prop · G403165 · 1980-12-31 00:00:00 — När det däremol gäller anläggningar som detfinns behov av för området får kommunen ta ut samtliga kostnader för att anordnaeller förbättra dessa. Det är ägarna till fastigheterna inom området som ärbélalningsskyldiga. Vad varje fastighetsägare sedan skall betala bestäms ifördelningsnormer för området. Eftersom bebyggelseförhållanden ochfaslighetsanvändning varierar i hög grad mellan och inom olika områden,föreskrivs i andra stycket endasi all kostnaderna skall fördelas mellanfastigheterna efter skälig och rättvis grund. Jag gav i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.5.2) exempel pä olika fördelningssätl som kan kommalill användning och framhöll då bl.a. atl del inom områden med helt likartadbebyggelse kan vara befogat all fördela kostnaderna efter huvudtal. 1980/81:165 41 ningsgmndtorde vara användbar främst inom områden som nyexploaleras. Inom s. k.förlälningsområden kan fördelningen bli mera komplicerad. Här förekommer bådefastigheter, vars tillåtna användning inle förändras genom förtätningen, ochfastigheter som efter delning får utnyttjas för ytterligare bebyggelse.Omständigheter av detta slag måste självfallet påverka fördelningen så alt defastigheter som får delas påförs en betydligt slörre andel av kostnaderna än deandra fastigheterna. bör kanhända hela kostnaden tas ut av ägarna tillde delningsbara fastigheterna. Det är kommunfullmäktigesom skall besluta om finansieringsmöjligheterna i 56 § skall användas och låtaulreda fömtsättningarna för detta (se förslagel till 25 § BS). Utredningen börnärmare belysa de tre grundläggande frågor i vilka fullmäktige enligl tredjestycket skall beslula, nämligen fördelningsområdels gränser, de kostnader somskall fördelas och gmnderna för fördelningen. Det är således gmnderna förfördelningen som fullmäktige bestämmer. Av beslutel kommer det många gångerinte alt kunna utläsas hur stort belopp varje fastighetsägare skall betala. Fördella krävs mer detaljerade beräkningar som ulförs av någol verkställande organi kommunen. Därvid sker också jämkningar i detalj av ersättningarna. I principsamma förfarande är fömtsatt när kommunfullmäktige enligt 68 § BL harantagit bestämmelser om bidrag till gatubyggnadskoslnader. Omen kommun skall anlägga eller förbättra en gata, får kommunfullmäktige beslulaatt koslnaden för detla skall betalas av ägarna lill de fastigheter som är belägnavid gatan. Därvid får för varje fastighet tas ut en ersättning som motsvararhälften av den kostnad som belöper på gatan framför fastigheten. Kostnaden försådana anordningar som normalt hör till en gata får tas ut med lika delar avfastighetsägarna. Kostnaden för att anlägga gatukors får tas ut med lika delarav ägarna till fastigheterna vid gatukorset. Om kostnaden för atlanlägga eller förbättra gatan inte är densamma överallt, får kommunfullmäktigebesluta alt kostnaden skall fördelas mellan fastighetsägarna efler någon annanskälig och rättvis grund än som anges i första stycket. /57 § första stycket finns bestämmelser för de fall dä fullmäktige beslutar attkostnaderna för en gata skall tas ut av fastighetsägama utmed gatan. Som jaghar påpekat i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.3) kan bestämmelserna pågrund av 154 § BL bli tillämpliga också på torg, park eller annan sådan allmänplats. I likhet med vad som gäller vid områdesvis fördelning innebärbestämmelserna att kommunen kan täcka sina kostnader för atl anordna ellerförbättra en gata, om inte förutsättningar för jämkning enligl 58 § föreligger. Ävenvid finansiering med stöd av 57 § fär kommunen ta ut kostnaderna föranordningar som hör till gatan. Vissa sådana anordningar, t.ex. belys-ningsslolparoch rensbmnnar, finns emellertid inte i anslutning till varje Prop.1980/81:165 42 Eftersom anordningar av delta slag normalttorde vara till lika stor nytta för alla fastigheter längs gatan, har i 57 §första stycket tagils in en bestämmelse som innebär all kostnaderna fårfördelas mellan fastighetsägarna efler huvudlal. 