prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Beträffande det av lagrådet föreslagna kravet påatt förrättningskostnaden skall ha varit påkallad för verkställigheten börerinras om all det, frånsett ansökningen, är kronofogdemyndigheten som avgörvilka åtgärder som skall vidtas i målet, i vissa fall efter begäran av sökandeneller någon annan sakägare. Mot bakgrund härav synes det inle finnas någolbehov av alt som förutsättning för att en förrättningskostnad skall tas ut avsvaranden föreskriva att den har varit påkallad för verkställigheten.Förrätlningskostnaden för en åtgärd som har varit obefogad, dvs. har berott påen uppenbar felbedömning från kronofogdemyndighetens sida, bör inte tas ut avnågon av parterna. En bestämmelse av sådan innebörd bör tas upp iverkslällighelsföreskrifterna till 17 kap. Gfr vad som i motiven till 1 8 harsagts om jämkning av en förrättningskostnad). Av nu anförda skäl föreslår Jag att i sakenmeddelas en för all verkställighet gemensam bestämmelse, vari anges att vadsom sägs i 7-10 88 om uttagande av förrättningskostnad hos svaranden integäller kostnad som till följd av exekutionstitelns upphävande, ansökningensåterkallande eller annan särskild anledning bör betalas av sökanden. En sådanbestämmelse bör tas upp i 11 8- Vad som sägs om ansökningens återkallande avsergivelvis inte det fallet alt återkallelsen har sin grund i svarandens åtgärder. 1980/81:8 Slutprotokoll t.ex.att denne har fullgjort sin förpliktelse efter det att ansökningen gjordes. Jaggodtar lagrådels förslag till jämkning av andra stycket i 7 8. Lagrådet har kritiserat bestämmelsen i 9 § förstastycket att förrättnings-kostnaden för verkställighet av en säkerhetsåtgärdunder viss förutsättning anses som förrättningskostnad för en senareverkställighet för själva anspråket. Som grund för kritiken åberopas attparten kan yrka ersättning för kostnaden som en rättegångskostnad i tvistemål.Lagrådet godtar dock att bestämmelsen blir tillämplig på förrättningskostnadför verkställighet av kvarstad. Det förhållandet alt förrättningskostnaden förverkställighet av en säkerhetsåtgärd betraktas som en rättegångskostnad enligtRB utgör enligt min mening inte något avgörande skäl mot den föreslagna regeln,särskilt som exekutionstiteln beträffande anspråket inte behöver ha meddelats ien rättegång. Det är därför möjHgt att sökanden inte har kunnat få motpartenålagd att ersätta kostnaden. F.n. finns det en motsvarande bestämmelse i 198 85 mom. UL såvitt avser kostnaden för verkställighet av kvarstad för fordran.Övriga säkerhetsåtgärder kvarstad till säkerhet för bättre rätt ochföreläggande eller förordnande enligl 15 kap. 3 8 RB är praktiskt sett avmindre betydelse. Det saknas också anledning att göra skillnad mellan olikaslags säkerhetsåtgärder. Lagrådet synes fö. godta att bestämmelsen får avseäven kvarstad till säkerhet för bättre rätt. Jag anser därför att bestämmelsenbör behålla sitt innehåll enligt lagrådsremissen. Lagrådet har ansett att regleringen i 18 kap. börutgå från att RB:s fullföljds- och rättegångsregler till följd av 21 8 Rp blirtillämpliga, om annat inle föreskrivs. I kapitlet bör därför endast tas uppsådana avvikande eller kompletterande bestämmelser som påkallas avutsökningsmålens speciella karaktär. Lagrådet har mot bakgrund härav föreslagitatt en uttrycklig regel om RB:s tillämpning tas upp först i kapitlet och att,frånsett ett par undantag, de bestämmelser i förslaget som i sak överensstämmermed motsvarande föreskrifter i RB utgår. Jag kan godta alt kapitlet i huvudsak utformasefter de principer som lagrådet har angett. Frågan huruvida man i UB bör ta uppbestämmelser, som inte kan anses strida mot vad som skulle gälla till följd avhänvisningen till RB, bör dock enligt min mening bedömas även från praktiskasynpunkter. Under alla förhållanden måsle ett flertal bestämmelser som avvikerfrån om talan mot tingsrättens beslut las upp i UB. Vissa av debestämmelser som i och för sig överensstämmer med RB har ett nära samband