prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — Till de instanser somgodtar förslaget hör företrädare för såväl näringslivs- som löntagarintressen.Datainspektionen framhåller det som angeläget att promemorieförslaget på dennapunkt genomförs och erinrar därvid om den framskjutna roll som flnansbolag medkontokortsverksamhet har inom konsumentkreditområdet. Förslaget kritiseras emellertid av företrädarna för bankeroch finansieringsföretag samt av , De hänvisar tillde skäl som vid lagens tillkomst åberopades till stöd för att undanta vissaandra kreditinrättningars intema kreditupplysningsförmedling från lagenstillämpningsområde. Enligt de kritiska remissinstanserna gör sig dessa skål nui lika 1980/81:10 45 hög grad gällande beträffande de finansbolag som ställsunder bankinspek- Kreditupplysnings- Bankinspektionen intar en liknandeståndpunkt, bl. a. mot lagen bakgrund av promemorians förslag om alt de särskildainformationsbegriin- sande reglerna om personupplysningar i fortsiittningenskulle giilla även för Bankinspektionen framhåller attdet utifrån de säkerhetsintre.ssen som den har att bevaka inte finnsanledning att särslälla Finansbolagens förening-tidigare Finansieringsföretagensförening-har i en skrivelse till den 15 april 1980ytterligare understrukit och utvecklat sin ståndpunkt alt finansbolagen iförevarande sammanhang bör likställas med bankerna. Undantagsregeln beträffande intern förmedling avupplysningar mellan bl. a. kreditinrätlningar under bankinspektionens tillsyndiskuterades utförligt vid kreditupplysningslagens tillkomst. Jag får härhänvisa i första hand till prop. 1973:155 s. 123-128. Som framgår av vad somanfördes där ansågs det från flera synpunkter önskvärt attkreditupplysningslagen fick en sä generell tillämpning som möjligt. Anledningentill att man likväl undantog en del kreditinrättningars - friimst bankernas -interna kreditupplysningsförmedling från tillämpningen av lagen var derasintresse av en friare kredilupplysningsverksamhet sinsemellan. Samtidigtbedömdes riskerna lör integritets-kränkningar vara små inom den krets avföretag som då berördes, 1 detta hänseende åberopades beträffande bankerna bl,a. bestämmelserna om banksekretess. Även bankinspektionens tillsyn ansågs habetydelse. När del nu gäller att avgöra hur finansbolagen börbehandlas i kreditupplysningssammanhanget måste självfallet betydande viktfästas vid att kreditupplysningslagen är avsedd att ge främst enskilda personerett gott skydd mol obehörigt intrång i den personliga integriteten. Detta syftekan upprätthållas endast om undantagen från lagens tillämpning begränsas,såvida inte syftet kan tillgodoses på annat sätt. Som jag nämndeunderströks också vid lagens tillkomst det önskvärda i all den kunde få en sågenerell tillämpning som möjligt. För finansbolagen - däribland åtskilliga kontokortsföretag- har kreditupplysningslagen gällt i full utsträckning. Omundantagsregeln för bankernas interna kreditupplysningsförmedling får omfattaäven finansbolagen skulle det innebära en kraftig inskränkning av lagensnuvarande tillämpningsområde. Som har framhållits i departementspromemorianskulle effekten da kunna bli att en betydande del avkreditupplysningsförmedlingen till och från de expanderande finansbolagen skerutan att skyddsreglerna i kreditupplysningslagen gäller för den. 1 storutsträckning är det här fråga om personupplysningar beträffande vilka intressetnv integritelsskydd väger särskilt tungt. Mot den diskuterade utvidgningen av undantagskretsen talarockså att den skulle kunna medföra en icke oväsentlig rubbning avkonkurrensförhållandena inom kreditupplysningsbranschen. Vidare bör beaktasatt inte alla 1980/81:10 46 finansbolag omfattas av den antagna lagen om finansbolagoch därmed av Kreditupplysnings-bankinspektionens tillsyn. Del kan hävdasatt finansbolag med likartad lagen verksamhet och likartade förutsättningari övrigt skall behandlas lika i kreditupplysningssammnnhang vare sig de stårunder bankinspektionens tillsyn eller inte. Som har sagts i prop, 1979/80:159 med förslag till ändringi lagen (1974:922) om kreditpoUtiska medel m, m, och i direktiven (Dir 1980:24)för utredningen om kontokort måste man å andra sidan också beakta intresset aven effektiv kreditupplysningsverksamhet, som även kan vara konsumentpolitisktmotiverad. Om personupplysningsbegreppet i enlighet med prome-morieförslngetutvidgades till alt omfatta upplysningar om enskilda näringsidkare m, fl.,skulle det från den nu berörda synpunkten kunna få negativa följder för bl, a,finansbolagen och deras kreditgivning till näringslivet. Som jag redan harnämnt i avsnitt 4.1 och återkommer till i nästa avsnitt bör emellertidpromemorieförslaget på den punkten inte genomföras. Någon försämring avfinansbolagens möjligheter att tillgodose behovet av företags-upplysningarbehöver