1 fråga om anordningar igatukors kan fräga uppkomma till vilken gata en anordning är alt hänföra. Eniuppdelning av kostnaderna på gatorna lorde därvid ofta vara befogad. När det gäller ersättning för gatukors föreskrivs altkostnaderna får fördelas lika mellan de fastigheter som är belägna vid korset.I den mån svårigheier uppkommer alt bedöma vad som är att hänföra lillgatukors, t.ex. på grund av formen på gatornas gränslinjer, och delta fårbetydelse för vilken ersättning som en viss faslighelsägare skall betala, börden för fastighetsägaren förmånligaste beräkningen göras. I vissa fall då en gata anläggs kan kostnaderna för olikadelar av galan variera avsevärt. Jag tänker på sådana fall då kostsammasprängningsarbeten måsle genomföras på viss plats eller då grundförstärkningarbehövs utanför viss eller vissa fastigheter. I dessa fall bör kommunen hamöjlighel atl fördela merkostnaderna på flera faslighelsägare vid gatan. Mankan också tänka sig fall då anordningar såsom belysning, plantering m. m. intebör fördelas efter huvudlal, eftersom vissa fastigheter kan anses ha betydligtslörre nylta av anläggningarna än andra. I andra stycket har för dessa fallöppnats möjlighet att göra en för del särskilda fallet lämplig fördelning. Delankommer på kommunfullmäktige all fastställa grunderna för en sådan fördelning. Del är ägarna lill fastigheterna vid gatan som ärbetalningsskyldiga. Någol krav på fastighetsbildning i enlighet medtomlindelning föreligger inte. Inle heller på annat sätt uppställs någrasärskilda kvalifikationer på fastigheten för all betalningsskyldighet skallföreligga. Av den allmänna motiveringen framgår all 57 § är avseddalt användas för begränsade åtgärder som rör etl mindre antal fastigheter. Detfinns därför inte anledning alt låta bestämmelserna i 25 § BS om kungörelse ochutställning avse avgiftsuttag med slöd av denna paragraf. Innan fullmäktigebeslutar om tillämpning av 57 § måste naturligtvis avgiflsfrågan utredas. Delär då självklart att de berörda fastighetsägarna måsle få la del av utredningenoch få möjlighet alt bemöta den innan fullmäktige fattar sitt beslut. Den ersättning som enligt 56 eller 57 § belöper pä varjefastighet skall jämkas, om de koslnader som skall ersättas är oskäligt högaeller om de åtgärder som ersättningen avser har en omfattning eller ettutförande som betydligt överstiger vad som kan anses normalt med hänsyn tillden användning som är tillålen för fastigheten. Jag har i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.1) pekatpå behovet av en jämkningsregel för bl. a. sådana fall då kostnaderna förallmänna platser Prop.1980/81:165 43 klartöverstiger vad som kan anses normall med hänsyn till den användning som ärtillålen för berörda fasligheler. När kostnaderna skall fördelas områdesvisenligl 56 §, tillgodoses behovel av en jämkningsregel i stor utsträckning delsgenom föreskriften att fördelningen får omfatta endast kostnaderna för deåtgärder som krävs för att tillgodose områdets behov, dels genom allkostnaderna skall fördelas efler skälig och rättvis grund. Del finns emellertidbehov av en särskild jämkningsregel även om kostnadsfördelningen sker enligt56 § Bestämmelserna i 58 § gäller därför både när 56 § och när 57 § hartillämpats. Somen första jämkningsgrund anges alt ersättningen som sådan är oskälig, dvs. attkostnaden för de ålgärder som har utförts är alltför hög. Den andrajämkningsgrunden, som sannolikt blir den vanligaste, är att de åtgärder somersättningen avser har en omfattning eller ell utförande som betydligtöverstiger vad som är normalt med hänsyn lill den användning som är tillålenför den berörda fastigheten. Rätttill jämkning enligl den sistnämnda grunden föreligger således endast omkoslnaden är betydligt större än vad som är normalt. Så länge t.ex. en gala kananses dimensionerad enbart för den bebyggelse som finns vid galan, kan såledeskommunen normalt ta ut samtliga kostnader för all anordna och förbällra galan.Det förekommer emellertid