prop · G403176 · 1980-12-31 00:00:00 — a. den som yrkesmässigtbedriver handel med film eller videogram åläggs härigenom etl visst undersökningsansvarför atl framställningen inle upptar otillåtna våldsinslag. En närmareundersökning kan underlåtas endasi då anledning saknas all anta förekomsten avsådana inslag. Vid ringa oaktsamhet är gärningen inle straffbar. Beträffande den personkrets som kan träffas avstraffbestämmelsen gäller sedvanliga straffrättsliga regler. Ansvaret somgärningsman drabbar i princip den som är ansvarig för verksamheten, exempelvisägaren av en rörelse eller ansvarig företrädare för juridisk person i vars namnrörelsen bedrivs. I allt fall i fråga om uppsåtliga handlingar kan straffansvarockså drabba andra som medverkat till brottet i egenskap av anstiftare ellermedhjälpare. Av allmänna principer följer emellertid alt den som har köpt etlvideogram eller en film av aktuellt slag inle kan drabbas av straffansvar förmedverkan. Straffskalan har i enlighel med vad som gäller för andraliknande brott bestämts till böter eller fängelse högst . I båda alternativen kompletteras straffbestämmelsen med enföreskrift om förverkande beträffande sådana filmer eller videogram som varitföremål för brott mot bestämmelsen. Möjlighel föreskrivs att underlåtaförverkande om det är uppenbart obilligt. Detta undantag - som torde följaredan av 36 kap. 11 § BrB - har i tydlighetens inlresse införts i lagen (jfr prop.1968:79 s. 77). Förverkandel kan ske hos bl. a. gärningsmannen och den i varsställe gärningsmannen var, men också, enligl vad som följer av 36 kap. 4 § BrB,hos den som hyrt eller köpt filmen eller videogrammet. Förverkande kan vid en straffbestämelse enligt 6.2 avseendast de exemplar av filmerna eller videogrammen som varil föremål förförsäljning 1980/81:176 49 eller uthyrning eller visning. Vid en straffbestämmelseenligt 6.3 kan förverkande också ske av inneliggande lager. I sakens natur ligger att förverkandet i förekommande fallkan avse den hyresrätt som kan vara upplåten till en film eller videogram somförverkas. Anledning har inte ansetts föreligga att belräffandeotillåten visning av film eller videogram också ge möjlighet lill förverkandeav annan ulrustning än filmen eller videogrammet (jfr 10 §biografförordningen). Sådanl förverkande blir inle heller möjligt med stöd av36 kap. 2 § BrB som endast avser hjälpmedel m. m. som använts vid brott enligtbrottsbalken. Egendom som kan bli förverkad enligt de nu angivnareglerna kan tas i beslag i enlighet med vad som föreskrivs i 27 kap.rättegångsbalken. 7.4 Kommentarer till alternativ enligt avsnitt 6.2 Straffbestämmelsen avser att i storl sell Iräffa sådanavåldsskildringar som normalt inte kan godkännas för visning för barn enligtbiografförordningen. Reglerna om barncensur tar som ovan nämnts sikte på attförhindra visning av filmer som kan vålla barnen psykisk skada. Härmed har ipraxis avselts bl. a. sådana inslag som kan orsaka barnen rädsla, ångest ochotrygghet eller påverka till negativa värderingar (se SOU 1979:49 s. 39). 1förevarande bestämmelse har emellertid inte gjorts någon anknytning tillförväntad skada. I stället har angetts atl det skall vara fråga omverklighetsnära skildringar av att någon utsätts för allvarligare våld. Iuttrycket verklighetsnära ligger atl skildringen både skall vara realistiskoch upplevas som sådan av åskådarna. Program med overkliga våldsinslag skall inleiräffas av förbudet, exempelvis flerlalel tecknade program. Förbudet torde i allmänhelinte heller drabba t. ex. sådana äveniyrsfilmer som f. n. godkänns avbiografbyrån för visning för barn. Som nämndes krävs det att våldet skall varaav allvarligare slag. Örfilar, knuffar och lindrigare slagsmål m.m. fallerutanför. Den straffbara gärningen har beskriviis så alt man inlefår "lämna ut" filmer eller videogram lill barn ellerspela upp filmerna eller videogrammen för dem vid en särskilt anordnad visning.Med att lämna ut åsyftas i första hand försäljning och uthyrning, men ävenannan form av distribution direkt till barn. Upprepade överträdelser kan bliatt bedöma som föriedande av ungdom enligt 16 kap. 12 § BrB. En straffbar visning kan föreligga om elt videogram elleren film spelas upp vid en biografföreställning eller ett liknande arrangemang.Också en visning t. ex. i en paus på ett diskotek eller någon annandansinrättning får anses falla inom bestämmelsens tillämpningsområde. Däremolär del normall inte någon särskilt anordnad visning, om barn under 15 årlikaväl som vuxna kan 4 1980/81. 