prop · G403176 · 1980-12-31 00:00:00 — Till detta kommer ett utbud avomkring 500 program med pornografiskt innehåll samt ett antal videogram somsäljs genom postorder. Av de nämnda 666 programmen var 544 tillgängliga för uthyrningoch 122 för köp. Av de 544 program som fanns tillgängliga för uthyrning kan medledning av distributörens produktinformation 325 st eller bedömasinnehålla äventyr med våldsinslag. Av dessa innehöll 87 program, dvs. ,program med grova sadistiska våldsinslag. Av de 122 program som fannstillgängliga för köp innehöll 47 program äventyr med våldsinslag och av dessafanns 9 med grova våldsinslag. har merän 50 nya programkassetter levererats från skilda distributörer. Utbudet ökarsåledes snabbt och förändras successivt. 1980/81:176 23 Vid beslag av omkring 8 000 hyreskontrakt hos elt förelagi Slockholm framkom atl 213 videogram hyrts av 148 kunder som inle fyllt 18 år.Av dessa program innehöll omkring hälften våldsfilmer och en fjärdedeläventyrsfilmer. Vid förfrågan hos landets nio siörsta distributörer harframgått all försäljning och uthyrning till allmänheten sker genom särskildavideobutiker eller genom radio/TV-handeln. Delta gäller dock inle videogram medpornografiskt innehåll. Dessa säljs i slor utsträckning hos försäljare avpornografiska tidskrifter och filmer. Flera av distributörerna levererar lillmera än 500 butiker. Försäljnings- och ulhyrningsbutikerna är i allmänhelspridda över hela landet. Inte bara i storstadsområdena ulan även pålandsbygden finns uthyrningsställen. Av de utbjudna videogrammen är endast en ringa delproducerad i . Främst bland de videogram som innehåller våldsinslagfinns en stor del som saknar svensk text. Enligt regeringsformen (RF, omtryckt 1979:933) är varjemedborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad bl. a. yttrandefrihet ochmötesfrihet (2 kap. 1 § RF). Yttrandefriheten definieras som friheten att ital, skrift eller bild eller på annat säll meddela upplysningar samt uttryckatankar, åsikler och känslor. Mölesfrihelen anges på molsvarande sätt beslå ifrihet att anordna och bevista sammankomst för upplysning, meningsyttring ellerannat liknande syfte eller för framförande av konstnärligt verk. Yttrandefriheten och mötesfriheten får begränsas genom lagi den utsträckning som regeringsformen medger (2 kap. 12 § första stycket RF).En sådan begränsning får göras endast för all tillgodose ändamål som ärgodtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vadsom är nödvändigt med hänsyn lill del ändamål som har föranlett den och inteheller sträcka sig så långl att den utgör ett hot mol den fria åsiktsbildningensåsom en av folkstyrelsens grundvalar. En begränsning får inte göras enbart pågrund av en politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (2 kap.12 § andra stycket RF). Begränsningar av yttrandefriheten får ske med hänsyn lillrikels säkerhel, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhel, enskildsanseende, privatlivels helgd eller förebyggandel och beivrandet av brott.Vidare får friheten att ytlra sig i näringsverksamhet begränsas. I övrigt fårbegränsningar av yttrandefriheten ske endast om särskilt vikliga skälföranleder del (2 kap. 13 § första stycket RF). Vid beömandet av vilkabegränsningar som får ske med stöd av återgivna bestämmelser skallsärskilt beaklas vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet i politiska,religiösa, fackliga, vetenskapliga 1980/81:176 24 och kulturella angelägenheter (2 kap. 13 § andra slyckelRF). Mötesfriheten får begränsas endast av hänsyn till rikets säkerhel. tiilordning och säkerhet vid sammankomsten eller till trafiken eller för attmotverka farsot (2 kap. 14 § första stycket RF). De nu återgivna reglerna om vilka begränsningar som fårgöras i yttrandefriheten gäller dock inte tryckfriheten (2 kap. I § andrastycket RF). Beträffande tryckfriheten gäller nämligen vad som är föreskrivet itryckfrihetsförordningen (TF, omtryckt 1979:936). Tryckfrihetsförordningensbestämmelser om tryckfriheten är mycket