prop · G403176 · 1980-12-31 00:00:00 — De av ansvarsbestämmelser som innebärbegränsningar av yttrandefriheten (t. ex. de som gäller barnpornografibrott ochotillåtet förfarande med pornografisk bild) anses sålunda inte utgörabegränsningar av mötesfriheten, fastän de gäller också yttranden vid allmännasammankomster (jfr SOU 1978:34 s. 186). Atl ett generelll förbud mot spridningav videogram med våldsskildringar kommer alt omfatta också offentlig visninginnebär alltså inte att förbudet kan anses som en begränsning av mötesfriheten;det begränsar endast yttrandefriheten. Regeringsformens regler om mötesfrihetenhindrar sålunda inte etl sådant förbud, även om detta inte motiveras av deintressen som enligt regeringsformen får leda till begränsningar i mölesfrihelen. Bestämmelser av den typ som det nu är fråga om kan synasha sin rätta plats i (jfr det nämnda brottet förledande avungdom). Med tanke på den tilltänkta regleringens provisoriska karaktär bör denemellertid inte tas in i . I stället bör en särskild lag i ämnetbeslutas. Skäl kan åberopas för att tillsynen över förbudets efterievnadoch prövningen av åtal vid överträdelser handläggs i en ordning där yttrandefrihetsintressetkan beaktas särskilt. Även här gäller emellertid att man bör vänta på ytlrandefrihetsutredningensövergripande överväganden; tills vidare bör prövningen av de angivna frågornahandläggas / den ordning som vanligen gäller för broltmålsprocessen. a. att någon juryprövning av slraffbarheten inte blir aktuell . Av central betydelse är givetvis vilka våldsskildringarsom det skal! vara förbjudet att sprida i videogram (och film). Denna fråga ärsammankopplad med spörsmål om kriminaliseringens räckvidd i övrigt. Det liggernära till hands atl fästa avseende vid gällande grunder för hur man vidförhandsgranskningen enligt biografförordningen bedömer våldsinslag i filmer iolika 1980/81:176 40 Vi kommer i fortsättningen att i första handdiskutera två alternativa förslag. Enligt det första av dem (avsnitt 6.2)skulle ett förbud gälla endast spridning till barn. Även skildringar av mindrekvalificerat våld kan och bör då omfattas av slraffbudet. Enligt det andraalternativet (avsnill 6.3) skulle förbudet avse spridning både till barn ochvuxna. I så fall måste man rimligtvis begränsa del till alt gälla upptagningarav särskill grovt våld, del s. k. extremvåldel. Det är också tänkbart atl kombinera de båda alternativen.Denna möjlighet diskuterar vi i avsnitt 6.4. 6.2 Ett förbud mot spridning till barn En ganska radikal ålgärd skulle vara att i principförbjuda all försäljning och uthyrning av videogram (filmer) lill barn under 15år. Med tanke bl. a. på att många program är framställda för barn och ocksålämpliga för dem vore det emellertid att gå för långt. Uppenbarligen kan maninte heller förbjuda offentlig visning för barn av i princip alla videoprogram. Den rimligaste konstruktionen av en förbudsbeslämmelsesynes i slällel vara all söka träffa våldsframställningar av det slag som Vidfilmgranskningen inle godkänns för någon ålderskategori under . Videogrammed detla innehåll bör i så fall inte få lämnas ul till barn och i allmänhelinte heller visas för dem offentligt. Atl sätta åldersgränsen högre låter sigknappast göra, om man inte begränsar spridningsförbudet lill atl avsebilder med mera kvalificerat våld, något som i sin tur skulle försämra skyddetför de yngre. Fördelarna med den skisserade lösningen är att man slipperetl förbud mol att låta vuxna la del av vissa upptagningar. Bestämmelsen harnärmast ordningskaraktär och kan inte reellt medföra någon begränsning iyttrandefriheten. blir också obunden i sitt utredningsarbele.Samtidigt kan man ingripa mot att barn får del av bildsekvenser som är skadligaför dem men som bör kunna visas för vuxna. Man kan emellertid befara alt förbudet skulle brista ieffekt. Man måsle räkna med atl ungdomar hjälper varandra att skaffa videogrammed våldsskildringar; man skulle alltså få ett slags "langning". Inteheller skulle