1980/81:176 50 la del av innehållet i ett videogram eller en film somvisas vid "skyltning" eller liknande. Så t. ex. är sådana visningar inlestraffbara som ulgörs av ur filmer på biografer och somvisas utanför biograferna. Inte heller kan man tala om en särskilt anordnadvisning när del gäller sändning av TV-program från , från en sammanslutning inom försöksverksamheten med när-TVeller från någol utländskt TV-företag. Detsamma gäller vidaresändningar av TV-programöver centralan-tennanläggningar (jfr 5 § tredje stycket radiolagen. 1966:755).Visningar av videogram på biograflokaler eller andra liknande ställen faller däremolunder bestämmelsen, även om TV-ieknik används för visningen. Privala visningari enskilda hem faller utanför bestämmelsen, eftersom visningarna inle sker iyrkesmässig verksamhel. Lagrummet har inte försetts med något undantag för fall dåspridningen kan anses försvarlig. a. med hänsyn till att del alltid finnsmöjlighet för vuxna att förvärva eller ta del av videogrammen synes ell sådanlförbehåll inle behövas för att yttrandefriheten inte skall trädas för när. 7.5 Kommentarer till alternativ enligt avsnitt 6.3 Beträffande de våldsskildringar som avses medstraffbestämmelsen hänvisas till den allmänna motiveringen. Termen spridningges i bestämmelsen en innebörd som knyter an till den som gällde i den lidigarestraffbestämmelsen om ansvar för sårandet av lukt och-sedlighet och som gällerenligt straffbestämmelsen om förledande av ungdom och barnpornografibrott (selagrådet i prop. 1978/79:179 s. 59 ff). Spridning definieras här som"saluhållning eller annat tillhandahållande eller visning". Del behöversåledes inte bevisas alt försäljning har skett, ulan det räcker atl varan harbjudits ut eller finns i lager för försäljning eller uthyrning. Straffbestämmelsenlär i denna del i första hand träffa detaljister, men ett medverkansansvar förgrossister och andra leverantörer kan också komma i fråga. Alla former avvisning åsyftas; här gäller alltså inte den begränsning som uppställs i 1 §enligt alternativ 6.2. Spridningen kall ha sketl lill allmänheten för att varastraffbar. Skildringar på film eller videogram av våld som fallerinom den beskrivna kategorien kan som redan nämnts vara motiverade som led i t.ex. nyhetsförmedling eller opinionsbildning eller som etl inslag i undervisningeller vetenskapliga arbeten. De kan också låta sig försvaras av konstnärligahänsyn. För dessa situationer har straffbestämmelsen försetts med etl undantagför gärningar som med hänsyn till omständigheterna är försvarliga. Vid dennabedömning får hänsyn tas lill bl. a. framställningens syfte och sammanhang, menockså omständigheterna kring spridandet kan spela in. 1980/81:176 51 Från tillämpningsområdet för 1 § undantas i andra stycketvideogram och filmer som visas i TV-program som sänds av någol av programföretageninom koncern. Undantag har också gjorts för sändningar i när-TV.Det saknas tillräcklig anledning atl låta den provisoriska regleringen omfattanu nämnda sändningar. Från tillämpningsområdet för 1 § har också undantagits vidaresändningav TV-program över en centralantennanläggning. Del kan inte anses rimligt atlålägga en innehavare av en sådan anläggning straffansvar för de sändningar somanläggningen tar upp och vidarebefordrar till de mottagare som är anslutna tilldenna. Undanlaget avser dock endast sändningar som har tagits upp trådlöst. Det bör framhållas alt andra stycket bara är tillämpligtpå själva sändningen av TV-program. Sprids ett TV-program