mednämnda avvikande föreskrifter. Särskilt för en enskild som vill föra talan motkronofogdemyndighetens beslut är det 1980/81:8 SlutprotokoU 1237 lättareall skaffa sig kännedom om vad som gäller, om samtliga bestämmelser om talanfinns på ett ställe. Även för kronofogdemyndigheten torde detta vara en fördel.Det bör också beaktas alt flera andra lagar, som beträffande klagan f.n.hänvisar till , i fortsättningen förutsätts skola hänvisa till UB:sbestämmelser i förevarande kapitel. Mot bakgrund härav förordar jag att bestämmelsersom rör lalan mot kronofogdemyndighetens beslul får slå kvar i UB. I fråga omförfarandet i hovrätten och talan mot hovrättens beslut liksom rättegången ihögsta domstolen torde det däremot vara tillräckligt att enbart bestämmelsersom avviker från RB:s tas upp i UB. Det sagda innebär all 14 8, 15 8 förstastycket, 16 8 första stycket och 18 8 kan utgå. Detsamma gäller viss del av 19resp. Jag godtar lagrådets förslag att förbudei i 4 8andra stycket att föra särskild talan mot förberedande beslut förses med ettundantag för det fallet att talan grundas på all målet onödigt uppehålls genombeslutet. Jag kan ocksä godta lagrådels förslag all det i förevarande kapiteltas upp motsvarigheter till 49 kap. 7 8 RB (förbud att föra talan mol ettbeslut varigenom tingsrätten har förklarat en domare jävig) och 49 kap. 9 8andra meningen (inskränkning i möjligheten för hovrätten atf pröva huruvidabesvär har anförts i rätt tid). Vidare ansluter jag mig lill lagrådels meningatt det bör tas upp en bestämmelse om att talan inte får föras mot hovrättensbeslut med anledning av talan mot att ett mål onödigt uppehålls. Som jag har nämnt vid 12 kap. biträder jaglagrådets förslag alt bestämmelserna i 12 kap. 33 8 tredje stycket ominskränkningar i rätten att föra talan mot beslut rörande förbehåll avrättighet flyttas till förevarande kapitel. De bör härvid tas upp i 2 resp. 58- Lagrådet har anseti att det knappast är motiveratatt, som har föreslagits i 2 § första stycket, beskära en part möjligheten attklaga över att kronofogdemyndigheten har funnit sig behörig att ta upp enansökan om verkställighet. Enligt lagrådet kan det vara förenat med både besväroch kostnader för en part att utsökningsmålet handläggs av en kronofogdemyndighetsom inle är behörig. Lagrådet förordar att i stället de nuvarandebestämmelserna i 208 a 8 UL förs över till UB utan väsentlig ändring i sak ochunderstryker att behörighetsfrågan bör vara underkastad officialprövning isamtliga instanser. I samband härmed föreslår lagrådet att bestämmelsen i 2 8andra stycket om att hovrätten kan hänvisa ett mål till en behörigkronofogdemyndighet förs över till 2 kap. 4 8- För egen del vill Jag först nämna att förslaget,såsom har framhållits i remissprotokollet, utgår från att kompetensfördelningenmellan kronofogdemyndigheterna främst är en fråga om lämplig arbetsfördelningoch att det som regel är av mindre betydelse för parterna vilken kronofogdemyndighetsom handlägger ett utsökningsmål. Parterna behöver i allmänhet - frånsettförhör inle inställa sig hos den handläggande kronofogdemyndigheten, ochdenna förutsätts liksom f n. vid behov kunna 1980/81:8 SlutprotokoU 1238 begärabiträde av en annan kronofogdemyndighet. Denna syn på behörighetsfrågan harkommit till uttryck, fömtom i själva behörighetsreglerna, bl.a. i att enbehörig kronofogdemyndighet, hos vilken verkställighet har sökts, skall kunnaöverlämna målet lill en annan behörig kronofogdemyndighet när det främjarhandläggningen Gfr 2 kap. 4 8 andra stycket i den slutliga lydelsen). Ett annatexempel är bestämmelsen i 2 kap. 4 8 första stycket att en ansökan som hargjorts hos en obehörig kronofogdemyndighet skall, när denna överlämnar målettill en behörig kronofogdemyndighet, anses gjord när ansökningen skedde hosden obehöriga myndigheten. Mot nu nämnda bestämmelser har lagrådet inte haftnågon erinran. Vid bedömande huruvida den omständigheten att enkronofogdemyndighet i efterhand anses inte ha varit lokalt behörig bör inverkapå