man hindra att barn får se våldsskildringar ivideogram som ägs eller hyrs av syskon, föräldrar eller andra personer som äräldre. nu aktuella undersökningar tyder också på att det ärrelativt sällsynt att videogram hyrs ut till barn. Detta kan delvis förklarasav att underåriga (de som är ) enligl i allmänhetinte är behöriga att ingå hyresavtal. Det är vidare svårt alt övervaka etl förbudsom gäller uthyrning eller försäljning till vissa åldersgrupper. Mera verksamikan måhända förbudet mot offenllig visning bli, låt vara atl del nog inte kanfå gälla fullt ut. 1980/81:176 41 Ytterligare en svaghet består i svårigheten att på etltillräckligt upplysande sätt beskriva det våld som inle får finnas iupptagningar som distribueras till barnen. Vi återkommer strax till detlaproblem. Slutligenkan det ifrågasättas, om del är rimligl att utstuderade våldsskildringarstraffritt skall få spridas lill ungdomar . Del ligger i den nuskisserade lösningens konstruktion alt den inte innehåller någon spärr emotdetta. Angående möjligheten att kombinera skilda alternativ, se avsnitt 6.4. Trotsdessa invändningar anser vi all förslagel i fråga är värt atl beakta.Bestämmelsen skulle som en bieffekt kunna påverka föräldrar och andra vuxna attinte släpphänl låta barnen se på skadliga våldsskildringar i hemmen. Vidbedömningen av behovet av en mera ingripande reglering bör man vidare beaktaatt utbudet av videogram med s. k. extrem våld i varje fall lär komma atlkrympas, som en följd av självsanering inom videogrambranschen. Vi nämndenyss att det är svårt att avgränsa de våldsskildringar som man vill Iräffa medförbudet om spridning till barn. Enligt biografförordningen får en film ellerdel av en film inte godkännas för visning för barn, i den mån den kan vållabarn i resp. åldersgrupp (-, , ) psykisk skada. Detta rekvisitär knappast lämpligt i en straffbestämmelse som skall efterlevas av ett stortantal personer ulan särskilda förutsättningar alt göra de bedömningar somskulle aktualiseras. Begreppel har i förordningen också skiftande innebördberoende på vilken ålderskategori som avses, medan man i straffbestämmelsen avpraktiska skäl måsle laborera med endasi en gräns, 15-årsgränsen. Enligt vårmening måste man därför i fråga om straffbestämmelsen försöka alt direklbeskriva de våldsinslag man vill komma ål. Vi föreslår att spridningsförbudetskall gälla sådana filmer och videogram som innehåller bilder medverklighetsnära skildringar av att nägon utsätts för allvarligare våld. Vi skallnågot närmare kommentera rekvisiten i specialmoliveringen. Vi är emellertidmedvetna om att det i det enskilda fallel kan föreligga ett ganska stortutrymme för tvekan huruvida en viss framställning faller under beskrivningen.Problemets räckvidd reduceras dock avsevärt, om biografbyråns granskningsbeslutfår tilläggas betydelse. Till en början torde det vara nödvändigt att frånstraffbestämmelsen undanta visning vid biografföreställningar av filmer sombiografbyrån har godkänt för barn . Men man kan gå ett steg längre.Många av de videogram som säljs, hyrs ul eller visas offentligt stämmer tillinnehållet överens med filmer som har granskats av biografbyrån. Har de då blivilbarnlillåtna, bör den som sprider molsvarande videogram inle behöva riskeraåtal enligt den nya straffbestämmelsen. Av detla följer emellertid inle altnågon skall fällas till ansvar enligl denna bestämmelse redan därför attinnehållet i det videogram som han sprider har förbjudits för visning för barnunder vid biografföreställningar. 1980/81:176 42 Vi har lidigare angett att en utgångspunkt för våraförslag bör vara att någon utbyggnad av den statliga administrationen helsl inlebör komma i fråga. Biografbyrån granskar inga videogram. Byrånsframlida arbetsuppgifter är beroende av de ställningstaganden som yttran-defrihelsutredningenskommande betänkande kan föranleda. Redan på grund av delta anser vi oss inteböra förorda att man inför elt system med frivillig förhandsgranskning hosbiografbyrån av videogram. 