som har förekommit ien sändning som avses i andra stycket genom att videogram visas i annan ordningeller säljs, hyrs ut, etc. gäller inle något undantag från tillämpningsområdetför I §, utan slraffbarheten får bedömas på samma sätt som i fråga om andravideogram och filmer. Vi har i det föregående ställt oss avvisande till tanken atldel ökade utbudet av kvalificerat våld i videogram skall mötas rättsligt genomen utvidgning av området för förhandsgranskning (censur) av statensbiografbyrå. Däremol har vi ansett all det vore en framkomlig väg atl införabestämmelser om straff för dem som yrkesmässigt sprider vissa slagsvåldsframställningar i videogram (och film). Vi har presenterat tvåhuvudalternativ lill en sådan reglering. Enligl del ena gäller förbudei endastspridning lill barn , men lar sikte även på mindre kvalificeradeformer av våld. Enligl del andra straffbeläggs spridning även till vuxna, men igengäld träffas bara skildringar av det s. k. extremvåldet. Vi har anfört vissa skäl för och emot dessa två lösningar.Vi anser oss dock inte böra förorda något av alternativen framför del andra.Lämpligen bör förslagen - tillsammans med promemorian i övrigt - belysasnärmare vid en remissbehandling. Ett eventuellt regeringsförslag på grundval av promemorianoch remissbehandlingen skall enligt huvudregeln i 8 kap. 18 § RF granskas avlagrådet innan proposition i ämnet lämnas till riskdagen. Enligt 2 kap. 12 §tredje stycket RF skall ett lagförslag av nu aktuellt innehåll vila i riksdageni minsl från del alt del första utskollsyltrandel över förslagetanmäldes i kammare, såvida förslagel inte genast avslås. Ett sådantuppskov förutsätter dock alt det yrkas av minst tio riksdagsledamöter. Trolsalt ell sådant yrkande har framställts kan genast anta förslaget meden 1980/81:176 52 majoritet om minsl fem sjättedelar av de röstande. Om ellförslag inle på angivet sätt blir vilande i , bör det vara möjligt attfå till stånd lagstiftning om begränsning i rätten att sprida videogram medvåldsinslag i sådan lid atl den kan tråda i kraft . Delta kräveremellertid en relativt skyndsam behandling av lagstiftningsärendet i de olikaskedena av lagslifiningsproceduren. Prop.1980/81:176 53 Sammanställning av remissyttrandena överdepartementspromemorian (Ds Ju 1980:14) Våldet i videogram m. m. Förslagangående lagstiftningsåtgärder Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av justitiekanslern(), riksåklagaren, , hovrätten för , ,, , juridiska fakultelsnämnden vid Lunds universilel,samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden vid , statensbiografbyrå, , statens barnfilmnämnd, statensungdomsråd, videogramutredningen (U 1977:05), närradiokommiltén (U 1978:11),justitieombudsmannen (JO), , i (LO), (), Centralorganisationen /SR, Sverigesadvokatsamfund, , Föreningen kyrkans centralråd, frikyrkoråd. ,, , , , Radiobranschens samarbetsräd. Folkels husföreningarnas riksorganisation.Svenska filminstitutet, Filmcentrum, Föreningen ochSveriges biografägareförbund. Härutöver har skrivelser inkommit från bl. (), barnfilmrådel, film-ochvideoamatörer, barnmiljörådet, vapenfria arbetsgruppen, förebed-jare förSverige, demokratisk ungdom, filadelfiaförsamlingarna i ochEskilstuna, och Skola, . Konstnärliga och litterära yrkesutövares samarbelsnämnd (KLYS),förenade filmstudios, sociala centralnämnden i , Hagforskommun, , och . Riksåklagaren har överlämnat yttranden från överåklagarnai Slockholms, och åklagardistrikt. CentralorganisationenSACO/SR har bifogat etl yttrande från . centralråd har bifogat yttranden från domprosten i ochchefspsykologen vid vid . Till frikyrkoråds yllrande ansluter sig även Defria kristna samfundens råd. Till yttrandet av anslutersig Föreningen . 