giUigheten av vidtagna åtgärder måste hänsyn tas till att verkställighetenfrämst består i faktiska åtgärder. en utmätning hävs, skall egendomenåterställas till gäldenären och förmånsrätten förfaller. När utmätning senareskall ske i ett ainnat distrikt, är egendomen kanske inte längre tillgänglig förutmätning. Stora praktiska problem kan också uppstå, t.ex. när annanverkställighet enligt 16 kap. har ägt rum. Efter återgång av sådanverkställighet kan det visa sig omöjligt att på nytt genomföraverkställigheten. Under alla förhållanden medför upphävandet kostnader, besväroch tidsutdräkt. Beaktas bör också att vissa av forumreglerna är så avfattadeatt de ger utrymme för olika uppfattningar i del enskilda fallet (se t.ex. 16kap. 10 8). F.n. finns det i 208 a 8 I mom. UL (se även 218 a8) en bestämmelse som har samma syfte som den föreslagna och som innebär attenbart det förhållandet att kronofogdemyndigheten inte var lokall behörig iallmänhet inte får föranleda att vidtagna åtgiarder hävs. Förslaget går ettsteg längre. Som framgår av det anförda talar flera skäl för en sådan ordning. Ett särskilt fall, som har berörts av lagrådet, äratt en kronofogdemyndighet anser sig inle vara behörig att ta upp en ansökanoch med slöd av 2 kap. 4 8 första stycket överlämnar målet lill en annankronofogdemyndighet, som enligt handlingarna är behörig, varefter denna finnersig behörig och vidtar verkslällighet.sålgärder. Som lagrådet framhåller kanlalan föras mot den förstnämnda myndighetens beslut att anse sig obehörig.Hovrättens prövning av en sådan talan behöver emellertid inte innebära att denockså omprövar den andra kronofogdemyndighetens ställningstagande, eftersombåda myndigheterna kan vara behöriga. Det förhällandet alt prövningen irealiteten kan avse också den senare myndighetens ståndpunkt bör dock inteinverka på lämpligheten av den föreslagna bestämmelsen. Även om hovrättenfinner att den första kronofogdemyndigheten var behörig, skall den inte hävade ätgärder som har vidtagits av den senare myndigheten. Detta gäller vare sigockså denna var behörig eller den var obehörig. Klagan får ju inte föras överatt en kronofogde- 1980/81:8 SlutprotokoU 1239 myndighethar ansett sig behörig. Situationen bör ocksä jämföras med det fallet attsökanden, som han besvärar sig över en kronofogde-myndighels beslutatt avvisa ansökan på grund av bristande lokal behörighet, ansöker omverkslällighet hos en annan kronofogdemyndighet. Någon uttrycklig föreskrift isaken kan inte anses behövlig. Jag är sålunda inte beredd att frångå det remitteradeförslaget. Det bör understrykas att det av bestämmelsen följer att någonofficialprövning av forumfrågan inte skall ske i hovrätten eller högstadomstolen. När det sedan gäller bestämmelsen i 2 8 andrastycket om hänvisning av mål till behörig kronofogdemyndighet anser jag att denhar ett sådant samband med besvärsreglerna att den bör stå kvar i 18 kap.Bestämmelsen bör emellertid, som lagrådet har förordat, kompletteras med enföreskrift om när ansökan skall anses gjord. Jag biträder lagrådets mening att 5 § bör utformasnågot annorlunda än i det remitterade förslaget. Den av lagrådet föreslagnalydelsen bör dock jämkas något. Lagrådet har avstyrkt bestämmelsen i 6 J om attöverinstansen vid bifall till talan mot ett visst beslut kan häva även ettsenare beslut i målet som inte har vunnit laga kraft mot klaganden när talananfördes. Bestämmelsen innebär enligt lagrådet en möjlighet att inom detordinära fullföljdsförfarandets ram överpröva redan lagakraftvunna beslut. Med anledning härav vill jag framhålla attbestämmelsen skall ses mot bakgrund av att vissa verkställighelsformer, bl.a.utmätning, består av olika led som har ett nära samband med varandra, samtidigtsom klagan över ett led i allmänhet inle hindrar att verkställigheten fortgår,såvida inte hovrätten förordnar om inhibuion. Om besvär t.ex. har anförts överutmätning av viss egendom men även försäljning av egendomen hinner äga ruminnan hovrätten prövar besvären, ligger