prop · G403126 · 1980-12-31 00:00:00 — Gruppernasuppgift är att verka för en positivare inställning i arbetslivet lill äldre ocharbetshandikappade och all föreslå ålgärder som underlättar för äldre ocharbetshandikappade all få och behålla ell arbele. Enligt AMS riktlinjer förverksamheten skall anpassningsgrupper finnas i företag med minst 50 anställda.Hittills har ca 5000 gmpper inrättats. Arbetsförmedlingensinsatser i anpassningsgmpperna skall i huvudsak inriktas på all placera inäldre och arbetshandikappade sökande i förelagen och därvid medverka med sådanaanpassningsätgärder som kan behövas i del enskilda fallet. I stor utsträckningmedverkar arbetsförmedlingen också med anpassningsåtgärder för redan anställdasom behöver arbetshjälpmedel eller andra stödåtgärder som arbetsmarknadsverketförfogar över. Ibetydande ulslräckning är parternas företrädare i anpassningsgmpperna ocksåföreträdda i skyddskommittéerna. 1978/79:73 om 1980/81:126 81 ätgärderför arbetshandikappade uttalade föredraganden att del är värdefullt om detbland ledamöterna i anpassningsgruppen också ingår personer som tillhör denlokala skyddsorganisationen, eftersom man därigenom kan få en mera enhetlig ochallsidig bedömning av frägor som gäller anpassning och arbetsmiljö lill olikaarbetstagares förulsällningar. Om skyddsorgani-safionen har erfarenhet avverksamheten i anpassningsgmpper bör den i ännu högre grad än tidigare kunnamedverka till alt arbetsplatserna generellt sell utformas sä atlsysselsättningsmöjligheterna för arbetshandikappade och äldre främjas.Föredraganden erinrade om atl det ingår i den lokala skyddsorganisalionensuppgift atl verka för all utformningen av arbetslokaler inle reser onödigahinder för gmpper med handikapp. Undersökningar som sysselsältningsulredningengenomfört pä vissa orter har bl. a. visat atl en slor del av förmedlingenssökande med arbelshandikapp har haft anställningar som de inle kunnat behålla.Samtidigt visar erfarenheterna all arbetsskador ofta är följden av förhållandensom arbetstagaren varit utsatt för under en längre lid. Så utgör exempelvisensidiga eller ansträngande rörelser och arbetsställningar(belastningssjukdomar) inemot av de arbetssjukdomar som registrerades iinformationssystemet om arbetsskador () . Dessaförhållanden tyder på all enbart generella arbetsmiljöätgärder inle räcker tillom man i ökad utsträckning skall kunna förebygga utslagning och förhindra althandikapp uppkommer. Man måste i högre grad än få till ständförebyggande individuella anpassningsåtgärder. Medhänsyn fill problemens omfattning och karaktär kan sådana ålgärder inte iförsta hand vara en arbetsmarknadspolitisk uppgift. Arbetet med individuellarbetsanpassning måsle ingå som en integrerad del i det lokala skyddsarbetet.Även med en kraftig utbyggnad av antalet anpassningsgmpper och med en avsevärdutökning av förmedlingens medverkan i grupperna kan arbetsmarknadsverket inleläcka lika slor del av arbetsmarknaden som den redan befintligaskyddsorganisalionen. Iförhållande till den organisation som finns uppbyggd för arbetsmiljö-ochskyddsfrågor och även för medbestämmandefrägorna är arbetsmarknadsverkelsanpassningsverksamhet av liten omfattning. Även om gmp-pernas verksamhetalltmer inriktas på inplacering av sökande i företagen, kanarbetsmarknadsverkets resurser inte räcka till för aktiv medverkan vid allaarbetsställen som har minst 50 anställda. Erfarenheterna visar att detär en betungande och i del närmaste övermäktig uppgift att enbart medverka iredan befinlliga grupper. Enliglmin mening behövs en mer samlad syn på frågor som gäller arbetsanpassning. Denuppsplittring som finns mellan skyddsorganisalion,anpassningsgrupp och - när del gäller personal - och rekryteringsfrågor - samverkansorgani medbestämmandefrågor gör det svårt för samtliga berörda all få ell samlalgrepp på de frågor som rör arbetsanpassning och anställningsfrämjande ålgärder.6 Riksdagen1980181. Prop.1980/81:126 82 sig därför mera ändamålsenligt att i stället söka vidga