6.3 Ett allmänt förbud mot spridning av extremt våld Här åsyftas alltså elt straffbelagt förbud mot alla formerav kommersiell spridning av filmer och videogram med inslag av kvalificeratvåld, vare sig mottagaren är barn eller vuxen. Fördelarna med en sådan lösning framgår molsättningsvis avvad som har sagts i föregående avsnill. Det generella förbudet bör leda till atlde grövsta skildringarna försvinner ur marknaden, och därmed kan önskemålet atthålla barn och ungdom borta från dessa alster tillgodoses mer effektivt.Förbudet blir lättare att övervaka, och svårigheterna att i lagtext beskriva devåldsskildringar som anses förkastliga är mindre än i det föregående allernalivet.Den tänkta bestämmelsen kan knappast sägas innebära någon principiell nyhet.Vad saken bör gälla är nämligen - grovt tagel - alt hindra spridning via bl. a.videogram av sådana grova våldsskildringar som enligl biografförordningensbestämmelser inle har eller skulle ha godkänts för visning ens för vuxna vid enbiografföreställning. De skäl som bär upp biografförordningens regler härvidlagtorde i det väsentliga kunna åberopas till stöd också för den nu akluella slrafföreskriften.Del är i varje fall klart såvitt gäller offentliga visningar; i fråga omförsäljning och uthyrning lill privatpersoner för uppspelning i hemmet o. d.skulle möjligen kunna hävdas alt situationen är en annan. Att förbjuda spridning av närgångna skildringar av brutaltvåld o. d., tillkomna endasi i spekulationssyfte, kan inte kränka de syften sombär upp reglerna om ytltrandefrihel. Som förut har framhållits finns delemellertid fall där skakande våldsskildringar är försvarhga. Det kan gällanyhetsförmedling, annan rapportering av förhållandena inom skilda kulturer ochpolitiska system, inslag i samhällsdebatten, dokumentation eller återskapandeav historiska händelser, vetenskapliga framställningar m. m. Också i verk somär konstnärligt syftande kan sammanhanget berättiga bildsekvenser med våld somär grovt. Förbudet måste lämna ett utrymme för sådana skildringar. Det går dockinte atl dra någon klar och säker gräns kring dessa undanlagssituationer. Deltaär den främsta angreppspunkten i den nu föreslagna lösningen. Alternativet innebär att man introducerar en ny grund förbegränsning av yttrandefriheten. Man kan hävda att detta, trots regleringensprovisoriska karaktär, innebär en risk för låsning av lagstiftningen på längresikt. Prop.1980/81:176 43 En brist i den tänkta bestämmelsen kan sägas vara atl deninte hindrar del fria utbudet till barn av videogram med sådana våldsinslag somenligt biografförordningen skulle godkännas endasi i filmer för vuxna. I frågaom dessa upptagningar kan man emellertid räkna med alt den seriösa delen av videogrambranschenfrivilligt avstår från spridning til! F. ö. är det accepterat alt barnförbjudnafilmer visas i TV utan någon annan garanti för atl barn inle ser filmerna änden som ligger i föräldrarnas ansvar. De kriliska synpunkterna har enligt vår mening inte sådantyngd att man bör lämna del nu diskuterade alternativet ur räkningen. Dettasynes tvärtom väl värt beaktande. Frågan omen närmare avgränsning av de skildringar vars spridande leder till straffansvarbör diskuteras närmare. I betänkandet (SOU 1969:38) Yttrandefrihetens gränser ladekommittén för lagstiftningen om yttrande- och tryckfrihet fram förslag tilländringar i som innebar en ny reglering av straffansvaret förvissa sedlighetssårande handlingar. Kommittén föreslog att en straffbestämmelserörande kränkande av den allmänna känslan för anständighet alltjämt skullefinnas, men med ell innehåll som medgav en mycket vidsträckt yttrandefrihet.Den av utredningen föreslagna bestämmelsen, som inte ledde till lagstiftning,hade följande lydelse: Den som kränker den allmänna känslan för anständighetgenom grovt sedlighetssårande eller uppenbart förråande framställning eller genomatt sprida sådan framställning dömes för kränkande av anständigheten till bötereller fängelse . I motiven till