prop · G40357 · 1980-12-31 00:00:00 — Utredningen konstaterar emellertid, alt densjukvårdstjänst som betjänar de militära förbanden måste vara mycket närasamordnad med den mihtära verksamheten i övrigt. Höga krav ställs på rörlighet,bl. a. därför alt den militära verksamheten skall kunna bedrivas över stora ylor.Försvarsmakten föreslås därför även få disponera vissa egnasjukvårdsresurser. Sådana krävs för dels daglig sjukvård vid lindrigareolycksfall och sjukdomar, dels kvalificerat akut omhändertagande vidstridsskador, svåra olycksfall och akuta sjukdomar samt dels akutasjuktransporter. Försvarsmakten föreslås svara för de strategiskt ochoperativt rörliga resurserna, medan den civila hälso- och sjukvården skallsvara för alla fasta sjukhus. De militära krigssjukhusen (13 sl) bör överförastill den civila sjukvårdens krigsorganisation. Förhandlingar härom bör upptasmellan staten och berörda sjukvårdshuvudmän (och länslandsting samt ). Civilförsvarets ansvar för räddningstjänst ochomhändertagande av skadade tillkom i ett läge, då massiva insatser mol tätorteroch långvariga räddningsinsatser bedömdes troliga i händelse av krig. Samtidigtvar hälso-och sjukvårdens resurser koncentrerade till akutsjukhusen ochresurserna utanför sjukhusen starkt begränsade. är bilden en hell annan. Denoffentliga hälso- och sjukvården är väl utbyggd. Vidare har åsikterna om hur dtkrig sannolikt skulle gestalta sig påtagligt förändrats sedan civilförsvaretssjukvårdstjänst fick sin nuvarande utformning. Utredningen ansluter sig därför till principen, attcivilförsvarets ansvar, uppgifler och resurser för räddningstjänst, inklusivesjuktransporter, bör överföras till kommuner och landsting. I en sådan kommunanknutencivilförsvarsstruktur framträder ett nära samband mellan civilförsvarsverksamheteni krigstid och den fredstida räddningstjänsten, inklusive sjuktransportverksamhetenoch den medicinska katastrofberedskapen. 1980/81:57 41 Frågan om civilförsvarets framtida utformning är f. n.föremål för studier inom och kommer senare att prövas av1978 års försvarskommitté. USIK går därför inte närmare in på hur ett kommunan-knutetcivilförsvar skulle kunna utformas. Sjuktransporter (kapitel 4) Sjuklransportsystemd i krig har utformats med hänsyn tillatt behovet av sjuktransporter bedöms öka mycket starkt i jämförelse medfredsförhållanden. Transporternas omfattning och karaktär nödvändiggörutnyttjandet av både landsvägs-, järnvägs-, sjö- och flyglransporter. För att fillgodose de ökade transportbehoven kompletterasfredssamhällets sjuktransporlresurser med bl. a. landsvägstransporlmedel avolika slag, järnvägsenheter samt färjor och flygplan. USIK har granskat ansvarsfördelningen inom totalförsvaretför organiserande och genomförande av sjuktransporterna i krig. Utredningenkonstaterar, att svårare olycks-, skade- och sjukdomsfall inom försvarsmaktenges kvalificerat första omhändertagande där. Många av dessa patienter mästeemellertid transporteras fill civila sjukhus för fortsalt vård. Personella och maleriellaresurser för dessa akultransporter bör enligt utredningen ingå i den militärasjukvårdsorganisationen. Vad gäller övriga sjuktransporter anser USIK, attsjukvårdshuvudmännen bör ges ett samlat ansvar för sjuktransporterna inomlänen. Däremot har utredningen inte f. n. anseti sig kunna biträda ett förslagfrån ÖB om att huvudansvaret för planläggning och krigsorganisering av resurserför sjuktransporter mellan län och civilområden bör åvila civila myndigheter.Vid en kommunalisering av civilförsvarets sjukvårdstjänst, som förordats avutredningen i avsnitt 3.3, torde civilförsvarets sjuktransportresurser kommaatt överföras till kommuner och landsting. Det ter sig i ett sådant sammanhang naluriigtatt ånyo pröva rådande ansvarsförhållanden, Alarmering för akuta sjuktransporter sker i fred viatelefonnumret 90 000, Under de senasle åren har samhällets alarmeringsfunklioneri flertalet län sammanförts i länsalarmeringscenlraler (LAC), Dessa bör enligt