prop · G40349 · 1980-12-31 00:00:00 — Med utgångspunkt i den tidshorisont som bör gälla förstödverksamheten, bör stöd ges till t. ex. teknik som baseras på solenergi,torv, flis, biomassa och kol samt teknik för framställning av syntetiskabränslen. Även större värmepumpar och system för energilagring bör kunna bliaktuella. Till detta kommer teknik som gör det möjligt att på annat sätt sparaenergi. Vid stöd-givningen är det väsentligt att teknik som grundas på inhemskabränslen prioriteras. Ett område som f. n. uppmärksammas internationellt är teknikför energiförädling som grundas på utnyttjande av tunga råoljor och restoljorfrån raffinaderier. Även i vårt land bearbetas flera projekt av detta slag inomindustrin. Jag bedömer att ett utnyttjande av sådana energiråvaror kan ge ettväsentligt tillskott till energiförsörjningen ,som tekniken är förknippad med betydande kommersiellarisker. Med hänsyn härtill bör även teknik av detta slag kunna bli föremål förstöd. Några remissinstanser har tagit upp frågan ommiljöaspekter på olika energitillförselsätt. När det t. ex. gäller kolpannor iindustrin anser SIND att ett skäl till att industrin vid kapacitetsutbyggnadinte väljer kolallernati-vel är osäkerhet dels om vilka miljövårdskrav, som kommeratt ställas, dels om landets energipolitik. Enligt kommun synes hårdare miljökrav ställas påinvesteringar Prop.1980/81:49 13 ikolteknik än på motsvarande anläggning för olja. Därmed uppkommer enligtkommunens krav på merinvesteringar. antingen i infrastrukturen för kol,kolrening och kolpreparering eller för rökgasrening vid hetvattenpannor ochkraft värme verk. Kommunenföreslår att miljö- och infrastrukturbetingade investeringar för koleldning ihetvattencentraler och kraflvärmeverk blir stödberättigade. DFE anser attstödet bör inriktas på sådan teknik som syftar till att minska kolets negativamiljöeffekter. anser att vid långivningen bör de områden prioriteras, där deminsta riskerna för miljön kan förutses. kan från dennautgångspunkt enligt verket förordas bl.a. ökad energihushållning, användning avsolvärme samt övergång till syntetiska bränslen. Verket anser vidare när detgäller kol, torv, flis m. fl. bränslen som utgör alternativ till olja attosäkerhet om framtida miljökrav eller om möjligheten att tillgodose väntadekrav kan vara ett väsentligt hinder för introduktion och spridning av nyteknik. Det är därför enligt verket nödvändigt att lösningar inom miljöområdettas fram parallellt med att processtekniken utvecklas. Om detta försummas,försväras såväl miljöproblemen som företagens möjligheter att bedöma vilkaförutsättningar de har att uppfylla kraven. vill därför betonaatt de föreslagna lånen till projekt som avser introduktion och utveckling avteknik för alternativa bränslen måste omfatta också utveckling av nödvändiganaturvårds- och miljöskyddsåtgärder. IVAkonstaterar att tveksamheten bland kommunema är stor inför koleldade kraft-och . För att undanröja tveksamheten och påskynda utvecklingenvore enligt IVA ett ökat stöd till anläggningar för miljövänlig kolförbränningvälkommet. proposition om riktlinjer för energipolitiken som jag kommer att föreslåregeringen att lägga fram senare under detta avser jag att redovisaförslag till rikflinjer för introduktion av bränslen som kan ersätta olja.Därvid kommer givetvis avsikten att vara att införa bränslen med minsta möjligamiljöpåverkan. I de fall bränslen förenade med stora föroreningsrisker, t. ex.kol, införs bör bästa möjliga reningsteknik som är ekonomiskt rimligtillämpas. Kostnadema för reningsåtgärderna bör härvid ses som en del av detotala kostnaderna för att utnyttja ett sådant bränsle och därmed vara stödberättigadepå samma sätt som övrig energiteknik. När det gäller det nya stödets utformningfinner jag - i likhet med flera remissinstanser - att det är av stort värde omstödet kan omfatta introduktion av viss nyutvecklad utrustning förmiljöskyddsåtgärder, t.ex. rök-gasavsvavling. Deåtgärder inom detta område som bör stödjas bör vara av