prop · G403122 · 1980-12-31 00:00:00 — kan tid.sfristen förlängas med . Efter tidsfristens utgång skalllånet löpa med ränta och amorteras enligt de vanliga lånevillkoren. Förordningom statsbidrag till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse 1 § Till vård av kullurhislorisklvärdefull bebyggelse vars bevarande är av allmänl inlresse kan statsbidragbeviljas enligl denna förordning. 2 § Bidrag utgår för 1. undersökning, projeklering och konlrollsom fordras för att del kulturhistoriska värdet skall kunna tillvaratagas 2. underhåll eller islåndsältningsom krävs för det kulturhistoriska värdet inte skall gå förlorat, dock inteför sådana arbelen som ger ell påtagligt ökal bruksvärde. 3 § Förutsättning för bidragär att bebyggelsens framtida bevarande tillfredsställande säkrats. 4 § För byggnadsminne och annankulturhistoriskt märklig bebyggelse får bidrag lämnas till hela den godkändakostnaden. Förövrig kulturhistoriskt värdefull bebyggelse utgår bidrag med högst avgodkänd kostnad, om inle särskilda skäl föranleder annal. 5 § Ansökan om bidrag prövasav och statens historiska museer. 6 § Bidrag betalas ul av riksanlikvarieämbetetoch statens historiska museer i efterskott efter hand som arbelel fortskrider. 7 § Sedan arbetet som avses medbidraget har utförts skall del avsynas av person som ochstatens historiska museer utser. Harålgärd vidtagits som minskal del kulturhistoriska värdet skall bidraget krävasåler. 8 § Talan mol riksanlikvarieämbetetoch statens historiska museers beslut förs hos regeringen genom besvär. 9 § ochstatens historiska museer utfärdar närmare regler om tillämpningen av dennaförordning. Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Härigenom förordnas i fråga om kommunalskattelagen (1928:370) dels att 25§ 3 mom. 1 st. och anvisningarna lill 7§ 1 p. skall ha nedan angivna lydelse, dels alt lill 47 § respektive anvisningarnatill 19 § skall läggas ett nytt stycke mednedan angivna lydelse. 25 §3 mom. 1 st. 1 fråga om fastighet, för vilken intäktenskall beräknas enligl 24 § 2 eller 3 mom., må avdrag icke göras för andraomkostnader än för ränta å lånat, i fastigheten nedlagt kapital samt tomträttsavgäldeller liknande avgäld. Anvisningar till 7§ 1. Om ä ägorna till en jordbruksegendomanlägges en fabrik eller uppföres en till uthyrning avsedd byggnad, skola deområden, som för sådant ändamål tagas i anspråk, fillika med anläggningarnaanses såsom annan fastighet, medan egendomen i övrigt hänföres till jordbruksfastighet.Användes sådan byggnad delvis lill uthyrning eller dyl. och delvis för ändamål,som bör föranleda byggnadens hänförande till jordbruksfastighet, får denhuvudsakliga användningen vara avgörande. Likaledes skall, om visst område aven jordbruksegendom ulnylljas för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk, detlaområde anses säsom annan faslighet. En torvmosse, som tillgo-dogöres i elt lorvindustrielllföre- 25 § 3 mom. 1 st. I fråga om fastighet, för vilkenintäkten skall beräknas enligt 24 § 2 eller 3 mom., må avdrag icke göras förandra omkostnader än för ränta å lånat, i fasligheten nedlagt kapial samt tomträttsavgäldeller liknande avgäld. Är byggnad på fastighet, för vilken intäkten skallberäknas enligt 24 § 2 mom., skyddad enligt lagen (1960:690) om byggnadsminnenm.m. av , avdrag göras också för omkostnader förreparation och underhåll av byggnaden. Till intäkten skall därvid årligenläggas ytterligare en procent av taxeringsvärdet. Om å ägorna till en jordbruksegendom anlägges enfabrik eller uppföres en lill uthyrning avsedd byggnad, skola de områden, somför sådant ändamål lagas i anspråk, tillika med anläggningarna anses såsomannan fastighet, medan egendomen i övrigl hänföres lill jordbruksfastighet.Användes sådan byggnad delvis till uthyrning eller dyl. och delvis för ändamål,som bör föranleda byggnadens hänförande lill jordbruksfastighet, fär denhuvudsakliga användningen vara avgörande. Likaledes skall, om visst område aven jordbruksegendom utnyttjas för annal ändamål än jordbruk eller skogsbruk,delta omräde anses säsom annan fastighet. En torvmosse, som tillgo-dogöres i elllorvindustrielll före- tag, skall således taxeras säsom annan fastighet,likaledes ett på arrende upplåtet kalkbrott osv. tag, skall således taxeras säsom annan fastighet,likaledes elt på arrende upplåtet kalkbrott osv. Byggnader på delav Jordbruksegendom som skall taxeras såsom annan fastighet, men som ingår ien kulturhistorisk värdefull miljö vars bevarande är av allmänt Intresse, skallpå ägarens begäran hänföras till Jordbruksfastigheter. 