samverkan mellanarbetsmarknadsverket och den befinlliga skyddsorganisationen. Deltabör i första hand la sig ullryck i atl man söker samordna skyddskommittéernasoch företagshälsovårdens arbete med arbetsmarknadsverkelsanpassningsverksamhet. Med slöd av arbetsmiljölagen kan arbetarskyddsstyrelsenredan nu föreskriva att skyddsorganisationen på arbetsplatserna skall biträdaarbetsförmedlingen i deras anpassningsarbete. AMS kan lämna motsvarandeanvisningar om all arbelsförmedHngen skall bilrä-da skyddskommilléerna i derasanpassningsarbete och atl de arbelsmarknadspolitiska stödåtgärderna därvidskall kunna användas efter sedvanlig prövning. Härigenom skulleanpassningsverksamheten få en bredare och bättre fungerande organisationsamtidigt som arbetsförmedlingens resurser kunde koncentreras än mer på denarbelsförmedlande verksamhelen, bl.a. på arbetsgivarnas rekrytering avarbetshandikappade och äldre sökande. Jag har här redovisatnågra skäl för atl en ökad samverkan och samordning bör komma fill ståndmellan de arbetsmiljö- och arbetarskyddsansvariga organen ocharbetsmarknadsverket. Man prövar också sådan utökad samverkan på del lokalaplanet. Emellertid måste de närmare formerna för en sådan samverkan och föransvarsfördelningen mellan de berörda organen studeras närmare. Jag villdärför meddela min avsikt all senare föreslå regeringen atl en särskildutredare får i uppdrag all närmare studera dessa frågor. Utredningsarbetet börsjälvfallet bedrivas i samråd med berörda myndigheler och med parterna påarbetsmarknaden. 1970-talelsarbetsrättsliga reformer har i flera avseenden förändrat förhållandena påarbetsmarknaden. Detta gäller inte bara i relationen mellan den enskildearbetslagaren och arbetsgivaren ulan kanske i ännu högre grad mellanarbetsgivare och fackliga organisationer. Denenskilde arbetslagaren har genom lagstiftningen fått utökade rättigheter ochvidgade förmåner i en rad hänseenden. Här kan nämnas förstärktanställningsskydd, bällre semeslerförmäner, rätl lill ledighet för sludier,vård av barn etc. Till detta kommer lagstiftningen om jämställdhet. Fackföreningarnahar fått ökade möjligheler att på betald arbetstid sköta den fackligaverksamheten som man genom bl.a. medbeslämmandelagstiflningen,lagstiftningen om slyrelserepresenlation i vissa fall, yltranderäll överstatligt slöd till förelag bl.a. inom arbetsmarknadspolitikens ram, fått ökademöjligheter all påverka arbetsgivarnas beslul på olika områden.Fackföreningarna har också i högre grad än tidigare kommit alt bli engagerade iolika beslut inom förelagen som berör de enskilda medlemmarna. Direkt ochindirekt har detla också påverkal fackföreningarnas relationer lillmedlemmarna. 1980/81:126 83 I sammanhanget kan ocksä nämnas att parterna påarbetsmarknaden fäll elt väsenlligt vidgat inflytande över tillämpningen avarbetsmarknadspolitiken genom atl de nu är företrädda i arbetsmarknadsverketsbeslutande organ även på lokal nivå, sedan distriktsarbetsnämnderna infördes år1976. Defackliga organisationernas medinflylande över företagens personalpolitik göralt organisationerna - och inle enbart arbetsgivarna - får en betydelsefullarbetsmarknadspolitisk roll även på förelagsnivå. Genom all den arbelsrättsligalagsfiftningen lill stor del är disposiliv fär parternas överenskommelser imänga fall - exempelvis vid driftsinskränkningar -direkt belydelse förinriktningen av de arbelsmarknadspolitiska åtgärderna. Även omsyftet med den nya arbetsrällsliga lagstiftningen i de flesta fall har varitatt tillförsäkra de enskilda arbetslagarna och/eller deras fackligaorganisationer vissa rättigheter och medinflylande i beslutsprocessen inomföretagen, har den nya lagstiftningen följaktligen haft klara arbetsmarknadspoliliskaoch regionalpolifiska effekter. Lagstiftningen påverkar direkt eller indirektde arbetssökandes möjligheter alt få arbele, liksom arbetskraftens rörlighetoch arbetsstyrkans sammansättning m. m. samt frågor som rör arbetsplatsernasutformning och anpassning. 