USIKkunna utnyttjas för den direkta sjuktransportdirigeringen också i krig. För dt effekfivtutnyttjande av länsalarmeringscentralerna och sjuktransportfordonen krävs dockatt dessa kan dirigeras även med radiokommunikationer. Resurserna härför är f. n.helt otillräckliga. Utredningen anser att åtgärder -inklusive förbättring avtelekommunikationerna - måsle vidtas, så alt bl. a. LACfunktionsförmåga säkerställs i krig. försvarsutredning fann att del skulle varaönskvärt att i slörre utsträckning kunna disponera helikoptrar i krig förtransport av skadade. Behovet av helikoptrar för akuttransporter i krig harockså påtalats av andra utredningar. Även USIK finner det önskvärt att i ökad utsträckning disponera 1980/81:57 42 helikoptrar för sjuktransporter i krig. För all så skallkunna ske krävs dock ett relativt stort ekonomiskt fillskott utöver nuvarandeanslagsramar för totalförsvarets hälso- och sjukvård. Utredningen påtalarvidare att någon samlad bedömning av tolalförsvarels behov av helikoptrar försjuktransporter i krig inte har gjorts. Ytterligare studier krävs därför innanslutgiltig ställning kan tas. Utredningen anser att såväl fredssjukvårds- somberedskapsskäl motiverar en längre tids försöksverksamhet i fred medsjuktransporter med helikopter. Kostnaderna för ell ettårigt försök bedöms intebehöva överstiga 3 milj. kr. och föresläs hell läckta av statsmedel. Ansvar, ledning och samverkan i krig (kapitel 5) En redogörelse för nuvarande ansvarsförhållanden i kriglämnas i avsnitt 5.1. På lägre regional nivå (länsnivå) är högstacivila lotalförsvarsmyndighet och skall verka för att största möjligaförsvarseffekt uppnås. a. alt leda den civila hälso-och sjukvården. får besluta om utnyttjandet av värdplatser,omflyttning av medicinalpersonal och omfördelning av läkemedel eller andraförnödenheter för hälso- och sjukvården samt i övrigl bestämma om utnyttjandelav länets sjukvårdsresurser. får i krig således ettledningsansvar, som inrymmer befogenheter att besluta om sjukvårdens inriktningoch bedrivande. Landstingskommunerna (och de tre landstingsfria kommunerna)svarar däremol endast för drift och förvaltning av sjukvården. Denna - frånfredsförhållanden starkt avvikande - ansvarsfördelning i krig mellan landstingoch länsstyrelse bygger, som framgått tidigare, på förhållanden som rådde under1950-talet. Huvudmannaskapet för den offentliga hälso-och sjukvården var dådelat mellan stat och landsting. På högre regional nivå (civilområde) är i krigcivilbefälhavaren () högsta civila lotalförsvarsmyndighet. Denna skallsamordna de civila försvarsåtgärderna och verka för alt största möjligaförsvarseffekt uppnås. I fråga om hälso- och sjukvården skall CB ägna särskilduppmärksamhet åt fördelning av personal-, värd- och laboratorietillgångar ochmedicinska förnödenheter samt skydd mol biologiska stridsmedel och bekämpandeav smittosamma sjukdomar hos människor och husdjur. Civilbefälhavaren fårbesluta om förflyttning inom civilområdel av medicinalpersonal och omfördelningav läkemedel eller andra förnödenheter för hälso- och sjukvården. För samverkan i krig mellan civilbefälhavare ochmilitärbefälhavare () i sjukvårdsfrågor skall i varje civilområde finnas ettsärskilt samarbetsorgan, regionala sjukvårdsledningen (RSL). Centralt leds den civila hälso- och sjukvården i krigunder regeringen av . Slyrelsen får besluta om förflyttning av medicinalpersonaleller omflyttning av läkemedel eller andra förnödenheter för hälso- ochsjukvården. 