mera delaljerade ån regeringsformensregler om yttrandefriheten i övrigt. Enligl tryckfrihetsförordningen "skall del slå varjesvensk medborgare fritt att. med iakttagande av de bestämmelser som äro i dennaförordning meddelade till skydd för enskild rätt och allmän säkerhet, i trycktskrift yttra sina tankar och åsikler, offentliggöra allmänna handlingar samtmeddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst" (1 kap. 1 §andra stycket). Enligt tryckfrihetsförordningen gäller ell förbud mol censur (Ikap. 2 § första stycket). Vidare förbjuds myndigheter och andra allmänna organatt på grund av en skrifts innehåll hindra tryckning eller utgivning avskriften eller dess spridning bland allmänheten, om del inte sker genom enåtgärd som har stöd i tryckfrihetsförordningen (1 kap. 2 § andra stycket). Förmissbruk av tryckfriheten och medverkan till delta får ingen åtalas eller dömastill ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet eller en skrift konfiskeraseller tas i beslag ulom i den ordning och i de fall tryckfrihetsförordningenmedger det (1 kap. 3§). Rätten att sprida tryckta skrifter slås uttryckligen fasli tryckfrihetsförordningen (6 kap. 1 §). Spridningsrätten är dock inteobegränsad. Utan hinder av tryckfrihetsförordningen kan ingripande ske enligtallmänna straff- och processrättsliga regler när någon förevisar pornografiskabilder på eller vid en allmän plats genom skyltning eller något annat liknandeförfarande på ett sätt som ägnat all väcka allmän anstöt eller ulan enföregående beställning med posten sänder eller på något annal sätl tillställernågon pornografiska bilder (6 kap. 2§ första stycket 1, jfr 16 kap, 11 § broUsbalken,BrB). Detsamma gäller när någon bland barn och ungdom sprider en tryckt skriftsom genom sitt innehåll kan verka förråande eller annars medföra allvarlig faraför de ungas sedliga fostran (6 kap. 2 § första stycket 2, jfr 16 kap. 12 § BrB). Ansvarel för innehållet i en tryckt skrift vilar enligt 8kap. TF på en bestämd person, för en periodisk skrift vanligen dess utgivareoch för en annan tryckt skrift författaren (8 kap. 1 och 5 §§ TF). Denne ensamlansvarige person kan dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet baraom skriften innehåller något som utgör tryckfrihetsbrotl. Vad som är tryckfrihetsbrotlanges genom en uppräkning i tryckfrihetsförordningen av olika gärningar (7 kap.4 och 5 §§). a. utgör barnpornografibrott ett tryckfrihetsbrott. Dettabrott beskrivs som en gärning varigenom nägon 1980/81:176 25 skildrar barn i pornografisk bild med uppsåt att bildensprids, om gärningen inte med hänsyn till omständigheterna är försvarlig (7kap. 4 § 12 TF. jfr 16 kap. 10 a §BrB). För straffbarhel krävs atl gärningen ärkriminaliserad också enligt vanlig lag (dvs. Beträffandepåföljder för tryckfrihets-brott gäller bestämmelser. Dessutomfinns vissa speciella tryckfrihetsrättsliga påföljder som konfiskation av en tryckiskrift (7 kap. 6-8§§). För tryckta skrifter gäller ett särskiltövervakningssystem. Det år inte den vanliga polis- och åklagarorganisationensom vakar över att tryckfrihetens gränser inte överskrids utan denna uppgifthar justitiekanslern (9 kap. 1 § TF). För mål om tryckfrihetsbrott finnsdessutom en särskild rättegångsordning. Sådana mål handläggs av särskildatryckfrihetsdomstolar, vanligen en tingsrätt i varje län, och en jury prövar omen skrift innehåller något brottsligt (12 kap. 1 och 2 §§ TF). 