demonstrationskaraktär.Det är av värde att några fullstora anläggningar av denna typ kommer tillutförande inom den närmaste femårsperioden. Ettstort antal remissinstanser har framfört den synpunkten att den före- 1980/81:49 14 slagna stödformen bör omprövas och utvärderas efter någraår eller ses som tillfällig. För egen del vill jag anföra följande. Energipolitikenformas i en dynamisk omgivning. Tekniska framsteg när det gällerenergitillförsel och energihushållning både i och i andra länder kankomma att ändra bedömningen av vilken teknik som står nära enmarknadsintroduktion och därmed kan komma att omfattas av det nu aktuellastödet. När det gäller byggnadsområdet anserjag att det finns anledning attbeakta det stödbehov som kan uppkomma i byggnadsbeståndet i samband medinförandet av ny teknik inom främst solvärmeområdet. Till detta kommer attvissa utredningar arbetar med uppgifter som kan komma att medföra attförutsättningarna för stödverksamheten påverkas. Utredningar som kan bli akluellai detta sammanhang är främst energiskatteutredningen (B 1979:06) ochutredningen (I 1979:13) om styrmedel för näringslivets energihushållning, m. m.Även OED:s fortsatta arbete kan givetvis få betydelse. Möjligheterna att förändringar inträffar medför att enverksamhet av den föreslagna karaktären måste omprövas . Medhänsyn härtill anserjag att verksamheten bör utvärderas närtillräckliga erfarenheter finns som underlag för att bedöma om inriktningen börändras. Jag bedömer att en sådan utvärdering lämpligen bör föreligga i slutetav den första treårsperioden av verksamheten, dvs. 2.3.2 Kretsen av slödmottagare För den nuvarande stödgivningen till energibesparandeåtgärder inom näringslivet gäller som princip att stöd ges till användare avolika anläggningar. SIND har i sitt remissyttrande tagit upp denna fråga. SINDframför därvid att en prototyp- och demonstrationsanläggning kan väntas bli beställdendast om totalkalkylen är positiv i förhållande till andra alternativ. Dettaskulle enligt SIND kunna uppnås också om bidraget styrdes till tillverkaren såatt denne kan lägga ett konkurrenskraftigt pris åt beställaren. ÄvenIndustrifonden tar upp stödsystemet från den tillverkande industrins synpunkt.Industrifonden framför att OED:s förslag i första hand behandlar hur olikastatliga stödformer skulle kunna underlätta för producenter och förbrukare avenergi att ta ny teknik i anspråk. Däremot behandlas enligt Industrifondeninte frågan om hur situationen ter sig från den tillverkande industrinssynpunkt. Särskilt hos den industri som tillverkar komponenter och apparaterbaserade på ny teknik inom energiområdet råder stor tveksamhet när detgäller att investera i utveckling, tillverkning och marknadsföring. Det ärenligt Industrifonden i och för sig inte osannolikt att de förslag som OED förfram och som syftar till att skapa en "normalisering" av deekonomiska förhållandena för upphandlarna av ny energiteknik också kan få denindirekta effekten att tillverkarna upplever marknaden som normal. För egen del bedömer jag att stödet i huvudsak bör varainriktat på an- Prop.1980/81:49 15 vändareav anläggningar, m. m. I vissa fall kan det emellertid vara motiverat attrikta stödet till tillverkare för att underlätta för användama att ta ny tekniki anspråk. Detta kan gälla t. ex. projekt där produkten behöver ett stort antalanvändare för att avsedd demonstrationseffekt skall kunna uppnås. OEDhar i allmänna termer behandlat vilka som i övrigt bör vara berättigade tillstöd. Bland remissinstanserna har berört detta område. Vattenfallpåtalar att det av OED:s rapport inte framgår om de av OED föreslagnastödformerna skall gälla även för affärsdrivande verk och statliga bolag.Stödet bör enligt i tillämpliga delar gälla även sådana företag.Det är enligt verket väsentligt att kan tillförsäkras finansieringpå lika förmånliga villkor som de som OED har föreslagit för investeringar i oljeersättandeanläggningar. Principenom vem som skall kunna erhålla stöd bör enligt min mening