prop · G403130 · 1980-12-31 00:00:00 — Detsparande som skall generera riskkapitalet förväntas komma från olika håll.Största delen kan liksom nu förväntas komma från företagssektorn genom attvinster stannar kvar i företagen och genom att utdelning återinvesteras. Denkraftiga riskkapitalökning som krävs erfordrar emellertid att en delsparandeöverskott i andra delar av ekonomin tillförs industrin i form avriskkapital. Det är min uppfattning att man bör söka stimulera hushållensaktiesparande. De olika kapitalförvaltande institutioner som finns bör ocksåstimuleras till etl ökat aktieinnehav. En särskild ny fond - en femte AP-fond - inriktad på demindre och medelstora företagens kapitalförsörjningsproblem övervägs f.n. avulredningen (E 1980:5) om de små och medelstora förelagens finansiella situation. Jag vill också erinra om atl utredningen (Fi 1975:03) omlöntagarna och kapitaltillväxten överväger andra former av individuellt ochkollektivt sparande. Enåtergång lill en normal lönsamhetsnivå, ett förändrat skattesystem, en effektivkapitalmarknad, ett ökat aktiesparande hos hushällen och de olikakapitalförvaltande institutionerna inklusive ett eventuellt tillskapande av enfemte AP-fond för kanalisering av kollektivt sparande till aktiemarknaden samtett ökat sparande genom kooperativa företagsformer utgör enligt min mening denhuvudsakliga vägen för finansiering av industrins framlida expansion.Industripolitiskt måste dessa frågor noga följas och om behov skulle uppståkompletteras med särskilda ätgärder via de industripolitiska institutionerna,t.ex. Investeringsbanken, som kan tillhandahålla såväl aktiekapital somlånekapital med eller utan formella säkerheter. Små och medelstora företag, dvs. företag med mindre än 200anställda, spelar en viktig roll inom den svenska industrin. Jag använder ifortsättningen benämningen småföretag för denna grupp av företag. Inomtillverkningsindustrin sysselsätts ungefär en tredjedel av alla yrkesverksammai 1980/81:130 33 småförelag.Antalsmässigt är småföretagen hell dominerande. Deras belydelse förutvecklingen inom näringslivet är stor. De är en viklig källa för lekniskförnyelse och för nya affärsidéer. Småföretagen spelar i många fall enavgörande roll för möjligheterna att erbjuda industrisysselsättning åtmänniskor pä mindre orter. Vidare fungerar de ofta som underleverantörer ochlegotillverkare till större företag. beslutade år1977 om omfattande åtgärder för att främja de små och medelstora företagensutveckling (prop. 1977/78:40, NU 1977/ 78:34, rskr 1977/78:110). a. på områdena kapitalförsörjning, kapitalbeskattning,företagsservice, exportfrämjande och förelagsmiljö. Åtgärderna utformades såatt de skulle jämna ut orättvisor mellan små och stora företag och hjälpasmåföretagen eliminera olika tröskelproblem. Deskulle dock inte lyfta över företagsansvaret på samhällsorganen. Det ankommersålunda på förelagen själva all bestämma om de skall utnyttja de hjälpmedelsamhället ställer till förfogande. Förslageni småföretagsproposition var ett första steg i ett fortlöpandereformarbete på småföretagsområdet. Jag räknar med att en nysmåföretagsproposition skall kunna föreläggas . Avsikten äratt liksom ta upp frågor inom olika områden som särskilt berör småföretagen.Jag vill dock redan nu behandla några frågor inom industripolitiken som främstavser småföretag. De småföretagsinriktadeinsatserna inom industripolitiken sker främst genom de regionalautvecklingsfonder som sedan den finns i varje län. Fonderna har tvåhuvuduppgifter, nämligen företagsserviceverksamhet och kredilverksamhet.Särskild uppmärksamhet skall därvid ägnas ät insatser inom områdenaproduktförnyelse och marknadsföring samt etableringsfrämjande ochunderieverantörsinriktade åtgärder. Hänsyn skall också tas till gällanderegionalpolitiska riktlinjer. Jag återkommer strax till förslag om ändraderegler för fondernas verksamhet med s.k. produktulvecklingslån och vissa andrafrågor som gäller fondernas kreditverksamhet. När det gäller den allmännainriktningen