2.2 Bestämmelser i vanlig lag m. m. Yttrandefriheten begränsas genom ett ganska storl antalbestämmelser i vanlig lag (jfr SOU 1978:34 s. 178 ff). Följande kan nämnas här. Yttrandefriheteni ljudradio och TV är reglerad i vanlig lag på ett sätt som nära ansluter tilltryckfrihetsförordningens bestämmelser om tryckfriheten. För yttrandefriheten iprogram från finns bestämmelser iradioansvarighetslagen (1966:756, ändrad senast 1978:477). Denna lag bygger istor utsträckning på och hänvisar lill tryckfrihetsförordningen, bl. a. när delgäller vilka yttrandefrihetsbrott som är straffbara. Ocksåradioansvarighetslagen innehåller regler om ensamansvar. Vidare är det justitiekanslernoch inte vanliga åklagare som får åtala yltrandefrihetsbrott, och förrättegången gäller i allt väsenlligt detsamma som för tryckfrihetsmål. I slorlsett överensstämmer reglerna i lagen (1978:480) om ansvarighet iförsöksverksamhet med närradio med radioansvarighetslagens bestämmelser. Beträffande offentlig förevisning av film finnsbestämmelser om den s. k. filmcensuren i förordningen (1959:348) med särskildabestämmelser om biografföreställningar m. m. (biografförordningen, ändradsenast 1979:213). Enligl förordningen får inle vid offentlig förevisning avbiograffilm (biografföreslällning) förevisas en film som inte hargodkänts av (2 §). Biografbyrån får inle godkänna en film eller en del av enfilm, vars förevisande på grund av det sätt på vilkel händelserna skildras ochdet sammanhang i vilkel de förekommer kan verka förråande eller skadligtupphetsande eller förleda till brott. Inte heller får en film eller en del aven film godkännas, om dess förevisande kan anses olämpligt med hänsyn tillrikets förhållande lill främmande makt eller kan lända till upplysning omförhållanden, vilkas uppenbarande kan medföra men för försvaret eller eljestför rikels säkerhel. 1980/81:176 26 Dessutom kan godkännande vägras om biografbyrån finner attförevisandet av en film eller en del av en film skulle uppenbarligen stridamot allmän lag. Det som har berörts iir den s. k. vuxencensuren (3 S I mom,).Den s. k. burnccnsuren (3 S 2 mom.) innebär att en film eller en del även film intefår godkännas för barn eller för barn, som har fyllt sju men inteelva är, eller för barn. som har fyllt elva men inte . i den mån denkan vålla barn i en sådan åldersgrupp psykisk skada. Biografbyrån får inle vägraatt godkänna en film pä någon annan grund än dem som har nämnts (3 S 3mom. Barn får inle lämnas tillträde lill enbiografföreställning där annan film förevisas än sådan som biografbyrån har godkäntför den åldersgrupp barnet tillhör (4§), Den som uppsåtligen bryter mol förbudet att förevisa ickegodkänd film vid biografföreslällning döms lill böter eller fängelse . Sker överträdelsen av oaktsamhet, är straffet böter (8§), Bryternågon uppsåtligen eller av oaktsamhet, som inte år ringa, mot förbudet alllämna barn lilllräde lill vissa biografföreställningar, döms han till böter. Biografförordningens bestämmelser innebär en begränsninginte bara av yttrandefriheten (i film) utan också av mötesfriheten, eftersomden tar sikte just på en form av sammankomster som till stor del faller underregeringsformens skydd för mötesfriheten (se prop. 1975/76:209 s. 111). Medhänsyn till att bestämmelserna om filmcensur tillgodoser delvis andra intressenän dem som enligt 2 kap. 14 § RF får leda lill en begränsning av mötesfrihetenhar i punkt 4 övergångsbestämmelserna till ändringar 1976(SFS 1976:871) föreskrivits atl de vid ikraftträdandet den 1 januari 1977föreliggande bestämmelserna om att en film inte får förevisas offentligt, otnden inte har godkänts för sådan visning, gäller utan hinder avregeringsformens regler om mötesfriheten. Av bestämmelser som angår yttrandefrihetenbör nämnas följande. Enligt 16 kap. 10 a § döms den som skildrar barn i enpornografisk bild med uppsåt att bilden sprids eller som sprider en sådan bildav barn för barnpornografibrott till böter eller fängelse ,om gärningen inle är försvarlig med hänsyn till omständigheterna. Dennastraffbestämmelse motsvarar det Iryckfrihelsbrott som har nämnts förut (barnpornografibroltenligt 7 kap. 4 § 12 TF). innebär atl ett barnpornografibrott begångetgenom spridande av en tryckt skrift kan medföra ansvar. Den som på eller vid en allmän plats genom skyltning ellernågot annat liknande förfarande förevisar pornografiska bilder på etl sätt somär ägnat att väcka allmän anstöt skall enligl 16 kap. 11 § dömas för otillåtetförfarande med pornografisk bild till böter eller fängelse i högst sex månader.Delsamma gäller den som med posten sänder eller på något annat sätt tillställernågon pornografisk bild utan en föregående beställning. 