alltså inte befaras. Även när det gäller de nuvarande personupplysningarna kandet för finansbolagen, och då inte minst kontokortsföretagen, vara av särskildbetydelse för en väl fungerande kreditgivning oeh kreditbevakning att de kan fåutbyta mer ingående information om betalningsförsummelser oeh kreditspärrar m.m. än som tillåts enligl 7 S första stycket kredilupplysningslagen. Redan f.n. finns emellertid enligt paragrafens andra stycke en möjlighel lill dispensfrån detta förbud. Denna dispensmöjlighet bör enligt min mening behållas oehutnyttjas för att tillgodose kontokortsföretagens särskilda behov avinfoimalionsulbyte om kreditmissbruk e. d. Jag återkommer till delta i ettsenare avsnitt. Jag vill tillägga att den nämnda kontokortsutredningen hari uppdrag bl, a, att på grundval av sitt utredningsarbete närmare pröva vadsom bör gälla i fråga om konlokortsföretagens möjligheter att få och utbytainformation om kreditmissbruk m. m. Med hänsyn till det sagda ansluter jag mig. i likhet meddet stora flertalet remissinstanser, till promemorians ståndpunkt attfinansbolagen inte heller i fortsättningen bör omfattas av undantaget förintern förmedling av kreditupplysningar mellan banker och vissa andrakreditinrätlningar. Den bestämmelse av detta innehåll som har föreslagits iprop. 1978/79:170 med förslag till lag om finansbolag m. m. bör därför arbetasin i 1 S kreditupplysningslagen tillsammans med de andra ändringar avparagrafen som jag har förordat. Behovet av en effektivkreditupplysning hos finansbolagen bör - som jag återkommer till i det följande- kunna tillgodoses bl. a, genom den nämnda dispensmöjligheten, ålminsionei avvaktan på kontokortsutredningens arbete. Kreditupplysningslagen omfattar f. n, även sådanyrkesmässig kreditupplysningsverksamhet som bedrivs genom offentliggörande avkreditupplysningar i tryckt eller på annat sätt framställd skrift. Kravet påatt det skall vara 1980/81:10 47 fråga om yrkesmässigt bedriven kreditupplysningsverksamhethar emellertid Kreditupplysnings-ansetts innebära att lagen inte omfattarutgivandet av exempelvis dagstid- lagen ningar eller tidskrifter somhuvudsakligen innehåller allmänt informationsmaterial, även om det vid sidandärav i viss utsträekning införs information som har karaktären avkreditupplysningar (jfr prop. 1973:155 s, 136), Enligt promemorian bör denna begränsning itillämpningsområdet när det gäller dagstidningar e, d. komma lill tydligtuttryck redan i lagtexten. En särskild bestämmelse om detta föreslås därför.För min del anser jag emellertid att en sådan precisering inte är nödvändig, omman anger lagens tillämpningsområde i enlighet med vad jag förut har förordat.Någon särskild bestämmelse av del slag som har föreslagits idepartementspromemorian bör alltså inte tas upp. Med kreditupplysning avses enligl 2 Skreditupplysningslagen uppgift, omdöme eller råd som lämnas till ledning förbedömning av annans kreditvärdighet eller vederhäftighet i övrigt i ekonomiskthänseende. Beträffande den närmare innebörden härav kan hänvisas tilldepartementspromemorian s. 64 f (jfr prop. 1973:155 s. 138 f). I departementspromemorian framhålls att lagens definitionav vad som avses med kreditupplysning får anses ändamålsenlig och tillräckligtklarläggande. Av föreskriften att uppgiften etc, skall ha lämnats "tillledning för" bedömningen av annans kreditvärdighet eller ekonomiskavederhäftighet i övrigt framgår enligl promemorian att utlämnandet avinformationen skall åtminstone delvis ha föranletts av en avsikt hos utlämnarenatt därmed hjälpa mottagaren att göra en sådan kreditbedömning. Med anledningav påpekanden från datainspektionen framhålls att det självfallet inte blirfråga om kreditupplysning i lagens mening, om den som lämnar ut information omnågon annans förhållanden måste göra detta direkt på grund av lag, såsom när enmyndighet år skyldig att lämna ut vissa uppgifter enligl reglerna om allmännahandlingars offentlighet eller kungöra konkursbeslut e. d. Under remissbehandlingen har promemorieförslaget i dennadel inte mött någon erinran. Också jag ansluter mig till den tolkning avbegreppet kreditupplysning som har redovisats i promemorian. Uttalandena ipromemorian på denna punkt stämmer enligt min mening överens med vad som måsteantas ha varit avsett vid lagens tillkomst. 4.2.3 Gränsdragningen mellan personupp/vsningar ocliföreiagsupp/vsning- ar Genom 2 S kreditupplysningslagen bestäms innebörden av deti lagen centrala begreppet personupplysning. Med detta begrepp avses kreditupplysningom annan enskild person än den som är näringsidkare eller annars har 1980/81:10 48 så väsentligt inflytande i viss näringsverksamhet attuppgifter om hans egna Kreditupplysnings-förhållanden behövs för att belysaverksamhetens ekonomiska ställning. För lagen personupplysningarna gällerenligt lagen flera särskilda regler som är avsedda främst att skydda denenskildes personliga integritet. Dessa regler innebär i huvudsak följande. Enligt 7 S får en personupplysning inte innehålla uppgiftom annan betalningsförsummelse än sådan som har fastslagits av domstol eller påett annat mera tillförlitligt sätt. Datainspektionen får emellertid medge undantaghärifrän. 