atl tillåten exploateringsgrad för fastigheternalängs en gala varierar. Om i sådana fall galan måsle dimensioneras för denhögre exploateringsgraden, kan det finnas anledning alt jämka ersättningen förde fastigheter som har en låg tillåten exploateringsgrad. Ersättningen bördärvid bestämmas så atl den motsvarar koslnaden för normal gatustandard i ellområde med en exploateringsnivå som motsvarar den berörda fastighetens. Detär fastighetens tillåtna användningssätt som skall läggas lill grund förbedömningen av jämkningsfrågan. Om fastigheten inle är bebyggd i enlighet medstadsplanen och därför inte har full nytta av galan, skall delta således inleulgöra skäl för jämkning. Däremol kan del ibland vara etl skäl att medgeanstånd med betalningen av ersättningen (se m.fl.Byggnadslagstiftningen s. 222). Jämkningsfråganskall naturligtvis beaktas redan när kommunen bestämmer den ersättning somfastighetsägarna skall betala. Om en fastighetsägare inle är nöjd med den jämkningsom kommunen gör, kan han väcka talan vid fastighetsdomstolen enligtbestämmelserna i 61 §. Tillgmnd för bestämmande av ersättning enligt 56 eller 57 § får läggas antingen defaktiska kostnaderna eller på tidigare erfarenhet stödda beräkningar av vaddet kostar att i molsvarande utförande anlägga eller förbällra gator ellerandra allmänna platser. 1enlighet med vad jag har förordat i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.1)och i överensslämmelse med 68 § 7 BL har i förevarande paragraf Prop.1980/81:165 44 lagils in en bestämmelse om atl kommunen kan välja mellanall lill grund för ersällningsberäkningen för de enskilda fastigheterna läggaantingen de faktiska kostnaderna eller på erfarenhel stödda beräkningar av vadde ålgärder man avser alt la betalt för kostar. Jag vill här erinra om vad jagi den allmänna motiveringen har anförl om behovel av alt som jämförelse hatillgång lill faktiska och tidsmässigt näraliggande koslnader. Delta börmedföra atl kommunerna inte använder schablonisering av kostnaderna somnormalreglering. Skyldigheten att ersälla kommunen kostnaderna för galoroch andra allmänna platser inträder när den anläggning som ersättningen avserkan användas för sill ändamål. Ersällningsskyldighelen skall fullgöras vid anfordran. Omersättningsbeloppet är betungande med hänsyn till fastighetens ekonomiskabärkraft eller andra omständigheter, får fastighetsägaren dock betalaersättningen genom avbetalning, om godtagbar säkerhet slälls. Avbetalningenskall ske med minst en tiondel . På obetalt belopp skall betalas skäligränta från den dag då kravel på ersättning framställdes. Om betalningsvillkorenändå blir alltför betungande för fastighetsägaren, skall villkoren jämkas. När skyldighet all betala ersättning har inträtt, är nyägare av kvarters-mark bunden i samma omfattning som tidigare ägare. Ny ägareav en faslighet svarar dock inle mol kommunen för sådan ersättning som harförfallit till betalning före tillträdesdagen. \ första stycket ges föreskrifter i enlighet med förslageli den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.4) all fastighetsägarensbetalningsskyldighet inträffar successivi allt efler som de anläggningar hanskall vara med att betala kan användas för sitt ändamål. Paragrafens andru stycke stämmer i storl överens med 63 §andra slyckel BL. Enligt första meningen är del kommunen som avgör närbetalning skall ske. Jag vill underslryka att det normala bör vara atlersättning krävs inom en inle alltför läng lid efler det atl arbetena harutförts. I de fall då arbetena med olika anläggningar, som en faslighelsägareskall vara med alt betala, beräknas pågå och slutförassuccessivt, kan det därför vara befogat all kräva ersättning för de olikaanläggningarna var för sig allt efter som de färdigställs. 