäldenär iulmätningsärende lämnar om sina tillgångar är han enligt 5 kap. 13 S tredjestycket i förslaget skyldig all skriftligen bekräfta på heder och samvete.Enligt förslaget skall förhör i övrigt försiggå utan att part avkrävs ed ellerförsäkran. Enligt beredningens förslag skall ien del fall hållas särskilda sammanträden vilka inte betecknas som förhör. Somexempel nämner beredningen sammanträde för prövning av fräga om särskildförsäljning av faslighetstill-behör (13 kap. 14 S), bevakningssammanträde förefastighetsauktion (13 kap. 19 S) och sammanträde för fördelning av medel somhar influtit efler utmätning (14 kap, 6 8). Beträffande dessa sammanträdenfinns föreskrifter om kallelser och underrättelser i de kapitel därsammanträdena behandlas. Beredningen påpekar att bestämmelserna i 19 kap. 8 8inte gäller sådana sammanträden. 1 fråga om tvist som prövas avkronofogdemyndighet enligl 14 kap. 9 § tredje stycket meddelas föreskrifter i19 kap. 19 och 20 §8. Förslaget attsvaranden skall kunna åläggas att inställa sig till förhör införkronofogdemyndigheten tillstyrks i allmänhet av remissinstansema. Kammarrätteni uttalar sålunda att motsvarande regler i förvallningsprocesslagenom muntlig förhandling har tillämpats i sådan omfattning, att det står klartatt munllighelen i mänga mål spelar en viktig och ibland avgörande roll i utredningshänseende.Mot bakgrund av sina erfarenheter förutspår kammarrätten att den föreslagnaförhörsbefogenheten kommer alt fylla en viktig funktion. Kronofogdeföreningenanser alt förhörsmöjligheten i mäl om utmätning, i förening med skyldighetenall på heder och samVete bekräfta de uppgifter om tUlgångama som gäldenärenhar lämnat, är mycket värdefull när det gäller alt få klarhet om tUlgångar hosgälderiär med invecklade förmögenhetsförhållanden. Även i andra fall kanfömtsättas att möjligheten all hålla förhör kommer alt effektiviserautmätningsförfarandet. En remissinstans, iGöteborgs och län, ifrågasätter dock det lämpliga i attkronofogdemyndigheten utrustas med befogenhet alt kalla svaranden till förhör.Lånsstyrelsen i anser att de föreslagna bestämmelserna om förhörinnebär risk för att förfarandet inför kronofogdemyndigheten blir dyrare ochkrångligare för partema än f.n. Den som måste lämna sitt arbete för altinställa sig till förhör förlorar oftast inkomst, även om han skall kunna fåersättning av allmänna medel för resa och uppehälle. Bestämmelsema bör därförfiUämpas restriktivt. Beträffande den närmareutformningen av bestämmelsema om förhör anför 7?5V all valmöjligheten iutmätningsmål mellan förhör och förrätt- Prop.1980/81:8 . 2 kap. 10 § 231 ning i gäldenärens bostad kan hämmas av att förhör endastfår äga rum om skälig anledning föreligger. Verket, som påpekar alt motsvarandebegränsning inte har tagits upp i fräga om möjligheten att ålägga gäldenärenatt inge förteckning över sina tillgångar, anser alt nämnda begränsning börutgå. Kammarrätten i , somerinrar om alt förvallningsprocesslagen föreskriver att protokoll skall förasvid muntlig förhandling, framhåller att protokoll bör föras även vid förhörenligt UB. Förslaget att kronofogdemyndighetenskall kunna förelägga vite vid kallelse lill förhör har inte föranleti någonerinran i remissyttrandena. framhåller emellertid all defiesta förhör kommer att hållas med gäldenärer som är på obestånd och att detär tveksamt om vitesföreläggande mot sådana personer över huvud kommer all hanågon effekt. Med hänsyn till att bestämmelsen omvitesföreläggande skall gälla även ställföreträdare för part ifrågasätter RSVom maximibeloppet för vite, , är tillräckligt högt. RSV erinrar om attvite enligt 9 kap. 8 8 RB och 40 8 förvallningsprocesslagen får bestämmas tillhögsl eller, vid nytt föreläggande förelagt vite hardömts ut, . Om höjning av maximibeloppet inte anses böra ske därföratt det skall ankomma pä kronofogdemyndigheten alt döma ut vitet, kanutdömandet få ankomma på domstol. RSV anser emellertid att sådanabetänkligheter är obefogade och föreslår att maximibeloppet sätts lill 5.000kr. Utredningen om säkerhetsåtgärder m.m. i skatteprocessen anför liknandesynpunkter. Beredningens förslagsyftar bl.a. lill att göra det exekutiva förfarandet mera effektivt än . 