det i allmänhet i klagandens intresseatt också försäljningen prövas. Del synes inte nödvändigt att kräva attklaganden särskilt överklagar även det senare beslutet. Det kan dessutom antasatt han ofta förbiser detta. Bestämmelsen innebär att klagan över en viss åtgärdskall anses gälla även senare åtgärder i mälet som har hunnit vidtas innanhovrätten prövar besvären och som har samband med den förra åtgärden. Eftersombestämmelsen endast avser beslul som inte har vunnit laga kraft då besvärenanförs, kan den inte anses innebära att omprövning sker av lagakraftvunnabeslut. Med anledning av vad lagrådet har framhållit om sambandet mellan enexekutiv försäljnings bestånd och försäljningsbeslutets lagakraftvinnande fårjag hänvisa till vad jag har anfört i den frågan vid 14 kap. På gmnd av det anförda är jag inte beredd att frångådet remitterade förslaget på nämnda punkt. Bestämmelsen bör dock jämkas iförtydligande syfte. Jag ansluter mig till lagrådets uppfattning attbestämmelsen i 12 § år onödig och kan utgå Gfr vad som har anförts i detföregående beträffande 2 1980/81:8 SlutprotokoU 1240 kap.20 8). Jag kan ocksä biträda lagrådets uppfattning att bestämmelsen i 13 §a/tdra meningen - att kronofogdemyndigheten vid handlingamas översändande tillhovrätten i allmänhet skall bifoga eget yttrande - bör utgå ur UB och i ställettas upp i verkstäUighetsföreskrifter. Lagrådet har ansett att bestämmelsen i 15 § andrastycket om avvisande av en besvärstalan på grund av brister i besvärsinlagan äröverflödig och att den därför kan utgå. Jag godtar lagrådets förslag på den punkten.Jag förutsätter härvid att motsvarande regel i 52 kap. 6 8 andra stycket RB,såsom sker redan f.n., tolkas förmånligt för klaganden. I utsökningsmål är detnämligen vanligt att klaganden för sin talan utan biträde av ombud. Den jämkning av 16 § andra stycket som lagrådet harföreslagit godtar jag. Befogenheten för hovrätten att interimistiskt förordnaatt en verkslällighetsåtgärd skali genomföras bör alltså brytas ut ochregleras i ett särskilt stycke. Jag biträder också lagrådets mening att det upp en uttrycklig bestämmelse om alt högsta domstolen har samma befogenhelsom hovrälten att förordna om inhibifion m.m. Även lagrådets förslag tillprecisering av /7 § första stycket kan jag godta. Lagrådet har kritiserat förslaget i 19 § första stycketatt särskild talan skall föras mot beslut varigenom hovrätten under rättegångenhar utlåtit sig i en fråga som avses i 16 8 andra stycket, dvs. Enligt lagrådet bör särskild talan få föras endast närhovrätten har beslutat om inhibition m.m. men däremot inte när en begäran däromhar avslagits. Jag kan ansluta mig fill denna mening. När det gäller bestämmelsen i.?/ § andra stycket omåterställande av försutten tid för väckande av talan efter föreläggandeframhåller lagrådet att det råder en principieU skillnad meUan processueUa ochmaterieUa frister. Återställande av försutten tid har ansetts kunnaske endast av processuella frister. Ett återstäilande av en materiell frist,som det här är fråga om, skulle ha en rätisgesuJlande karaktär och får därförpå gmnd av 8 kap. 2 8 RF bara ske genom lag. Den föreslagna bestämmelseninnebär emellertid - framhåller lagrådet - att beslutanderätten överlämnas åten myndighet. Bestämmelsen synes därmed stå i strid med principerna i RF.Enligt lagrådets mening finns det dessutom inte något egentligt behov av attkunna förlänga fristema i nu avsedda fall. På gmnd av del anförda förordarlagrådet alt 21 8 andra stycket utgår. Med anledning härav vill Jag först framhålla attbestämmelsen i 11 kap. 11 8 RF om återställande av försutten tid och dessmotsvarighet i äldre regeringsformen har tillämpats endast beträffandeprocessuella frister Gfr dock NJA 1972 s. 113). Nämnda bestämmelse i RF kanemellertid inte anses utgöra hinder mot att det meddelas föreskrifter omåterställande av försutten lid även i fråga om frister av annat slag. Lagrådetsynes inte heller mena att den bestämmelsen i och för sig skulle innebära ettsådant