vara att allaföretag, myndigheter eller andra som vill investera i energiteknik som kanersätta olja eller spara energi skall kunna komma i fråga för stöd. Stödbör alltså kunna utgå oberoende av vem som utför en åtgärd. Detta innebär attstöd kan lämnas bl. a. till näringslivet inkl. statliga och kommunala bolag,dvs. industri, jordbruk, trädgårdsnäring, handel, hotell, restauranger m. fl.privata servicenäringar, kommunala och landstingskommunala verk samt statligaverk. LOpekar i sitt remissyttrande på möjligheten att staten engagerar sig somdirektintressent och delägare i projekt i syfte att få till stånd en tidigarestartpunkt. Jag anser för min del att både statliga verk och statliga företaghar en väsentlig roll i ansträngningarna att minska oljeberoendet. Däremot anserjagatt det organ som administrerar stödet inte självt bör engagera sig somdirektintressent eller delägare i olika projekt. 2.3.3Utformn'ngen av lån och bidrag Närdet gäller principema för utformningen av lån och bidrag villjag inledningsvisframhålla att det nya stödet kommer att omfatta många slag av verksamheter sombefinner sig i olika led av en utveckling från prototyper och demonstrationsanläggningartill projekt som är nära en marknadsintroduktion i stor skala. Detta innebäratt stödsystemet måste utformas så att stödet kan anpassas till deomständigheter som råder i det enskilda fallet. kommererfarenheterna av hur stödsystemet har fungerat i praktiken att ge ett fastareunderlag för vilka villkor som skall tillämpas för olika slag av projekt. Någraremissinstanser, bl.a. STU och TCO, har framfört synpunkten att den ansträngdaekonomiska situationen i t.ex. många kommuner och företag medför att kraven pålönsamhet hos åtgärder som inte bedöms direkt nödvändiga för den egentligaproduktionen ställs mycket högt. Åtgärder för att ersätta olja och för attspara energi får konkurrera om knappa in- 1980/81:49 16 vesteringsmedelmed åtgärder som bedöms mer nödvändiga för att vidmakthålla och ökaproduktionen eller för andra angelägna ändamål i kommunerna inom andrasektorer. För att uppnå en nödvändig stimulanseffekt krävs därför att stödetlämnas med vissa inslag av subvention. Jag delar denna uppfattning.Subventionen bör emellertid enligt min mening inte vara större än vad som ärabsolut nödvändigt för att en åtgärd skall komma till stånd. Stödformenbör av denna anledning i enlighet med OED:s förslag normalt vara lån medundantag för projekt med stora tekniska risker där bidrag bör kunna förekomma.De subventionsinslag som behövs bör få formen av förmånliga ränte- ochamorteringsvillkor. OED har föreslagit olika kombinationer av ränte- ochamorteringsanstånd och amorteringstider beroende på vilket slag av projekt detär fråga om. Jag finner att det är väsentligt att reglerna för tillämpningenav stödet blir så enkla som möjligt. Principen bör vara att amorteringstideninte får överstiga projektets ekonomiska livslängd. Det ankommer på regeringenatt utfärda närmare föreskrifter vad avser villkor för räntor ochamorteringar. Föratt undvika att de lån som tas upp i alltför hög grad påverkar företagens soliditetoch möjligheter att ta upp andra lån föreslår OED att lånen bör ges utansärskild säkerhet. Denna uppläggning har också vunnit anslutning eller lämnatsutan erinran av flertalet remissinstanser. Fleraremissinstanser har tagit upp effekterna av att lån kan ges utan krav påsärskilda säkerheter. Enligt STU förefaller detta att vara en av de allraviktigaste förutsättningama för att låneformen skall bli allmänt accepterad.