1fräga om utmätning förordar beredningen att gäldenären uttryckligen åläggsupplysningsplikt. Nuvarande system med särskild utmätningsed införkonkursdomaren föreslås avskaffat. I stället skall kronofogdemyndigheten kunnatUlhålla gäldenär alt förteckna sina tillgångar och under straffansvar bekräftaförteckningen. Dessa förslag är enligt min mening väl gmndade. De behandlasnärmare i specialmotiveringen lill berörda föreskrifter i kapitlet om utmätning(se 4 kap. 14 §). En ordning enligt vilken gäldenäreni ökad utsträckning åläggs att medverka i det exekutiva förfarandet skulleendast delvis fylla sitt syfte, om den inle förenas med regler om förhör medgäldenären. Det kan nämligen antas mänga gånger ställa sig svårt att förmågäldenären att medverka på annat sätt än genom inställelse personligen hoskronofogdemyndigheten. Ett sådant inslag i den exekufiva proceduren har ocksäandra fördelar. Del blir lättare för myndigheten alt utreda om hinder föreliggermot sökt verkställighet och att bedöma hur verkställigheten bör ske. Även iövrigt torde möjligheten till muntlighet bidra till att skaffa myndigheten ettbättre underlag för sina beslut och ätgärder. Det nu sagda gäller även annanverkställighet än utmätning, även om behov av att kunna hålla Prop.1980/81:8 2 kap. 10 !f 232 förhör föreligger mindre ofta vid sådan verkställighet. Det exekutiva förfarandet böremellertid inte göras mera omständligt än vad saken kräver. Detta är angelägetinte minst i enskilda mål, som kan ha föregåtts av en långvarig och dyrprocess. Det bör därför inte vara obligatoriskt med förhör. Ett sådant inslagbör förekomma bara när kronofogdemyndigheten finner del vara ändamålsenligtmed hänsyn till utredningen eller eljest behövas. Jag delar sålundaberedningens uppfattning att kronofogdemyndigheten bör ha möjlighel att hållaförhör med svaranden i utsökningsmål. 1 motsats lill beredningen anser Jag attanledning saknas att göra undanlag för införselmål. Enligt min mening är del mindrelämpligt att la upp likalydande bestämmelser om förhör i olika kapitel. En förall verkställighet gemensam bestämmelse i saken har i stället tagits upp somförsta stycke i förevarande paragraf. Där anges att kronofogdemyndigheten fårhålla förhör med svaranden, om det behövs. Med anledning av vad enremissinstans har anfört om restriktiv tillämpning av befogenheten villjagunderstryka beredningens uttalande att förhör inte bör hållas i onödan. Detankommer pä kronofogdemyndigheten att i varje särskilt mäl bedöma huruvidabehov föreligger all höra svaranden muntligen. Möjligheten att erhålla behövligaupplysningar pä enklare sätt, t.ex. vid telefonsamtal eller i samband medförrättning, bör också beaktas. Frågan i vad mån ulmätningsförrältning igäldenärens bostad kan ersättas av förhör med gäldenären behandlas under 4 kap.14 8. Vid förhör bör föras protokolleller andra anteckningar. härom kan meddelas av regeringen. Enligt min mening bör sökanden integenomgående kallas till förhör med svaranden. Även om sådan kallelse skulleinnehålla upplysning att sökandens utevaro inle hindrar målets handläggning,kan kallelsen av sökanden uppfattas som en skyldighet för honom all inställasig. Sökanden bör därför kallas endast när även hans närvaro bedöms sombehövlig. 