och utformningen av de regionala utvecklingsfondernas verksamheträknar jag med att återkomma i den planerade småföretagspropositionen år 1982.En utgångspunkt är därvid att de givna resurserna blir bäst utnyttjade omfonderna inom givna ramar ges större frihet att själva fatta beslut om hurresurserna skall användas. Mina förslag ligger i linje med detta synsätt. År1979 anvisades I milj. kr. för en försöksverksamhet med fördjupadeföretagsserviceinsatser i samband med att löntagarägda företag bildades (prop.1978/79:123 bil. 1, NU 1978/79:59, rskr 1978/79:415). Försöksverksamhetenskulle bedrivas av statens industriverk och vissa regionala utvecklingsfonderi samråd med kooperationsutredningen (I 1977:01). hardärefter i betänkandet (SOU 1980:36) Arbetskooperation föreslagit fortsatt ochutvidgad försöksverksamhet. För 3 1980181. 1980/81:130 34 egendel anser jag att det är viktigt att företag med annan ägarstruktur än dengängse ges likvärdiga möjligheler att bildas och drivas. Den kooperativaföretagsformen är härvid av särskilt intresse. Inte minst för småföretag ochförelag med verksamhet som inte är särskilt kapitalintensiv torde dennaföretagsform vara väl lämpad. Jag återkommer strax med förslag om fortsatt ochutvidgad försöksverksamhet på grundval av kooperationsutredningens förslag. 4.4Teknisk forskning och utveckling Utnyttjandetav ny teknik är centralt för den ekonomiska tillväxten. Särskill i det längreperspektivet är forskning och industriellt utvecklingsarbete av avgörandebetydelse för industrins förnyelse och konkurtenskraft. Den nya teknik som viutnyttjar är i stor utsträckning tillgänglig för alla industriländer. Tekniskutveckling är normalt en konUnuerlig process baserad på många successivaförbättringar. Den tekniska informaUonen flyter i ganska jämn takt på olikavägar till de länder som har kompetens atl tillgodogöra sig den. Många företagoch även länder kan leva hell på "importerad teknik". För ett land avSveriges typ är detta inte möjligt. För alt kunna bibehålla vår relaUvalevnadsstandard mäste ett betydande antal av våra företag besitta kompetens ochkunnande nära den teknologiska fronten. De tekniska möjligheterna skapas såvälgenom forskning som genom mer eller mindre forskningsoberoende uppfinningar. Jaghar tidigare berört frågan om svensk industris långsiktiga komparativafördelar. traditioneUa konkurrensfördelar i form av råvamlillgångaroch tillgång på billig energi har successivt minskat i betydelse. harbetydelsen av stordrift ©ch tillgång tiU en stor hemmamarknad ökad vilketverkar till nackdel. Jämfört med förhållandena på 1960-lalet harkonkurtensen hårdnat; konkurrerande industri finns nu inte bara i Västeuropaoch utan även i bl.a. och . Dettaställer ökade krav på strukturella förändringar och teknisk förnyelse avsvenskt näringshv. Ökad kunskap och förmåga att omsätta den i industriellverksamhet är ett av de verksammaste medlen för att på längre sikl kunnaanpassa sig till nya fömtsättningar och vidmakthålla svensk industrisinternationella konkurrenskraft. Tekniskt kunnande blir ett avgörandekonkurrensmedel för svensk industri . Tekniskt industrielltutvecklingsarbete blir därmed bland de viktigaste medlen för näringslivetsförnyelseprocess. Svensk industri satsar också betydande resurser på teknisktutvecklingsarbete. Del finns emellertid också flera starka skäl för att ocksåfrån samhällets sida resursmässigt stötta denna verksamhet. bör demöjligheter till förnyelse och utveckling som teknikimport innebär utnyttjas.Särskilt de mindre och medelstora företagen med begränsade egnautvecklingsresurser bör kunna dra nytta av detta. (Dir I 1979:86) syftar till att stimulera sådanteknikimport. Prop.1980/81:130 35 Industriellt utvecklingsarbete bör betraktas som eninvestering. Sett ur samhällets synvinkel kan de koslnader som nedläggsvägas mot den framtida nyttan för företag och konsumenter. Ett företag somsatsar på utvecklingsarbete väger huvudsakligen in framtida egna inkomster. Normaltöverstiger nyttan av en lyckad