Även redovisar positiva synpunkter på detta förslag. Fullmäktige i riksbankenframhåller att de säkerheter, som det investerande företaget har, kanutnyttjas för lån på den öppna marknaden genom att staten avstår från säkerhetpå sina lån. läns utvecklingsfond anser att företagens tillgängligakreditutrymme inte bör inskränkas genom att staten ställer krav på säkerheterför lämnade lån eftersom detta kan hämma företagens expansion. Utredningenom styrmedel för näringslivets energihushållning anser att effekten av denföreslagna lånemöjligheten kan bli begränsad när företagen har låg soliditet.Oavsett hur förmånliga lånen är, försämrar de enligt utredningen företagenssoliditet ytterligare och minskar därigenom möjligheterna att ta upp lån förinvesteringar i produktionsapparaten. Det är därför enligt utredningen inteovanligt, att ett företag ålägger sig självt en begränsning av upplåningen. Båderemissinstansernas synpunkter och erfarenheter från bl. a. den bidragsgivningsom SIND bedriver visar enligt min mening att lönsamhels-begreppet är långtifrån entydigt. Det har t. ex. i flera fall visat sig att företag för s. k.strategiska investeringar, dvs. sådana investeringar som anses ha storbetydelse för företagens överievnad , ofta kan acceptera betydligtlägre krav på lönsamhet än när det är fråga om investeringar i t. ex. Prop.1980/81:49 17 energitekniksom kan ersätta olja. Jag bedömer att de risker som det stora oljeberoendetmedför borde få företagen och andra organ att i allt högre grad betraktainvesteringar och andra åtgärder som kan minska känsligheten för prishöjningaroch för stömingar i tillförseln av olja som strategiska. Detta innebär attlägre krav på lönsamhet borde ställas för sådana investeringar samt att bidragknappast längre är nödvändiga utom i fall där de tekniska riskema är stora. Motdenna bakgrund finner jag att lån med relativt sett förmånliga villkor ikombination med att långivningen sker utan krav på särskilda säkerheter börkunna ge en god stimulanseffekt. Långivningen skulle alltså i princip gå tillså att projekten finansieras med företagens egna medel och vanliga lån som tasupp på kreditmarknaden mot företagets säkerheter i kombination med ett slagstopplån med relativt förmånliga villkor som erhålls från staten utan säkerhet.Modellen blir således en reguljär bottenfinansiering på den allmännakreditmarknaden och en toppfinansiering genom statens försorg. Hur djupt neddet statliga topplånet skall sträcka sig får avgöras från fall till fall,beroende på vilket slag av åtgärd det är fråga om. Attstöd i flertalet fall - utom för prototyper och demonstrationsanläggningar -bör utgå enbart i form av lån medför att stödet normalt bör omfatta projektdär lönsamhet väntas men där denna lönsamhet inte är så säkerställd attprojektet genomförs ändå. Jagfinner det också vara av stor betydelse att den som vill genomföra investeringareller mindre åtgärder inom detta område visar sin tro på och sitt intresse förprojekten. Ett väsentligt inslag i stödgivningen bör därför vara att stödetinte skall vara den enda finansieringskällan i ett projekt. I allmänhet börstödets andel av finansieringen, som OED har föreslagit, uppgå till högst den merinvesteringsom behövs för en här avsedd anläggningjämfört med motsvarande anläggningavsedd för olja. I vissa fall saknar emellertid begreppet merinvesteringtillämpning. Detta gäller bl. a. ofta för prototyper ochdemonstrationsanläggningar. För att undvika komplicerade diskussioner om vadsom är att betrakta som merinvestering bör stödets andel av en investeringräknas på totalinvesteringen, varvid merinve-steringen - när den kan beräknas -bör utgöra en övre gräns för lånet. För prototyper ochdemonstrationsanläggningar bör stödets andel av den totala finansieringenkunna uppgå till högst . För övriga åtgärder bör den uppgå till högst . Inågra fall kan det givetvis förekomma att ett projekt kan få stöd från andrastatliga organ. Även i dessa fall bör den som vill genomföra ett projekt visaatt projektet är angeläget genom att satsa en viss del av de resurser somkrävs. Hur stor denna del bör vara får fastställas från fall till fall. Allmäntfinns det anledning att vara restriktiv i fall där den statliga finansieringenblir en mycket stor andel av den totala finansieringen. Det nu aktuellastödets andel av finansieringen bör inte i något fall överstiga vad som nysshar nämnts. Prop.1980/81:49 18 EnligtOED bör lån med villkorlig återbetalningsskyldighet, dvs, lån