prop · G40313 · 1980-12-31 00:00:00 — En prioritering av utredningar med känd gärningsman fåralltså 1 ett större sammanhang direkt otillfredsställande konsekvenser. Enligthovrättens mening är del ett viktigt rältssäkerhelskrav att pri- 1980/81:13 213 orllerlngenså långt det är möjligt sker på ett enhetligt sätt 1 alla landetspolisdistrikt. Hovrätten tar alltså bestämt avstånd från utredningens uttalandeatt intresset av att de lokala önskemålen får göra sig gällande är sä stort attdet i rimlig mån bör tillgodoses även om det sker på bekostnad avenhetligheten. Pågrund av vad som anförts anser hovrätten det angeläget attprioriteringsfrågorna analyseras mot bakgmnd av en kriminalpolitisk målsättningoch ett krav på effektivt utnyttjande av rättsväsendels samlade resurser. Ensådan analys bör syfta till att bestämma de grundläggande principerna förprioriteringen. Brottels svårhetsgrad synes därvid böra tillmätas storbetydelse. Därutöver bör utrymme finnas för en annan prioritering i särskildafall eller . Ett sådant ställningstagande skulle medföraökade möjligheter att utnyttja resurserna effektivt och ge ökade garantier fören enhetlig tillämpning. Även med en sådan ordning skulle det finnas utrymmeför lekmannamedverkan. Ennärmare utredning av prioriteringsfrågorna kan enligt hovrätten ocksåaktualisera organisatoriska förändringar. Sålunda kan det finnas anledningundersöka en organisatorisk lösning som Innebär att polisens utredningspersonalöverförs till åklagarorganisationen. Härigenom skulle betydande fördelar kunnauppnås. Den personal som arbetar med brottsutredningar skulle kunna ges en merspecialiserad utbildning och omsättningen bland denna personal skulle minska.Utredningsmännen skulle härigenom tillföras ökade kunskaper och störreerfarenhet, vilket skulle medföra förbättrad effektivitet. Förutsättningarnaför en närmare kontakt mellan utredningspersonal och åklagare skulle också ökabetydligt. Sammntaget borde en sådan ordning kunna förkorta tiden mellanbrottet och påföljden avsevärt, något som allmänt anses vara av stor betydelsefrån kriminalpolitisk synpunkt. En sådan lösning skulle också underlättaorganisationen av övrig polisverksamhet, menar hovrätten. Denna skulle bli merenhetlig och omfatta övervakning, brottsförebyggande verksamhet och service. Ifråga om denna renodlade polisverksamhet skulle finnas större förutsättningaratt skapa en decentraliserad organisation. Konsekvenserna av de nu skisseradeförändringarna 1 fråga om prioriteringsregler och organisation är givetvis Intemöjliga att överblicka utan en ingående utredning. Enligt hovrättens mening bören sädan utredning komma till stånd. I avvaktan på resultatet härav börett genomförande av polisutredningens förslag anstå. Ättprioritera betyder framför allt att man nödgas avstå från något som eljestskulle utföras, framhåller i . Förpolisens del innebär detta t.ex. att medvetet avstå från att beivra vissa brottoch att avstå från tillsyn av områden där ordningen störs. Utredningen skiljermellan organisatorisk prioritering och löpande prioritering. Redan detförhållandet att prioriteringen måste systematiseras visar att det finns endivergens mellan samhällets verbalt uttalade ambitionsnivå och de resurser somavdelas för att uppnå sålunda formulerade mål. Detta är otillfredsställande.Det är emellertid uppenbart att det inte är möjligt att 1 tillräckligomfattning öka resurserna för polisverksamheten. Utredningen borde därför ävenha analyserat vilka möjligheter som kan erbjudas för att angripa problemetgenom prioritering av lagstiftarna särskilt inom det specialstraffrättsligaområdet. Därvid finns flera möjligheter även beprövade sådana. 