1980/81:57 43 För samverkan inom totalförsvaret på central nivå finnsett särskilt samarbelsorgan i krig, centrala sjukvårdsledningen (CSL). I CSLingår representanter för överbefälhavaren (), ,, lanlbruksstyrelsen, ochApoteksbolaget . Ansvarsprincipen, dvs. principen att ansvar i fred förviss verksamhet följs av ansvar alt förbereda, genomföra och leda sammaverksamhet i krig, om den då skall fortgå, är grundläggande för totalförsvaret.I sina överväganden och förslag (avsnitt 5.2.1) framhåller USIK inledningsvisall ansvarsprincipen måsle tillämpas också för hälso- och sjukvården. Ulredningen konstaterar att det alltmer har framstått sommindre sannolikt att hälso- och sjukvården skulle kunna organiseras ochbedrivas effektivt under krig på det sätt som gällande krigssjukvårdslagsliftningm.m. Utredningen föreslår därför att landstingskommunerna i en kris-eller krigssituation inte bara skall fatta löpande beslut av drift- ellerförvaltningskaraktär utan ocksä - inom länd - besluta om förflyttning avsjukvårdens personal, omfördelning av utrusining och förnödenheter, hemskrivningeller förflyttning av sjuka och skadade samt i övrigl besluta om ändradeprinciper för resursernas användande. Landstingen bör, framhåller utredningen, ocksä i krigsvara för sjukvårdsverksamheten pä grundval av fastlagda sjukvärdspolitiskamål och inom ramen för tillgängliga resurser. Härvid planlägger, beslular omoch genomför landstingen de förändringar av verksamhetens omfattning,inriktning etc, som kan föranledas av de övergripande anvisningar ochföreskrifter som , civilbefälhavaren eller socialstyrelsenmeddelar. Länsstyrelsernas specifika ansvar i krig för den civila hälso-och sjukvården föreslås överförd lill landstingskommunerna. Länsstyrelsernasansvar för denna verksamhet begränsas till ärenden som kräver beslut av länsstyrelseni dess egenskap av högsta civila samordnande lotalförsvarsmyndighet inom länet.Den landstingskommunaia verksamheten skall givetvis bedrivas mot bakgrund avlänsstyrelsens övergripande beslut om inriktning och samordning av de civilaförsvarsansträngningarna. Landstingskommunal lednings- och förvaltningsorganisationi krig Den landstingskommunala lednings- ochförvaltningsorganisationen kommer i krig delvis att förändras och utvecklas.Krigssamhällets specifika krav torde främst motivera särskilda åtgärder för atttillförsäkra landstingels sjukvårdsledning kontinuerlig kännedom om läget inomsjukvårdsområdet samt för hantering av sjukvårdens viktiga försörjningsfrågoroch den omfattande sjuktransportverksamheten. Mot denna bakgrund torde en krigsorganiseradlandstingskommunal lednings- och förvaltningsorganisa- 1980/81:57 44 lion kunna utformas med utgångspunkt i funktionernaledning, sjukvårdsadministration, försörjning, sjuktransporter samtrapportering och lägesredovisning. Tyngdpunkten i krigssamhället ligger dockpä sjukvårdsdistrikten (motsv.) Kraven påorganisationen pä lokal nivå har inte behandlats av ulredningen. För att skapa goda betingelser för samverkan i krigföreslår utredningen alt landstingels sjukvårdsledning grupperas vid krigsuppehållsplatsensytterdel (den s. k. A 2-delen) tillsammans med försvarsområdesstabens hälso-och sjukvårdsavdelning och personal från . Av ulrymmesskäl hargruppering vid den s. k. A 1-delen inte förordats. Vid denna bör dock finnasviss landstingskommunal representation i form av kontaktpersoner. Samarbetet i krig mellan de två länsmyndigheternalänsstyrelse och landsfing kan upprättas och bedrivas på olika sätt, beroendebl. a. på regionala och lokala förhållanden. Ett allmänt, löpande samarbete böri viktiga principfrågor främst utövas av landshövdingen och förvaltningsutskottetsordförande samt inrymma erforderlig samverkan med försvarsområdesbefälhavaren. Beslut omgemensam inriktning och samordnat utnyttjande av de totala hälso- ochsjukvårdsresurserna måsle kunna fattas vid behov. I krig kan del därför varanödvändigt med regelbundna och formaliserade överläggningar mellan företrädareför landsting, länsstyrelse och försvarsområdesbefälhavare. Utredningenföreslår att en representant för varje myndighet konstituerar ettsamverkansorgan; länssjukvårdsberedningen (LSB). LSB skall inte vara någotledningsorgan och övertar inte det ansvar som åvilar respektive myndighet.Beslut skall visserligen kunna fattas i anknytning till gemensammaöverläggningar men inte av LSB som sådant utan av respektive myndighet genomsin befullmäktigade representant. Socialstyrelsenbör, i samråd med andra