1980/81:176 27 Enligt 16 kap. 12 S skall den som bland barn och ungdomsprider en skrift eller bild som genom sitt innehåll kan verka förråande eller annarsmedföra allvarlig fara för de ungas sedliga fostran dömas för förledande avungdom till böter eller fängelse . De två nu berörda brotten molsvarar de undantag frånspridningsrätten enligt tryckfrihetsförordningen som har behandlats tidigare (6kap. 2 § TF). Tryckfrihetsförordningen medger alltså i dessa fall atl ansvar ådömsenligt allmänna regler trots alt det är fråga om en gärning som består i att entryckt skrift eller bild sprids. 3 Pågående utredningar m. m. Under 1970-lalet har del bedrivits ett omfattande arbelepå att åstadkomma ell ökal skydd för yttrandefriheten genom en särskildgrundlag, som efter mönsler av tryckfrihetsförordningen ger skydd åtyttrandefriheten också i andra medier än tryckta skrifter. Ett förslag lillmassmediegrundlag lades fram av massmedieulredningen SOU 1975:49. föreslog all tryckfrihetsförordningen skulle ersättas av en nygrundlag som -med bibehållande av de grundläggande principerna för det nuvarandetryckfrihetsskyddet - skulle reglera friheten att offentliggöra yttranden intebara i tryckta skrifter utan också i ljudradio, TV och film. Förslagel tillmassmediegrundlag genomfördes dock inte, utan tillsattes en ny utredning,yttrandefrihetsulredningen (Ju 1977:10). Kommitténs uppgift är att utarbeta enny grundlagsreglering som skall omfatta alla de medier som kan ha särskild belydelseför den fria åsiktsbildningen i samhället. Också för detla utredningsarbeteskall tryckfrihetsförordningen vara etl mönster. I direktiven fill yftrandefrihetsutredningen behandlasolika medier som en ny grundlagsreglering kan tänkas omfatta. Där nämns sålundaradio och TV, film, videogram, fonogram, utställningar saml sammankomster ochdemonstrationer. I fråga om film och videogram sägs i direktiven följandesedan bestämmelserna om filmcensuren har berörts (kommitléberältelsen 1978 del II s. 78). Filmcensurulredningen föreslog i sill tidigarenämnda betänkande alt vuxencensuren helt skulle avskaffas och att eventuellaingripanden mot filmer, i likhet med vad som gäller i fråga om andra medier,skulle ske i efterhand. Enligt utredningen borde yttrandefriheten i film somvisas offenfiigt ges samma innehåll och omfattning som yttrandefriheten i radio/TVoch pressen. I konsekvens härmed lade utredningen fram förslag till enfilmansvarighetslag som i sak var nära anpassad till TF och formellt i storadelar var utformad i anslutning till reglerna i radioansvarighetslagen. Som jagredan har nämnt ledde utredningens förslag emellertid inle lill någralagstiftningsåtgärder. Regler som hindrar att yttranden utsätts förförhandsgranskning av offentliga organ hör till de allra viktigaste inslagen iett skydd för yttrandefriheten. För att censur i någon form skall kunna godtas måsledärför 1980/81:176 28 krävas starka skäl. Det bör ankomma på den kommitté som nuskall tillkallas att överväga om det föreligger tillräckliga skäl alt behållanågon form av vuxencensur på filmens område. Alt viss barncensur behövs synesvara ganska klart. Om kommittén i likhet med filmcensurutredningen skullestanna för atl vuxencensuren bör avskaffas, får den bl. a. överväga om istället - såsom filmcensurulredningen förutsatte - möjlighelerna till efler-handsingripandenbör utvidgas i någon mån genom en bestämmelse rörande pornografi och våldsframslällningar.Det kan nämnas atl förslag till en sådan bestämmelse lades fram av kommitténför lagstiftningen om yttrande- och tryckfrihet i belänkandel (SOU 1969:38)Yttrandefrihetens gränser. Som jag kommer atl närmare ulveckla i det följandekan det även i övrigt finnas skäl till en sådan försiktig utvidgning av detstraffbara området. De särskilda problem som är förknippade med engrundlagsreglering av yttrandefriheten i film är inte begränsade till den nunämnda frågeställningen. Varje offentligt