den föreslagna straffbestämmelsen uttaladesbeträffande framställningar med våldsinslag att dessa inslag för att falla inunder straffbestämmelsen skulle vara så uppenbart förråande att den allmännakänslan för anständighet skulle bli kränkt. Del som enligt kommittén bordeförbjudas var sådant som vid ett mera allmänt bedömande måste anlas verkaförråande och öka toleransen för grövre våld. Straffbudet skulle därför kommaatt drabba främst de allra grövsta våldsinslagen, dvs. utdragna och detaljeradeskildringar med grovt våld, våld mot underlägsna eller sjuka individer ochinslag med annan brutalitet där våldsinslagen med hänsyn till intensitet ochlängd inte kan anses motiverade av handlingen. Enligtbiografförordningen får biografbyrån inle ens för vuxna godkänna en film ellerdel av en film, vars förevisande på grund av det sätl varpå händelsernaskildras och del sammanhang vari de förekommer "kan verka förråande ellerskadligt upphetsande eller förleda till brott". Biografbyråns praxis har beskrivits ifilmcensurutredningens betänkande (SOU 1969:14) Filmen, censur och ansvar. Avbeskrivningen framgår alt del slora flerlalel ingripanden mol filmer görs isyfte atl eliminera grov brutalitet, destruktivitet, råhet och sadism. Bildkalegoriersom ofta föranleder förbud eller klippning är sålunda t. ex. långvariga råaslagsmål med inslag av 1980/81:176 44 grymhet och blodsutgjutelse, detaljerade eller utdragnaskildringar av grymhet mot människor eller djur, olika former av tortyr,närgångna skildringar av avrättningar eller avancerade skräckscener rörandedödshot, mord, dråp eller självmord. När det gäller sexuella förhållandeningriper man mot skildringar innefattande sadism eller tvång. - Dennabeskrivning av praxis torde i huvudsak fortfarande ha giltighet (se SOU 1979:49s. De återgivna motivuttalandena från kommittén förlagstiftningen om yttrande- och tryckfrihet och biografbyråns praxis träffarenligt vår mening ganska väl den kalegori av bilder med våldsframställningarsom man i regel saklöst kan och bör ingripa mot inom ramen för det nu akluella allernalivet.Som förut har nämnls talar också intresset av konsekvens i den rättsligaregleringen för att man knyter an lill de bedömningar som görs enliglbiografförordningen; i varje fall bör filmer som kan godkännas för visningav biografbyrån inte bli straffbara enligt den nya bestämmelsen. En klassificering av våldet i lagtexten bör emellertidinte - såsom i det citerade kommitléförslagel - anknytas till mera allmännavärderingar om "anständighet" eller liknande. Med hänsyn till denosäkerhet som trots allt föreligger angående effekterna av våldsinslag påbetraktaren och särskilt till svårigheterna för lekmannen alt bilda sig någonbestämd uppfattning härom bör man också undvika en utformning som i likhet medbiografförordningen direkt lar sikte på skildringarnas verkningar. I ställetbör man försöka atl i straffbestämmelsen mer konkret beskriva vilka våldsinslagsom skall träffas. Vi förordar denna formulering: "bilder med närgångnaeller långvariga skildringar av att någon utsätts för rått, sadistiskt ellerannars särskilt hänsynslöst våld". En fråga som också i detla allernaliv kräver uppmärksamhelär, om sekvenser som har godkänts av biografbyrån därmed bör gå fria från åtalenligt den nya bestämmelsen. Behovel av att på detta sätt skapa klarhet itillämpningen torde vara mindre starkt här än när del gäller den svårbestämdagränsen för barnförbjudet våld. Del kan också från principiell synpunkl riktasinvändningar mot en ordning som innebär alt en administrativ myndighet genomsitt beslut undantar en gärning av typen yttrandefrihetsbrott från annarsgällande straffbarhel. existerande yltrandefrihetsbrott är också åtalbaraäven när de begås genom visning av godkända filmer. Frågan om vuxencensurensvara eller icke vara behandlas emellertid som sagt f. n. av ytlrandefrihetsutredningen.Detta och den föreslagna regleringens karaktär av provisorium talar för atlman så litet som möjligt rubbar bestående rättsläge i fråga om filmvisningar.Vi föreslår därför alt det nya förbudet inte skall avse framställningar som hargodkänts av biografbyrån. Undantaget bör gälla också när upptagningen sprids påannat säll än genom biografvisning. 