1980/81:13 214 1sammanhanget om de effekter som uppnåtts genom förskjutningen frånstraffrättsliga till fiskaliska sanktioner mot överskridande av bestämmelsernaangående last, axeltryck etc. för lastbilar. Länsstyrelseni aktualiserar frågan huruvida de nuvarande prioriteringarna påregional och lokal nivå alltid är de riktiga. Från flera håll hävdas attpolisens begränsade resurser mera nyttjas med hänsyn till "lättheten"att nå resultat än mol mera svårarbetade men viktigare företeelser.Länsstyrelsen, som beklagar att utredningen närmare sökt penetrera detla,vill framhålla vikten av att dessa frågeställningar ständigt hållslevande vid prioriteringsöverväganden. Utan att närmare utveckla dessasynpunkter vill peka på behovet av en organisatorisk smidighethos polisväsendet. Utredningensöverväganden och förslag beträffande prioriteringsfrågorna uppfattarlänsstyrelsen i län som de avgjort viktigaste 1 betänkandet. På olikasätt synes polisverksamheten ha stelnat i sina gamla former. Det framstår somvärdefullt om man kunde åstadkomma en tidigare 1 stort sett icke existerandeflexibilitet. Särskilda basorganisationer för de tre storstadsdistrikten, för"tätortsdistrikten" respektive "glesbygdsdistrikten" kanutformas. Rörliga regionala resurser 1 residensortens polisdistrikt fårkomplettera glesbygdsdistrikten, som icke kan organiseras med personal föralla uppgifter. Det framstår som väsentligt att skilda arter av samladeInsatser kan åstadkommas på olika platser vid skilda tillfällen, då speciellabehov föreligger. Sålunda skulle enligt ett polisdistrikt ensamteller tillsammans med andra kunna under ett tjänstgöringspass, då trafiken ickekräver särskilda insatser, ägna sig åt övervakning av ordning och säkerheteller samlade utredningsinsatser. Pä motsvarande sätt skulle huvuddelen avresurserna kunna samlas till trafikövervakning när behovet härav är som allrastörst. Enkelt uttryckt skulle all personal kunna utföra vilket slag avpolisverksamhet som helst bortsett från sådan verksamhet som kräverspecialutbildning som t.ex. brottsplatsundersökning och utredning rörandeorganiserad och ekonomisk brottslighet. Blandlänsstyrelserna och polisstyrelserna är ett vanligt önskemål konkretariktlinjer för vilka ärenden som skall prioriteras. Bl.a. iStockholms län anser att de uttalanden som gjordes av brottskommissionoch senare 1 budgetsammanhang inte är tillräckligt preciserade. Statsmakternasövergripande prioritering får enligt i län inte bli avsådant slag att större delen av arbetsuppgifterna anges skola handläggas medförtur. För att en sådan prioritering skall ha något värde måste den varadistinkt och begränsas till ett realistiskt antal förtursärenden. Enligtpolisstyrelsen i är ett fastställande i författnings- ellerregleringsbrevform är ett välkommet stöd för den lokala polisorganisationenvid prioriteringen av brottsutredningar. Polisstyrelseni anser å andra sidan att någon detaljerad anvisning för hurprioriteringen skall ske inte kan eller bör utfärdas. Liknande synpunkterframförs av bl.a. polisstyrelsen i . Särskiltunder har personalsituationen i varitbekymmersam. Detta har enligt polisstyrelsen i Slockholm tvingat fram enprioritering av den löpande verksamheten som inneburit att vissaarbetsuppgifter inte utförts eller utförts med begränsade resurser. Deprioriteringar som görs kan strida mot principen om likhet inför 1980/81:13 215 lagenoch kan Innebära ett hot om rättssäkerheten. Som exempel nämns att ett brott,som begås i och som inte blir föremål för någonegentlig åtgärd, i ett annat distrikt med andra resurser kan bli fullständigtutrett. Polisstyrelsen anser att snara åtgärder måste vidtas för att undanröjadessa problem. Det är ett berättigat krav att polisstyrelserna 1 landet gesmöjlighet att på lika villkor bedriva polisverksamhet. EnligtSvenska polisförbundets uppfattning har utredningen alltför lätt förbigått deföljder som polisdistriktens varierande resurser och därav styrd prioriteringfår på rättssäkerhet och likhet Inför lagen. Denna fråga bör utredas 1 särskildordning, anser förbundet, som i övrigt inte har några invändningar motutredningens uppfattning 1 denna del. harproblemen med låsta personaltablåer diskuterats, framhåller Föreningen . Innebörden av utredningens förslag får anses vara att enerforderlig omfördelning av personalresurserna skall kunna