1 andra fall bör han underrättas om förhöret och om all han har rättatt närvara. öm sådan underrättelse kan meddelas av regeringen. Enbestämmelse 6m kallelse i enlighet med det sagda har tagits upp i andra stycketav 10 8. Där anges att sökanden skall vid behov kallas till förhör medsvaranden. Alt svaranden skall kallas är självklart och synes inte behöva angessärskilt. Beredningens förslag omförelägganden och påföljder för utevaro har i aUmänhet inte mött någon erinrani remissyttrandena. Även jag kan ansluta mig till vad beredningen harföreslagit härom. I departementsförslaget har bestämmelser i saken tagils uppi tredje stycket av 10 8. Jag anser inte att tillräckliga skäl föreligger attbestämma det högsta tillåtna vilesbeloppel till högre belopp än beredningen harföreslagit, . Det kan erinras om att vitesföreläggande enligtförevarande paragraf endast avser kallelse till förhör. I fråga om vite närt.ex. Prop.1980/81:8 2 kap. II § 233 föreläggs alt lämna upplysningar om sina tillgångar gäller15 8. Andra och tredje styckena i paragrafenbör inte gälla beträffande staten resp. kommun som borgenär i allmänna mål (se30 8). 118 Denna paragraf, som motsvarar 19 kap. 9 8 beredningensförslag, reglerar förhör med tredje man. Varkenutmätningsmannen eller överexekutor anses kunna hålla vittnesförhör. Som regeltorde exekutiv myndighet inle heller kunna förordna om bevisupptagning viddomstol. Enligl 206 8 UL kan emellertid överexekutor, när den som klagar överutmätning eller utmätt egendoms försäljning påstår att vid förrättningen hartillgått på annat sätt än utmätningsmannens protokoll ulvisar, vid behovförordna om vittnesförhör vid domstol. 1 5 kap. 4 8 andrastycket beredningens förslag föreskrivs alt Iredje man i utmätningsärende ärskyldig att lämna upplysningar om fordran som gäldenären har eller kan förmodasha hos honom eller om annat mellanhavande med gäldenären Gfr även 17 kap. 5 8 iförslaget). Beredningen anser det lämpligt att kronofogdemyndigheten fårbefogenhet att även hålla förhör med tredje mannen, t.ex. sekundogäldenär ellerden som innehar gäldenären tillhörig egendom på grund av deposition. Även närupplysningsplikt inte är föreskriven kan kronofogdemyndigheten ibland behövahöra tredje man som berörs av verkställighet, t.ex. i ärende om avhysning. 1 enlighet med det sagda föreslårberedningen i 19 kap. 9 8 att kronofogdemyndigheten i ärende som anges i 8 8får, om del behövs, ålägga även tredje man, som är sakägare eller enligt balkenär skyldig lämna upplysningar, att inställa sig till förhör. Därvid skall;första och andra styckena i 8 8 ha motsvarande tillämpning. Beredningenunderstryker att det för all tredje man skall kunna kallas lill förhörfömtsätts all han antingen är sakägare, dvs. att hans rätt är beroende avverkställigheten (eller handräckningen), eller också enligt särskildbestämmelse i förslaget är pliktig att lämna upplysningar. Förhöret skall skeutan ed eller försäkran. Till förhör som skall äga rum med tredje man skalläven partema kallas. hovrättframhåller att begreppet sakägare inte har fått någon egentlig precisering imotiven. Om det inte går att finna en användbar definition, bör man enliglhovrätten överväga att slopa denna begränsning av paragrafenstillämpningsområde och lita tUl att kronofogdemyndighetema inte besvärar folki onödan. Jag delarberedningens mening att kronofogdemyndigheten bör ha möjlighet att hållaförhör även med annan än part. Då det varken är behövligt eller lämpligt attkronofogdemyndigheten ges befogenhet att hålla förhör med envar, synesbefogenheten lämpligen kunna begränsas, förutom till den som enligt UB ärskyldig att lämna upplys- 1980/81:8 2 kap. 12 § 234 ningar,lill tredje man som är sakägare i mälet. Denna begränsning kan inte antas vållasvårigheter i fillämpningen. Med sakägare avses bara den krets av personer somhar ett rättsligt intresse i målet. Jag viU också erinra om att termen sakägarehar använts i annan nyare lagsfiftning utan närmare precisering, t.ex. i faslighetsbildningslagen(1970:988).