prop · G40313 · 1980-12-31 00:00:00 — Dessa huvudalternativ, som utredningenkaUar nuvarande principorganisation (alt. I), regionpolisstyrelsealternativet(alt. 2) och polischefsalternativet (alt. 3), indelar utredningen i sin tur iett antal varianter. Alternativ 1, dennuvarande principorganisationen, överväger utredningen i tre olika varianter,som innebär mer eller mindre vittgående justeringar av den nuvarande regionalalösningen. Alternativ1:1 innebär att nuvarande principorganisation behålls oförändrad, dock medviss personalförstärkning vid länspolischefens expedition. Ialternativ 7 .-,2 tillskapas särskilda trafikenheter under direkt ledning avlänspolischefen genom sammanslagning av länstrafikgmpperna och delar avtrafiksektionerna i distrikten. Även narkotikautredningar och utredningar omekonomisk brottslighet läggs på särskilda enheter under länspolischefensdirekta ledning. Ialternativ 1:3 avvecklas i stället länstrafikgmpperna och fördelas gmppernaspersonal pä trafiksektionerna ute i distrikten. Länspolischefens uppgift bUr idetta alternativ rent samordnande. Han får över huvud taget inga enheter somhan kan leda direkt. Regionpolisstyrelsealternativet(alternativ 2) innebär att upphör att vara högsta polismyndigheti länet. I stället skapas en regionpolisstyrelse som får två eller fiera länsom verksamhetsområde och som Prop.1980/81:13 81 blirhögsta polismyndighet inom regionen. En regionpolischef får en ställning somsvarar mot den som länspolischefen nu har inom länet. Polischefsalternativetdiskuteras i fyra olika varianter. Alternativ3:1 innebär att polischefen i residensortens polisdistrikt även ärlänspolischef i fråga om vissa regionala funktioner, exempelvis trafikövervakningoch särskilt kvalificerade brottsutredningar. Regionala resurser för sådanaändamål står under länspolischefens direkta ledning. Länspolischefen ärunderställd och föredrar där regionala polisfrågor avprincipiell natur som inte avser polisledning i det särskilda fallet.Länspolischefens nuvarande befattning med polisadmi-nislrativa frågor, som nuhandläggs på länspolischefens expedition, övertas av en särskild polisenhetinom . Enhetens chef behöver ej ha polischefsutbildning. Alternativ3:2 som är det alternativ som utredningen slutligen stannar för motsvararalternativ 3:1 med undantag för att polisenhetens uppgifter fördelas på andraenheter inom . Länspolischefen blir dock föredragande eller beslutsfattaredå det gäller tillsyn över polisväsendet i länet, budget- ochanslagsfrågor samt vissa personalfrågor. Alternativ3:3 avviker från 3:1 endast på så sätt att några särskilda regionala resurserinte står under länspolischefens direkta ledning annat än när sådana resurserfinns i hans eget polisdistrikt. Han har dock samordningsansvaret för deregionala funktionerna. Alternativ3:4 avviker från 3:2 på så sätt att i likhet med alternativ 3:3 deregionala resurserna står under länspolischefens direkta ledning bara närsådana är placerade i hans eget polisdistrikt. Han har dock samordningsansvarför de regionala funktionerna då det gäller den egentliga polisverksamheten.Hans befattning med regionala polisadministrativa frågor begränsas jämfört medalternativ 3:2. Han skall inte ha några allmänna tillsynsfunktioner och inteheller befatta sig med budget- och anslagsfrågor på det regionala planet. Utredningenutvecklar sina överväganden av de olika alternativen på i huvudsak följandesätt. Regionpolisstyrelsealternativet(alt. 2) skulle frän rent polisiära synpunkter medföra effektivitetsvinster.Utredningen avvisar dock detta alternativ, eftersom det innebär att länetöverges som regional indel-ningsgmnd och att polisväsendets anknytning tilllänsstyrelserna upphör. Utredningen pekar här främst på intresset av attpolisverksamheten är integrerad i samhällsverksamheten i övrigt. Avde alternativ som anknyter till den nuvarande principorganisationen (alt. 1)talar vissa skäl för alternativ 1:2. Länspolischefen kvarstår i dettaalternativ inom länsstyrelseorganisationen och ges den direkta ledningen överall polispersonal som har avdelats för regional polisverksamhet inom länet.Invändningen mot detta alternativ är i första hand 6 1980/81. 