ske på ettsmidigare sätt än 1 dagsläget. Föreningen delar denna bedömning. Vad gäller fråganom den löpande prioriteringen av ålagda arbetsuppgifter har efterhand sombelastningen för polisen vuxit allt oftare diskuterats olika principer ochmetoder. I åtskilliga polisdistrikt har fastlagts att arbetsuppgifterna skallprioriteras enligt vissa normer. Detta torde vara ett nödvändigt ont närresurserna ej förslår. Det bör dock enligt föreningen beaktas att ett systemmed prioriteringar inte får medföra att vissa typer av lagstridiga handlingarav allmänheten uppfattas som lagliga p.g.a. att polisen ej övervakarefterlevnaden. Det är synnerligen olyckligt att polisen skall tvingas att pådetta sätt "värdera" de 1 demokratisk ordning tillskapanderättsreglerna. Förhållandena har varit oacceptabla. Föreningen är välmedveten om de uttalanden från statsmakternas sida som 1 skilda sammanhanggjorts i den så kallade prioriteringsfrågan. Dessa uttalanden lämnar dock fögavägledning för det praktiska arbetet. Detta är otillfredsställande och gerföreningen anledning att återigen efterlysa en striktare och mera precisdefinition i fråga om arbetets inriktning. Det är ej ens i ett kortareperspektiv realistiskt att arbeta med ett prioriteringsbegrepp som detnuvarande, vilket omfattar den överväldigande delen av det brottsutredandefältet. återgår 1 yttranden frän flerapolisstyrelser. FöreningenSveriges åklagare har intet att erinra mot att regionala och lokala organ istörre utsträckning än nu får bestämma om verksamhetens inriktning och omfördelningen av tillgängliga resurser. Föreningen förutsätter att överläggningregelmässigt sker med vederbörande chefsåklagare om fråga skulle uppkomma omminskning av polisdistriktets utredningsorganisation. Om så ej sker kanonödigtvis svårigheter uppkomma när det gäller åklagarmyndigheternas arbete. 6 Den lokala polisorganisationen Åtskilligaremissinstanser uttalar sig allmänt instämmande. Som regel har man dock vak attkommentera de olika förslagen var för sig. RR Kgör dock ett uttalande somanknyter såväl till detta som föregående avsnitt. Enligt RRV borde utredningenmera gmndligt ha övervägt och Prop.1980/81:13 216 sammanhålletredovisat sin syn på uppgifts- och ansvarsfördelningen och den styrning som börutövas dels mellan statsmaktsnivå och polisväsende, dels mellan olika nivåerinom polisväsendet, RRV är positivt till den decentraUsering som syftar tillatt på distriktsnivå bättre kunna anpassa verksamheten till lokalaförhållanden. Det torde emellertid inte vara önskvärt med mer betydande skillnader1 verksamhetsinriktningen vid olika polisdistrikt på sådana punkter som intehar sin gmnd 1 anpassning till lokala förhållanden. Sådana skillnader kan istället uttrycka eller uppfattas uttrycka skillnader 1 värderingar av polisensroll och uppgifter 1 samhället och måste också te sig svårförklarliga förmedborgarna, RRV menar att det finns skäl för relativt utförliga centralariktlinjer och att det lorde vara nödvändigt alt statsmakterna svarar för enbetydande del av dessa. RRV anser emellertid också att det efter en analys avstyrningen av polisväsendet Inte kan uteslutas att även RPS:s roll 1rikssammanhanget bör förstärkas något jämfört med vad utredningen föreslår.Härvid pekar RRV även på behovet av central uppföljning och utvärdering. En vissbetoning av RPS:s roU skulle enligt RRV inte behöva rubba den ökade lokalabeslutsbefogenheten. Utredningensuppfattning att en genomgripande distriktsindelningsreform Inte är rättasättet att förbättra organisationen och att inte heller antaletstationeringsorter bör minskas ytterligare delas av del helt övervägandeantalet remissinstanser. Dethöjs emellertid även röster för en mer eller mindre långtgående sammanslagningtill större enheter. Några remissinstanser, bl.a. polisstyrelserna i Arvikaoch samt /SR, anser sålunda att riksdagsbeslut börgenomföras. Polisstyrelsen i föreslår att polisdistrikten ges sammaomfattning som civilförsvarsområdena. Enligt polisstyrelsen i kan detfinnas