1 debatten har också olika meningar förts fram omvilket inflytande den nya arbetsrätten har för ett upprätthållande ochutvecklande av en god produktivitet i näringslivet. Exemplen skulle kunna görasfler över de effekter som uppstått av den tvingande eller dispositivalagstiftningen. En intensiv debatt har ocksä gällt i vilken mänarbetsmarknadens parter har utnyttjat de möjligheler lill bl.a. branschvisaöverenskommelser som den disposifiva lagsliftningen medför. Även myndigheternashandlande har ibland satts ifråga. Som exempel pä frågor som aktualiserats idebatten kan följande delområden särskilt nämnas: Anställningsskyddoch anställningsfrämjande åtgärder: privanställ-ning, exlra anställning vidarbetstoppar, de äldres rätt fill arbele, de del-lidsarbetandes villkor,uppsägningstidernas längd, permilieringsinstilulel, arbetsstyrkanssammansättning (lurordningar och företrädesrätter), varsel om driftsinskränkningar,tillämpningen av främjandelagstiflningen. Ledighetslagarna:studieledigheter och föräldraledigheter både vad gäller omfattning ochföriäggning, semester, andra former för ledighet eller frånvaro (sjukfrånvaro,deltidsarbete), vikariernas situation. : medbestämmandeförhandlingarnas effektiva och rationella genomförande,förelagsöverlålelser, koncernfrågor, entreprenörernas villkor, den fackligaverksamhetens bedrivande i stort på arbetsplatserna, regionala förtroendemän,arbetsplatsmölen, arbetslivsforskning. Arbetsmiljö: arbetsmiljönormer på olika områden,arbelstidsfrågor. 1980/81:126 84 Arbetsmarknadspolitiken:vissa reformer på arbetslöshetsförsäkringens omräde, översyn av den statligakonkurslönegaranlin samt vissa arbelsförmedlingsfrågor (skrivbyråer, artisterm. ), svenskundervisningen för invandrare. Inompraktiskt tagel alla de här nämnda områdena pågår ulredning eller utvärdering.För flera av dessa gäller att resultat kommer all redovisas . Även omdel hade varit en fördel all i delta sammanhang kunna lämna förslag lillåtgärder i syfte all bättre anpassa den arbetsrällsliga lagstiftningen lill deövergripande sysselsättnings- och arbelsmarknadspolitiska målen måsle delladock anslå lill dess pågående utredningsarbele har slutförts. Slufiigen måsledet också bli fråga om en avvägning mellan de mål och strävanden som finns inomolika områden, t.ex. inom arbetsmarknads- och regionalpolitiken, men också iförhällande lill andra övergripande målsättningar t.ex. i fräga omjämställdhet. Även om jag sälunda anser det lämpligt atl avvaklautredningsresultaten vill jag redan nu framhålla alt om och när det bliraktuellt med lagsliftningsälgärder inom olika områden är det nödvändigt alt isammanhanget ocksä väga in de sysselsättningspolitiska effekterna av detnuvarande och eventuellt ändrade regelsystemet inom arbetsrätten. Avslutningsvis vill jagdärför endast kortfattat redovisa läget vad gäller nu pågående översynsarbele.Anslällningsskyddskommilllén avsäg att lägga fram sitt slutbetänkande i maj1981. Sedan utredningen nu har lagts ned komm.er i slällel redan färdigställtmaterial att sammanställas till en departementspromemoria som därefter kommeratl remissbehandlas. Jag räknar med att en proposition i denna fräga skallkunna läggas och alt nya regler i fråga om provanställningoch extra anställning vid arbetstoppar skall kunna träda i kraft vid årsskiftet1981/82. När del gäller ledighetslagarna har regeringen, som tidigare redovisats,beslutat om ell brett upplagt kartläggningsarbete med syftet att ett underlagför framtida ställningstagande skall kunna föreligga under hösten 1981.Förhoppningsvis kommer materialet atl utvisa vad som är volymmässigtbetydelsefulla frägor inle minst ur arbetsmarknadspolitisk synpunkt och/ellervad som är alt betrakta som mer marginella företeelser av t.ex.missbrukskaraklär. Också andra ulredningar, bl.a. rörande ledighelsfrägor(föräldraledighet, semester, vård av anhörig, svenskundervisning förinvandrare) som arbetar från mer speciella utgångspunkter kommer att blifärdiga under innevarande år. På jämställdhetsområdel