1 andra stycket gesockså regler om särskilda betalningsvillkor i de fall del inte kan ansesrimligt atl tvinga en fastighetsägare atl betala hela ersättningen på en gäng.I gällande rätl har en fastighetsägare enligt 63 § BL alllid möjlighel attbetala ersättningen för gatumark genom avbetalningar, dock minst en tiondelårligen. Med hänsyn till alt ersättningar för förbättringar m. m. kan komma attavse förhållandevis små belopp, har som förutsättning för avbetalningföreskrivits att rätt till avbetalning endasi föreligger om ersättningsbeloppetär betungande med hänsyn till fastighetens ekonomiska bärkraft eller andraomständigheter. Vid prövningen av rätlen till avbetalning får beaklas sådanaomslän- Prop.1980/81:165 45 dighetersom fastighetsägarens möjligheter att finansiera hela eller delar aversättningsbeloppet med lån. Även fastighetsägarens ekonomi bör. De bestämmelser om räntasom f. n. finns i 63 § andra stycket BL har i sak oförändrade förts över lill60 § andra stycket. Som jag har anfört i denallmänna motiveringen kan de utvidgade möjligheterna till avgiftsfinansieringi vissa fall medföra slora problem för ekonomiskt svaga gmpper. För dessa fallhar en särskild jämkningsregel tagits in i andra stycket. Vilken lindring avvillkoren som skall ske får avgöras från fall lill fall. Jämkningen kan såledesinnebära allt ifrån viss förlängning av amorteringstiden till anstånd medbetalning till dess att fastigheten säljs. Även räntevillkoren kan naturiigtvismildras. Det bör finnas särskilda skäl för atl betalningsvillkoren på dettasätl skall jämkas utöver vad som följer av den fömtnämnda avbetalningsregetn. I tredje stycket har ienlighet med vad jag har anfört i den allmänna motiveringen intagits regler ombetalningsansvar för ny ägare. Jag vill i detta sammanhang erinra om alt densom avser att köpa en fastighet har rätt atl fä skriftligt besked avbyggnadsnämnden om någon galukoslnadsersällning eller ersättning för annanallmän plats belöper på fastigheten (2 § BS). Tvistom ersättning för gatukostnader och kostnader för annan allmän plats prövas avfastighetsdomstolen på talan av endera parlen. Ilikhel med vad som f.n. gäller bör tvisl om ersättning för gatukostnader ochkostnader för annan allmän plats prövas av fastighetsdomstol. Paragrafenmotsvarar 65 § och 69 § andra stycket BL. Enligt155 § andra stycket BL skall nuvarande regler om ersättningsskyldighet förvärdet av gatumark och gatubyggnadskoslnader i vissa fall gälla ävenfasligheter som inte överensstämmer med tomtindelning. Eftersom sådanöverensstämmelse enligt de nu föreslagna reglerna inte utgör någon fömtsättningför ersättningsskyldighet, har andra stycket upphävts. Dennalag träder i kraft . Äldre bestämmelser skall tillämpas ifråga om gatubyggnadsåtgärder som har påbörjats före ikraftträdandet. Denya reglerna ger kommunerna större möjlighel än lidigare all täcka sinakostnader för anläggningsarbeten m. m. Det är därför rimligt all de nya reglernafår avse endast sådana arbeten som påbörjas efler ikraftträdandet. Prop.1980/81:165 46 4.2 Förslaget till lag om ändring i byggnadsstadgan(1959:612) Om någon begär det skall lämna skriftligtbesked om nämnden har meddelat beslut om skyldighet för en viss faslighelsägareall vidla särskilda åtgärder med avseende på fastigheten. Där stadsplan finns skall eller denmyndighet, som kommunfullmäktige bestämmer, på begäran lämna skriftligt beskedom den ersättning för gatukostnader eller kostnader för annan allmän plats sombelöper pä en viss fastighet. I beskedel skall anges i vad mån skyldighetenalt betala ersättningen har inträtt. Om någonbegär del skall dessulom lämna ut karta (nybyggnadskarta) försådan fastighet som ingår i stadsplan. Nämnden bör tillhandahållanybyggnadskarta ocksä för andra fasligheter, om del lämpligen kan ske. Den nuvarande föreskriften i första stycket all begäranskall göras av nägon, vars rätt kan beröras, har lagits bort. Det lordeknappasi förekomma alt en byggnadsnämnd undersöker behörigheten hos den sombegär upplysningar. Dessutom lorde kommunens möjlighet atl med slöd av 8§ BS taul avgift för tids- eller kostnadskrävande arbeten i tillräcklig utsträckningavhålla från alt besked begärs i onödan. / andru stycket har bestämmelsen om skriftligt