skäl för indelningsändringar 1 storstadsområden med kompliceradegränsförhållanden och 1 vissa personalsvaga smådistrikt. Även polisstyrelsernai , och anser att en översyn avdistriktsindelningen kan vara påkallad. menar att ett stort antal polisdistrikt på grund av bristandepersonell dimensionering och geografisk utformning inte är bärkraftiga. Det ärdärför beklagligt att utredningen inte funnit det möjligt att lägga förslag omden distriktsindelningsreform som polisverksamheten är 1 behov av. I en snarframtid torde det enligt förbundet bli oundvikligt att genomföra enpoUsdislriktsindelning enligt en "behovsområdesmodell".Polisstyrelsen i A vesta konstaterar att vissa distrikt är och förblir för småför en rationell och ändamålsenlig polisverksamhet men likväl bör bestå sålänge kommuninnevånarna och personalen önskar detta. Ett Intimare samarbetemellan distrikten 1 naturliga områden, s.k. behovsområden, måste emellertidkomma till stånd utan alltför många formella regler. Inom ramen för deltasamarbete bör man bl.a. kunna lösa beredskapsfrågor, vissa befälsfrågor samtfrågor om utryckningsberedskap. Utredningenframhåller alt dess ståndpunkt inte får förstås så att varje ändring 1 polisdistrikts-eller arbetsgruppsindelningen 1 den ena eller andra riktningen skulle varautesluten för framtiden. Prop.1980/81:13 217 instanserhar funnit skäl att understryka detta uttalande. Hit hör bl.a. FöreningenSveriges länspolischefer. Föreningen och åtskilligapolisstyrelser, bl.a. polisstyrelserna i , , ,, , och . i länanser att det finns anledning att noga följa utvecklingen på detta område föratt eventuellt aktualisera frågan, om förutsättningarna för den gällandeindelningen ändras. Flera polisstyrelser inom gör mer ellermindre långtgående uttalanden till förmån för en översyn avdistriktsindelningen 1 länet. Polisstyrelsen i anser sålunda attutredningen hade bort penetrera denna fråga mera Ingående och omnämner bl.a. detankegångar som framförts av en av RPS tillsatt länsgmpp för utredning av depolisiära problemen 1 . Övertron på en "egen polis"får inte Inverka negativt på en ökad effektivitet i polistjänsten som bättreskulle kunna gagna den lokalt bosatta eller arbetande allmänhetens krav påpolisiär service. Polisstyrelsen noterar även att utredningen inte behandlatde tankegångar som 1 olika sammanhang har framförts vad gäller inrangerande avde olika polisdistrikten i vart fall i 1 s.k. behovsområden.Till dem som vill hålla frågan om en översyn av distriktsindelningen inom Stockholmslän öppen hör även polisstyrelserna i . , , ochTäby. Detfinns emellertid även remissinstanser som med bestämdhet uttalar att någraändringar 1 den föreliggande distriktsindelningen inte bör göras. åtskilliga polisstyrelser och kommuner 1 glesbygdsområden. Vilhelminakommun anser sålunda att det klarare bör markeras att eventuella förändringar idistriktsindelningen inte får innebära större geografiska enheter än vad somnu gäller 1 bl.a. södra . Länsstyrelseni och kommun uttalar sig till förmån för tillskapandetav ett polisdistrikt. anför att flera skäl för detlakan anföras från regionalpolitisk synpunkt, bl.a. det förhållandet attStrömsund är klassificerat som regionalt centmm. kommun erinrar omatt kommunen till ytvidden är större än 15 av länen 1 landet. Andraremissinstanser, som inte är främmande för en utökning av antaletpolisdistrikt, är och . Kommunen menaratt det är en förutsättning för den kommunala Insynen i polisverksamheten ochför ett stärkt förtroendemannainflytande att ett polisdistrikt inte omfattarmer än en eller högst ett par kommuner. Enligt kvinnoförbundet förbättrar endecentralisering såväl kontakterna mellan polis och aUmänhet som polisensarbetsförhållanden. Länsstyrelseni pekar på att ställningstagandet 1 dl-slrlktslndelnlngsfråganmedför behov av ökad samordning för att utveckla samarbetsformer överdistriktsgränserna. i anför liknandesynpunkter pä distriktsindelningens effekt på behovet av regional ledning ochsamordning. Någrapolisstyrelser, bl.a. polisstyrelserna i Väslervikoch , befarar attutredningens val av lösning beträffande den regionala organisationen på siktInnebär ett steg 1 riktning mot distrikt som omfattar ett helt län. Dennautveckling anser de inte önskvärd. 