hinder. Enreglering av frågan om återställande av sådana frister som avses i den 1980/81:8 SlutprotokoU 1241 tid för väckande av talan enligt vissa förelägganden somhar meddelats av kronofogdemyndigheten kräver enligt RF lagform. Detta kravär uppfyllt genom den föreslagna bestämmelsen, och det förhållandet att detenligl bestämmelsen ankommer på en myndighet att i det enskilda fallet beslutaom återställande av en försutten frist kan inte föranleda någon annanbedömning. Någon sådan principiell skillnad mellan verkan av underlåtenhet altiaktta en processuell frist resp. en frist av nu förevarande beskaffenhet somlagrådet har gjort gällande kan enligl min mening inte upprätthällas Gfr t.ex.Welamson, Återställande av försutten fid. Svensk JurisUidning 1950 s, 801 f).Den situation som föreligger när en sakägare har försuttit liden för att väckalalan enligt ett föreläggande skiljer sig inte i sak från det fallet attsakägaren, efter att ha väckt talan i rätt tid men fält talan ogillad,försitter tiden för att fullfölja talan mol domen. Enligt lagrådet möter del inte något hinder medhänsyn till , om en bestämmelse i saken utformas på så sätt att densom försitter en sådan frist som åsyftas föriorar sin rätt, om han inte inomviss ytterligare tid visar laga förfall. Huruvida en bestämmelse lagteknisktutformas på ett sådant sätt eller såsom har skett i det remitterade förslageltorde dock inte vara avgörande för grundlagsenligheten. TUl följd av hänvisningen till 58 kap. 12 8 RB blirtiden för att ansöka om återställande av försutten tid begränsad till treveckor från det att förfallet upphörde och längst från det att talanenligt föreläggandet senast skulle ha väckts. Den eventuella olägenheten av altverkan av underlätenheten att efterkomma föreläggandet inte är helt definifivunder uppvägs enligt min mening av intresset att den som har haftlaga förfall för sin underlåtenhet alt väcka talan inte skall behöva förlorasin rätt. Med hänsyn till det sagda är jag inte beredd attfrångå det remitterade förslaget i den berörda frågan. I fråga om bestämmelsen i 21 § tredje slyckel attanvändning av ett särskilt rättsmedel inte får utan synneriiga skäl föranledaatt en exekufiv försäljning hävs har lagrådet ansett att bestämmelsen brytermot principen att den som fullföljer en talan efter att ha anlitat ett särskilträttsmedel inte skall vara i ett sämre läge än den som klagar i ordinär väg.Med anledning av vissa uttalanden i remissprotokollet om anlitande av särskildarättsmedel beträffande exekutiv försäljning framhåller lagrådet vidare attprövningen av en talan som förs efter anlitande av ett särskilt rättsmedel intefär påverkas av att ett sådant rättsmedel har använts. För egen del vill jag framhälla att, som framgår avremissprotokollet, faktiska svårigheter kan möta då en exekutiv försäljningskall undanröjas. Egendomen kanske inte kan återställas eller dess värde kan haförändrats. Dessa svårigheter, som ökar ju som har förflutit från försäljningen,mäste beaktas när fråga uppkommer om hävande av försäljningen. Det är därförenligt min mening motiverat att beträffande särskilda rätts- 1980/81:8 SlutprotokoU 1242 medelta upp en bestämmelse om alt en exekutiv försäljning får hävas endast omsynnerliga skäl föreligger. Någon motsvarande regel för det fall att talan försi ordinär väg kan inte anses behövlig. När det gäller resning och besvär över domvillaankommer det i princip på högsta domstolen resp. hovrätten att beakta den föreslagnabestämmelsen om synneriiga skäl vid prövningen huruvida resning bör beviljasresp. besvär över domvilla bifallas. Bestämmelsen utgör alltså i fråga om dessarättsmedel en modifikation av de föreskrifter i 58 resp. 59 kap. RB lill vilkadet hänvisas i första stycket av förevarande paragraf Vad därefter beträffaråterställande av försutten tid för klagan över en exekutiv försäljning blirden föreslagna bestämmelsen tillämplig först sedan högsta domstolen haråterställt den föisuttna tiden och besvär därefter anförs över