1980/81:13 82 riskenför att tvä skilda poliskårer skapas, en för regional och en för lokalpolisverksamhet. Enligt utredningen bör så mycket som möjligt av det omedelbaraansvaret och den direkta ledningen av den ordinära polisverksamheten läggas pädet lokala planet, och uttagningen av personal för den regionala verksamhetenbör ingå som ett led i de lokala polisdistriktens personalplanering. Härtillkommer intresset av decentralisering. Utredningen finner att valet måste ståmellan någon av varianterna av polischefsalternativet (alt. 3). Behovetav en omorganisation är enligt utredningen mest påtagligt i de trestorstadslänen, , och samt , där dennuvarande tudelade organisationsformen har skapat problem. Samordningsfrågornaär komplicerade och svårhanterliga genom att polischefen i storstadsdistriktethar länspolischefs ställning i det egna distriktet, medan länspolischefensvarar för den regionala samordningen i resten av länet. Gemensamt förstorstadsdistrikten är vidare ett allt större behov av samordning mellanresidensortsdistriktet och övriga distrikt i länet. En enhetlig regionalledning kan enligt utredningen åstadkommas antingen genom att länspolischefenfår ett samordningsansvar som även omfattar storstadsdistriktet eller genomatt befattningarna som länspolischef och chef för residensortsdistriktetförenas till en funktion. Den första lösningen bedömer utredningen somorealistisk. Kvar står därmed polischefsalternativet. Äveni fråga om de minsta länen skulle polischefsalternativet ha fördelar,framhåller utredningen. I ett län med endast två eller tre polisdistriktframstår det sålunda som en överorganisation med en särskild länspolischef ilänsstyrelsen för samordning och ledning av viss verksamhet. Övrigalän har inte ett lika uttalat behov av omorganisation, menpolischefsalternativet har enligt utredningen fördelar även för dem.Länspolischefen fär en starkare stäUning genom att han förfogar säväl över deregionala resurserna som över det egna distriktets resurser. Hans StäUning sompolischef med ledningsuppgifter kan renodlas, och han får i sin dagliga gärningen närmare kontakt med den egentliga polisverksamheten. Länsstyrelsensförtroendemannastyrelse får bättre inflytande över den regionalapolisverksamheten, och det blir mera balans mellan den centrala samordningenfrån och den regionala samordningen. Det är också en klarfördel om den regionala ledningsfunktionen kan utformas enhetligt i helalandet, framhåller utredningen. Inomramen för polischefsalternativet finner utredningen sig inte kunna förorda detvå alternativ 3:1 och 3:3 som fömtsätter en särskild polisadministrativenhet inom . Behovet av en särskild polisenhet är inte särskiltstarkt, eftersom flertalet polisiära ärenden med juridisk anknytning underalla omständigheter kommer att handläggas vid en och samma enhet inomlänstyrelsen. 1980/81:13 83 föreliggaför en överorganisation. Skillnadenmellan de båda återstående alternativen, 3:2 och 3:4, är att länspolischefen idet förra alternativet får en mera markerad ställning som regional chef än idet . Han svarar pä vägnar för en del polisadministrativafrägor och utövar direkt ledning över den personal som är avsedd för regionalverksamhet även när personalen inte är stationerad i hans distrikt. Han får detdirekta inflytandet över de uppgifter som naturligt hör samman med denregionala polisledningen. Riskerna för kompetenskonflikter och bristandeeffektivitet i den regionala polisledningen torde därmed i det väsentligaundanröjas. Utredningen räknar inte med att denna lösning skall behöva ingenågra allvarliga betänkligheter då det gäller de lokala polisdistriktens självständighet. Tvåav utredningens ledamöter, riksdagsledamoten och dåvarandeborgarrådet , anför i ett särskilt yttrande att ytterligareöverväganden behövs i fråga om den regionala