47 § (nytt st.) Garantibelopp beräknas ej heller jörfastighet eller den del därav som är skyddad enligt lagen (1960:690) om byggnadslagen m.m. Anvisningar till 19 S (nytt st.) Statsbidrag, som utgårtill vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse, är inte skattepliktig inkomst,men avdrag får å andra sidan inte göras Jör kostnad till vilken bidrag utgått. 1980/81:122 45 Sammanställning av remissyttranden över byggnadsvårdsutredningensbetänkande (SOU 1979:17) Kulturhistorisk bebyggelse värd att vårda Flertalet remissinstanser uttrycker sin tillfredsställelseöver all frågan' om värden av landets kulturhistoriskt värdefulla bebyggelseblivit föremål för ulredning. Många betonar att utredningen pä eltförtjänstfullt sätt analyserat byggnadsminnesvårdens situation och de flestastöder i allt väsentligl byggnadsvårdsutredningens förslag. Remissinstansernauttrycker på olika sätt den stora betydelse de tillmäter ulredningen. Såpåpekar exempelvis de flesta länsstyrelser särskill hur vikligl de anser delvara alt byggnadsvårdsutredningen i enighet kunnat konstruera en modell förstatsbidrag till vård och underhåll av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse.Länsstyrelsen i framhåller atl utredningen övertygande har visatatt byggnadsvården f.n. hämmas starkt av bristande ekonomiska resurser och atlSverige vid en internationell jämförelse är dåligl ulvecklal på detla område.Om förslagen genomförs och en bidragsförordning fastställas har man enligllänsstyrelserna i , m.fl. län löst etl avkulturminnesvårdens svåraste problem. En kraftfull statlig insats, som förenskilda och kommuner gör det ekonomiskl försvarbart eller åtminstone möjligtatt bevara den kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsen, är enligt länsstyrelsemanödvändig. () framhåller att utredningen lagl fram etlförslag av alka största betydelse för svensk kulturminnes- och miljövård.Svenska kommunförbundet anser alt ulredningen utgör en för den svenskakulturminnesvården betydelsefull händelse. förslagen synnerligen belydelsefulla. Föreningen hälsar utredningenmed siörsta glädje och ser i den etl länge efterlängtat stöd för de bevarandeslrävandende är engagerade i. Föreningen menar altförslagen om nya stödformer samt del slalliga stödets omfallning kan få enavgörande betydelse för den svenska byggnadsvården. museimannaförbundframhåller all förslagen har allra siörsta belydelse för svenskkulturminnesvård. Förverkligas dessa skulle det och från mänga hållstarkt uttalade kravet på väsentlig förbättring av byggnadsminnesvårdensvillkor uppfyllas. I understryker atl detangelägna ändamål som kulturminnesvården är måste få ett starkt slöd. Denpåtalar hur missmodet sprider sig när äldre byggnader av ekonomiska skäl rivsi oförminskad takt trots allt intresse och engagemang för att bevara dem. 1980/81:122 46 Kulturminnesvårdens tillvaratagande och värd av äldrebebyggelse möts enligl av elt starkt positivt gensvarfrän stora medborgargrupper. Intresset har sin grund i en förändradhistoriesyn; värdet av den kunskap som skapats av gångna generationer tillmätsen allt slörre betydelse. Det ökade historieintressel har inriktat sig påglömda minnen från de samhällsklasser som haft minst makt och inflytande.Priset för energi och byggnadsråvara innebär atl äldre bebyggelse måste bevarasi en helt annan omfattning än vad som bedömts möjligt och rikligt under denärmast föregäende decennierna. Mol den här bakgrunden anser detvara en samhällsangelägenhet av