berörda myndigheter, utfärda föreskrifter och råd omhur det länsvisa samarbvitd skall bedrivas. Föreskrifterna får dock inte varaså detaljerade och bindande att de inte medger att samarbetet kan utformas medutgångspunkt i de mellan länen varierande förutsättningarna m. m. På högre regional nivå har utredningen funnit detangelägel att förstärka landstingskommunernas inflytande över de beslut som pådenna nivå fattas om den civila hälso- och sjukvården. En möjlighel skulledärvid vara att i krig 1980/81:57 45 ålägga samtliga berörda landstingskommuner ett gemensamtansvar för den civila hälso- och sjukvårdens samlade tillgångar och derasutnyttjande inom civilområdet. Landsfingskommunerna skulle, inom ramen för CB:sövergripande beslut och anvisningar, besluta om förflyttning av personal,patienter och förnödenheter samt om ändrade principer för resursernasanvändande. För att svara för dessa uppgifler skulle del vara nödvändigt altinom varje civilområde inrätta en "högre" landstingskommunalsjukvårdsledning. Utredningen har dock funnit, alt ansvarel för operativledning av den civila hälso- och sjukvården inom civilområdel oförändrat böråvila CB. En utveckling och breddning av det fredsfida regionsjukvårdssamarbetdkan dock, framhåller utredningen, ge anledning att i ett längre tidsperspektivpå nylt pröva denna fråga. Inom CB:s sektion B handläggs ärenden om såvällandstingskommunal hälso- och sjukvård som statlig och primärkommunal allmänhälsovård m.m. Detta förhållande, som har en historisk förklaring, innebär enrisk för att de viktiga frågorna om allmän hälsovård, djursjukvård etc. intefår full genomslagskraft, då de är helt inordnade i de påträngande sjukvårdssammanhangen.USIK föreslår därför att CB:s sektion B delas upp på två sekfioner; en sektionför allmän hälsovård m. m. samt en sjukvårdssek-fion. I sjukvårdssektionen är det nödvändigt med medverkan frånpersoner med ingående kunskap om och erfarenhet av ledning och drift av dencivila hälso-och sjukvården samt av regionsjukvårdssamarbete. Krigsplaceradchef för sektionen förutsätts vara en inom den civila hälso- och sjukvårdenverksam person frän något av de i civilområdet ingående landstingen. Även iövrigt bör personal i huvudsak hämtas från landstingen och regionsjukvårdsnämndernaskanslier. Samarbetet mellan CB och MB i sjukvårdsfrågor bör bedrivaspä i princip samma sätt som föreslagits gälla inom länen. Chefen för respektive miloläkaren bör konstituera samverkansorganetregionala sjukvårdsberedningen (RSB), som ersätter nuvarande regionalasjukvårdsledning (RSL). I anknytning till gemensamma överläggningar i RSBskall vid behov beslut kunna fattas för CB respektive MB enligt bemyndigande.För att samarbetet skall kunna bedrivas på dt smidigt sätt måste vidaremilostabens och civokansliets enheter för sjukvårdsledning vara samgrupperade. Även på central nivå har utredningen övervägt om en"central" landsfingskommunal sjukvårdsledning borde inrättas i krig, Ulredningenhar emellertid funnit att del centrala, operativa ledningsansvaret för dencivila hälso- och sjukvården i krig bör vara en statlig angelägenhet och åvilasocialstyrelsen. Prop, 1980/81:57 46 föreslås därför i krig, utöver dåkvarstående fredsuppgifter, äga att besluta om förflyttning av personal,patienter och förnödenheter samt i övrigl bestämma om de civila hälso- ochsjukvårdsresursernas utnyttjande. Den nödvändiga anknytningen av verksamheti krig till den landstingskommunala sjukvårdsorganisationen bör ske genom attpersoner som i fred är verksamma inom det landstingskommunala området ierforderlig utsträckning krigsplaceras inom slyrelsen. Liksom på länsnivå och högre regional nivå måste, församordnat utnyttjande av sjukvårdsresurserna, ett samarbete mellan olikamyndigheter ske i former som planlagts och övats i fred. Beslut på central nivåi ärenden som rör mer än en gren av totalförsvarels hälso- och sjukvård skalldärför kunna fattas för respektive myndighet av bemyndigade representanter ianknytning