prop · G40357 · 1980-12-31 00:00:00 — För att hälso- och sjukvården skall kunna fungeratillfredsställande i en kris-eller krigssituation är det enligt utredningennödvändigt att ansvarsprincipen tillämpas på länsplanet. Landstingskommunen böri sådana lägen falla -förutom löpande beslut om drift eller förvaltning - ävenbeslut om förflyttning av sjukvårdens personal, omfördelning av utrustning ochförnödenheter, hemskrivning eller förflyttning av sjuka och skadade inom länetsamt i övrigt avgöra frågor om ändringar i principerna för resursernasanvändande. Utredningen föreslår därför att länsstyrelsernas särskilda ansvarför ledningen av den civila hälso- och sjukvården i krig (enligt 4 §krigsinstruktionen för länsstyrelserna) förs över till landstingskommunerna. Landstingskommunerna bör enligt utredningen också i krigsvara för sjukvårdsverksamheten på grundval av fastlagda sjukvårdspolitiska måloch inom ramen för tillgängliga resurser. Härvid planlägger, beslutar och genomförlandstingskommunerna de ändringar av verksamhetens omfattning, inriktning etc,som kan föranledas av de övergripande anvisningar och föreskrifter somlänsstyrelsen, civilbefälhavaren eller meddelar. 1landstingskommunen blir sjukvårdsstyrelsen-eller förvaltningsulskot- 1980/81:57 14 let om detla utgör sjukvårdsstyrelse - det centralaledningsorganet även i krig. Av väsentlig betydelse i sammanhanget är enligt ulredningenatt landstingskommunerna genom krigsplacering kan disponera tillräckligl antalförtroendevalda och tjänstemän för sjukvårdens ledning och förvaltning i krig. Förutom att leda den allmänt civila hälso- och sjukvårdenankommer det på såsom högsta civila lotalförsvarsmyndighet inomlänet i krig alt fatta övergripande beslut om inriktning och samordning av decivila försvarsåtgärderna, till vilka den landstingskommunala hälso- ochsjukvården-liksom all annan verksamhet-hör. uppgiftersåsom de regleras i krigsinslruktionen för länsstyrelserna är i denna del avövergripande karaktär och avser inle detaljreglering eller verkställighet.Dessa uppgifler i dess egenskap av högsta civila samordnande lotalförsvarsmyndighetberörs inte av utredningens förslag. Förslaget att landstingskommunerna tar överledningsansvaret på länsnivå för den civila hälso- och sjukvården i krigtillstyrks eller lämnas ulan erinran av flertalet remissinslanser, däriblandÖB, försvarets sjukvårdsstyrelse, , , lanlbruksstyrelsen,ÖEF, . anser att genomfördahuvudmannaskapsreformer och hälso- och sjukvårdens uppbyggnad samt en härtillavpassad, väl utvecklad landstingskommunal lednings- ochförvaltningsorganisation medför alt förutsättningar nu föreligger för ettändrat ansvarsförhållande. Avstyrker eller ställer sig tveksamma till ett ändrat ledningsansvarpå länsnivå gör bl. a. AMS, flertalet länsstyrelser och samtliga civilbefälhavare. AMS framhåller att principen att ansvar i fred för vissverksamhet följs av ansvar att förbereda, genomföra och leda samma verksamhet ikrig enligt styrelsens uppfattning inte nödvändigtvis behöver tolkas så att denansvariga myndigheten bryts ut ur det för den regionala civila lolalförsvarsplaneringengällande syslemet, där i fred samordnar och leder den civilaförsvarsverksamheten. Genom förbättrad landstingsrepresentation i krigslänsstyrelsenssjukvårdsseklion och genom att landstingskommunernas sjukvårdsledning, på sättsom utredningen föreslår, grupperas i A 2-del bör i slällel denönskade samordningen och ledningen kunna säkerställas. Civilbefälhavaren i framhåller att del är ensjälvklarhet alt landstingskommunen skall svara för sjukvårdsverksamheten ikrig på grundval av fastlagda sjukvårdspolitiska mål och inom ramen förtillgängliga resurser. Men denna komplicerade verksamhet måste kontinuerligtledas av den som har bästa överblicken över tolalförsvarskomplexet och delta lordeknappast vara eller bli landstingskommunerna. Liksom utredningen konstaterar jag attlandstingskommunerna ansvarar 1980/81:57 15 för den helt dominerande delen av hälso- och