polisorganisationen i ljuset av desynpunkter som kommer fram vid remissbehandlingen. Oavsett lösning börlänsstyrelsens ställning som högsta polismyndighet i länet hållas intakt. Denav utredningen förordade lösningen kan medföra jävs- och lojalitetskonflikteroch en risk för en mera allmän styrning frän central, regional nivä avverksamheten i de mindre, perifert belägna distrikten. För de trestorstadslänen, där det gäller särskilda fömtsättningar, kan det visa sig attutredningens förslag (3:2) är en ändamålsenlig lösning. Den bristandeenhetlighet som därmed skulle uppkomma i polisorganisationen totalt ser de somen ganska ringa nackdel. Enav utredningens experter, polismästaren , anser att utredningenmera ingående hade bort undersöka fömtsättningarna för ett alternativ där länen med bibehållande av ställning som högsta polismyndighet sammanförs till regioner, dvs. en variant av alternativ 2. anser sig avflera skäl inte kunna ansluta sig till polischefsalternativet. Om envidareutveckling av alternativ 2 ej sker, förordar han att nuvarande regionalaorganisation behålls, dock med undantag för samt län, där alternativ 3 bör komma i fräga. Enannan av utredningens experter, länsöverdirektören , tiUstyrkerutredningens förslag, 3:2, och finner detta alternativ helt nödvändigt såvittavser samt . Enligt är det docknödvändigt att göra vissa preciseringar av länspolischefens uppgifter inomramen för detta alternativ. Remissopinionenär starkt splittrad när det gäller den regionala polisverksamhetensorganisation och ledningen av sådan polisverksamhet som berör flerapolisdistrikt. Belysande är att av de åtta alternativ som utredningen har tagitfram har samtliga utom ett vunnit anhängare Prop.1980/81:13 84 Även vart och ett av de särskilda yttranden som har avgettsav utredningens ledamöter och experter har i skiftande utsträckning biträtts avolika remissinstanser. Polisutredningensförslag till regional lösning, alternativ 3:2, förordas eller lämnas utanerinran av bl.a. riksåklagaren (), , statskontoret(majoriteten), (), länsstyrelserna i (såvitt avser det egna länet), (majoriteten) och ,ett tjugotal polisstyrelser, däribland polisstyrelserna i ochGöteborg, LO, TCO samt . Ettdrygt tiotal polisstyrelser biträder i stället alternativ 3:4, varav flera dockendast såvitt avser de tre storstadslänen eller . Enpolisstyrelse förordar alternativ 3:3 medan alternativ 3:1 inte förordas avnågon remissinstans. Alternativ1:2 förordas av sammanlagt arton länsstyrelser, nämligen länsstyrelserna iSödermanlands län (majoriteten), , , län,, län (majoriteten). , län.Älvsborgs län, , län, , ,. , , ochNorrbottens län, ett tiotal polisstyrelser samt Föreningen . Några av dessa instanser anser dock att en särlösning ärtänkbar för de tre storstadsområdena eller i varje fall för . Tre länsstyrelser förordarmindre ingripande förändringar än dem som alternativen 3:2 och 1:2 skulleinnebära. i vill för sin del behålla den nuvarandeordningen, enligt vilken länspolischef saknas i . iGöteborgs och län motsätter sig utredningens förslag och anser attbehovet av enhetlig ledningsorganisation enklast tillgodoses genom att de trestorstadsdistrikten inordnas i den ledningstmktur som gäller för landetspolisväsende i övrigt. i län avstyrker utredningensförslag men är inte främmande för att länspolischefen utövar en indirektledning. Ettfyrtiotal polisstyrelser vill behålla den nuvarande principorganisationenoförändrad eller förstärkt enligt alternativ 1:1. Omkring tio av dessa kantänka sig särskilda lösningar i storstadslänen. Polisstyrelsen i finnermot bakgmnd av erfarenheterna i inte skäl förorda utredningenslösning men framhåller att denna, om den genomförs i och ,bör genomföras även för Malmös del. Ett femtontal polisstyrelser ansluter sigdirekt eller indirekt till alternativ 1:3. Alternativ2 (regionpolisstyrelsealternativet) förordas av bl.a. överbefälhavaren ()och ett tjugotal polisstyrelser FöreningenSveriges polischefer samt /SR förordar i första 1980/81:13 