utvecklingssatsning den avkastning företaget kanfå. Flera företag tar upp den nya tekniken och får därigenom fördelar. Genomkonkurrensen pressas priserna ner fördel för konsumenterna men tillförfång för det företag som har satsat på utvecklingsarbetet. Med patentskyddökar visserligen möjligheterna alt tillgodogöra sig det ekonomiska värdet av eninnovation, men alla utvecklingsresultat är inte patenterbara och patent gerheller inte alltid ett tillräckligt skydd. Om ett företag inte får tillräckligtstor del av det ekonomiska värdet i form av egna intäkter kommer investeringeninte till stånd. Detta förhållande ger tendens till underinveslering iindustriellt utvecklingsarbete. Begränsasdet samhällsekonomiska perspektivet till svenska konsumenter och företag,minskas skillnaden mellan elt samhällsekonomiskt och ett företagsekonomisktbetraktelsesätt. Detta gäller särskilt för utpräglade exportprodukter.Tendensen till underinvestering kvarstår dock. Storaskillnader mellan ett samhällsekonomiskt och ett företagsekonomisktbetraktelsesätt kan uppkomma för produkter som huvudsakligen går lill deninhemska marknaden, speciellt om tekniken är svår att kommersialisera. vara lätt att kopiera och svår atl patentera. Stora delar av denproduktion som inriktas på inhemsk konsumtion upphandlas inom den offentligasektorn. Inom vissa områden finns stora köpare och gmpper av köpare som ocksåkan ta ansvar för teknikutvecklingen inom sina områden. Det ligger i deras egetlångsiktiga intresse. När det gäller telekommunikationer, vägar, järnvägar finnshuvudsakligen en enda upphandlande myndighet inom resp. område vilket skapargoda förutsättningar för industriellt intressant teknikupphandling. Inomsjukvårds- och utbildningssektorerna däremot är upphandlarsidan merasplittrad. Det finnsmånga faktorer som pekar mot att svensk industri med dess traditionellt högatekniska nivå kommer att ställas inför en allt hårdare internationellkonkurrens på delvis nya villkor. Jag anser det nödvändigt för svensk industriatt denna konkurtens möts med ökade satsningar på tekniskt och kommersielltutvecklingsarbete. Samhälletkan kortigera tendenserna till underinvestering genom att på olika sätt ökautvecklingsinvesteringarnas lönsamhet och minska en del av riskerna. Problemenär störst för företag som gör stora satsningar i relation till sin egenstorlek. Problemen kan därför vara störst för mindre och medelstora företag menden stigande storleken i utvecklingsprojekten gör detta ocksä till ett problemför större företag. Ansvaret för forskning och utveckling har alltid varitdelat mellan staten och näringslivet. De statliga insatserna har framför alltkoncentrerats till att upprätthålla kunskapsbasen genom satsningar påutbildning och grund- 1980/81:130 36 läggandeforskning inom högskolan. Den nationella forskningen har kanske i varje falli ett mindre land med dess starkt begränsade resurser sin största betydelsegenom den allmänna kompetens och utbildningseffekt den ger. Forskningsresultatblir normalt tillgängliga för alla länder och ger ursprungslandet en mycketbegränsad fördel. Genom den nationella forskningen skapas emellertidnödvändiga förutsättningar för att kunna tillgodogöra sig deforskningsresultat som framkommer i andra länder. Den mera grundläggandeforskningen ligger långt frän ett kommersiellt utnyttjande. Enskilda förelagkan inte normalt finansiera en sådan verksamhet och detta blir därför enuppgift för företagen kollektivt eller ytterst för staten. Behovet av stöd tillenskilda uppfinnare och mindre förelag har också uppmärksammats på ett tidigtstadium och en kraftig intensifiering av detta stöd har sketl under slutet av1970-talet. Densuccessivt försämrade soliditeten i svenska företag tillsammans med de allthögre utvecklingskostnaderna har ökat behoven av stöd även för de störteföretagens utvecklingsarbete. Den försämrade soliditeten måste naturligtvisangripas med generella ekonomisk-politiska åtgärder, men parallellt härmed, föratt uppnå ett resultat på kortare sikt, krävs