1980/81:176 45 6.4 En kombination av alternativen enligt 6.2 och 6.3 Vid redovisningen av de båda alternativen enligt 6.2 och6.3 har vi angett vissa nackdelar som är förenade med vart och ett avalternativen. Belräffande alternativet enligt 6.2 kan särskilt erinrasom att det inle innehåller någon spärr mol att utstuderade våldsskildringarsprids till ungdomar . En av de brister som vi har redovisatbeträffande allernalivel enligt 6.3 är atl detta inte hindrar det fria utbudettill barn av videogram med sådana våldsinslag som biografbyrån bara skullegodkänna i filmer för vuxna. Även videogram med ganska betydande våldsinslagskulle således enligt detta alternativ vara tillgängliga för barn. En kombination av de båda alternativen skulle undanröja denu nämnda ölägenheterna. skulle den emellertid enligt vår meninginnebära belydande nackdelar. Således föruisätter den en invecklad reglering.Redan det faktum att våra förslag närmast bör ses som provisoriska i avvaktanpå resultatet av ytlrandefrihetsutredningens överväganden lalar emot en sådanreglering. Videogram skulle komma att indelas i tre grupper: dem som ficktillhandahållas vem som helst, dem som fick tillhandahållas personer över 15 åroch sådana som det skulle vara hell förbjudet alt tillhandahålla. Redan engräns kan vara svår atl lillämpa. Två gränser skulle öka tillämpningsproblemenavsevärt. kan sägas alt inte heller en kombination av allernaliventillgodoser i och för sig rimliga krav på exakthet när det gäller att rättavpassa skyddet för olika kategorier av personer. Det är således uppenbart attskälen att skydda en 7-åring från atl se våldsinslag kan vara andra än skälenatt skydda en 14-åring. Mot bakgrund av vad vi har anfört nu anser vi inte atl enkombination av alternativen enligl 6.2 och 6.3 är lämplig. 7 Lagtextutkast och ytterligare kommentarer till dessa 7.1Alternativ enligt avsnitt 6.2 Lag omförbud mot spridning till barn av Fdm och videogram med Härigenom föreskrivs följande. 1 § Filmer och videogram sominnehåller bilder med verklighetsnära skildringar av att någon utsätts förallvarligare våld får inle i yrkesmässig verksamhet lämnas ut till barn eller spelas upp för dem vid särskilt anordnade visningar. 2 § Förbudet enligt 1 § avser intefilmer som har godkänt för visning för barn under femton årvid prövning enligt förordning- 1980/81:176 46 en (1959:348) med särskilda bestämmelser om biografföreslällningarm. Förbudet gäller inte heller videogram med samma innehåll. 3 § Bryter någon uppsåtligt eller av oaktsamhet,som ej är ringa, mot 1 § döms han lill böter eller fängelse i högst sexmånader. 4 § Exemplar av videogram eller filmsom har varit föremål för brott enligt denna lag eller värdet därav saml utbyteav sådant brott skall förklaras förverkade, om det inte är uppenbart obilligl. Denna lag träder i kraft . 7.-2 Alternativ enligt avsnitt 6.3 Lag omförbud mot spridning av fdm och videogram med våldsinslag Härigenom föreskrivs följande. 1 § Filmer och videogram sominnehåller bilder med närgångna eller långvariga skildringar av att någonutsätts för rått. sadistiskt eller annars särskill hänsynslöst våld får intespridas yrkesmässigt lill allmänheten genom saluhållning eller annattillhandahållande eller genom visning. Detta gäller dock infe om gärningen medhänsyn till omständigheterna är försvarlig. 2 § Förbudet enligl 1 § avser intefilmer som har godkänl för visning vid prövning enligl 3 §1 mom. förordningen (1959:348) med särskilda bestämmelser ombiografföreställningar m. m. Förbudet gäller inte heller videogram med sammainnehåll. Föreskrifterna i 1 § gäller inle sändningar avtelevisionsprogram som sker med stöd av 5 § första eller tredje stycketradiolagen (1966:755) eller med slöd av lagen (1978:479) om försöksverksamhetmed närradio. 