sker en fortlöpandeuppföljning, främsl genom jämställdhetsombudsmannen och jämslälldhetskommitlénmen även genom AMS och slalens arbetsmarknadsnämnd. Härtill kommer självfalletde insatser som görs av arbetsmarknadens organisationer. Påmedbestämmandeområdet väntas nya arbetsrällskommittén komma med etlslutbetänkande . Om något genombrott inle sker i de medbeslämmandeförhandlingarsom har bedrivits kan eventuellt del förslag lill nyförlroendernannalag som lades ål sidan få Prop.1980/81:126 85 Utredningen av vissa arbelstidsfrågor har lagt framförslag (SOU 1981:5) om ny arbetstidslag. Förslaget, som innebär vissaändringar i arbelstidslagsliftningen har sänts på remiss och enproposition planeras . Inom arbetsmarknadspolifikens område kannämnas en utredning som kartlägger bl. a. de s. k. skrivbyråernas verksamhel.Inom kort kommer jag också att för regeringen anmäla behovet av en översyn avden statliga lönegarantin vid konkurs som enligt min mening i många lägenkommit all fungera som en ny stödform till företag som är föremål förrekonstruktion. Enliglmin mening är del lämpligt alt avvakta utredningsresultaten innan förslag tilllagstiftningsåtgärder läggs fram på det arbetsrällsliga området. Jag villsamtidigt framhålla alt den fortsalla prövningen av den arbetsrällsliga lagstiftningenmåste ske från sysselsältningspolitiska utgångspunkter. 8 Åtgärder för att påverka arbetssökandet 8.1Behovet av att effektivisera arbetssökandet Påen komplicerad arbetsmarknad tar del även under högkonjunkturer förden arbelslöse alt finna ett nytt arbete. Del är både för den enskilde sökandeoch för samhället som helhet önskvärt all arbetssökandet resulterar i eltlyckat anställningsbeslut. Del går emellertid inte alt hell undvika denarbetslöshet som beror på alt matchningsprocessen lar i anspråk.Denna lyp av arbetslöshet kan och bör främst motverkas genom en effektivarbetsförmedling. Mendet är också vikligl atl pressa ner den arbelslösheislid som inte kan väntas geetl förbättrat placeringsresullal för den enskilde och sådan arbelslösheislidsom inte kan fyllas med ell aktivt arbetssökande. Den genomsnittligaersällningstiden för arbetslösa kassamedlemmar uppgick fill 63 dagar.Varje dag man kan förkorta ersällningstiden med innebär en besparing för statskassanmed 30 milj. kr. och stora samhällsekonomiska vinster i form av ökadproduktion. Jaghar i del föregående lagt fram förslag som syftar till att förmå arbetsgivareatt acceptera den befinlliga arbetskraften. Om insatserna för att förbättraarbetsmarknadens funktionssätt skall bli framgångsrika måste de även innefattaåtgärder som påverkar de arbetssökande att snabbare acceptera de lediga platsersom faktiskt slår till buds. En naturlig utgångspunkl i diskussionen om hurarbetskraftens anpassning skall främjas är frågan om orsakerna till trögheternapå arbetsmarknaden. Somjag redan har framhållit har de nya grupper som kommer ut pä arbetsmarknaden imånga fall begränsade möjligheler alt anpassa sig till förändringar iarbetsmarknadens eflerfrågeslruklur, och de söker därför arbete endast undervissa villkor och förutsäitningar. 1980/81:126 86 ningsgraden är bland befolkningen, desto flerförvärvshinder har de gmpper som ännu inte har etablerat sig påarbetsmarknaden. Hemarbelande kvinnor, arbetshandikappade, ungdomar i tonårenoch invandrare med begränsade kunskaper i svenska är exempel påbefolkningsgrupper som ofta har särskilda villkor förknippade med sittarbetssökande. Enligl min uppfattning måste samhällel acceptera den lypav villkor-lighet i arbetssökandet som del i dessa fall ofta är fråga om.Anpassningskraven får inte ställas så okänsligt att dessa gmpper slällsutanför arbetslivet. Men om vi skall kunna uppfyllasysselsätlningsambitionerna för de svagaste på arbetsmarknaden måste vi istället främja flexibiliteten hos de som utan avgörande olägenheter kan ta påsig anpassningsuppgiflerna. Det tycksemellertid även bland dessa gmpper finnas en mer allmän tveksamhet lill atl laarbele som inle