prop · G40376 · 1980-12-31 00:00:00 — som påpekar attpåföljdssystemds utformning - med undanlag för straffskalorna för de olikaformögenhetsbrotten - ligger utom ramen för utredningens arbete, fillstyrkerde i promemorian framlagda förslagen mol bakgrund av de synpunkter ulredningenhar att beakta. Förslaget att avskaffa inlerneringspåföljden tillstyrkes iövrigl av , övervakningsnämnden i ,, juridiska fakultetsnämnden vid ,socialkonsulenterna i län, och två ledamöter avslyrelsen för . Rikspolissiyrdsen menar dock all en förutsättning förinlerneringspåföljdens upphörande bör vara en översyn av straffskaloma sommöjliggör så långa frihetsberövanden som samhällsskyddet kan anses krävabeträffande grova våldsbrotisUngar, främsi sådana som begåll brott av särskillallvarlig och samhällsfarlig karaktär och som genom brottet visat likgiltighetför annans liv eller hälsa eller särskild hänsynslöshet. Också socialkonsulenlernai län förordar en höjning av straffmaximum för de svåraste brotten ianslulning till att internering avskaffas. kan inte dela de synpunkler som framförs ipromemorian 1980/81:76 163 angående de psykiatriska farlighetsbedömningarna.Ställningstagandet i promemorian bygger endasl pä tvä norska saml tväamerikanska undersökningar, varav de senare är . Delmåste påpekas alt i föreligger en skyldighet för rättspsykialern attuttala sig om risken för återfall även i de fall man är osäker. 1 svensk rällfinns ingen sådan skyldighel varför man kan ifrågasätta om de nämndaundersökningarna äger relevans för svenska förhällanden och kan läggas lillgrund för kritik av de psykiatriska farlighdsbedömningar som görs i Sverige.Vad här sagts innebär emellertid inte alt gör någon annan bedömningangående interneringspåföljden än vad som anförts lidigare, nämligen au destraffrättsliga frihetsberövandena kan inskränkas fill dl enda, fängelse. i menar all del föravskaffande av interneringspåföljden anförts goda såväl teoretiska sompraktiska skäl. Om internering skall avvecklas krävs emellertid enligt nämndensmening sådan utformning av påföljden fängelse att samhällsskyddet i fråga omdel svåraste klientelet fortfarande tillgodoses. Nämnden är kritisk mol promemoriansförslag i delta hänseende. Den föreslagna ålerfallsregeln är så kringgärdad avrestriktioner alt den inte lär kunna fylla stor funktion. Om förslagetgenomfördes skulle det betyda i slorl sell en halvering av möjlighelerna altingripa med frihetsberövande mol den allra grövsta brottsligheten. Effeklernaav förslagel kan i vissa fall bli ännu mer drastiska. Den notoriskekassaskåpssprängaren, som beslutar kröna sin bana genom att forcera riksbankensvalv, skulle sålunda enligt nyordningen riskera högsl tre anstaltsår, medan hani dagens läge kan ådömas i anstalt. Lösningen på problemet med hur manskall motverka nackdelarna med ell avskaffande av internering bör enliglnämndens mening hellre sökas genom alt blicken riktas mol reglerna för villkoriigfrigivning. Nämnden vill därvid för sin del föreslå att del i ett andra styckei 26 kap. 2 § BrB införs en regel som innebär all domstolen, närsamhällsskyddet kräver särskill beaktande och dä det utmätta straffet bestämstill - förslagsvis - minsl , får föreskriva all villkorlig frigivninginle får ske förrän viss angiven lid av straffet verkställts. Med en sådanregel skulle någon mera väsentlig förändring av nuvarande anslallsliden inlebehöva föranledas av inlerneringspåföljdens avskaffande. De tvåledamöter av styrelsen för , vilka är skiljaktiga motförbundels yttrande, finner kritiken mot lidsobeslämda frihetsstraffövertygande och anser därior att interneringspåföljden bör avskaffas i sinnuvarande form. Reformen bör dock anslå lill dess ytterligare övervägandengjorts, eftersom del nuvarande fängelsestraffet inte i alla avseenden är lämpatför del klientel som enligl dagens praxis döms till internering. Del behövsenligl dessa ledamöters uppfallning ell frihetsstraff som - antingen inomramen för fängelsepåföljden eller säsom en särskild påföljd - är