förevisande av film har också enmötesfrihetsaspekt. Reglerna om filmcensur har sålunda betraktats inte bara somen begränsning av yttrandefriheten utan också som en inskränkning imötesfriheten. Med hänsyn lill den snäva avfatlningen av de regler i RF somanger möjligheterna atl begränsa mötesfriheten, har det därför varit nödvändigtatt tills vidare ge censurreglerna grundlagsslöd genom en särskildövergångsbestämmelse till de senaste ändringarna i RF. Denna förbindelse mellan reglerna om yttrande- ochmötesfriheterna är, som jag redan har antytt, inte någonting som enbart gällerför filmens del. Man möler samma problem i fråga om offentlig uppläsning ur en tryckiskrift eller offentlig uppspelning av elt fonogram, för alt bara nämna ett parexempel. All en samordning av bestämmelserna om dessa friheter inom ramen fören och samma grundlagsreglering både skulle vara till fördel från systematisk synpunkloch innebära en förslärkning av skyddet för yttrandefriheten är uppenbart. Jagåterkommer till denna fräga i det följande. Alla de överväganden som har gjorts beträffandelagstiftningen-om yttrandefrihet i film har gällt offentlig förevisning. Filmenkan emellertid också fungera som massmedium på så vis atl massproduceradefilmkopior säljs på samma sätl som t. ex. irycktaskrifter eller fonogram.Kommittén bör undersöka möjligheterna alt låta en grundlagsreglering omfaltaockså detta sätt alt använda filmmediet. De särskilda frågeställningar som är knutna till engrundlagsreglering av videogrammen torde inte på något avgörande sätt skiljasig från vad som gäller i fråga om film. Videogrammen har liksom vanlig film endubbel massmediefunktion: de kan visas offentligt och de kan säljas för privatuppspelning. Samma regler torde därför i allt väsenlligl kunna gälla. Jag villi sammanhanget erinra om alt de kultur- och massmediepolitiska frågor somgäller videogrammen uireds av en särskild kommitté som har tillkallatsav chefen för . Enligl direktiven bör ytlrandefrihetsutredningen endast påen punkl mera ingående behandla frågan om det straffbelagda områdets omfallning.Del kan enligt vad som anförs i direktiven vara lämpligt att något vidga detlaom filmcensuren för vuxna avskaffas; en ulgångspunkt skulle här kunna vara delförslag till en yttersta gräns för pornografi och våldsframställningar somlades fram av kommittén för lagstiftning om yttrande- och tryckfrihet. Denutveckling som har skett på pornografiområdet med bl. a. bilder på barn i 1980/81:176 29 sexuella situationer visar enligt direktiven att en vissförsiktig utvidgning av det straffbara området kan vara motiverad, också vadgäller framställningar i andra medier än film t. ex. tryckta skrifter ochvideogram. lämnade betänkandel (DsJu 1978:8) Barnpornografi, vilket låg till grund för den bestämmelse om barnpornografibroltsom har införts i och som har berörts tidigare. publicerat betänkandet (SOU 1979:49). Grundlagsskyddad yttrandefrihet- ytlrandefrihetsutredningen inbjuder fil) debatt. I detta betänkandediskuterar kommittén möjlighelerna att ge ett detaljerat grundlagsskydd åt allaframställningar som offentliggörs genom radio, TV, film, videogram, fonogram,teater och utställningar saml vid sammankomster och demonstrationer.Förebilden skulle vara tryckfrihetsförordningen vars bärande principer skullegöras tillämpliga över hela området. Frågan om filmcensurens framtid harkommittén inte gått in på närmare. Inte heller har kommittén i betänkandel behandlalden därmed sammanhängande frågan om straffbestämmelser mot pornografi ochvåldsframställningar vid sidan av bestämmelserna om barnpornografibrolt. Belänkandelhar remissbehandlats och remissyttrandena (se Ds Ju 1980:5) har överlämnats lillkommittén för beaktande under dess fortsatta arbete. kan inle vänlas lägga framnågot huvudbetänkande förrän tidigast . Även vissa andra pågående utredningar har beröring med videogramfrå-gornaoch de aspekter på dessa som är aktuella i denna promemoria. Främst gällerdetta videogramutredningen (U 1977:05) och upphovsrätlsutredningen (Ju1976:02). Videogramulredningens (U 1977:05) tillkomst föregicks av diskussioneri närmast med anledning av två motioner vid 1975/(mot. 1975/76:412 och 2083). 