motsvarar ställda förväntningar. Man vill i första hand haarbele som man utbildats till eller har erfarenhet av. Man vill ha godarbetsmiljö, intressanta och utvecklande arbetsuppgifter, bra arbetstider ochundvika långa restider lill arbetet. Man söker sig ogärna till arbeten med riskför framtida arbetslöshet om inte denna risk kompenseras med särskill godaekonomiska förhållanden. Alla dessa önskemål från de arbetssökandes sida är enligtmin mening fulll naturliga. Men det får inte bli så atl sådana lediga platsersom enligl gängse normer är fulll acceptabla står obesatta när del samtidigtfinns ett stort antal arbetslösa som erbjuds dessa arbelen. En arbetssökandemåste ha frihet alt själv bestämma under vilka villkor han eller hon är villigalt ta emol arbele, men arbetslösheten i sig kan inte göras villkoriig. Försådan frivillig arbetslöshet som beror på atl en arbetssökande för egen delställer högre krav än vad som kan betraktas som rimligt bör man normalt inlekunna påräkna samhällets slöd i samma utsträckning som vid icke villkorligarbetslöshet. Den höga prioritet samhället ger ät sysselsättningsmåletförutsätter att della mäl sätts lika högt av den enskilde individen. särskill allvarligt problem i delta sammanhang utgörsav industrins svårigheier atl rekrytera arbetskraft. Enligt beräkningarna i LU80 måste industrisysselsältningen, om vi skall klara en kontrollerad återgångtill samhällsekonomisk balans, öka med i genomsnitt drygl 10000 personer omåret den närmaste femårsperioden. Det blir en konkret uppgift för denekonomiska politiken att se lill att industrisysselsältningen ökar. Arbetsmarknadspolitikenmäste inriklas på all underlätta den rörlighet som är en fömtsättning för dennödvändiga expansionen. Detla är i första hand en angelägenhet för arbetsförmedlingen.Dess främsta uppgift är att främja anpassningen på arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingenförfogar över olika hjälpmedel för att öka den arbetssökandes möjligheter altsöka och ta elt ledigt arbete. Hit hör bl. a. arbetsmarknadsutbildning och ekonomiskabidrag vid flyttning. Det bör naturligtvis i första hand eftersträvas att genomåtgärder som främjar en yrkesmässig anpassning hos arbetskraften utnyttja denlokala Prop.1980/81:126 87 ochregionala arbetsmarknaden fullt ul. Den yrkesmässiga röriigheten är särskiltavgörande för kvinnornas sysselsättningsmöjligheter. Dämtöver är det emellertidockså nödvändigt alt täcka de koslnader som den enskilde åsamkas när hanerhåller ett arbete på annan ort, för att ekonomiska hinder inte skall omöjliggörabyte av arbete. Utan sådan rörlighet blir det inte möjligt atl beredasysselsättning åt alla människor i missgynnade delar av landel. Men ju bällrevi lyckas med alt utnyttja den befinlliga arbetsmark-nadseflerfrågan på enlokal eller regional arbetsmarknad, desto mindre blir behovet av all användageografisk omställning som etl led i den nödvändiga anpassningsprocessen. Arbetsförmedlingensolika hjälpmedel för atl främja anpassningen blir emellertid otillräckliga ominte de arbetssökande är villiga att utnyttja dem i den ulslräckning somerfordras. Del räcker inte att man på arbetsförmedlingen registrerar önskemålfrån arbetsgivare resp. arbetssökande och ger informafion om sökande ochplatser. Det gäller all aktivt passa ihop de sökande med platserna. Jag kommerstrax dra upp riktlinjer för direktiv till en parlamentarisk ulredning meduppgift atl bl. a. se över arbetsmarknadsverkets uppgifter i syfte allsäkerställa etl tillräckligt resursulrymme för den platsförmedlande funktionenoch ett mer effektivt utnyttjande av de fillgängliga anpassningsfrämjandeinstrumenten. Jag skall dessutom här la upp frågan om vad som kan göras för attpåverka de arbetssökande att ta en mer aktiv del i anpassningsprocessen. 