till formaliserade överläggningar inom en central sjukvårdsberedning(CSB). CSB ersätter nuvarande centrala sjukvårdsledning (CSL). Representanter för , ,, överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF) ochApoteksbolaget föreslås ingå i CSB. Jämfört med nuvarande CSL innebär dettaatt ÖEF tillkommer, medan lanlbruksstyrelsen och intebehöver vara permanent företrädda. Det är enligt utredningens meningtillräckligt om representanter för dessa senare myndigheter vid behov kanmedverka i CSB. Den dominerande ställning som den civila hälso- ochsjukvården intar, talar för alt CSB borde samgrupperas med socialstyrelsen.Detta är dock f. n.. med de sambands- och kommunikationsmöjligheter somstyrelsen bar tillgång till pä sin krigsuppehållsplats, inte möjligt. CSB bördärför, liksom nuvarande CSL, tills vidare samgrupperas med högkvarteret. Anvisningarom samverkan på olika nivåer bör utfärdas avsocialstyrelsen i samråd med andra berörda myndigheter. Förberedelser i fred (kapitel 6) USIK behandlar i kapitel 6 planläggningen i fred,utbildningen för hälso-och sjukvården i krig, personalförsörjningen samtmateriel- och försörjningsberedskapen. I fråga om planläggning (6.1) för sjukvården i krigkonstaterar utredningen att beredskapsfrågor inle ingår i den fredstidasjukvårdsplaneringen, ulan hanteras i särskild ordning vid sidan omfredssjukvården och dess utveckling. Beredskapsplanläggningen bygger inle på eni fredsverksamhelen tillräckligt förankrad helhetssyn på hälso- och sjukvårdeni krig som ett sammansatt och avvägt system. 1980/81:57 47 Landstingskommunerna föreslås mera aktivt än hittillsplanlägga för sjukvården i krig. Planläggningen bör i så stor utsträckning sommöjligt bedrivas inom ramen för den fredslida sjukvårdsplaneringen. Den medicinskakatastrofberedskapen i fred bör ses som ett led i sjukvårdsberedskapen införkrig. Nuvarande centrala detaljreglering av beredskapsplanläggningen föreslåsså långt möjligl ersatt med övergripande ramar, som främst skall syfta lill allplanläggningen fär en viss enhetlig, samordnad inriktning. Slalen bör, liksomhittills, svara för de merkostnader som landstingskommunerna åsamkas förplanläggning och andra förberedande åtgärder för beredskap och krig. Utbildningen av personal för hälso- och sjukvården i krig(6.2) uppvisar en myckel splittrad bild. Försvars- och katastrofmedicinskaaspekter beaktas redan i samband med grundutbildningen för vissa grupper, t.ex. läkare och sjuksköterskor. bedriver vissutbildningsverksamhet för den personal som är krigsplacerad inom den civila hälso-och sjukvården. Inom försvarsmakten sker utbildning av den personal somtjänstgör i den militära sjukvårdsorganisationen. Den i civilförsvarelssjukvårdstjänst ingående personalen får en viss, mycket begränsad ulbildning. Flertalet anställda inom sjukvården har under sinyrkesutbildning eller yrkesverksamhet inte fått nägon särskild utbildning allsom de speciella svårigheter sjukvården utsätts för vid katastrof eller krig. Utredningen har funnit det väsentligt att tolalförsvarelssjukvårdspersonal har en gemensam kunskapsbas dels om sjukvärdens i kriginnehåll, dels om de skilda sjukvårdsorganisationernas funktion och ledning.Med dt sådant synsätt är det naturligt att eftersträva att den nuvarande, på flerahuvudmän splittrade, utbildningsverksamheten ersätts av en för totalförsvaretså långt möjligt gemensam och samordnad utbildningsorganisation. Det haremellertid inte ankommit på USIK alt närmare behandla utbildningen försjukvården i krig. Ulredningen har dock funnit en parlamentarisk översyn avutbildningen för totalförsvarets hälso- och sjukvård i krig så angelägen, attden genom skrivelse till regeringen hemställt om etttilläggsuppdrag för att kunna la upp även dessa frågor (bilaga 4). Vissa allmänna synpunkter på utbildningen redovisas ibelänkandet. Angelägenheten av att ge försvars- och katastrofmedicinsk ulbildningen naturlig anknytning till fredssjukvården betonas. Ett ökat