så utformatall domstolen vid päföljdsvald kan förulse all anstallsvistdsen kommer attfortgå i säkra förmer under längre lid och att frigivningen från anstalt kommerall förenas med övervakning. Avskaffandeav internering på grundval av det i promemorian framlagda förslagel avstyrks avöveråklagarna i Slockholm och lalmö, länsåklagarna i län ochVärmlands län. kriminalvårdsnämnden, interneringsnåmnden. övervakningsnämnden iMalmö, första avdelningen, bankinspektionen, medicinska fakultetsnämnden vidLunds universitet, i län, fyra ledamöter jämteföredraganden i länssiyrelsen saml länsläkaren i . Prop.1980/81:76 164 förbund (majoriteten). Flerlalel av de remissinslanser, vilka ställt sigavvisande lill alt internering avskaffas, bemöter på olika säll den kritik somi promemorian riktats mot inlerneringspåföljdens teoretiska grundvalar. Överåklagaren i ullalar sålunda attbehandlingstanken inte bör avvisas så kategoriskt som skell i promemorian. Dåföreligger nämligen risk all man inle ens försöker återföra vissa brottslingarlill ell laglydigt liv. Länsåklagaren i län anser sig inle kunnaacceptera den kritik som riktats mot interneringens lidsobeslämda element.Enligt länsåklagarens mening är den lill liden icke fastställda påföljdenägnad att få verklig effekt hos ell allvariigt belastat klientel genommöjlighelen all anpassa varaktigheten efter uppträdande och andra förhållanden,varjämte samma tidsobestämdhd även utåt medför den fördelen, alt allvaret i delstraffrättsliga ingripandel kraftigt dokumenterats. De fyra skiljaktiga ledamöternajämte jöredraganden i saml länsläkaren i menarall hittillsvarande forskning inte är tillräckligt omfatiande för alt man hellskall kunna döma ut interneringspåföljden och beklagar attsärbehandling numera inle sker inom kriminalvården av internerade jämfört meddem som dömls lill längre tidsbestämt fängelsestraff. Ett enhetligtfrihetsstraff är inte realistiskt ulan i stället borde kanske del synnerligenvariabla klientelet av lagöverträdare kunna beredas olikartade vård- ochskyddsformer. menar all straffsystemet bör utvecklasoch finslipas med ytterligare påföljder i syfte all därmed skapa de instrumentför den samhälleliga rättsskipningen som erfordras för laglydnaden ochrättssäkerheten i vårt land. Därvid finns del enligt förbundels mening ingenanledning avhända sig möjlighelen all för vissa lyper av brottslig verksamhetuppnå en lidsobestämd inkapacitering. i län anför attsamhällel och de enskilda medborgarna måste skyddas mot de grövstabrottslingarna - den lilla grupp som troligen molsvarar de internerade.För della klientel bör man som skäl för borttagande av inlerneringspåföljdeninle kunna åberopa alt lidsobestämdheten av de internerade upplevs sompressande eller all dom på internering uppfattas som en definitiv utklassning. ansluter sig till tanken att mansöker utmönstra fidsobestämda påföljder ur vårt straffsystem. Nämnden anser sigemellertid inte kunna på gmndval av innehållet i föreliggande promemoriatillstyrka att interneringen avskaffas och all den nuvarande fängelsepåföljdenblir den enda frihetsberövande påföljden. Enligl nämndens mening bör despörsmål som behandlas i promemorian las upp till förnyat övervägande,lämpligen av den kommitté som har tillkallats för all utreda frägorrörande fängelse och kriminalvård i anstalt. Nämnden ansluter sig lilluppfattningen att samhällets skyddsinlresse kräver all lagstiftningen germöjlighet att beröva dem friheten som begår mycket allvarligabrott. Det som redovisas i promemorian har inle övertygat nämnden om altmöjlighel till frihetsberövande så lång lid som nuvarande lagstiftning ominternering medger bör slopas. Om denna lagstiftning upphävs, får enliglkriminalvårdsnämndens mening en lösning av föreliggande speciella skyddsfrågorinte återverka på de allmänna principerna för utmätande av fängelsestraffet somsådant. vitsordar i en diskussion ominlerneringspåföljdens mera principiella utgångspunkter - all svårigheterföreligger all finna säkra hållpunkter