85 handalternativ 2 i den av experten lanserade länsstyrelsemodellen och iandra hand alternativ 1 utom såvitt avser de tre storstadsområdena, där deanser en särlösning möjlig. Även flera andra instanser, bl.a. JK,, fiera polisstyrelser samt , anser attalternativ 2 skulle vara det bästa från polisiär synpunkt men stannar slutligtför andra alternativ. JK förordar sålunda att nuvarande ordning på skäl somErling har angett behålls men vill inte utesluta alternativ 3:2 som ensärlösning för de tre storstadsområdena. Landstingsförbundetär tveksamt till utredningens förslag och pekar liksom på olika svårigheter som denna konstmktion kan medföra. Avdet trettiotal kommuner som har uttalat sig i frågan tillstyrker ett tiotalutredningens förslag medan ungefar lika många förordar någon form avorganisation med länspolischef inom . Till dem som uttryckligentillstyrker alternativ 3:2 hör . Ett mindre antal kommuneravstyrker utredningens förslag utan att ange något annat alternativ. Statstjänstemannaförbundetanför med hänvisning till Polstams, Bloms och särskilda yttranden vissabetänkligheter mot utredningens förslag men tar inte ställning till något avde andra alternativen. De länsstyrelser somförordar alternativ 1:2 framhåller i allmänhet att detta alternativ bästtillgodoser kravet på en stark regional ledning och en god samordning avpolisverksamheten över distrikts- och länsgränser. I ett för dennalänsstyrelseopinion representativt yttrande understryker iJönköpings län betydelsen av att länspolischefen behåller sin ställning somtjänsteman i samt att insyn och kontroU över polisverksamhetensker inom ram som en förvaltningsuppgift bland andra och utanatt polisväsendet särbehandlas. Gentemot alternativ 3:2 anförs attpolisstyrelsen i länspolischefens distrikt skulle få viktiga uppgifter i frågaom den polisstyrka som skall ledas direkt av länspolischefen. Detta är enligtyttrandet olyckligt, eftersom endast förtroendemannastyrelseföreträder hela länet. I alternativ 1:2 skulle man däremot undvika jävssituationeroch intressemotsättningar mellan polisdistrikten i fråga om hur resursernaskall användas inom länet. Man undviker även de nackdelar som alternativ 3:2skulle innebära för inspektionsverksamheten. I alternativ 1:2 undviks vidare ensammanblandning av regionala och lokala funktioner och säkras en fortsatttiUgång till polisiär expertis inom . 1 yttrandeframhålls slutligen att polisens uppgifter inom totalförsvaret till stor del ärav regional karaktär och att den fortsatta försvarsplaneringen bäst sker inomramen för den nuvarande organisationen. Väljer man alternativ 1:2 behövs intenågon ändring av nuvarande krigsorganisation. Ettpar länsstyrelser tar upp de nackdelar som det för med sig att den Prop.1980/81:13 86 regionalapolisorganisationen sorterar under ett annat departement och anslagsmässigtsärbehandlas jämfört med polisväsendet i övrigt. i länmenar att det bör ankomma på rikspoUsstyrel-sen att anmäla länspolischefsorganisationensbehov av polisutbildad personal till regeringen och att det på detta område börske en gemensam budgetbehandling mellan justitie- och kommundepartementen. Enligtrikspolisstyrelsen råder det inte något tvivel om att polisverksamheten kanbedrivas mest effektivt inom ramen för regionpolisstyrel-sealternativet. Om manbeaktar även andra aspekter främst betydelsen av att polisverksamheten sessom en samhällsfunktion vid sidan av de övriga och inte som en organisation försig och av annan karaktär än samhällsverksamheten i övrigt är emeUertidutredningens ståndpunkt den riktiga. De främsta fördelarna med alternativ 3:2är enligt att länspolischefen skiljs ut från länsstyrelsensorganisation och får en mera kontinuerlig kontakt med den dagligapolisverksamheten. Endast detta alternativ synes också fylla kravet att ge enenhetlig lösning för hela landet. understryker att behovetav samordning är sä trängande i att det kräver en snarlösning och bör behandlas med förtur. Oavsett hur den regionala organisationenutformas