där återbetalningengörs beroende av i vilken utsträckning som projektet lyckas, kunna förekomma.Flera remissinstanser är positiva till sådana lån. Industrifonden behandlarockså de administrativa problem som kan vara förknippade med lån med villkorligåterbetalningsskyldighet. Enligt Industrifonden är det särskilt viktigt attdetta stöd kommer till användning endast i sådana fall där syftet är attåstadkomma ett avlyft av mottagarens risk och inte när i första hand enkostnadsminskning eftersträvas. I dessa fall bör enligt Industrifonden bidrag, räntenedsättningeller andra subventioner i stället utnyttjas. Jagdelar den uppfattning som Industrifonden framför. Villkorliga lån börreserveras för projekt där riskema är betydande. Sådana lån bör sålunda utgåfrämst till prototyper och demonstrationsanläggningar, där de tekniska riskemaofta är betydande. I fall där de kommersiella riskerna är betydande för fullskaleanläggningarbör också villkorliga lån kunna utgå. Att ett lån är villkorligt innebär attstatens fordran på en låntagare kan komma att efterges. Detta bör ske främst ide fall när en åtgärd inte lyckas, t. ex. beroende på att den tekniskt intefungerar eller det visar sig att den leder till ekonomiska förluster. Det börankomma på regeringen att besluta om de närmare regler som bör gälla förvillkorliga lån. I fråga om de administrativa problem som kan uppkomma anserjagatt det är väsentligt att de erfarenheter som har vunnits på detta område inom bl.a.Industrifonden, tas till vara när stödverksamheten byggs upp. EnligtOED bör återbetalningen av lån i tiden anpassas till framtida intäkter ellerkostnadsminskningar och räntan för lånen vara marknadsanpassad. OED anser atten utgångspunkt därvid kan vara kommunlåneräntan. RRV och har blandremissinstanserna tagit upp frågan om vilken ränta som skall gälla. Båda dessaremissinstanser delar uppfattningen att räntan bör vara marknadsanpassad. Ocksåjag anser att amortering av lånen bör fastställas med hänsyn till denberäknade strömmen av intäkter eller kostnadsminskningar av en åtgärd. Detankommer på regeringen att utfärda närmare föreskrifter om vilken ränta somskall gälla. OED har inte tagit uppfrågan om stödsystemet bör förses med en undre beloppsgräns för när stöd kanutgå eller med någon övre gräns när beslut om stöd skall underställasregeringen. Bland remissinstansema har SIND framhållit att en undre gräns förlånens storiek bör finnas för att inte administrationen skall bli alltför ohanteriig.Verket anser att när det gäller investeringar i fullskaleanläggningar bör engräns på I milj. kr. Jag bedömer att det ärväsentligt att stödverksamheten koncentreras till projekt av någorlunda storomfattning. Gränsen bör emellertid inte sättas så högt som SIND anger. Enligtmin mening bör stödet avse projekt där stödets andel av investeringskostnadenuppgår till . Undantag från den undre gränsen kan emellertidbli aktuella för åtgärder när det kan bedömas att den tänkbara marknaden ochden beräknade effekten Prop.1980/81:49 19 avstödet är mycket stor. När det gäller frågan om underställande, ankommer detpå regeringen att bestämma i denna fråga. 2.4Villkor för olika slag av stödobjekt Jaghar förordat att stöd skall kunna utgå till fyra grupper av objekt. Dessaär prototyper och demonstrationsanläggningar, investeringar i fullskaleanläggningarmed stora kommersiella risker, speciella investeringar i fullskaleanläggningarmed måttliga kommersiella risker samt vissa energibesparande åtgärder ibefintliga processer och byggnader i näringslivet. Detkan naturligtvis i många fall vara svårt att exakt avgöra till vilken grupp avobjekt som en viss åtgärd hör. Även inom de olika grupperna kan förutsättningamavariera i form av risker och skede när det gäller teknisk utvecklingsnivå.Vidare har tidsperspektivet stor betydelse. En investering t. ex. i enanläggning för framställning av syntetiska bränslen skulle kunnabetraktas som en prototyp och demonstrationsanläggning. bör denemellertid kunna klassas som en investering i en fullska-leanläggning medkommersiella risker. Ett annat exempel kan vara anläggningar för förädling avtunga råoljor och restoljor, som kan betraktas som investeringar medbetydande kommersiella risker men som skulle kunna betraktas somspeciella investeringar med måttliga kommersiella risker. 