8,2Reglerna för ersättning vid arbetslöshet Somjag har redovisat bmkar en del av de ökade trögheterna påarbetsmarknaden tillskrivas minskande ekonomiska incitament. Utvecklingen hargått i en riktning där det ekonomiska tillskottet av alt byta arbelegenomsnittligt har blivit mindre som den ekonomiska påfrestningen somorsakas av arbetslöshet mildrats. De negativa effekter denna utveckling gerupphov till när det gäller arbetsmarknadens funktionsförmåga måsle främslmotverkas genom reglerna om rätl fill ersättning vid arbetslöshet. Enförutsättning för en generös ersättning vid arbetslöshet är att dennaersättning i sig inte försvårar bekämpandet av arbetslösheten. Enligtmin mening ger reglerna i lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring ochlagen (1973: 371) om kontant arbetsmarknadsstöd en god grund för fastatillämpningsnormer. Av förarbetena till den nämnda lagstiftningen framgår bl.a. att tidigare löneersättning eller utgående kassaersätlning inte får varaavgörande för om de arbelen som erbjuds den arbelslöse skall anses lämpliga.Endast om den erbjudna lönen väsentligl understiger arbetslöshetsersättningeneller anställningsvillkoren är sämre än de som avtalsenligt gäller för arbetetinom det erbjudna yrkesområdet skall en arbetslös kunna vägra alt anta etl arbeteutan påföljd för ersätlningsrätlen. 1980/81:126 88 Arbetslöshetsförsäkringenär inte avsedd alt vara en yrkesförsäkring och bör alltså i den mån reglerna ilagen tillämpas strikt inte medverka lill en onödig och improduktiv förlängningav arbetslöshetsliderna. Del finns inga klarastatistiska belägg för atl en förändrad tolkning av reglerna för ersällning vidarbetslöshet påverkat utvecklingen i riktning mot minskadanpassningsbenägenhel. Del förhållandel att t.ex. induslrin har problem atl fyllasina vakanser trots atl mycket slora resurser läggs ner påarbetsmarknadsutbildning och andra anpassningsfrämjande ålgärder kan dock varaett uttryck för atl reglerna för arbetslöshetsersättningen i mänga fall ges enalltför vid tolkning. Företrädare för arbetsgivarna har i olika sammanhangframhållit alt just detta är en orsak lill rekryleringsprob-lemen. Enligl vadjag inhämtat har AMS uppmärksamheten riktad mot denna fråga. För egen del anserjag del vara svårt att statistiskt visa etl sådant orsakssamband, men det kanändå finnas anledning atl pröva problemställningen i etl vidare sammanhang.Den svenska arbetsmarknadspolitiken bygger bl.a. på all parterna päarbetsmarknaden deltar i och tar ansvar för genomförandet av olika åtgärder,vilket i sin lur förutsätter att de själva har inlresse av en framgångsriktgenomförd arbetsmarknadspolitik. Osäkerheten kring arbetsförmedlingensmöjligheler alt anvisa arbetslösa fill de lediga platserna måsle därförundanröjas. Jag kommer senare alt föreslå all den utredning som skall behandlafrågan om arbetsförmedlingskonlrakt och andra vägar att påverka arbetsgivarnasrekryleringspolilik också får i uppgift alt se över tolkningen av reglerna omlämpligt arbele i syfte alt säkerställa en i hela landel enhetlig praxis förtillämpningen i olika situationer. Självfallet måste i tillämpningen avbestämmelserna liksom ges utrymme för hänsyn lill den enskildeindividens speciella förhållanden. Men del är viktigt atl tillämpningen inteblir godtycklig eller oenhetlig. Det bör stå klart atl de arbetssökande måstevara beredda atl välja något av de arbeten som finns på arbetsmarknaden om dehar fömtsättningar att la dessa arbeten. Den som har svårigheter atl flyttatill en annan ort måste vara beredd till yrkesmässig rörlighet och atl breddasill sökande lill fler yrkesområden ulan en föregående långvarig arbetslöshet.Om den arbetssökande vill hålla fast vid ett yrkesmässigt arbelsönskemål, börhan i gengäld vara beredd att snabbt söka sig till de orter där det finnssådana arbelen eller i avvaktan på ell sådant la elt tillfälligt arbele. 8.3Å.tgärder för att underlätta yrkesmässig rörlighet Vidsidan av platsförmedlingen är arbetsmarknadsutbildningen del kanske viktigastemedlet för all främja anpassningen på arbetsmarknaden. Som jag tidigareframhållit är avsaknad av yrkesutbildning en vanlig orsak till atlarbetssökande inte kan ta de lediga arbeten som finns.