1980/81:176 54 Remissinstanserna lar genomgående avstånd från deskildringar av grovt våld i underhållningssyfte som harframställts i videogram. (majoriteten) anför. Med tillkomsten av video har den grova våldsfilmen trängtinnanför hemmets dörrar, och även långfilmer som förbjudits för biografvisningkan uppspelade på video ses av barn och ungdom. Forskningen ger en ganskagod bild av hur barn och vuxna påverkas av sådan våldsfilm. Reaktionernavarierar och innefattar rädsla (främst hos barn), ångest och hos en delindivider ökad aggression och benägenhet atl själva tillgripa våld. Särskiltallvarligt är alt tillvänjningen leder till all vi lättare tolererar våld somett medel att lösa konflikter - en kunskap som för övrigl utnyttjas avmilitären, när man i krigstid visar rekryter realistiska krigsscener för atlvänja dem vid våldet. Hittillsvarande erfarenheler talar dessutom för atl filmvåldeli viss mån är mönsterbildande - åtminstone för gatuvåldets karaktär. Ungdomarsom famlar efler en egen identitet tycks vara särskilt lättpåverkade av delsuggestiva film- och videovåldet. Om videovåldel tillsammans med andra faklorer leder till atlmänniskor blir mera benägna att tillgripa våld, kan detta på sikl fålångtgående konsekvenser för vårt samhällsliv. Vi vet från andra länder hur enavtrubbad allmänhet ger upp inför såväl det privala våldet som införorganiserad brottslighet, terrorism och polisvåld. I sådana samhällen leder myndighelernasförsök att begränsa våldet ofta till inskränkningar i rätten all t. ex. hållamöten och genomföra demonstrationer. Genomgående betonas också den vikt som måste läggas vid atlvärna om yttrandefriheten. Vår civilisation vilar till stor del på all man kan göraskillnad mellan atl ogilla en sak och förbjuda den. Denna enkla distinktion ären av huvudprinciperna i ett demokratiskt samhälle. Det finns massor av skräpoch otäckheter i t. ex. tidningar och böcker. Men vi förbjuder det inle;tvärtom har vi infört en grundlag (tryckfrihetsförordningen) för alt se till atlman inte kan stoppa del med enkel lagsliflning. Ändå har vi många inskränkningar i friheten, också itryckfrihetsförordningen. De är i regel mycket preciserade, väl utredda, harutomordentligt klara motiv, och har granskats av experter innan de blivilbeslutade. Det mesta vi ogillar i skilda medier förbjuder vi emellertid inte,därför all vi vet att vi då suddar ut en gränslinje som måste upprätthållas. har i två briljant skrivnasidor (ss 19-21) i sitt betänkande (SOU 1979:49) sammanfattaten sådan syn. "Del som kräver motiveringar blir inte yttrandefriheten utaningrepp i den." ---- "Del är en stående frestelse atl söka förbjudauppfattningar man starkt ogillar, i stället för alt möta dem med den egnaövertygelsen. Men man riskerar då just det man vill försvara. Yttrandefrihetenär allas eller ingens." Många remissinstanser framhåller att den rättsligaregleringen för visning och annan spridning av film och videogram måstesamordnas så långt möjligt. Remissinstanserna godtar dock allmänt att en sådansamordning inte kan genomföras innan yttrandefrihets- och videogramulredningarnahar behand- Prop.1980/81:176 55 lat hithörande frågor. I denna sammanställning redovisasremissinstansernas synpunkter i frågan, om en provisorisk lagstiftning börtillgripas och hur denna i så fall bör utformas. Flertalet remissinstanser anser alt någon form av provisorisklag-si i f t n i n g nu behövs. Till de instanser som har denna uppfattning hörJK, hovrätten för , , juridiska fakultetsnämndenvid , slalens biografbyrå, slalens filmgranskningsråd, slalensbarnfilmnämnd, JO, Svenska kommunförbundets styrelse (majordeten), LO, TCO,/SR, . , , , Radiobranschens samarbetsräd. Hem och Skola och . Svenska kommunförbundels styrelse (majoriteten) framhålleratt den rörliga bildens belydelse kommer alt öka - genom TV-satelliler,filmer, videokassetter och bildskivor. Människor kommer all ha möjlighel atl sefler program med - om utvecklingen fortsätter som - alltmerkvalificerade våldsinslag; framför allt kommer barnen atl drabbas. Enligtstyrelsens mening finns del alltså all anledning att uppmärksamma densuccessiva spridningen och upplrappningen av våld i alla massmedier. konstaterar att videogrammarknadenf. n. befinner sig i stark tillväxt. Denna utveckling har följts med stigandeoro av