för bedömningen av när den lidsobeslämdaanslallsvår- 1980/81:76 165 den för den som dömls till internering skall upphöra samtatt praxis, såsom redovisats i promemorian, varit altanslallsvården i allmänhet får upphöra i nära anslulning lill minsta lidensutgång. Nämnden ansluter sig emellertid inte lill den norske kriminologenChristies uppfattning, vilken utförligt refererats i promemorian, att svåravålds- och sexualkrimi-nella ej låter sig bedömas prognosliski med hänsyn lillrecidivrisk, allra minsl med klinisk eller psykiatrisk metodik. Nämndenserfarenheter är av annan art beträffande denna grupp. Dessa ofta psykiskt klarlsärpräglade personer recidiverar ofta tämligen oberoende av deras aktuellalivssituation just genom inre krafters genomslagskrafl, snarasl tvångsmässigt.De särbedöms visserligen ofta enligl svensk rätlspsykiatrisk och rättsligpraxis och erhåller sluten psykiatrisk värd. En del återfinns dock inom intemeringsklientelet.Tvärtemot vad promemorian framhåller är del just belräffande dessa visserligenganska få, men maximall fariiga fall. man kan ställa relalivl säker prognos.Särbedömning rättsligt, med annan påföljd än fängelse, motsvarande slutenpsykiatrisk vård eller internering och med speciellt betryggande övervakningoch föreskrifler under värd ulom anstalt, ler sig enligt nämndens uppfattningklarl indicerad för denna grupp. Också JO lar upp och bemöter uppfattning. JOpåpekar därvid alt denna uppfattning redovisats av Chrislie inför del norskastrafflagrådd i anslutning till dess överväganden om en lidsobestämd påföljdför vissa särskilda våldsbrott, begångna av såsom lillräkneliga anseddaförbrytare, samt att Chrislie inle förmått övertyga övriga ledamöter avstrafflagrådd om att han haft tillräcklig vetenskaplig grund för sinhuvudinvändning om omöjligheten av att ralionelll bedöma farligheten iindividuella fall. JO anför vidare. Det må vara sant att bibehållandet avintemeringsstraffet för våldsbrottslingar endast har marginella effekter förförhindrande av tragiska händelser i form av återfall i våldsbrott. När det,säsom emellanåt sker, inträffar att någon som förut manifesterat vådlighel förannan person och därför tagils om hand av kriminalvårdande eller andramyndigheter åter blir i tillfälle att ådagalägga sin fariighet, är dellaemellertid någol som regelmässigt tilldrar sig största länkbara uppmärksamhet.Den indirekta skada som då tilltron till samhällsordningen lider skall ickeunderskattas. Den konflikt som kan finnas mellan del i promemorian behandladeklientelets anspråk på förutsägbarhet i fråga om påföljd och rättssäkerhet iövrigl å ena sidan och gemene mans iniresse å andra sidan av alt statsmakternaså långl möjligt skyddar hans rättsligt erkända inlressen. får naturiigtvis ytterstlösas vid ett ställningslagande på politiskt plan. JO menar emellertid för sindel att interneringspåföljden, särskill i sin praktiska tillämpning, inte pålångt när så som i promemorian hävdas inkräktar pä något den interneradesrättssäkerhelsintresse. Flera av de remissinstanser som motsatt sig allinternering avskaffas på grundval av förslagel i promemorian har uttalat attpåföljden bör användas myckel restriktivt och i vart fall inle äga tillämpningpå den första av de i promemorian behandlade olika kategorierna, dvs.lagöverträdare med intensiv men måttligt avancerad förmögenhetsbrollslighet.Till dessa hör övervakningsnämnden i , första avdelningen, som menar önskade begränsningen enklasl synes kunna åstadkommas genom att det nugällande kravet i 30 kap. I § BrB att fängelse i två är eller däröver skallkunna följa på brottet eller, när flera brott förövats, pä någol av dem, höjestill fängelse . Därigenom skulle alla vanliga förmögenhetsbrotl,även grova fall därav, bortfalla. Den föreslagna begränsningen borde återverkaockså när det gäller att döma lill fortsall internering enligl 34 kap. 1 § 1BrB. 1980/81:76 166 anmärker för sin dd att personersom hör till här ifrågavarande kategori lagöverträdare redan enligl gällanderäll