största vikl alt skapa goda ekonomiskaförutsättningar för bevarandet av äldre bebyggelse. Från några remissinstanser kommer kritiska kommentarer särskillnär det gäller ulredningens avgränsningar. anser atlutredningen hade vunnit på om också vården av statlig bebyggelse behandlats såatt storleken pä del totala vårdbehovet och därtill erforderiiga medelklarlagts. anser utredningens problemanalysoch metodiska insats alltför enkla. framhålleralt utredningen inte behandlat samernas kullurhisloriska bebyggelse. Förbundetanser del vara av stor vikt att en invenlering av byggnads- ochbyggnadsmiljöproblem inom del samiska området kommer lill stånd.Landsorganisationen i (LO) ställer sig positiv till förslagen menanser atl en bred lösning pä vårdområdet hade krävt ell annal angreppssätt. LOanser alt frågorna borde ha studerats mer ur fördelnings-politisk synvinkel ochutifrån den naturiiga utgångspunkten alt de kulturhistoriska värdena är en förhela folket gemensam egendom. anser att de ätgärdersom föreslagils är ofillräckliga för atl genomföra de bevarandeinsalser somerfordras. Flera remissinstanser menar att man särskilt måsle beaktasambandet mellan ulredningens förslag och förslaget till ny plan- och bygglag (SOU1979: 65, 66). och Föreningen anser alt utredningen inle lillräckligl beaktat direktiven omsamordning med fysisk riksplanering och pågående bygglagsarbete. Den nyabygglagens verkan på del stödsystem som ulredningen har föreslagil har ej berörtsanser nämnda remissinsianser. Några remissinsianser, bl.a. (), påtalar atl utredningen betonar vikten av all bevara helamiljöer av kullurhisloriskl värde men alt den föreslagna lagstiftningen ochbevarandestödet är inriktat på enstaka byggnader. Någraremissinstanser anser alt betänkandel innehåller många förtjänstfulla förslagmen anser atl vissa frågor bör utredas ytterligare. Svenska föreningen förbyggnadsvård anser all utredningens förslag kan ses som ell vikligl steg mol engod byggnadsvård men anser alt man mäste se över byggnadsminneslagen i syftealt åstadkomma en samordning av den lagstiftning som styr byggnadsvården idess helhet. Prop.1980/81:122 47 museiväsendets uppgift som expertorgan för denkulturhistoriska bebyggelsen utreds vidare. Jordägareförbundframhåller all förslagen endast påverkar en mindre del av byggnadsvårdsbehovel.De anser del angeläget att ytterligare åtgärder vidtas för att stimulera lillenskilda inilialiv för byggnadsvården. 2 Begreppet kulturhistoriskt värde Utredningen har inle ansett det möjligt att göra någonklar och entydig bestämning av begreppet "kulturhistorisk värdefullbebyggelse". Ulredningen anger i stället några egenskaper som böruppmärksammas när man skall la ställning fill vilka byggnader elllerbebyggelsemiljöer som bör ligga inom det statliga ansvarsområdet. För atlbedöma stödbehovet har ulredningen utgått från en definition av begreppetkulturhistoriskt värde som i princip innebär atl en byggnad är värd all bevaraom den har något alt berätta om sin lid. Det belyder atl den måste kunna säga någolom äldre liders samhällsmiljö, byggnads- och bostadsskick, arbetsförhållanden,sociala villkor, näringsliv och estetiska ideal. Etl systematiskt ochenhetligt invenleringsunderlag är en nödvändig förutsättning för alt kunnagöra ell så objektivt urval som möjligt. Uppfattningen om vad som ärkulturhistoriskt värdefullt har skiftat under lidemas lopp. Del är inlemöjligt, anser utredningen atl sälta någon fidsgräns. Utredningen föreslår istället atl som regel skall gälla att byggnaden bör ha en sådan ålder alt ell kulturhistorisktperspektiv kan anläggas. Varje objekt måste fömtom från rikssynpunkl ocksåbedömas ur regional eller lokal synpunkt. Bedömningsgmndema i övrigl harindelats efter begreppen sällsynthet representativilel, urspmnglighel -förändring saml objekt - miljö. Flera remissinstanser däribland statens institut förbyggnadsforskning, , . Föreningen , , samt länsstyrelserna i ,, , och , , , ,och anser all utredningen gjort en värdefull analysav begreppet