1980/81:13 218 6.2.1 Allmänna utgångspunkter. Utredningensståndpunkt att de förtroendevalda ledamöterna i polisstyrelserna bör få ettökat inflytande över verksamheten Inom polisdistrikten omfattas av så gott somalla remissinstanser som har yttrat sig härom. Särskilt gäller dettaövergripande frågor såsom verksamhetens allmänna inriktning samt den årligaplaneringen av verksamheten. Däremot är man mera tveksam till om operativafrågor och frågor om polisledning skall prövas av förtroendemannastyrelserna.De flesta remissinstanser som har yttrat sig om detta vill förbehållapolischefen beslutanderätten 1 dessa frågor, och även remissinstanser som ärpositiva till en ökad beslutanderätt för förtroendemannastyrelserna efterlyserinte sällan en definition av uttrycket "polisledning i särskiltfall". Över huvud taget är man angelägen om att genom den föreslagnapolisberedningen eller på annat sätt få behörighets- och ansvarsfrågornaklarlagda såvitt gäller polisstyrelsernas beslut. När det gäller beslutanderätten1 polismyndighetsärenden är den dominerande uppfattningen hos länsstyrelsernaoch polisstyrelserna att beslutanderätten i sådana ärenden bör förbehållaspolischefen eller annan tjänsteman. RPSdelar utredningens uppfattning alt huvuduppgiften för polisstyrelsen bör blialt besluta om fördelning och användning av polisdistriktets resurser. Dettakan ske genom att polisstyrelsen medverkar vid utformandet av den årligaverksamhetsplanen och vid ändring av denna under löpande verksamhetsår. En viktiguppgift för polisstyrelsens ledamöter blir att Informera om polisarbetet 1olika kommunala organ saml 1 de föreningar och sammanslutningar som de enskildaledamöterna kommer 1 kontakt med 1 sin verksamhet. Handläggningen av enskildaoperativa ärenden och beslut 1 förvaltningsärenden måste även 1 fortsättningenankomma på polischef eller annan tjänsteman som erhållit beslutsdelegation 1dessa ärenden. För att få de polisoperativa frågorna 1 de enskilda fallen såallsidigt belysta som möjligt vill RPS sätta 1 fråga om Inte beslut 1 dessa börfallas av polischefen efter samråd med polisintendent och avdelningschefer.Lämpligheten av en sådan beslutsordning, som innebär ett återinförande av dettidigare polisledningsbegrep-pet, bör närmare undersökas av polisberedningen. För att ett ökat medborgarinflytande i polisstyrelsen skall bil meningsfullt ärdet viktigt all de enskilda ledamöterna har möjlighet att ägna mer tid åtarbetet i polisstyrelsen. Betydelsefullt är även att ledamöterna får all den informationsom är möjlig om polisverksamheten och de regler som gäller för denna. Länsstyrelseni lån ansluter sig till utredningens förslag om ökatförtroendemannainflytande inom polisdistrikten och menar att de förhoppningarsom 1 detta avseende knöls dll polisstyrelsereform inte har infriats.Polisstyrelsernas beslutsbefogenhet måste öka om målet skall nås. Därför ärutredningens förslag om förtroendemannainflytande väl motiverade. Landshövdingen och ytterligare några ledamöter av styrelse ärhär skiljaktiga och vill bl.a. avråda från att polisstyrelserna ges beslutsrättsom gäller allmänna riktlinjer för vissa typer av polisingripanden. Sådanariktlinjer kan 1 praktiken låsa polisbefälet på ett olämpligt sätt 1 enskildafall och leda till oklarhet 1 Prop.1980/81:13 219 ansvarsfrågor.Den regel som begränsar polisstyrelsens kompetens bör därför göras något meromfattande. Hurfördelningen av arbetsuppgifterna skall ske mellan styrelsen 1 plenum ochpolischefen har enligt i län inte angetts på ettlillfredsslällande sätt. Inte heller har konsekvenserna av utredningensförslag belysts. Det är enligt angeläget att de förtroendevaldafår en sådan ställning och ett sådant inflytande att deras Insatser upplevs sommeningsfyllda och att det kommunala