sjukvården ifred, Landstings-kommuriernas medverkan i sjukvårdsberedskapen för krig kandäremot alltjämt beskrivas som relativt passiv som en följd av gällandeansvarsbestämmelser. Beredskapsfrågorna ingår inte som en naturlig del i den fredstidasjukvårdsplaneringen. Den planlagda vårdorganisationen för krig har delvis tillföljd härav i väsentliga hänseenden kommit att alltför mycket avvika från denfredslida för att sjukvården skall fungera väl under krigsförhållanden. Under 1970-lalethar såsom jag tidigare nämnt genom anvisningar och på andrasätt sökt nå en bättre överensstämmelse mellan freds- och krigssjukvårdensorganisation. Som ett led i detla har personer med ingående kunskaper om ocherfarenhet av landstingskommunal sjukvårdsverksamhet krigsplacerats ilänsstyrelsernas enheter för sjukvårdsfrågor saml i motsvarande enheter hoscivilbefälhavarna. Enligl min mening är dessa åtgärder dock inle tillräckligaför alt nå överensstämmelse med principen om alt ansvaret i fred skall följasav likartat ansvar i krig. En av svagheterna i den för krigsförhållandenplanlagda sjukvårdsorganisationen är vidare dess ensidiga inriktning på debehov av sluten akutsjukvård som krigshandlingar förorsakar samt avsaknaden aven helhetssyn på sjukvården i krig-Planläggningen har främst inriktats på attsäkerställa lämpliga lokaler samt vissa maleriella resurser för beredskapssjukhusorganisalionen.Frågor om verksamhetens innehåll och metoder är däremot otillräckligt belysta.Med hänsyn till den utveckling som skett i fråga om ansvaret för sjukvården ifred bör ledningsansvaret även i krig föras över från länsstyrelserna lilllandstingskommunerna och de kommuner som inte tillhör någon landstingskommun. Genom enöverföring av ledningsansvaret kommer planläggningen för sjukvården i krig attintegreras i landstingskommunernas övriga verksamhet på ett naturligt sätt.Härigenom skapas även möjligheter till en helhetssyn på sjukvården i krig. Ettytterligare skäl för alt överföra ledningsansvaret är det förhållandet att hälso-och sjukvärden numera bygger på ett väl utvecklat samarbete mellanlandstingskommuner och kommuner. De ökade krav som finns på sådan samverkan ikrig kommer därigenom att kunna tillgodoses på dl tillfredsställande sätt. Jagföreslär sålunda att ansvar för ledning av den allmänt civila hälso-och sjukvården i krig förs över lill landstingskommunerna och de kommuner som inleingär i någon landstingskommun. Förslaget i denna del innebär attlänsstyrelsernas ansvar enligl 4 § krigsinstruktionen för länsstyrelserna Och5 § krigssjukvårdskungörelsen upphör att gälla. I lagen (1964:63) om kommunalberedskap regleras bl. a. landstingskommunala uppgifter under beredskapstillständ.Bestämmelserna i denna lag gäller i fråga om hälso- och sjukvård dock endast iden mån de inle strider mol krigssjukvårdslagen. Mot bakgrund av att jag bl. a.föreslår att ledningsansvaret övergår till landstingskommunerna saknas skälatt bibehålla krigssjuk- 1980/81:57 16 Jag föreslår därför alt denna lag upphävs.Några nya bestämmelser erfordras dock inte med hänsyn till att lagen omkommunal beredskap reglerar samtliga landstingskommunala uppgifter. Jag vill liksom ulredningen underslryka att den nuföreslagna ändringen inte rubbar ansvar och befogenheter somlänets högsta civila samordnande lotalförsvarsmyndighet. skall ikrig verka för att största möjliga förvarseffekt uppnås inom länet.Länsstyrelsen har enligt nu gällande bestämmelser att fatta övergripande beslulom inriktning och samordning av de civila försvarsåtgärderna. Enligt lagen omkommunal beredskap äger dessutom rätt att - om det ansesoundgängligt för samordning av försvarsansträngningarna - meddela kommunernaoch landstingskommunerna föreskrifler om verksamhetens bedrivande och inriktning.Denna direklivrätt medför som framhållits i prop. 1976/77:74självfallet inte befogenhet alt bestämma över kommunernas ochlandstingskommunernas interna ledning av verksamheten, utan är endasl avseddatt säkerställa