1 kulturutskottets betänkande (KrU 1976/ 77:20)med anledning av motionerna framhölls all del behövdes en handlingsberedskapinför den fortsatta utvecklingen i fråga om videogrammen. Utskottet ansåg atten utredning borde tillsättas med uppgift all följa och studera utvecklingen påvideogramområdel samt alt föreslå de åtgärder från samhällets sida som kundebehöva vidlas för att möta och påverka utvecklingen i syfte atl slå vakt omyttrandefriheten, den politiska demokratin och de kulturpoliliska strävandena.I belänkandel pekades på alt del kunde finnas anledning atl säkerställa enkvalitativt högtstående produktion och atl motverka kommersialismens negativaverkningar. En decentralisering av videogramproduktionen borde enligt utskotteteftersträvas. Utskottet betonade alt ulredningen borde överväga hur barnen kanpåverkas av videogrammediet. Utskottets uppfattning gavs regeringen till känna såsomriksdagens mening (rskr 1976/77:45). 1 direktiven(kommittéberättelsen 1978 del II s.267) pekas inledningsvis på att del är uppenbart att 1980/81:176 30 videogrammen erbjuder nya möjligheter för kultur- ochfolkbildningsverksamheten. Del finns emellertid också en risk för altvideogrammen - i likhet med annan ny massmediateknik - kan få från kulturpolitisksynpunkt icke önskvärda konsekvenser. Detta kan bli fallet t. ex, omvideogrammen utvecklas till en massmarknadsvara där programmen utformas utanandra ambitioner än de kommersiella. Som utgångspunkter för kommitténs uppdrag nämns bl. a. , om man finner att åtgärder behöver vidtas för all motverkakommersialismens negativa verkningar i första hand bör tillgripastimulansåtgärder. Vidare pekas på alt del finns grupper vilkas behov särskiltbehöver beaklas om man får en omfaltande videoproduktion, exempelvis barnen,sjömän och utlandssvenskar samt handikappade. Utredningsarbetet bör enligt direktiven inledas med enkartläggning av videogramutvecklingen. Kommittén bör vidare överväga olikafrågor i samband med distributionen av videogram. Man bör också ta upp behovetav en samlad registrering av ljud- och bildprogram samt föreslå formerna fördenna saml vilket eller vilka organ som bör ha ansvaret för uppgiften. När delgäller produktionen av videogram nämns särskilt alt, om TV-programmen kantillföras videomarknaden, man redan från början får ett konkurrenskraftigtutbud av videogram som har god kvalitet. I direktiven pekas på olika frågor sombehöver lösas i detta sammanhang. påbörjade sitt arbete i juni månad1977. överlämnade man ett delbetänkande med förslag tilldistribution av svenska TV-program i videogramform lill ombordanslällda i densvenska handelsflottan samt andra svenskar utomlands (Svenska videonätutomlands. Ds U 1978:8). publicerade kommittén en debattskrift meden redogörelse för den lekniska utvecklingen på mediaområdet som ett underlagför diskussionen om de nya elektroniska medierna (Den elektroniska hästen. Ds U1979:16). lade kommittén i en skrivelse till utbildningsdeparlemenlelfram ett förslag om försöksverksamhet med distribution av film och TV-program ivideogramform via biblioteken. Försöket skulle ta sikte på tre olika former avsådan distribution, nämligen visning på bibliotek, utlåning och överföring viakabel. I försöket avsågs också ingå s. k. mediaverkstäder. Ytterligare ett delbetänkande publicerades i juni 1980.Detta gällde olika möjligheler att tillgodose dövas och andra hörselskadadesbehov av tillgång till kultur- och opinionsyttringar via videogram (Dehörselskadade och videogrammen. Ds U 1980:9). Som framgår av direktiven är en viktig del av kommitténsarbete att undersöka det inflytande som videogramutvecklingen kan ha på barnenssituation. tillkallades en särskild expert ål kommittén för attgöra en sammanställning av internationellt tillgänglig forskning om hur film. 1980/81:176 31 TV och videogram påverkar barnen.