kulturhistoriskt värde och instämmer i definitionerna. Några avlänsstyrelserna menar att utredningen lyckats åstadkomma en beskrivning somligger nära praxis. Särskilt viktigt anser Föreningen det vara alt bebyggelsen från vårt egel sekel inle glöms bort.Folkparkernas centralorganisation (FPC) understryker den gmndläggande principenall byggnaden har något atl berätta om sin lid. FPC betonar alt denna inteendast bör gälla byggnader ulan även hela miljöer. Enligl har ulredningenklargjort all ytterligare generalisering av begreppet kulturhistoriskt värdeej är fmklbart. i efterlyser däremot en klar definition av 1980/81:122 48 vadsom är del kulturhistoriska värdet hos etl objekt och serdel som önskvärt alt en invenlering kunde göras av samtliga kyrkan tillhörigabyggnader i vårt land. I samband därmed kunde fastställas vilka byggnader och invenlariersom under alla omständigheter måste bevaras. anser allbegreppet kulturhistoriskt värde beskrivits uttömmande men menar alt man itexten inte tagit hänsyn till konstnärliga kvaliteter. I andra sammanhang harbåde konstnärliga och arkitektoniska kvaliteter ansetts lika angelägna attvårda som kulturhistoriska. Detta bör enligl beaktas då gränsemamellan kulturminnesvårdslagsliflningen och byggnadslagstiftningen dras upp. Arkitekturmuseetvill filiföra begreppet symbolvärde. Museet anser all den betydelse mantillmäter "hela miljöer" vid bedömning av del kulturhistoriskavärdet ibland överbelonas. 1 åtskilliga fall i den kommunala bevarandeplaneringenhar enstaka kvarliggande byggnader värderats lågt därför alt omgivningenförändrats eller rivits. 1 många fall kan del omvända gälla enligt arkitekturmuseet.Del kulturhistoriska värdet höjs genom att en byggnad står kvar. Den ulgör enmarkering av bebyggelsens historia etl kullurhisloriskl symbolvärde.Länsstyrelsen i vill lägga lill en social faktor, nämligenobjektels fillgänglighet och värde i förhållande lill andra inlressen och dess belydelseför samhällsplaneringen i ell övergripande sammanhang. Denna faktor har fillmätlsstor betydelse vid de bebyggelseinvenleringar som gjorts . Länsstyrelseni anser all definitionen kommer atl ge upphov tilltolkningsproblem. Som exempel nämns den föreslagna lydelsen av 2§ byggnadsminneslagen "annan byggnad som har sådant kulturhistoriskt värde alt dess bevarandeär av allmänt intresse". För all tillämpningen av lagen skall blilikformig anser länsslyrelsen alt del är av vikt atl riksantikvarieämbeieiutfärdar anvisningar eller rekommendationer för tolkningen av dessa begrepp.Länsstyrelsen i anser del särskill vikligl att bebyggelsen frånliden före 1800-lalel poängterats. Del finns så litet bevarat från den tidenatt alla hus med urspmnglig karaktär bör anses som kulturhistoriskt värdefulla. Vårakullurminnen måsle bevaras och det måsle finnas garantier för alt äldre tiderskultur las lill vara och görs levande. Bevarandet skall omfatta hela samhälletshistoria - arvet från del gamla bondesamhället, den framväxandeindustrialismen etc. och inle bara den s. k. högreständskulturen. Del målet harstaten ställt upp för kulturpolitiken och därmed har den enligl utredningen ocksätagit på sig ansvar för byggnadsvården. I första hand är det ägarna ochkommunerna som har ansvar för kulturminnesvården men staten måste bidra med ekonomisklslöd, uppmuntran och stimu- Prop.1980/81:122 49 har statens ansvar när det gällerbebyggelsevård inriktat sig på bostadsbebyggelse och inle omfattatkulturhistoriskt värdefulla lokaler etc. Ulredningenanser all staten måsle ta ell slörre ekonomiskl ansvar för våra kullurhisloriskabyggnader ulöver vad som följer av byggnadsminneslagen i dess nuvarandelydelse. Detla för atl garantera att äldre liders kultur bevaras och för att oersättligakulturvärden inle skall gå lill spillo. Nästan alla remissinstanser delar dennauppfattning. betonar atl del här är fråga om ålgärder av ensädan angelägenhelsgrad att del är hög lid att samhället lar ekonomiskl ansvari en helt annan omfattning än . ,och län m.fl. anser atl brislerna inom