mera riktade ålgärder inom detindustripolitiska området. Den försämrade finansiella basen i företagen kaninle tillåtas äventyra de nödvändiga satsningar som behövs på tekniskforskning och utveckling för alt vidmakthålla och stärka svensk industrispositioner i världen. Att bygga upp den lönsamhet och finansiella styrka iföretagen som erfordras för en sund utveckling av svenskt näringsliv är enlångsiktig process. Genom statligt stöd till utvecklingsarbetet i företagen kanen del av hindren för ökade utvecklingssatsningar i företagen undanröjas. Jagkommer strax atl föreslå att de stora insatser som görs av STUfullföljs och vidareutvecklas genom ökade resurser. STU:s stöd avser detekniskt inledande faserna av innovationsprocessen. För faserna som följerefter prototypstadiet, där STU:s slöd slutar, är de kommersiella riskernafortfarande betydande och kostnaderna högst avsevärda. Här kan Industrifondenlyfta av en del av risken för företagen genom mjuka lån. Fonden tillkom år 1979och är under uppbyggnad. Jag kommer därför atl föreslå att kraftigt ökaderesurser ställs till fondens förfogande. Jag kommer ocksä strax att lämnaförslag till nya regler för de regionala utvecklingsfondernasproduktutvecklingslån. 1samband med export av kapitalvaror har möjligheterna för leverantörerna att gelångfristiga krediter blivit allt mer betydelsefulla. Det började med altvarvsindustrin offererade krediter till redare i samband medförsäljning av fartyg. Vissa länder började att med statliga medel subventionerakrediterna. var andra länder tvungna alt 1980/81:130 37 Till slut utnyttjade alla viktiga varvsländer finansieringsmöjligheternatill all subventionera den egna varvsindustrin med hjälp av billiga krediter.Numera är kreditkonkurrensen hård på hela kapitalvaruområdet. Flertaletindustriländer har system för subventionerade exportkrediter. Vissabegränsningar i subventionerna har förhandlats fram på det internationellaplanet genom den s. k. consensusöverenskommelsen inom ramen för . Innan jagnärmare diskuterar konsekvenserna av den ökade kreditkonkurrensen för svenskdel villjag något beröra utvecklingstendenserna för den svenskakapitalvaruexporten. Underiaget har hämtats från betänkandet (Ds 1 1980:24)Subventionerade exportkrediter som avlämnats av 1980 årsexportkreditutredning. Den svenska exporten avmaskiner och transportmedel (exkl. fartyg) till har under perioden1971-1978 enligt exportkredilutredningens bedömning hävdat sig relativt väl jämförtmed de europeiska industriländerna i genomsnitt, bortsett från denlatinamerikanska marknaden. har dock svensk industrierhållit ett antal myckel stora order för den latinamerikanska marknaden. Deeuropeiska i-ländernas export har å andra sidan ökat i långsammare takt än deutomeuropeiska i-ländernas (framför allt ) på samtliga utlandsmarknaderutom i . Enligt utredningens bedömning uppgick kapitalvaruexporten tillstatshandelsländerna och till ca . Dettamotsvarar av den totala svenska varuexporten och av densvenska industrins totala saluvärde. Andelen räknat i förädlingsvärde är någotmindre än andelen av exporten pä grund av det höga importinnehället ikapitalvaror i allmänhet. Enenkätundersökning som utredningen genomfört visar alt av den svenskakapitalvaruexporten f. n. säljs med medel- och långfristiga krediter medan 81 %säljs kontant eller med krediter understigande tvä år. De mindre och medelstoraföretagen erbjuder medel- och långfristiga exportkrediter i mindreutsträckning än de störte företagen. ISverige infördes för en treårig försöksperiod ett system för statsstödlill finansiering av exportkrediter, del s. k. SEK-systemet. Systemet som jagskall beskriva senare möjliggör för svenska företag att offerera statsstöddaexportkrediter till köpare i främst och statshandelsländer. Om delkan antas att konkurtenter erbjuder statsstödd kredit kan svensk stalsstöddkredit erbjudas köpare i i-länder. Utnyttjandet avSEK-systemet har ökat snabbt som systemet funnits. Av dekontrakt med medel- och långfristiga krediter som