att verksamheten under beredskap och krig anpassas till deövergripande beslut som har alt fatta i egenskap av högsta civilatotalförsvarsmyndighet inom länet. uppgifter är således avövergripande karaktär och avser inle detaljreglering eller verkställighet. Den civila hälso- och sjukvården måste, liksom all annansamhällelig verksamhei, i krig avvägas med hänsyn till inriktningen av desamlade försvarsansträngningarna. Hälso- och sjukvården utgör en vital lolalför-svarskomponenl,för vilken ansvaret i krig är delat mellan flera myndigheter. Utredningen hardärför skisserat ett förslag om hur en effektiv samverkan skall ske mellanlandstingskommunens lednings- och förvaltningsorganisation å ena sidan ochkrigslänsstyrelsen å den andra. Ett allmänt löpande samarbete mellan de tvålänsmyndigheterna länsstyrelse och landstingskommun bör enligt utredningen iviktiga principfrågor främst bedrivas av landshövdingen ochförvaltningsutskottets ordförande samt inrymma erforderlig samverkan medförsvarsområdesbefälhavaren. Beslut om en gemensam inriktning och ett samordnatutnyttjande av de totala hälso- och sjukvårdsresurserna måste kunna fattas vidbehov. Detta skall enligt utredningen kunna ske i anknytning till formaliseradeöverläggningar mellan företrädare för landstingskommuner, länsstyrelse och försvarsområdesbefälhavare.Utredningen föreslår därför alt en representant för varje myndighet bildar ettsamverkansorgan: länssjukvårdsberedningen. Denna skall dock inte vara någotledningsorgan och inte överta det ansvar som åvilar resp. myndighet. Beslutskall enligl utredningen inle fattas av länssjukvårdsberedningen som sådan utanav resp. myndighet genom sin befullmäktigade representant. 1 ett särskill yttrande i ulredningens betänkande framförexperten bl. a. följande. Enligl bestämmelserna i krigssjukvårdskungörelsen(1955:442) skall det på central och högre regional nivå finnas särskildasamarbetsorgan för beredning av ärenden angående hälso- och sjukvården nämligenden centrala sjukvårdsledningen och en regional sjukvårdsledning. 1980/81:57 17 Efter det att dessa bestämmelser infördes har samverkanmellan de olika totalförsvarsmyndigheterna fördjupats och förstärkts både påcentral och regional nivå. Den planerade och övade samgrupperingen avsamordnade organ inom de mililära och civila totalförsvarsmyndighetema harmedverkat till alt det undan för undan har växt fram vad man skulle kunna kallaintegrerade totalförsvarsstaber. Om ett ärende inte kan handläggas i ordinariesamarbetsformer bildas i dessa organ arbetsgrupper med företrädare för dem sominom och utom den ansvariga myndigheten berörs av ärendel. Så snart enarbetsgrupp löst den uppgift som föranlett dess tillkomst upplöses gruppen. Det är enligt Orrös mening svårt alt finna fog för attjust sjukvården skulle ha en sådan särställning inom totalförsvaret att den harbehov av permanenta formaliserade samverkansorgan. Erfarenheter från olikaövningar och spel har tvärtom visat att de föreskrivna samverkansorganen påsjukvårdsområdet, nämligen de centrala och regionala sjukvårdsberedningarnainte lämnal det slöd som avsetts. Tveksamhet har i slällel uppstått omrollfördelning och ansvarsförhållanden. Det föreligger enligt Orrö en uppenbar risk att underkris- och krigsförhållanden de redan föreskrivna och föreslagnaberedningsorganen medför oklara ansvarslinjer. De skulle också bindapersonella resurser inom de integrerade totalförsvarsstaberna som eljest skullekunna utnyttjas mera flexibelt. Dessa antaganden verifieras frän olika tolalförsvarsövningaroch spel. Orrö föreslår mot bakgrund av det anförda, att beslämmelsernaom de särskilda samarbetsorganen för beredning av ärenden angående hälso- och sjukvårdenskall upphöra att gälla samt alt en ny samverkansinstans, länssjukvärdsberedning,inte skall inrättas. För samverkan på central nivå bör ävenunder beredskapstillstånd och krig utnyttja det till styrelsen knutnaberedskapsrådet. Utredningens förslag att ett samverkansorgan bildas pålokal