byggnadsvärdenrimmar illa med de nya mål som staten formulerat i samband med den fysiska riksplaneringen.Slatsmaklerna har i del sammanhanget påpekat hur vikligl del är allkulturminnesvärden inriktas på alt bevara samlade miljöer, i första hand de avs. väsentligt ökal statligt ansvar är enligt remissinslansernaen förutsätlning för all dessa mål skall kunna uppfyllas. , , ,Föreningen , , länsslyrelserna i ,och anser alt den av ulredningen föreslagnaansvarsfördelningen mellan stal och kommun för kullurhisloriskl värdefullbebyggelse av riksintresse resp. av regionalt inlresse är oklar. FöreningenSveriges landsantikvarier anser all del inle finns några möjligheler att delaupp bebyggelsen i riks- och regionalintressen, som utredningen föreslår. Denanser i stället all man bör arbeta med en glidande prioritering, från de mestvärdefulla till de gradvis allt mindre värdefulla byggnaderna. Länsstyrelsernai Väslernorrlands, och anser alt utredningen interedovisar några motiv för uppdelningen i riks- och regionalintressen och anserden olycklig. Om det blir möjligt att ge statsbidrag för värd av äldrebebyggelse så kommer det inom överskådlig framtid inle all vara möjligt alt gebidrag till annal än de mest värdefulla byggnaderna. Del vore enligllänsstyrelsernas mening en slor fördel om man i såväl stödformer somlagstiftning kunde uppta endast en kategori - kulturhistoriskt värdefullbebyggelse. Tillgängen på medel och handläggarinsalser kommer ändå altgarantera atl endasi objekt av största betydelse blir föremål för ålgärder. LOanser alt en samlad bedömning av kulturlandskapets historiska innehåll bör skeoch den bör göras regionalt och motsätter sig därför uppdelningen av denkulturhistoriskt intressanta bebyggelsen i två grupper. LO anser atluppdelningen är omotiverad och atl den medför en onödig och dyrbar byråkrati. 4 1980/81. Prop.1980/81:122 50 För alt kunna bedöma hur stort del statliga stödet behövervara för vården av den kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsen är detnödvändigt med en rikstäckande inventering. Dä någon sådan ännu inte finns harutredningen givit i uppdrag alt tillsammans med resp.länsmuseum inventera bebyggelsen i och . Dessa län har ulredningenbedömt ha det bästa inventeringsunderlagel. De representerar olikabebyggelsestrukturer och de har ansetts kunna ge en någorlunda tillförlitligbild av läget i landel. Utredningen har bedömt alt behov av stöd till bevarandefinns när hänsyn till det kullurhisloriska värdet medför koslnader som inte kanförräntas av fastighetens - faktiska eller tänkta -avkastning, s.k.kulturhistoriska överkostnader. Det kan t.ex. vara kostnader för arbeten somkräver medverkan av konservator eller krav på bibehållande av samma typ avfasad eller takmalerial som det befintliga. Det samlade behovet av slöd för annan kulturhistoriskbebyggelse än permanenlbostäder har utredningen uppskattat lill 120 milj. kr.per år. Beräkningarna har fördelats pä bebyggelse i glesbygd (60000 byggnader)resp. tätort (1,75 milj. m") sarnl pä (900församlingar). Flera remissinsianser,däribland länsslyrelserna i , , och län.Vitterhetsakademien, Föreningen , och FöreningenSveriges stadsarkitekter anser det värdefullt all ell försök till beräkning avstödbehovet har gjorts. Dessa remissinstanser anser, med nägra invändningar, atlberäkningarna är realistiska och i stort sell kan accepteras och ligga tillgrund för beräkning av del statliga stödet. Upplandsmuseel anser dock inte altUppsala län kan jämföras med vare sig eller . Museetframhåller att län rymmer ell ovanligi siori antal kulturhistorisktvärdefulla byggnadsobjekt, bl.a. den omfattande bruksbebyggelsen, som kräversnara underhållsinsalser och den äldre stadsbebyggelsen i främst ,och . anser vidare att man kan få etlsäkrare bedömningsunderiag genom atl göra flera inventeringar som direkt syftartill analys av värdbehov och kosinadsbedömningar. i Stockholmslän anser utredningens framräknade 60000 kulturhistoriskt intressanta byggnaderi glesbygd för hela riket i underkant. Annars skulle andelutgöra mer än en tredjedel av hela beståndet. tillstyrker ändåutredningens beräkningar som en rimlig målsättning för etl långsiktigtbevarande. stadsarkitekters förening och Svenska kommunförbundelpåtalar de höga kostnaderna för upprustning av äldre stadskärnor. Enligt en ulredningsom har gjort kommer enbart grundförstärkningskosinaderna viden upprustning av alt uppgå lill 100 milj. kr. Mänga remissinstansersåsom RAÄ, , statens planverk. 