bör sorteras bort från inlerneringspåföljdens tillämpningsområde, eftersomde inle uppfyller lagens rekvisit all "fortsall allvarligbrollslighel" är all befara. Fortsatt brottslighet är förvisso allförvänta - och del näst intill med visshet men kravet all den befaradebrottsligheten skall vara allvarlig bör ställas lämligen högl. En lagändringavsedd att markera della kan enligt förbundets mening vara motiverad. JOifrågasätter om den i promemorian gjorda kalegoriseringen avinler-neringsklienlelet är hell verklighetsanpassad och om inle inslaget avvåldsbrotlslighet underskattats. Man kan - enligt - inle kommaifrån intrycket all utvecklingen alltmera gått därhän all renodladför-mögenhdsbrottslighet av s.a.s. traditionellt slag häller på att blisällsynt. Just denna utveckling mot brottslighet av mera blandat slag ärmöjligen ett av de mesl oroande dragen i bilden av dagens brottslighet. Vadgäller gruppen förmögenhetsbroltslingar vill JO fäsla uppmärksamheten på att ddi promemorian konstaterats både att ell relalivl begränsai anlal personersvarar för en slor del av grövre "tradilioneU" brottslighet, sä altrenl av den totala brottsvoiymen kan påverkas genom inkapacitering av deaktivaste gärningsmännen och all man slår på förhållandevis säker grund när detgäller förutsägelser om fortsatt brottslighet av dessa lidigarestraffade förmögenhetsbroltslingar. Detfortsatta behovel av inlerneringspåföljden hänför sig sålunda enligl flertaletav de avslyrkande remissinstanserna lill det grövsta av del nuvarandeintemeringsklientelet. Enligt -som säger sigprincipiellt ogilla lidsobeslämda påföljder - bör internering bibehållas förutövarna av den grövre våldsbrottsligheten saml de brutalare formerna avförmögenhetsbrotl som bank- och postrån ävensom den grova narkolikabrollslighelen.Dessa tillhör en så samhällsfarlig grupp att del bör finnas möjlighel alloskadliggöra dem för en längre lid än vad de normala straffskalorna medger. Denföreslagna straffskärpningsregeln, vilken skulle innebära dt maximum om 14 åreller i praktiken, med villkorlig frigivning efler halva tiden. Längsta minsla tid vid internering utdöms visserligen sällanmen förslagel innebär likväl en försvagning i kampen mol de allra fariigasleformerna av brottslighet. förefaller enligt föreningens mening mindrevälbetänkt i en lid då utvecklingen går mot allt allvarligare former avvåldsbrotlslighet och grövre förmögenhetsbrollslighet och det från alla hållropas på kraftlag mot den svårartade ekonomiska brottsligheten. I , Jörsta avdelningen, avstyrker förslagel omavskaffande av internering i första hand under hänvisning lill alt del ialllför hög grad skulle försvaga samhällels möjligheter att skydda sig motverkligt allvarliga brott. Bankinspektionen anser att förslaget alt avskaffainternering som brottspåföljd inle bör godias med hänsyn fill de svåra brottsom här är akluella -från inspektionens synpunkt är av särskill iniresse bank-och postrån, servicebox- och kassaskåpssprängningar samt liknande allvarligabrott som riktar sig mol institut som står under inspekfionens tillsyn - såvidainle antingen skäl förebragts för alt man bör se mildare än pådenna lyp av brott eller den alternativa påföljdsreformen fängelse komplelterasmed tillräckliga frigivnings- och straffskärpningsregler. Inspektionen harinte den uppfattningen all dt mildare bdraktdsesält bör anläggas på brotten.Tvärtom talar åtskilliga på senare lid förövade svåra ekonomiska brott iförening med våld för all en sträng syn även i forlsältningen är motiverad.Förslagel alt i anslulning till avskaffande av interne- 1980/81:76 167 ring införa en straffskärpningsregel för återfall i brottär enligt inspektionens mening inte tillfyllest för alt motverka all reformenleder till mildare resullal för den person som enligl nuvarande beslämmelserskulle ha ådömts internering under läng lid. vidLunds universUet anser all inlerneringspåföljden bör bibehållas för sväravåldsbroltslingar. Vid de två rätlspsykiatriska universildsinslilutionerna