nivå stöds eller lämnas utan erinran av bl. a. ÖB och . ÖB understryker vikten av att samverkan kan skekontinuerligt och omfatta även lägesuppföljning, prognosverksamhet och rapportering.Lokala förhållanden bör därför vara styrande. Någon detaljstyrning bör inteförekomma. Inrättande av en länssjukvårdsberedning avstyrks ellerifrågasätts av flertalet av de remissinslanser som yttrat sig i denna del,däribland , civilbefälhavarna i Västra ochÖstra civilområdena och . Dessa remissinstanser hänvisar iallmänhet till experten särskilda yttrande i betänkandet. Jag ansluter mig i likhet med flertalet remissinstanser fillde synpunkter som framförts i det särskilda yttrandet. Med hänsyn lill bl. a.de i landet varierande organisatoriska och tekniska fämlsältningarna bör enligtmin mening samverkan mellan landstingskommunens lednings- och förvallnings- 2 1980/81. 1980/81:57 18 organisation och utformas på lokal nivå ochbetingas av de uppgifter som skall lösas. Genom alt ansvarel föreslås överförtfrån lill landstingskommunerna kommer kraven på samverkan attöka. Myndigheterna är dock skyldiga att redan i fred utarbeta riktlinjer förhur samverkan skall utövas i krig. Jag finner det därför inte erforderligt att formaliseradenna samverkan i en länssjukvårdsberedning. 2.3.2 Högre regional nivå På högre regional nivå (civilområde) är i krigcivilbefälhavaren högsta civila lotalförsvarsmyndighet. Civilbefälhavaren skallenligt instruktionen (1970:363) för civilbefälhavare på hälso- och sjukvårdensområde liksom beträffande veterinärväsendet ägna särskild uppmärksamhet åtfördelning av personal-, vård- och laboratorietillgångar och medicinskaförnödenheter, skydd mot biologiska stridsmedel samt bekämpning av smittosammasjukdomar hos människor och husdjur. Civilbefälhavaren fär enligt sininstruktion även meddela länsstyrelserna inom civilområdel föreskrifler förverksamheten. äger rätt alt dels besluta om bistånd mellanolika kommuner och landstingskommuner samt emellan dessa kommuntyper, delsmeddela föreskrifter. Dessa befogenheter bör enligt utredningen vara oförändrade, Utredningen föreslår alt civilbefälhavaren jämsides medlänsstyrelsen får meddela kommuner och landstingskommuner föreskrifter i avseendepå verksamhetens bedrivande och inriktning samt besluta om bistånd bl. a.såvitt avser tillhandahållande av personal och utrustning i samband medinkvartering av befolkning från utrymningsområden. Förslaget lämnas ulan erinran av det slora flertaletremissinstanser. Endasl ell fätal yttrar sig dock i frågan. Av dessa avstyrkerde flesta förslagel. i framhåller att denföreslagna ordningen beträffande civilbefälhavarens uppgifter innebär en ledningsprincip, nämligen att en myndighet på en nivå direkt leder enfunktion på en annan nivå utan att ha gjort klart för sig läget ochsamordningsbehovet på denna nivå. Den föreslagna ordningen är enligtlänsstyrelsen oacceptabel, eftersom den innebär ett dubbelkommando som leder lillnegativa konsekvenser. i framför liknandesynpunkter. Även civilbefälhavaren i Södra civilområdel anser det olämpligtatt införa en orderlinje från civilbefälhavaren till kommunerna ochlandstingskommunerna. För egen del vill jag anföra följande. Civilbefälhavarenhar ansvarel för att verksamheten inom civilområdet bedrivs på ett med hänsyn fillden operativa inriktningen lämpligt sätt och i enlighel med hälso- ochsjukvårdens allmänna resursläge. Uppgifterna för civilbefälhavaren är såledesav övergripande karaktär och avser inte detaljreglering eller verkslällighet. Prop.1980/81:57 19 Ulredningensförslag innebär såsom vissa remissinstanser påpekat att en helt nyledningsprincip införs. Civilbefälhavarens arbetsuppgifter bereds f. n. inomregeringskansliet efter en särskild utredning. Innan beredningen avslutats bör enliglmin mening civilbefälhavarens arbetsuppgifter inte utvidgas. Civilbefälhavarenfår enligt krig.ssjukvårdskungörelsen även besluta om förflyttning av medicinalpersonalinom civilområdet och omfördelning av