beskedändrats med hänsyn till all ersättningsskyldigheten med mitt förslag kan avseandra åtgärder än . I paragrafen har också gjorts språkliga ändringar. Om gatukostnader eller kostnader för andra allmännaplatser skall betalas av fastighetsägare enligt 56 § byggnadslagen (1947:385), skall kommunfullmäktige låta ulreda frågan och upprätta del förslag somutredningen föranleder. Förslaget skall slällas ut för granskning under minst treveckor efter det att kungörelse om detla har skett i ortstidning. Underrättelseom utställningen av förslaget skall dessulom på del sätl som anges i I7§ 4mom. första stycket sändas lill kända och inom riket bosatta markägare, vilkasräll berörs av förslagel. Underrättelse behöver dock inle sändas lill den somskriftligt har godkänl förslagel. När granskningstiden har gäll ul, fårfullmäktige besluta i ärendei. Om gatukostnader eller koslnader för andra allmännaplatser skall tas ut av fastighetsägare med slöd av 56 § BL, åligger det enligt25 första stycket att låta utreda frägan och upprätta delförslag som utredningen kan föranleda. Del är inget som hindrar all fullmäktigeger ett generelll utredningsuppdrag till den myndighet i kommunen som skötergatukostnadsfrägorna. Så snart beslul skall fallas om en ny stadsplan eller omändring av en befintlig plan, utgör de ekonomiska konsekvenserna för kommunenav Prop.1980/81:165 47 planläggningen en avgörande faktor i sammanhanget. Inleminst gäller detta kostnaderna för gator och andra allmänna platser. 1normalfallet kommer därför utredningen härom att göras i ett tidigt skede avplaneringsarbetet. Även för de berörda fastighetsägarna är det naturligtvis avslor betydelse att dessa frågor klarläggs sä snart som möjligt. Det bör framhållasatl gatukoslnadsfrågor kan aktualiseras även utan samband med antagande ellerändring av en plan. De förslag som ulredningen i gatukostnadsfrågan leder framtill skall enligt 25 § andra stycket ställas ul för granskning under minst treveckor. Om förslagen är föranledda av att en stadsplan skall anlas eller ändraslorde del som regel vara lämpligl all kommunen anordnar samtidig utställning avdessa förslag och av planförslaget (se 17 § BS). I 25§andra stycket har gjorts språkliga ändringar. I allt väsenlligt är stycketoförändrat i sak. 71 § 1 mom. / mom. beslut enligt byggnadslagen (1947;385) eller denna stadga får överklagas genom besvär hos länsslyrelsen. Ett beslutav atl vägra medgivande lill avvikelse från fastställdgeneralplan, stadsplan eller byggnadsplan får dock inle överklagas. I 149 §byggnadslagen finns föreskrifter om atl särskild klagan inte får föras övernämndens beslut i vissa ärenden rörande stadsplan, byggnadsplan ellertomlindelning. Om någon annan myndighet än har fäll iuppdrag alt pröva nedan angivna ärenden, skall vad som föreskrivs omöverklagande i första stycket tillämpas på den myndighetens beslut i .sädanaärenden. De ärenden som avses är följande; Ärenden omställande av säkerhel enligl 38 § byggnadslagen för fullgörande avfastighetsägares skyldighet att anordna ulfartsväg eller avlopp eller attbetala bidrag till gatukostnader. Ärenden enligl60 § samma lag om-betalningsvillkor för gatukostnadsersättning m. m. I första och andru styckena har endast språkliga ändringargjorts. I tredjestycket har - utöver språkliga ändringar - gjorts del tillägget atl denbesvärsordning som gäller enligl första stycket skall lillämpas även på ärendenom betalningsvillkor enligt 60 § BL, när någon annan myndighet i kommunen änbyggnadsnämnden fått i uppdrag att pröva sådana ärenden. Denna lag träder i kraft . Äldre bestämmelserskall tillämpas i ärenden om gatukostnader avseende åtgärder som har påbörjatsföre ikraftträdandet. Ändringarna i BS bör träda i krafl medändringarna i BL. Övergångsregleringen har utformats sä atl den molsvararregleringen i BL. Prop.1980/81:165 48 Jaghemställer att lagrådets yllrande inhämtas över lagförslagen. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1980/81:165 49 1.1Kommunernas medverkan i genomförandet av bebyggelseplaner och deras rätt att tamark i anspråk för genomförandet Dennu gällande byggnadslagstiftningen innebär att kommunernas ansvar förgenomförande av bebyggelseplaner i princip endast avser sladsplaneområden ochdå främst gator eller andra allmänna platser. I 49 § byggnadslagen (BL)föreskrivs sålunda att det ankommer på kommunen atl lill allmänt begagnandeiordningsställa och upplåta gata eller annan allmän plats inom område som ingåri stadsplan. Om staten är väghållare inom område med stadsplan är det dockstaten som har ansvaret för att allmän väg ställs i ordning och upplåts somgata (55 §). Närmare bestämmelser om kommunens skyldigheter att upplåta gataeller annan allmän plats ges i 50-54 §§ BL. Skyldigheten alt till allmänt begagnandeupplåta ny gata samt torg, park eller annan sådan allmän plats inträder som enföljd av alt bebyggelsen genomförs (50 och 51 §§). Om en trafikled skall anordnasfill eller genom specialområde och kommunen och den som förfogar över områdetinte kan enas om de åtgärder som bör vidlas får regeringen förordna om delta(53 §). Den som förfogar över specialområdet är skyldig att delta i kostnadenför att anordna trafikleden i den mån han kan anses ha nytta av den. Föratt kunna fullgöra sina skyldigheter har kommunen fått rätt att lösa mark somenligt stadsplan är avsedd till gata eller annan allmän plats (41 § BL).Kommunen har också fått rätt att lösa mark, som enligt fastställd generalplanär avsedd till trafikled eller annan allmän plats (18§). som kommunen intefår lösa enligt 18 eller 41 § men som skall kunna användas för allmäntrafikanläggning eller allmän ledning enligt bestämmelse i stadsplan, fårkommunen ta i anspråk med servituts- eller nytljan-deräU(18a§och41a§). Ingårallmän väg i mark som enligt stadsplan är avsedd till gata eUer annan allmänplats eller till särskilt trafikområde som skall tillhöra kommunen, skallvägmärken enligt 42 § BL utan ersättning tillfalla kommunen i den mån den tas ianspråk för avsett ändamål. Ingårenskild väg för två eller flera fastigheter i mark som enligt stadsplan äravsedd lill gata eller annan allmän plats får kommunen enligt 43 § ta marken ianspråk och nyttja den för avsett ändamål. Ersättning kan i vissa mycket sällanförekommande fall utgå till innehavare av fordran eller annan rättighet sombesvärar vägmärken. Motsvarande bestämmelser avseende allmänna och enskildavägar finns för fastställd generalplan i 19 och 20§§BL. Särskildabestämmelser om att avstå och iordningställa mark finns i 4 1980/81. 1980/81:165 50 70-73 §§ BL för sådana fall där stadsplan läggs överområde som är i en ägares hand. Regeringen kan i dessa fall på ansökan avkommunen vid planens fastställande förordna atl mark som för områdets ändamålsenligaanvändning behövs för gala eller annan allmän plats eller till allmän byggnadulan ersättning skall tillfalla kommunen i den mån del med hänsyn till dennytta ägaren kan förväntas få av genomförandet och övriga omständigheterprövas skäligt. 1 förordnandet kan regeringen, i den mån så prövas skäligt, påkommunens begäran även föreskriva alt områdets ägare skall vara skyldig atlbekosta anläggning av gator samt anordningar för vattenförsörjning och avloppinom området. Enligt 74 § åligger det kommunen att underhålla gåta ellerannan allmän plats inom område med stadsplan. Är slaten väghållare inom sådantområde, skall underhållet av allmän väg som har upplåtits till gata i principåvila slalen. Delsamma gäller i fråga om gata som förklarats tillika varaallmän väg. Inombyggnadsplaneområden finns ingen skyldighet för kommunerna atl utföra ochunderhålla vägar eller andra allmänna platser. Bestämmelserna om byggnadsplan(107-118§§ BL) bygger på att del är fastighetsägarna själva som svarar för helagenomförandet. När det gäller vägar och allmänna platser sker detta i storutsträckning genom atl vägföreningar bildas enligt 3 kap. lagen (1939:608) omenskilda vägar (jfr 114 § BL). Regler om inlösen av mark i byggnadsplaneomrädefinns inte i BL.