engagemanget i polisverksamheten ökar.Detta kan ske genom att polisstyrelsen 1 plenum får ett större Inflytande änför närvarande över viktiga frågor rörande planeringen av verksamheten.Intresset bör 1 första hand koncentreras till den årligaverksamhetsplaneringen. Vid väsentlig avvikelse från vad som där fastställtsbör polischefen åläggas anmälningsskyldighet till styrelsen. Ett vidgatinflytande för de förtroendevalda bör även kunna åstadkommas genom attpolischefen 1 frågor av större betydelse åläggs samrådsskyldighet. Det bör slåsfast att polischefen fortfarande utövar polisledningen 1 distriktet. Polismyndighetsärenden lämpar sig i regel inte för avgörande 1 plenum. Praxis 1olika polismyndighetsärenden bör bestämmas av rättsliga avgöranden i olikabesvärsinstanser. De förtroendevalda bör dock ha möjligheter att läggasynpunkter på ett polismyndighetsärende både före och efter avgörandet avdetta. synpunkter är representativa för huvudparten avyttrandena från länsstyrelsehåll. Länsstyrelseni är ense med utredningen om att förtroendemännens Inflytandebör ökas. Utredningen har emellertid inte närmare konkretiserat hur ärendenalämpligen bör fördelas mellan polisstyrelsen 1 plenum och polischefen. Dettorde för den kommande polisberedningen bli en angelägen uppgift att skapa ensäker grund för en väl fungerande anvarsfördelning. vill 1 detlasammanhang framhålla vikten av att polisens politiska oberoende, som är en avhörnstenarna i vårt demokratiska samhälle, kvarstår. finner försin del att polischefens operativa ledningsfunktioner 1 nuvarande omfattningbör bibehållas. Polisstyrelseni Slockholm anser att de förtroendevalda ledamöterna i polisstyrelsen bör fåett ökat faktiskt Inflytande på de allmänna frågorna i distriktet. Alla områdenav polisverksamheten lämpar sig emellertid inte för förtroendemannainflytandet,eftersom uppgiften att upprätthålla allmän ordning och säkerhet ger polisen ensärställning 1 den offentliga förvaltningen. Ansvaret för den rent operativaverksamheten, dvs. chefsskapel över en polisstyrka under pågående arbete, börenligt polisstyrelsens uppfattning inte utövas av styrelsen 1 plenum.Operativa frågor bör visserligen kunna diskuteras från principiellutgångspunkt, men ansvaret och behörigheten att besluta måste med hänsyn tillpolisverksamhetens natur åvila polischefen. Den årliga verksamhetsplaneringen,ändringar i denna planering samt långtidsplaneringen är däremot frågor som böravgöras av polisstyrelsen 1 plenum. Då det gäller polismyndighetsärenden börenskilda sådana ärenden inte tas upp 1 plenum, men däremot anser polisstyrelsen1 likhet med utredningen att principiella frågor bör kunna hänskjutas tillpolisstyrelsen 1 plenum. Polisstyrelseni framhåller att det är av största vikt att polisen även framgent kanbehålla sin fristående och politiskt oberoende funktion. Detta måste ävenanses vara en gmndläggande fömtsättning för att Prop.1980/81:13 220 allmänhetensförtroende för polisen och dess verksamhet behålls och om möjligt förstärks.Det vore säkerligen ganska förödande för detta förtroende om del ens kundeifrågasättas att polisen vid utövande av sin verksamhet tog politiska hänsyn.Dessa synpunkter bör enligt polisstyrelsens uppfattning ligga till gmnd förden närmare utformningen av förtroendemannainflytandet i polisstyrelsen. Därvidbör, liksom beträffande nämndemannalnstitutlonen vid våra domstolar, för slorvikt ej läggas vid det förhållandet att de förtroendevalda ledamöterna i polisstyrelsernaär politiskt valda och tillsatta. Det förhåller sig i stället säkerligen på detsättet att båda dessa personkalegorier vid utövandet av sin förtroendemannasysslamera ser till uppdragets reella ändamål och innehåll än till den politiskahemvistens eventuella inflytande på uppdragets fullgörande. Detta förhållandebör emellertid inte tas till Intäkt för att mbba den traditionella balans sområder såväl inom den dömande verksamheten som inom polisverksamheten i frågaom beslutsfördelningen mellan lekmän och tjänstemän.