ilandet (Slockholm och ) bedrivs dock medicinsk-psykialrisk forskning somär relevant för våldsbrotlslighet. Exempel pä detla är psykofysio-logiskasamband mellan abnorm personlighet och brott () samt karlläggning ochlångtidsuppföljning av svåra våldsbroltslingar. ullalar sig bl.a. om den grupp avpsykiskt avvikande personer som enligt föreslående ändringar i annanlagstiftning kommer att falla ulanför lagen om sluten psykiatrisk vård.Förbundet anmärker att della medför problem som i promemorian behandlatsalllför summariskt. Den lilla men ulomordenlligl problematiska grupp, som bådesjukhusen och kriminalvården helst vill slippa ifrån, måste i någon form kunnahindras från fortsatt brotlslighd och därvid är enligl förbundets uppfattninginterneringspåföljden stundom den minsl olillfredsslällande utvägen. Också JOdiskuterar den klienldövertoring från sluten psykiatrisk vård lillkriminalvård som kan komma lill slånd om föreliggande utredningsförslag (SOU1977:23) genomförs. JO förklarar sig därvid inte vara beredd att godta deberäkningar som gjorts i promemorian över omfattningen av denklienlelöverföring som skulle komma att beröra inlerneringspåföljden. Även omberäkningar skulle visa sig rikliga, är emellertid enligl JO:s mening dttillskott redan av ell tiotal interneringsfall om årel värt beaktande. En dd remissinstanser tar i sin bedömning avinlerneringspåföljden särskill upp vården utom anstalt. Intemeringsnämndenframhåller sålunda att den relativt långa lid av övervakning efteranslallsliden som gäller vid internering inte torde utan betydelse närdet gäller motverkandet av brottslighet. En sådan betydande förkortning somförslagen i promemorian medför bör därför enligl nämndens mening inle företasutan ytterligare övervägande. Även överåklagaren i fäster särskild viktvid den långa övervakning som sker av de till värd ulom anstalt överfördainlemerade. Övervakningsliden är av slor betydelse såväl för att övervaka denfrigivne som för att hjälpa honom över den tid varunder återfallsrisken är somstörst. ,övervakningsnämnden i , första avdelningen, och JO menar all frågan ominlerneringspåföljdens bestånd bör göras till föremål för ytterligareöverväganden. Enligl JO har frågan knappast sådant samband med de nyligenbeslutade reformerna rörande anstaltsvård av yngre lagöverträdare och tillskyddslillsyn dömda alt den ej kan anslå någon lid. anseralt del behövs en mera ingående bedömning av den frihdsberövande påföljd somskall lillämpas i stället för internering. Resultatet av pågående utredningarav betydelse för utformningen av fängelsestraffet bör sålunda avvaktas innanställning tas till frågan om inlerneringspåföljden skall avskaffas eller omsärskilda bestämmelser skall meddelas inom ramen för ett enda frihetsstraffmed tanke på bekämpandet av den grövsta vålds- och förmögenhelsbrollslighelen.Omedelbara åigärder är inle påkallade. i , förstaavdelningen, menar alt frågan om interneringspåföljden är alltför viktig attbehandla enbarl på grund av en departementspromemoria. Den bör överlämnas tillden pågående ulredningen av fängelse och kriminalvård i anstalt. 1980/81:76 168 2 Den särskilda straffskärpningsregeln Förslagel godtas helt eller lämnas i allt väsentligt utanerinran av det övervägande antalet remissinstanser. TiU deskäl som i promemorian åberopats för lagförslaget ansluter sig JK. Götahovrätt, kammarrätten i , lingsräll. ,övervakningsnämnden i , Iredje avdelningen, postverket, länsstyrelseni (majorUelen), landstingsförbundet, TCO, LO, FöreningenSveriges åklagare. Förslagettillstyrks också av RÅ, Stockhohns tingsrätt, överåklagaren i ,länsåklagaren i , , förmögenhetsbrollsulredningenoch . Sverigesadvokatsamfund däremol anser att förslagel inle ulgör tillräckligt skäl attåterinföra en straffskärpningsregel vid återfall. En sädan fråga bör i ställetupptas till behandling i samband med en allmän översyn av straffskalorna.Förslaget har dessulom i denna del fått sådan utformning alt det synes i vissadelar strida mot de principer som