bör vidare huvudmannaskapet även för den regionala polisverksamhetenöverföras till . ÖB,som anser att regionpolisstyrelsealternativet är att föredra framföralternativen 1:2 och 3:2, framhåller att samordning, samverkan och ledningunderlättas genom en indelning i större regioner som överensstämmer medmilitär- och civilområdena. Regionpolischefen får en samordnande roll och inteden dubbelbefattning som blir följden i polischefsalternativet. Alternativ 3:2skulle enligt ÖB kunna få en direkt negativ inverkan på länsstyrelsernaskrigsorganisation och därmed deras möjligheter att lösa förelagda uppgifter.De krav som krig, lägesskärpning och fredstida krigsplanläggning ställer pålänsstyrelsen måsle nämligen tillgodoses i organisation redan ifred. Länsstyrelseni , som ansluter sig till det av utredningen valda alternativet3:2, framhåller gentemot den nuvarande principorganisationen (alternativ 1:1)att länspolischefen alltför ofta hamnar vid sidan av den praktiskapolisverksamheten, att blandningen av direkt och indirekt ledning är olycklig,att samordnings- och ledningsuppgifterna i län med endast två eller trepolisdistrikt är för små för att motivera en särskildlänspolischefsorganisation i samt att uppdelningen av ansvaretför polisverksamheten mellan justitie- och kommundepartementen inte ärändamålsenlig. Alternativ 1:2 kan å andra sidan uppfattas som ett tillskapandeav två skilda poliskårer. Intresset av en lokal förankring av polisverksamhetentalar också mot detta alternativ som har rönt starkt motstånd på fackligt håll. Liknandesynpunkter framförs även av . 1980/81:13 87 bundetmenar att alternativ 1:1 betyder en konservering av en heltotillfredsställande regional organisation och att alternativ 1:3 förvandlarlänspolischefen till en tjänsteman i utan praktisk kontakt meddet polisiära vardagsarbetet. Alternativet 1:2 innebär en förstärkning av denregionala organisationen med egna operativa enheter och en utveckling mot tvåpoliskårer. Erfarenheterna frän den särskilda statspolisorganisationens tid ochkanske än mer internationellajämförelser föranleder förbundet att avvisa dettaalternativ. Alternativ 2 skulle enligt förbundet vara det från arbets- ocheffektivitetssynpunkt bästa och förbundet beklagar därför att det inte är"politiskt gångbart". Förbundet förordar mot denna bakgmnd alternativ3:2 och påpekar att kombinationen länspolischef/chef för lokalt polisdistriktfungerar bra i bl.a. . I detta alternativ får länspolischefen enmeningsfull roll i polisorganisationen. Farhågorna för jävssituationer och "överkörning"av övriga polisdistrikt i länet är enligt förbundet överdrivna. Dessa problembör kunna lösas under polisberedningens arbete. Föreningen , som förordar alternativ 1:2, anser att det behövs en starkregional ledningsfunktion, som dock inte får äventyra de lokalapolisstyrelsernas självständighet. Föreningen framhåller bland fördelarna hosalternativ 1:2 att polisverksamhetens anknytning till och därmedtill den regionala samhällsförvaltningen i övrigt bevaras. Man undvikerdessutom ingripande organisatoriska förändringar och de risker för dualism ochjävskonflikter som är förbundna med alternativ 3:2. Att länspolischefen fårdirekt ledning över personal för regional verksamhet kan enligt föreningen inteinnebära eller uppfattas som att två skilda poliskårer skapas, en för regionaloch en för lokal verksamhet. I fråga om storstadsområdena kan föreningen docktänka sig särlösningar, i vart fall för . Föreningen ansluter sig till experten uppfattning i fråga om denregionala indelningen. Om inte den av lanserade varianten av alternativ2 kan genomföras bör alltså den nuvarande regionala organisationen i huvudsakbestå, dvs. Föreningen kan tänka sig att den övergripandepolisledningen i Stockholms-, utformas på ettfrån landet i övrigt avvikande sätt. I avbidan på polisberedningens arbeteavstår föreningen från att ta närmare ställning till hur alternativ 1 skallutformas liksom till frågorna om fördelningen av de regionala resurserna ochom ledningsstmkturen. /SR anför liknandesynpunkter men menar att en särlösning efter huvudalternativ 3 är nödvändig förStockholms län med hänsyn till befolknings- och distriktsstmkturen medansamordningsproblemen i Göteborgs- och Malmöomrädena inte är lika påtagliga.Innan en liknande ordning införs i de sistnämnda områdena bör resultatet avsärlösningen i avvaktas och utvärderas. 