läkemedel eller andra förnödenheter för hälso-och sjukvården. Någon ändring härav föreslås inte. Församverkan i krig mellan civilbefälhavaren och militärbefälhavaren i sjukvårdsfrågorfinns som redan nämnts i varje civilområde ett särskilt samarbetsorgan, denregionala sjukvärdsledningen. Ulredningenhar funnit det angelägel att förslärka landstingskommunernas inflytande överde beslut som på denna nivä fattas om den civila hälso-och sjukvården. Ansvarelför den operativa ledningen av den civila hälso-och sjukvården inomcivilområdet bör oförändrat åvila civilbefälhavaren. En utveckling ochbreddning av det fredsfida regionsjukvårdssamarbetd kan dock, enligtutredningen, ge anledning till att i ett längre tidsperspektiv på nytt prövadenna fråga. Civilbefälhavarensarbetsuppgifter bereds såsom jag tidigare nämnt f. n. inom regeringskanslietefter en särskild utredning. Frågan om ansvaret för den operativa ledningen avden civila hälso- och sjukvården inom civilområdet bör enligt min mening intetas upp f. n. utan ansvaret bör ligga kvar på civilbefälhavaren. Ulredningenföreslår vidare att chefen för civilbefälhavarens sjukvårdssektion och chefenför militärbefälhavarens sjukvårdsavdelning skall konsfi-tuera ettsamverkansorgan, den regionala sjukvårdsberedningen, som skall ersätla dennuvarande regionala sjukvårdsledningen. I anslutning till gemensamma överläggningari denna beredning skall vid behov beslut kunna fattas för civilbefälhavarenresp. mililärbefälhavaren enligt bemyndigande. Förslagelom en regional sjukvårdsberedning tillstyrks av bl. a. ÖB och ÖEF. Deremissinstanser som avstyrker inrättandet av en länssjukvårdsberedningavstyrker med samma skäl också inrättandet av en regional sådan. Jagföreslär på samma skäl som jag anfört mot inrättandet av länssjukvårdsberedningaratt de regionala sjukvärdsledningarna avskaffas utan att ersättas av nägon formaliseradsjukvårdsberedning på denna nivå. Centraltleds den civila hälso- och sjukvården i krig under regeringen avsocialstyrelsen. Styrelsen får bl. a. besluta om förflyttning av medicinalpersonaloch omflyttning av läkemedel eller andra förnödenheter för hälso- och sjukvården. Prop.1980/81:57 20 Utredningen har funnit att det centrala operativaledningsansvaret för den civila hälso- och sjukvården i krig även i fortsättningenbör vara en statlig angelägenhet och åvila . Socialstyrelsenföreslås i krig, utöver då kvarstående fredsuppgifter, ha rätt all besluta omförflyttning av personal, patienter och förnödenheter saml i övrigt bestämma omde civila hälso- och sjukvårdsresursernas utnyttjande. Det innebär en vissutvidgning i förhållande till nu gällande krigssjukvårdskungörelse därsocialstyrelsens dispositionsrätt i krig till de landstingskommunalasjukvårdsresurserna är begränsad fill medicinalpersonal, förnödenheter ochvårdplatser. Den nödvändiga anknytningen av verksamhet i krig lillden landstingskommunala sjukvårdsorganisationen bör ske genom all personer somi fred är verksamma inom det landstingskommunala området i erforderlig ulslräckningkrigsplaceras inom slyrelsen. Samtliga remissinstanser delar eller lämnar ulan erinranutredningens uppfattning att det centrala ledningsansvaret är en slalligangelägenhet samt förslaget om utvidgade uppgifler. Jag delar i likhet med remissinstanserna utredningensuppfattning i denna dd. För samverkan inom totalförsvaret på central nivå finnsett särskill samarbetsorgan i krig, den centrala sjukvårdsledningen. I dennaingår representanter för överbefälhavaren, ,, lantbruksstyrelsen, slatens livsmedelsverk ochApoteksbolaget . Enligt utredningen måste dt samordnat utnyttjande avsjukvårdsresurserna pä central nivä komma till stånd genom ett samarbetemellan olika myndigheter i former som planlagts och övats i fred. Beslut påcentral nivå i ärenden som rör mer än en gren av totalförsvarets hälso- ochsjukvård bör därför enligt ulredningen kunna fattas för resp. myndighet avbemyndigade representanter i anknytning till formaliserade överläggningar