1980/81:122 51 länsstyrelserna i , , ,och . och Jämtlunds län, domkapitlen iUppsala, , och , . ,och församlings- och pasloralsjörhund anser att det framräknadebehovel är för lågt. LO anser alt kartläggningen är väl genomförd men all deninte återspeglar de verkliga vårdbehoven. Dessa är betydligt mer omfattande omindustrialismen och arbetets historia skall sältas i förgrunden. Efter all ihuvudsak ha ägnat sig ål all dokumentera del gamla ståndssamhället måste mannu lägga fram och genomföra en plan för hur industrialismens historiaskall bevaras. Härvid blir man tvungen att prioritera samlade miljöer,exempelvis indusirilandskap och inle enstaka byggnader som utredningen enligtLO gör. instämmer i behovet av starka insatser för induslriminnesvården.Även i län menar att man särskilt bör beakta de akutastödbehov som finns när del gäller industriminnen. Detta därför att denstrukturförändring som näringslivet genomgått under senare är varil negaliv förbevarandefrågorna. Den folkliga Iräarkitekturen på landsbygden och itätorterna ulgör enligt en viktig del av vår byggnadskultursåväl nationellt som inlemationelll. Museet anser dock alt denna del fält enalltför undanskymd framställning i utredningen. Museet menar alt de olika regionernastraditionellt betonade bebyggelse i timmer och korsvirke saml industrialismensfolkliga bebyggelsemiljöer ulgör den historiska bakgrunden för den störstadelen av landels befolkning. I bevarandesammanhang har den gamla trähusbebyggelsenoftast förls lill gruppen "miljöhus" som man i regel inte har byggnadsminnesförklaraltrots atl de är kulturhistoriskt och samhälls-hisloriskt "synnerligenmärkliga". Föreningen anser ocksä altvårdbehovet är för lågt uppskattat särskilt med hänsyn lill den märkliga limmerbebyggelseni glesbygd. i anser inle heller att detframgår av ulredningen att huvuddelen av den skyddsvärda bebyggelsen i Sverigeär timmerhus och annan Iräbebyggelse och att merparten av denna finns påjordbruksfastigheter och i de mindre städerna. menaratt det lotalavårdbehovet i glesbygd vida överstiger utredningens beräkningar. Man menarvidare att avvägningen gentemot andra konstaterade behov bör korrigeras och allglesbygden bör tillföras en större andel av de föreslagna vårdinsatserna.Hänsyn måsle las lill alt i glesbygden finns huvuddelen av den svenska limmerbebyggelsen,värt svenska bidrag lill den internalionella byggnadskulturen och sannolikt denmest förstörelse-hotade delen av vår äldre bebyggelse. konstaterar alt utredningen inte kunnalfinna någon tillförlitlig grund för beräkning av stödbehovet i tätort. Dettaberor enligt museet pä del helt otillräckliga statistik- och inventeringsunderlagetnär det gäller bebyggelse. Prop.1980/81:122 52 Statens inslilui för byggnadsforskning och slalensnaturvårdsverk menar alt ulredningen i sin beräkning av stödbehovet bordetagit mer hänsyn till den fysiska riksplaneringen. Byggforskningsinstitutelmenar atl ulredningen kan ha underskattat kostnaderna för att komma upp tillde bevarandemål man slälll upp när det gäller överloppshus. Naturvärdsverketföreslår att kullurhisloriskl värdefull bebyggelse inom de primära rekreationsområdenasamt inom de områden som i den fysiska riksplaneringen utpekats som riksinlressanlaför friluftslivet och/eller för den vetenskapligt-kullurella naturvärden, börprioriteras. Länsslyrelsen i län vill utifrån de erfarenheler den harvunnit genom riksplaneringsarbelet uppskatta den kulturhistoriskt värdefullabebyggelsen lill . Denna siffra är realistisk inte bara förbergslagsdelen ulan även för hela länet.