bland andra , som noterar att av promemorianframgår att mer än hälften av det f. n. existerande utbudet utgörs aväventyrsfilmer med våldsinslag och att av det lotala utbudet är programmed grova sadistiska våldsinslag. Hur rått detta våld är, kan man enligtläkaresällskapet inte bilda sig en uppfattning om utan all åtminstone ha sett delarav sådana program. Den stora genomslagskraflen hos Studio S-programmet idecember förklaras enligl läkaresällskapet delvis av all många då plötsligtförstod vilka möjligheter till sadistiska våldsskildringar som videomediel ger- och all dessa möjligheter verkligen utnyttjas. Några remissinstanser avstyrker att lagstiftning sker nu.Riksåklagaren, , , överåklagarna i ochMalmö åklagardistrikt, videogramutredningen (majoriteten), två ledamöler istatens kulturråds styrelse, fyra ledamöler i , . FöreningenSveriges polischefer, en ledamot i utbildningsradio ,, KLYS och förenade filmstudios ansersålunda alt en provisorisk lagstiftning inte bör tillgripas ulan altyttrandefrihets- och videogramutredningarnas arbete bör avvaktas. Liknandesynpunkter anförs av styrelse (majoriteten). Flera inslanseri denna grupp pekar också på den självsanering som har påbörjats inom videobranschen. Vilken av de i promemorian framlagda lagtekniskalösningarna som än väljs är det, framhåller riksåklagaren, i sak fråga om enreglering av 1980/81:176 56 Det lorde stå ulom tvivel att frågan omyttrandefrihetens gränser rymmer ytterst svåra och centrala problem. En lösningav dessa - dvs. den avvägning mellan motstående inlressen och skilda värderingarsom måsle göras - bör inle komma till stånd ulan djupgående allmänna,principiella överväganden och innan lagstiftaren fått underlag för enhelhetssyn på problematiken. Delta lalar enligt riksåklagarens mening medstyrka för atl man inle under pågående utredningsarbete bryter ut särskildaområden som innefattar begränsningar av yttrandefriheten. Riksåklagaren är inleövertygad om atl förhållandena är sådana att man inte utan men skulle kunnaavvakta pågående utredningar, varigenom de särskilda problem som är förknippademed våldet i videogram skulle kunna fogas in i ell större ytlrandefrihetsrätlsligtsammanhang. Enligt riksåklagarens mening bör man i princip inte använda sig avprovisoriska inskränkningar av yttrandefriheten. I allt fall ter sig inte denaktuella situationen så extrem att en så drastisk åtgärd nu behöver tillgripas. (majoriteten) erinrar om all den f. n.överväger frågor som rör behovet av lagstiftning och frivilliga etiska reglerpå videogramområdel och om att ytlrandefrihetsutredningen behandlar frågor somrör filmcensuren. Båda utredningarna kommer enligt videogramutredningen altavsluta sitt arbete delta år. Av rättschefernas promemoria framgår att denfråga om behandlas däri är utomordentligt komplicerad ur både principiell ochpraktisk synpunkl. betonar att den finner del vara ytterstangelägel att ålgärder vidtas för att hindra spridning, i första hand lillbarn, av filmer och videogram som innehåller verklighetsnära skildringar avallvarligare våld. Med hänsyn till det pågående utredningsarbetet och tillfrågans komplicerade natur anser ulredningen del dock vara tveksamt om det nufinns anledning att införa en provisorisk lag enligt något av de alternativ somnu redovisas. Den korta tid en sådan provisorisk lag sannolikt skulle komma attgälla liksom utredningens intresse av en lösning som så långt möjligt bringarlagstiftningen avseende film och videogram i överensslämmelse med varandra sägsunderslryka delta ställningslagande. vid , statensbarnfilmnämnd, barnmiljörådet, LO, , fdm-och videoamatörer, vapenfria arbetsgruppen, demokratisk ungdom, filadelfiaförsamlingarnai Slockholm och , förebedjare för , kommun, Knisslingemissionsförsamling och anser att obligatoriskförhandsgranskning av videogram bör anordnas redan i den provisoriskalagstiftningen. vid erinrarom atl utredningsmännen avvisar tanken på förhandsgranskning av videogram delsav principiella skäl, dels därför att en sådan