försäljningen.Tillämpningen av bestämmelsen ankommer då alltså på hovrätten i besvärsmälet.Det förhällandet att klaganden hade laga förfall för sin underlåtenhet attanföra besvär i ordinarie tid saknar givetvis dä i och för sig betydelse. Sammanfattningsvis anser jag aUtså att den nudiskuterade bestämmelsen bör behållas. Det kan tilläggas att bestämmelsen ävenblir tillämplig när resning har beviljats eller besvär över domvilla harbifallits beträffande hovrättens eller högsta domstolens beslut med anledningav klagan över en exekutiv försäljning. Lagrådet har också föreslagit vissa andra,redaktionella jämkningar i kapitlet. Jag har i allmänhet kunnat godta dessaförslag. Utöver vad som har nämnts i det föregående börvissa redakfionella ändringar göras i lagförslaget. Med hänvisning fill vad jag nu har anförthemställer jag att regeringen föreslår attanta det av lagrådet granskade förslaget med vidtagna ändringar. Regeringen ansluter sig till föredragandensöverväganden och beslutar att genom proposifion foreslå att anta detförslag som föredraganden har lagt fram. FfL lagen (1971:494) om exekutiv försäljning avfast egendom JO justitieombudsmannen resp.jusfitieombudsmännens ämbetsberättelse JP lagen (1970:995) om införande av nya jordabalken KL konkurslagen (1921:225) LfL lagen (1971: 500) om exekutiv försäljning avluftfartyg m.m. NJA Nytt juridiskt arkivAvd. Rp lagen (1946: 804)om införande av nya SfL lagen (1973:1130) om exekutiv försäljning avregistrerat skepp m. m. UB förslag till utsökningsbalk UL utsökningslagen (1877:31 s. 1) Up förordningen (1877; 31 s. 51) om nyautsökningslagens införande och vad i avseende därå iakttagas skall USK utsökningskungörelsen(1971:1098) Beträffandeförkortningar av remissinstanser kan hänvisas till s. 70. Proposition ................................................................... ....... 1 Propositionens huvudsakliga innehåll ......................... ....... 1 Lagförslag: Utsökningsbalk .......................................... ....... 4 Utdrag avregeringsprotokollel ......... ..... 68 1 Inledning ..................................................................... 68 2 Nuvarandeordning ...................................................... 71 2.1 Översikt över gällande bestämmelser..................... 71 2.2 Exekutiva myndigheter............................................ 73 2.2.1 Historik ........................................................... 73 och utmätningsman ........................................ 74 2.2.3 Kronofogdemyndigheterna.............................. 77 2.2.4 Överexekutorerna .......................................... 80 2.3 Handläggningen av mål angående indrivning av skaller, böter o. d. (allmänna mål).......................... ..... 82 2.4 Självrältelse............................................................ ..... 84 2.5 Statistiska uppgifter................................................ 85 3 Lagberedningensförslag lill utsökningsbalk................. ..... 85 3.1 Förslagets huvudsakliga innehåll............................ ..... g5 3.2 Exekutiva myndigheter........................................... ..... 89 3.3 Handläggningen av mäl angåendeindrivning av skatter, böter o. d. (allmänna mål)......................... 94 3.4 Självrätlelse............................................................ 94 4 Remissyttrandena........................................................ 98 4.1 Allmänna synpunkter på förslaget.......................... ..... 98 4.2 Exekutiva myndigheter........................................... ... 101 4.2.1 Allmänna synpunkter ...................................... 101 4.2.2 Exekutiv försäljning av fastegendom m.m...... 108 4.2.3 Handräckning................................................... 111 4.2.4 Prövning av klagan.......................................... 113 4.2.5 Andra uppgifter som åvilaröverexekutor........ ..... 4.3 Handläggningen av mål angående indrivning av skatter, böter o. d. (allmänna mål)......................... 119