inomen central sjukvårdsberedning. Denna skall ersätla den nuvarande centralasjukvårdsledningen. Utredningens förslag avstyrks av de remissinstanser som ärnegativa lill alt inrätta läns- och regionalsjukvårdsberedningar. a. anserstatens bakteriologiska laboratorium och statens jordbruksnämnd att del tillsocialstyrelsen knutna beredskapsrådet även bör kunna användas för samverkan ikrig. Jag föreslår på de skäl jag redovisat vid prövning avbehovet av samverkansorgan på läns- och regionnivä alt den centralasjukvårdsledningen upphör utan att ersättas av någon formaliseradsjukvårdsberedning. Del åligger de berörda myndigheterna att samverka utan altnågot formellt organ inrättas. , som jag förutsätter attsocialstyrelsen kommer alt inrätta, bör enligt min mening kunna fungera även ikrig. Det får ankomma på att efter samråd med berördamyndigheter bedöma behovet av resurser härför samt val av grupperingsplats förrådet. 1980/81:57 21 Ulredningen har föreslagit att anvisningar om samarbeterörande totalförsvarets hälso- och sjukvård inte längre skall utfärdas av ÖButan av i samråd med ÖB, , överstyrelsenför ekonomiskt försvar, och . Jag biträder delta förslag som inte föranlett någonerinran under remissbehandlingen, dock med den preciseringen attsocialstyrelsen självständigt skall ha det slutliga ansvaret föranvisningarna. Enligt krigssjukvårdskungörelsen har militär chef i krigmöjlighet att i vissa fall meddela civila myndigheter föreskrifter omfullgörandet av dem åvilande uppgifter (militär direktivrätt). Utredningen har i anslutning lill förslagen om hursamverkan inom totalförsvarets hälso- och sjukvård bör bedrivas på olika nivåerfunnit att bestämmelserna i krigssjukvårdskungörelsen om militär direktivrättkan slopas. Förslagel i denna del har lämnats utan erinran avflertalet remissinslanser, bl. ÖB och försvarels sjukvårdsstyrelse anser dock att denmilitära direktiv-rätten enligt krigssjukvårdskungörelsen t. v. bör kvarstå.Enligt ÖB bör frågan inte särbehandlas jämfört med övriga områden där militärdirektivrätt nu finns. Resullalen av den pågående utredningen om militär direklivrättbör sålunda avvaktas. Jag delar utredningens uppfattning i denna del. Dessutomanser jag att den militära direktivrätlen även kan avskaffas påveterinärverksamhetens område. Sjukvårdshuvudmännen är enligl krigssjukvårdslagenansvariga för den planläggning som i fred måsle göras för hälso- och sjukvårdeni krig samt dess övergång lill krigsorganisation. För mera kostnadskrävandesådan planläggning är sjukvårdshuvudmännen berättigade till statsbidrag. Hos varje sjukvårdshuvudman finns hel- ellerdeltidsanställda beredskaps-planläggare med uppgift att hålla sammanberedskapsplaneringen och handlägga de beredskapsfrågor, som inle kan lösas avfredsförvaltningen. Utredningen konstaterar all beredskapsfrågor inte ingår iden allmänna sjukvårdsplaneringen utan hanleras i särskild ordning. Utredningenföreslår att landstingskommunerna mera aktivt än skall planlägga försjukvården i krig. Planläggningen bör i så stor utsträckning som möjligtbedrivas inom ramen för den allmänna hälso- och sjukvårdsplaneringen. Denmedicinska katastrofberedskapen i fred bör enligt utredningen ses som dt led isjukvårdsberedskapen inför krig. Den nuvarande centrala detaljregleringen avberedskapsplanläggningen föreslås sä längt möjligt bli ersatt med Prop.1980/81:57 22 övergripande ramar, som främst skall syfta till att ge'planläggningen en enhetlig, samordnad inriktning. Utredningens förslag i denna del lämnas utan erinran avremissinstanserna. Enligt utredningen bör staten, liksom , svara förde merkostnader som landstingskommunernas beredskapsplanläggning medför. anser i motsats till utredningen altdet angivna planläggningssystemet inte behöver medföra ökade kostnader förlandstingskommunerna även om statsbidragen inle höjs. Uppgifterna bör ihuvudsak kunna ulföras inom ramen för nuvarande resurser. Om så erfordras kanambitionsnivån anpassas till de nya uppgifterna.