företagen beräknades tecknaår 1980 refinansieras ungefär tre fjärdedelar i SEK-systemet. De statsstöddaexportkrediterna är starkt koncentrerade till de största företagen. Dessastorförelags export innehåller emellertid också betydande leveranser från andraföretag, inte minst underleveranser från mindre och medelstora företag. Vadgäller de medel- och långfristiga exportkrediternas fördelning på 1980/81:130 38 olikaländerområden visar en enkät som utredningen genomfört att av dekontrakt med medel- och långfristiga krediter som företagen beräknades tecknaunder gällde krediter till i-länder. Statshandelsländernas andelutgjorde medan resterande var kontrakt på (framför allt iMellan- och ). Det främsta skälet förstaten att gå in med statligt stöd till exportkrediterna är att den snedvridningav konkurrensen som åstadkoms av andra länders temporära subventionssystem intebör leda till utslagning av de företag som verkar i branscher där harlångsiktiga komparativa fördelar. Det medför dock problem att avväga stödetsstorlek i jämförelse med andra åtgärder som har liknande strukturella effekter,t.ex. stöd till FoU-verksamhet. Dessutom kan del innebära att de svenskaföretagens aktiviteter i alltför hög grad inriktas på betalningssvaga ländervilket får besvärande konsekvenser för riskspridningen i denkreditförsäkringsverksamhet exportkreditnämnden bedriver. Mot denna bakgrundfinns goda skäl för att även i fortsättningen slälla statsstöddaexportkrediter till förfogande för företag med goda framtidsutsikter. För attvärna om en viktig del av svensk industri avser jag alt i det följande närmareta upp frågan om förlängning av det s. k. SEK-systemet m. m. Jag vill dock starktbetona all anslrängningarna att komma rätta med de snedvridandeexportkreditsubventionerna genom internationella överenskommelser måstefortsätta med all kraft. I detta sammanhang villjag understryka betydelsen av atl de svenska underleverantörernas ställningstärks. Svenska verkstadsföretag är i stor utsträckning beroende avunderleverantörer bland de mindre och medelstora företagen. harandelen utländska insatsvaror ökat i vissa branscher . Jag avseratt ta upp diskussion med företrädare för industrin och de fackligaorganisationerna om ett åtgärdsprogram. En informell arbetsgrupp har bildals.Jag avser atl återkomma till denna fråga i samband med alt jag tar upp fråganom behandlingen av de utländska varor som finansieras med statsstöddaexportkrediter. 4.6Bransch- och företagsinriklad stödverksamhet Desenaste årens omfattande industripolitiska stöd till branscher och företag medakuta omstrukturerings- eller överlevnadsproblem speglar givetvis de speciellaproblem som har drabbat industrin . Problemen har som jaglidigare nämnt lett till osedvanligt stora och akuta svårigheier för mångaföretag som efterfrågan på arbetskraft i långsiktigt expansivaföretag har varit exceptionellt låg. Enolycklig kombination av olika faktorer, nämligen omvärldsproblem; tillväxten i OECD-områdetstagnerade, konjunkturproblem; kostnadsproblematiken 76-78, strukturproblem; behov att omstrukturera en störredel av vår industri än tidigare, Prop.1980/81:130 39 -systemproblem; låg soliditet, låg riskbenägenhet, svaga ekonomiska incitament,gjorde att vi hamnade i problem av ett heltannat slag . Syftetmed de ålgärder som staten då tvingades sätta in var att rädda de delar avkrishotade branscher och företag som bedömdes vara långsiktigtkonkurrenskraftiga, attunderlätta sådana omstruktureringar som kunde stärka konkurtens-kraften pålängre sikt, attse att omslmklureringen skedde i sådan takt atl den friställdaarbetskraften kunde nyttiggöras i andra verksamheter utan längre mellanliggandeperioder av arbetslöshet och utan alltför omfattande fiyltningar. Bådesamhällsekonomiska och sociala skål låg således bakom åtgärderna. Iseptember 1979 tillkallade dåvarande chefen för industridepartementet enutredning (, I 1979:17) med uppgift att analyseraeffekterna av industripohtiska stödverksamheter av icke-permanent karaktär.Utredningen