granskning skulle kräva enmycket omfattande kontrollapparat. Vad beträffar sistnämnda argument pekarfakultetsnämnden på att kontrollen kan göras självfinansierande genomgranskningsavgifter av lämplig storlek. Ur videobranschens synpunkt skulle 1980/81:176 57 en förhandsgranskning skapa större trygghet än etl systemmed domstolsprövning i efterhand. Även om den svårförutsebarhet som följer meden domstolsprövning i efterhand (särskilt om jury medverkar) har accepteratsnär det gäller tryckta skrifter samt radio- och TV-program, bör enligtfakultetsnämndens mening tanken på förhandsgranskning av videogram inleförkastas utan mera ingående överväganden. Den hittillsvarande granskningen hos statens biografbyråhar enligt film- och videoamalörer utförts med såväl kompetens somvarsam hand och infe på något avgörande sätt inneburit en inskränkning av mötes-elleryttrandefriheten. Snarare kan granskningen betraktas som ett med hänsyn tillframför allt barns och ungdomars fostran fullt berättigat för att inte säganödvändigt agerande. Att med hänvisning till pågående utredningsarbetebeträffande censurens evenluella upphörande ej anse censur även av videogramsom ell realistiskt alternativ, innebär enligt film- och videoamatöreratt otillbörligen föregripa ulredningens arbete. Vidare framhålls att dennuvarande granskningens form också på ett väl avvägt sätf tar hänsyn till detindividuella behovel av censur för olika åldersgrupper, vilkel knappast lordevara fallet med de i promemorian givna lagtextutkasten. Till del i departementspromemorian presenterade alternativsom innebär förbud mot spridning av våldsskildringar i film och videogram tillbarn ansluter sig Folkets husföreningarnas riksorganisation, enledamot i utbildningsradio , (minoriteten), och Föreningen av de remissinstanser, som i första hand anser att provisorisklagstiftning kan undvaras, uttalar sig i andra hand för del alternativ sominnebär förbud att sprida våldsskildringar lill barn . Till dennagrupp hör , överåklagaren i åklagardistrikt, videogramutredningen(majoriteten), två ledamöter i slalens kulturråds styrelse, fyra ledamöler iSvenska kommunförbundets styrelse, , KLYS ochSveriges förenade filmstudios. Svenska filminstilulet uppehåller sig främst vidnackdelarna med atl förbjuda våldsskildringar för vuxna och avråder med skärpafrån en sådan lagstiftning. varnar för risken att visning avmånga videogram lill innehållet liknande filmer som har godkänts avbiografbyrån inle skulle tillåtas. Vidare finns enligl filminstitutet denrisken att biografbyråns praxis beträffande våldsfilmer blir mera restriktiv.Det är enligt filminstitutet lätt att tänka sig atl hela genrer av filmer,eller ell stort anlal filmer inom en genre, kommer att mönstras ul med den härparagrafen, tolkad bokstavligt av våra domstolar. Många västernfilmer kan kommaall förbjudas. Massor av filmer med social-realistiskt innehåll, kanske deflesta krigsfilmer som inte är mer eller mindre dokumentära, en del rymdfilmer,etc. - nog kan de enligt filminstitutet fällas av en våldsparagraf så allmäntutformad som den föreslagna. Promemorian säger visserligen, fortsätterfilminstitutet, alt 5 1980/81. 1980/81:176 58 förbuden mot dessa typer av film "måste lämna ett utrvmmc"för våldsamma bildsekvenser som är "konstnärligt syftande". Efterdetta medgivande av att konsten skall få sin möjlighet också slårman fast: "Det går dock inte att dra någon klar och säker gräns kringdessa undanlagssilualioner. Detta är den främsta angreppspunkten i den nuföreslagna lösningen." Detta är enligt filminstitutet sant och avgörande.Filminstitutet anser atl delta bör fälla förslagel om att införa förbud attsprida våldsskildringar i vidcogram till vuxna. Med hänsyn till atl fråga är om en provisorisklagstiftningsåtgärd som innebär inskränkning av yttrandefriheten och då åigärdenmotiveras av en önskan alt främst skydda barn och ungdom från alt utsättas förvissa våldsinslag i videogram anser att det minst ingripande av detvå förslagen bör i första hand väljas.