3 § Bryter någon uppsåtligt eller av oaktsamhet,som ej är ringa, mol 1 § döms han till böter eller fängelse i högst sexmånader. 4 § Exemplar av videogram eller filmsom har varit föremål för brott enligt denna lag eller värdet därav samt utbyteav sådant brott skall förklaras förverkade, om det inte är uppenbart obilligt. Denna lag träder i kraft . 1980/81:176 47 7.3 Kommentarer som avser båda alternativen Båda förslagen till straffbud avser viss närmare angivenyrkesmässig spridning av filmer eller videogram. Med "yrkesmässig"avses alt den som är ansvarig för spridningen är näringsidkare och affspridningen ingår i en verksamhel av ekonomisk art. Näringsidkare ochnäringsverksamhet ges här samma innebörd som i civilrältslig lagreglering, t.ex. i avtalsvillkorslagen (1971:112), konsumentköplagen (1973:877),marknadsföringslagen (1975:1418) och den nya lagen om handelsbolag och enklabolag (se även 2 kap. 13 § RF). En närmare precisering av vad som avses medyrkesmässig synes inte erforderlig i delta sammanhang. Båda förslagen avser spridning av våldsskildringar genomfilmer eller videogram. Någon uttrycklig definition av dessa begrepp ilagtexten har inle ansetts behövlig. Med film avses i delta sammanhang sådana rörliga bildersom åsyftas med bestämmelserna i biografförordningen. Med videogram åsyftas - ienlighet med den definition som görs i lagen (1978:478) om pliktexemplar avskrifter och ljud- och bildupptagningar - en anordning, på vilken finnsupptagning som är avsedd atl återges i form av rörliga bilder, med eller utanljud, genom teknik som i något skede utnyttjar elektriska signaler. Anordningenkan vara ett band eller en skiva. Utanför straffbestämmelserna faller spridning av ensiakabilder ur filmer eller videogram. Sådant spridande kan vara straffbart enligl16 kap. 10 a, 11 eller 12 § BrB. Pornografiskildringar faller i och för sig utanförparagrafen. Är sexuella handlingar förenade med våld, kan dock en tillämpninggivetvis bli aktuell. Straffbestämmelserna avser bilder som skildrar atl"någon" utsätts för våld. Våldet skall alltså vara riktat mol enperson. Våld mol djur faller utanför regleringen. Endast i undantagsfall tordebeskrivning av våld som inte har någon människa som direkt eller indirektupphov kunna föranleda ansvar enligl lagrummet. Förbudet avser i första hand sådant våld som orsakarfysisk skada eller smärta. Även svårare former av psykisk skada kan dock fallain under förbudet (jfr vad som gäller beträffande misshandel enligt 3 kap. 5 § m. : Kommentar lill 1,4:e uppl. s. 156). Härigenomkan förbudet också komma alt gälla skildringar av avancerat hot o. d. I båda alternativen undantas från det straffbelagdaområdet spridning av filmer som har godkänts av vid prövning enligt biografförordningens bestämmelser om förhandsgranskning avfilm samt spridning av videogram med ett innehåll som överensstämmermed sådana 1980/81:176 48 Skillnaden mellan de två alternativaförslagen är att i alternativet enligt 6.2 undantaget avser filmer som hargodkänts för visning för barn , medan alternalivel enligl 6.3innebär undantag också i fråga om filmer som har godkänts för visning enbartför vuxna. Det förhållandet alt elt godkännande av biografbyråninnebär alt del är slraffritt enligt denna lag att sprida en film eller ettvideogram är inte liktydigt med att det ulan vidare är förbjudet enligt I § atlsprida en film eller ett videogram, vars innehåll inle har blivil godkänl avbiografbyrån. Åklagare och domstol har att självständigt bedöma straffbarhetenenligt I §. Det kan därför i och för sig tänkas att en film som biografbyråninte har godkänt för visning ändå får spridas därför atl innehållet inle ärsådant atl 1 S är tillämplig på den. a. kan del vara så alt det uteblivnagodkännandet beror på alt filmen innehåller sådant som inte är envåldsskildring men som ändå motiverar elt censuringripande. Brott mol den föreslagna straffbestämmelsen kan begås intebara med uppsåt ulan också genom oaktsamhet.