överlämnade ett arbetsmaterial innehållande enredogörelse för några av 1970-talets icke-permanenia industristödsinsatsersamt prehminära överväganden kring dessa och deras effekter. Utredningensarbetsmaterial har varit föremål för diskussion vid en hearing som inom ramenför näringspohtiska rådets verksamhet anordnades med företrädare förnäringliv, banker, fackliga organisationer etc. Några konkreta förslag harindustristödsutredningen ännu inte redovisat. Utredningen kominer senare attöverlämna sina slutsatser och förslag. Då remissbehandling skett avser jag attåterkomma j frågan. Av utredningens presenterade material och dediskussioner som förts i anslutning till detta liksom av andra utredningarsresultat kan emellertid redan nu vissa slutsatser dras. Omställning av industrinkräver alltid ett betydande handlingsutrymme i form av tid och ekonomiskaresurser för att bli effektiv. Strukturomvandlingstakten inom svensk industrihar historiskt och vid en internationell jämförelse varit hög. Ett villkor föralt upprätthålla en hög stmklurom-vandlingstakt har dock varit en jämn tillväxti ekonomin. På denna punkt har fömtsättningarna för genomförande av önskvärdstmkturomvandling förändrats . EnUgl min meningkan inte utan allvarliga följder arbetsställen läggas ned i snabbare takt änvad som motsvarar tillväxten i kvarvarande och nya företag. Sker della kanarbetslösheten Öka snabbt och de negativa effekterna på produktion och bytesbalansbli stora. Om stimulans sätts in för att absorbera denna arbetskraft i andrasektorer, t. ex. den offentliga sektorn, kan det bli betydande problem alt iett senare skede återföra motsvarande arbetskraft till induslrin. Samtidigtmåste man undvika att krympningen av icke konkurrenskraftiga sektorer fördröjspå ett sätt som försvårar expansionen i tillväxtsektorer, t.ex. genom brist påyrkeskunnig arbetskraft. 1980/81:130 40 Överföringav arbetskraft från krympande till växande delar av industrin är förenad medbetydande tröghet. Den svenska industrin är geografiskt starkt spridd vilketförsvårar en omställning. Ett nytt drag i omstruktureringsproblematiken ärockså att de svaga delarna av industrin ofta har specialiserad arbetskraft medhögre löner än genomsnittet vilket försvårar arbetskraftens yrkesmässigaröriighet. Delvis kan detta vara etl resultat av att offentliga subventionerhar satts in. Vissayttre faktorer som t. ex. den dämpade utvecklingen i har vi småmöjligheter att påverka. När det gäller strukturproblem och systemproblem böråtgärder för att minska deras negativa inverkan inledas. Problem avdessa slag tar dock att åtgärda. Man kan därför inte utesluta atlSverige ånyo hamnar i en situation som till en del liknar den under våren1976-1978. Detla understryker det angelägna i att snabbt arbeta sig bort fråndenna risk. Gmndläggandeär att den allmänna ekonomiska politiken inriktas på ett sådanl sätt att denkostnadsproblematik som genererades 1975-1976 inte upprepas, attinflationstakten hålls nere och att tillväxten i ekonomin är hög. En sådanpolitik underlättar en ökad strukturell omvandling. Med en politik som förstärkerföretagens lönsamhet och soliditet skapas en bättre grund för företagen självaatl klara en omstrukturering. Detär från samhällets synpunkt önskvärt att företag som förändrar sinproduktionsinriktning med omfattande konsekvenser för sysselsättningslägetgenomför dessa förändringar i en takt som underlättar arbetskraftens övergångtill ny verksamhet. Motdenna bakgrund ämnar jag inhämta regeringens bemyndigande atttillkalla en kommitté med uppgift att förutsättningslöst utreda frågan omavsättning av medel till särskilda trygghetsfonder, som kan disponeras förförlängda uppsägningslider och avgångsvederlag för övertalig personal ellerför etablering av ny produktion och för investeringar i ny verksamhet. Somvillkor för avsättning av sådana medel bör i så fall gälla att samråd skett ochmedgivande inhämtats från representanter för de anställda. Chefenför kommer enligl vad jag har inhämtat inom kortbl.