1980/81:13 88 Delokala polisstyrelser som anser att den nuvarande regionala organisationen iprincip bör behållas pekar allmänt på möjligheten att komma till rätta medpåstådda olägenheter genom mindre ingripande förändringar. Åtskilliga av dessainstanser framhåller att polisutredningens lösning synes framtagen främst medtanke på förhåUandena i de tre storstadsområdena och att det är endast där somalternativet kan anses nödvändigt och lämpligt. I länen i övrigt befarasalternativet medföra belydande problem från praktisk, formell och psykologisksynpunkt. Föregen del vill jag efter samråd med chefen för kommundepartementet anföraföljande. Länen har av ålder bildatverksamhetsområden för den regionala polisorganisationen. Före polisväsendetsförstatligande var landet indelat i ett mycket stort antalpolisdistrikt. Under det kommunala polisväsendets tid var bl.a. av detta skäluppgiften att samordna polisverksamheten mellan de olika distriktenutomordentligt svår. Vid förstatligandet minskades antalet polisdistrikt från554 till 119. Däremot tog man inte i det sammanhanget upp frågan om att bildastörre regionala verksamhetsområden än län. Somtidigare har nämnts (avsnitt 2.6.1) fattade ett principbeslutsom innebar att antalet polisdistrikt skulle minskas ytterligare genomfortsatta distriktssammanslagningar (prop. 1971:173, JuU 1972:1, rskr 1972:19).Detta beslut har inte kunnat genomföras. Som fömt har angetts är det minuppfattning att frågan om en mera genomgripande distriktsindelningsreform inuvarande läge saknar aktualitet. Med denna utgångspunkt ären ändamålsenlig regional polisorganisation en nödvändighet. Flera skäl talarför att behovet av regional samordning kommer att öka. Det finns anledning attsärskilt framhäva två verksamhetsfält i detta sammanhang, nämligentrafikövervakningen samt spanings- och utredningsverksamhet i fråga om särskiltkvalificerad kriminalitet. Detta är områden där de enskilda polisdistrikten med undantag för ett mindre antal mycket stora distrikt inte kan bygga uppslagkraftiga arbetsenheter, om dessa skall betjäna endast det egna distriktet.AUmän enighet föreligger om att det för de ändamål som har angetts nu behövspermanenta resurser för regional verksamhet. Samordningsbehovet har ökat ävenmed avseende på sådana större tilldragelser och evenemang som tillfälligtkräver personal kanske inte bara från det egna länet utan även från angränsandelän. Ett annat område, där det behövs en god och samordnad planering förtillfälliga eller mera långvariga omfördelningar av polisresurserna, är det somgäller polisens medverkan i totalförsvaret. I krig och i andra krissituationerställs särskilda anspråk på den regionala polisledningen. Detär givet att de regionala samordningsbehoven tar sig olika uttryck i fråga om åena sidan sådan regional polisverksamhet som bedrivs med mer eller mindrepermanenta resurser och å den andra sidan sådan 1980/81:13 89 verksamhetsom föranleds av extraordinära förhållanden eller som av andra skäl fallerutanför ramen för den normala polisverksamheten. Vid en diskussion om denregionala polisverksamhetens organisation och uppgifter finns det därför oftaanledning att skilja mellan dessa båda former av polisverksamhet. Förtrafikövervakning samt bekämpning av särskilt kvalificerad brottslighet finns särskilda regionala organisationsformer. Polispersonal, som särskilt haravdelats och fortlöpande arbetar med dessa uppgifter, finns såvitt avsertrafikövervakning i varje län (utom ) i form av länstrafikgmpper. Vidarefinns i de flesta län särskilda enheter narkotikarotlar för att bekämpanarkotikabrott.