landstingskommunaltansvarstagande för utbildningen förordas. Ulredningen understryker också viktenav att ledningsövningar för krigsorganiserade landsfingskommuner kommer tillstånd. Sjukvården bör vidare få större tyngd i den övningsverksamhet sombedrivs på olika nivåer inom totalförsvaret. Läkare omfattas av särskild utbildningsplikt i fred. Dekan åläggas att under delta i utbildning och övning för tjänst.I princip anser Prop.1980/81:57 48 utredningen att all personal inom hälso- och sjukvårdenbör omfattas av sådan utbildningsplikl i fred. En utvidgning av ulbildningspliktenskulle bidra till att ytterligare stärka sjukvärdens funktionsförmåga vidfredskala-strofer och i krig. Eftersom konsekvenserna av en sådan åtgärd ärsvåröverskådliga bör denna fråga prövas närmare vid en fortsatt parlamentarisköversyn av utbildningsfrågorna. För alt sjukvården skall kunna fylla sin vikliga funktioni krig är del nödvändigt med en redan i fred väl genomförd personalplanering(6.3). Krigssjukvårdslagen innehåller bestämmelser om tjänsteplikt för medicinalpersonal.Annan personal, t. ex. adminstraliv personal, ekonomipersonal, tekniskpersonal, kan i vissa fall disponeras med stöd av allmänna tjänstepliklslagen.Utredningen har funnit, att denna uppdelning av sjukvårdens personal i tvåkategorier försvårar sjukvårdens personalförsörjning i krig och inte ärändamålsenlig. En enhetlig tjänsteplikt för all personal inom hälso- ochsjukvården föresläs därför införd. Den nödvändiga fördelningen av personalmellan försvarsmakten, den civila hälso- och sjukvården och civilförsvaret bör,som redan nu är fallet, ske genom dt löpande samarbete mellan socialstyrelsenoch försvarets sjukvårdsstyrelse och även innefatta erforderligt samråd medberörda sjukvårdshuvudmän. Landstingskommunerna har successivt tagit pä sig en allt slörredel av ansvaret för den civila hälso- och sjukvårdens personalplanering. Kostnadernahärför bör enligt USIK omfattas av statens bidrag till landstingskommunerna(kapitel 7). Materiel- och försörjningsberedskapen för sjukvården ikrig (6.4) har behandlats av flera utredningar under 1960- och 1970-lalen.Samtliga har varit eniga om alt landstingskommunerna i ökad utsträckning bordemedverka vid beredskapslagring för hälso- och sjukvårdens behov. Utredningenhar därför genom skrivelse föreslagit att förhandlingar upptas omkommunal och landstingskommunal medverkan i materiel- ochförsörjningsberedskapen (bilaga 5). Kostnader och finansiering (kapitel 7) Statens kostnader för planläggning, utbildning och andraförberedande åtgärder i fred för verksamheten inom den civila hälso- ochsjukvården i krig (programmet Sjukvård) beräknas 1978/79 uppgå till drygt 58milj. En stor del av denna summa - ca 50 milj. kr. - avser koslnader förmateriel- och försörjningsberedskapen (investeringar för beredskapslager avläkemedel. 1980/81:57 49 anskaffningav utrustning samt driftkostnader för beredskapslagring av läkemedel, utrusiningm. Till sjukvårdshuvudmännenutgår statsbidrag för beredskapsplanläggning med knappt 3 milj. kr. (1978). USIK erinrar i sinaöverväganden och förslag (avsnitt 7.2) om att sjukvården i krig och underavspärrning i enlighel med försvarsbeslut måste ägnas särskilduppmärksamhet. har genom bifall till proposition 1976/77:74 uttalatatt sjukvårdsresurserna är helt otillräckliga under avspärrning och krig elleratt de inle kan utnyttjas rationellt och att del är angeläget alt bristernaundanröjs. Regeringen har i april 1978meddelat filläggsdirektiv till samtliga kommittéer angående finansiering avreformer. Regeringen framhåller bl. a. att kommittéerna noga bör överväga hureventuella kostnadskrävande förslag skall kunna finansieras genom omprövning avpågående verksamhet och omfördelning av befintliga resurser inom del områdekommitténs förslag avser. USIKanser att det inte finns någol utrymme för omprövning och omprioritering avpågående verksamheter inom hälso- och sjukvårdsberedskapens område, om 1977års försvarsbeslut skall kunna fullföljas.