ligger till grund för det föreslagnaavskaffandet av inlerneringspåföljden. Samfundet avstyrker sålunda denföreslagna regeln om straffskärpning vid återfall. Även juridiskafakultelsnämnden vid ställer sig avvisande lill denföreslagna straffskärpningsregeln. Ny lagstiftning av sådant slag är enliglnämndens mening inle motiverad. Man uppnår maximall ytterligare ett årsfängelse för ålerfallsförbrylaren, förutsatt att man skulle döma lill maximallfängelsestraff Mol bakgrund av alt dd säkerligen även efler avskaffande avinternering kommer alt bli mycket sällsynt med utdömande av maximistraff ochatt den föreslagna ålerfallsregeln i praktiken kan komma att spela en rollblott vid dl fåtal brottstyper framstår del som opåkallat all införa en sädanregel innan frågan om den villkorliga frigivningens bevarande eller utformningär löst. Angelägnare än all ånyo införa en återfallsregd synes vara alt i vissafall ge uirymme för högre slraffmaximum vid flerfaldig brottslighet än somnuvarande reglering i 26 kap. 2 § BrB tillåter. En sädan ändring skulle ipraktiken tillgodose också del önskemål som föranleti förslaget lill nyåterfallsregel. Flera av de remissinstanser som avstyrker attinlerneringsstraffel avskaffas ullalar sig särskill. Av dessa är endastlänsåklagaren i beredd att, under förutsättning av attinternering avskaffas, tillstyrka förslaget om straffskärpning vid återfall.Dock synes det enligt länsåklagarens mening vara mera tilltalande all skärpastraffen för de svåraste brotten. vänder sig besläml mol all en allmänstraffskärpningsregel införs. En reform i den riktningen måste befaras bidralill att den aUmänna slraffnivån höjs. Inte ulan fog har del sagls all desenasle årens utveckling ger dt allmänt intryck av all del har "gällinflation i strafftiderna". Strävandena bör ulan tvivel inriktas på allbegränsa tiderna för fängelsestraffet. Den kommitté som här förut nämnis harockså lill uppgifi bl. a. att se över lagstiftningen i detla syfle. Om domstolavses i sin dom på fängelse skola disponera över den faktiska anstallstidenslängd, enligt intentionerna i promemorian, är dd både principiellt och praktisktriktigare att överlämna åt domstolen att - i överensstämmelse med vad som nugäller vid internering - uttryckligen ange minsta liden för anstalts- Prop.1980/81:76 169 Den i promemorian anvisade vägen kan inteuppfattas som annat än en onödig omgång i syfte att dölja vad saken gäller.Nämnden vill anmärka att den föreslagna straffskärpningsregeln kan tillämpas påen vidare krets av personer än som redovisas i promemorian. Som förstafömtsättning uppställer regeln att vederbörande tidigare dömts till fängelselägst . Denna fömtsättning torde vara uppfylld för bl. a. en stor del avdem som ådöms internering med minsta tid som är kortare än . SexualbrotlskommUtén(majoriteten) ifrågasätter, om dd verkligen är påkallat att i samband medinterneringspåföljdens avskaffande införa en sådan straffskärpningsregel somhar upptagits i promemorieförslaget. Från allmänna kriminalpolitiska synpunkterfinns del skäl att hysa starka tvivel på värdet av mycket långvarigafrihetsberövanden som brottspåföljd. Det kriminalpolitiska reformarbetet undersenare år bär också prägel av en berättigad skepsis mot långa anstaltsvistelsersom kriminalpolifiskt instmment. Betecknande är även den utveckling iverkställighetsmyndigheternas praxis mot en allt liberalare lillämpning avreglema om villkorlig frigivning efter halva strafftiden som kan väntas i ensnar framlid leda lill alt sådan halvtidsfrigivning i lagstiftningen upphöjstill huvudregel med endast begränsade undantag. Det förtjänar i detla sammanhangslutligen erinras om att lagstiftaren så sent som helt upphävde denallmänna regeln om straffskärpning vid återfall i förmögenhetsbrotl somtidigare fanns i 26 kap. 3 § BrB. I delta läge bör det inte ifrågakomma all pånytt införa en sådan återfallsregel ens på dl myckel begränsai område annat änom det är oundgängligen nödvändigt för alt tillgodose samhällsskyddetsintressen.