1det följande tar jag upp vilka speciella regler som bör gälla för olika objekt. Delnuvarande stödet till prototyper och demonstrationsanläggningar utgår i formav bidrag med högst av godkända kostnader för prototypen elleranläggningen. Enligt OED:s förslag bör det nuvarande stödet kompletteras meden lånemöjlighet. Summan av bidrag och lån bör inte överstiga avtotalinvesteringen, varav bidraget inte bör överstiga . Villkorligåterbetalning bör kunna medges. Beslut om eftergift av en del av eller helalånet bör vidare enligt OED fallas senast efter det att prototypeneller anläggningen har tagits i drift. Flertaletav de remissinstanser som har behandlat OED:s förslag i denna del är positiva tillförslaget. SIND anser alt motivet för nuvarande bidragsgivning i väsentliggrad har varit att kompensera för det risktagande som användningen av oprövadteknik innebär för dessa projekt. SIND har därför i flera sammanhang tidigareanslutit sig till tanken att förbättra det ekonomiska stödet för denna typ avprojekt. anser att beslut om att efterge lån bör ske efter längretid än . erfarenhet är att underlag för ett sådant beslutinte alllid föreligger efter endast , varför tiden bör utsträckas . kommun framför att förslaget in- 1980/81:49 20 teutgör någon egentlig förbättring av nuvarande stödregler såvida låneandeleninte regelmässigt lämnas med villkoriig återbetalningsskyldighet. Jagvill beträffande denna fråga anföra följande. För prototyper och demonstrationsanläggningarlämnas f n. stöd enligt förordningarna (1980: 566) om statsbidrag till energibesparandeåtgärder inom näringslivet m.m. och (1979:428) om statsbidrag till energibesparandeåtgärder inom trädgårdsföretag. För /81 har under fjortondehuvudtiteln anslaget E6 Energibesparande åtgärder inom näringslivet m. m. beräknats för detta ändamål. Verksamheten administreras av SIND utom vadgäller åtgärder inom trädgårdsnäringen vilka administreras av lantbruksstyrelsen. Denuvarande bidragen till prototyper och demonstrationsanläggningar syftar tillatt underlätta framtagande av nya energiekonomiska lösningar genom attdemonstrera ny teknik i'-praktisk tillämpning eller känd teknik i nyasammanhang. Bidragen utgår till den första anläggningen i sitt slag. De därefterföljande anläggningarna skall vara kommersiellt konkurtenskraftiga och kaninte bli föremål för stöd. Bidragen kompenserar för dels de extra kostnader somen anläggning av detta slag medför jämfört med en anläggning som uppförs medkonventionell teknik, dels risken för alt anläggningen fungerar sämre änberäknat. Det ekonomiska åtagandet kan åtminstone på investeringssidan ofta blibetydligt större än om en konventionell lösning hade valts. Sökandens motivför att ta på sig en högre investeringskostnad kan i så fall vara enförhoppning om att få minskade driftkostnader. Även experimentlusta ochintresse för att medverka till att lösa energiproblemen kan ha en storbetydelse. Intressetför investeringar i prototyper och demonstrationsanläggningar har ökat undersenare år. har det i flera fall varit svårt att finansiera projektsom skulle kunna ge goda resultat från energisynpunkt. Detta kan i storutsträckning bero på att investeringar i prototyper och demonstralionsanläggningarofta är förknippade med betydande risker. Enligt de riktlinjer förenergipolitiken som har antagits av (prop. 1979/80: 170, NU 1979/80:70, rskr 1979/80: 410) skall stödet fill prototyper ochdemonstrationsanläggningar prioriteras. Detta bör enligt min uppfattning ske genomatt stödvillkoren förbättras i huvudsak i enlighet med OEDs förslag. Förutombidrag bör således lån eller i vissa fall lån med villkorligåterbetalningsskyldighet kunna utgå till dessa slag av projekt.