1 praktiken har förbudet mot uppgifter om andra betalningsförsummelsersin största betydelse när det gäller s. k. ansökningsuppgifter, dvs. främstuppgifter om ansökningar om betalningsföreläggande eller lagsökning. Enligt 8 Slär en personupplysning inte innehålla uppgifter om äldre omständigheter ellerförhållanden som kan vara av betydelse vid bl. a, bedömningen av någonskredilvärdighel. Gränsen dras här f. n, vid från utgången av det år dåomständigheten inträffade eller förhållandet upphörde. Enligt 9 S får enpersonupplysning inte lämnas ut, om det finns anledning anta att upplysningenkommer alt användas av annan än den som har ett legitimt behov av upplysningen.När en personupplysning lämnas ut skall enligt 11 S den som avses medupplysningen erhålla ett skriftligt meddelande om upplysningensinnehåll (s. k. personupplysningskopia). 1 sin promemoria rörande kreditupplysningslagen påtaladedatainspektionen vissa svårigheter som i den praktiska tillämpningen hadevisat sig vara förenade med lagens gränsdragning mellan personupplysningar ochs, k, företagsupplysningar. Sålunda ansågs den bristande överensstämmelsenmellan begreppet personupplysning i kreditupplysningslagen och begreppetpersonuppgift i dalalagen ägnad alt åstadkomma systematiska svårigheter idatoriserade kreditupplysningsregister. Vidare angavs att det i den masshanteringsom kreditupplysningsverksamhet ofta innebär kan vara svårt att fastställa ivilka fall en fysisk person är att anse som näringsidkare e. d. Ytterligare ettproblem hängde enligt inspektionen samman med att enskilda personer genom altbyta sysselsättning kan falla ömsom inom och ömsom utanförpersonupplysningskategorin. Med hänsyn till vad datainspektionen sålunda anfört har idepartementspromemorian föreslagits en radikal ändring av vad som ikreditupplysningslagen skall avses med personupplysning. Enligtpromemorieförslaget bör med detta begrepp förstås varje kreditupplysning om enenskild person, oavsett om han är näringsidkare eller inte. Utöver de problemmed den nuvarande gränsdragningen som datainspektionen har pekat på har tillstöd för förslaget åberopats den förbättring av främst integritetsskyddet förenskilda näringsidkare m, fl, som skulle bli följden om de hänfördes tillpersonupplysningskategorin. Vid remissbehandlingen har promemorieförslaget på dennapunkt fått ett blandat mottacande. Åtskilliga remissinstanser eodtar förslagetutan närma- 1980/81:10 49 Företrädare för banker och andrakreditgivare, för Kreditupplysnings-kreditupplysningsbranschen och förnäringslivet motsätter sig emellertid att , lagen förslaget genomförs. Ellgrundläggande tema i deras kritik mot förslaget är att det innebär risker fören kraftig försämring av företagsupplysningsverksamhetens effektivitet ochkvalitet. Även andra remissinstanser, såsom bankinspektionen, Sverigesadvokatsamfund och TCO, tar avstånd från förslaget eller ifrågasätter desslämplighet. Näringslivets hållning är emellertid inte enhetlig.Förslaget tillstyrks sålunda av SAF och . Några andraremissinstanser som företräder näringslivet förordar att kreditupplysningar omenskilda näringsidkare m, fl. likställs med personupplysningar vidtillämpningen av en del av de särskilda personupplysningsreglerna men inte närdet gäller andra. För egen del vill jag till en början framhålla att dennuvarande gränsdragningen mellan personupplysningar och s. k.företagsupplysningar har gällt alltsedan lagens tillkomst. Av vad som haranförts i datainspektionens promemoria rörande kreditupplysningslagen och idepartementspromemorian framgår visserligen att gränsdragningen har vållatvissa problem i den praktiska tillämpningen. Dessa synes dock inte vara störreän att de bör kunna i allt väsentligt bemästras från bl. Enbart gränsdragningsproblemen kan därförenligt min mening inte anses utgöra tillräcklig anledning att ändra dennuvarande bestämningen av personupplysningsbegreppet. a. integriletsskyddssynpunkl harpromemorieförslaget icke obetydliga förtjänster. Dessa mäste emellertid vågasmol intresset av att kunna få mer ingående och fullständiga kreditupplysningarrörande företag. Detta iniresse måste i allmänhet anses lika betydelsefulltvare sig företagel drivs direkt av en enskild näringsidkare eller företaget harorganiserats i en annan rättslig form. Enligt min mening har det inteframkommit nägra missförhållanden eller andra omständigheter som föranlederalt avvägningen mellan inlegritetsskyddssynpunkterna och intresset av eneffektiv företagsupplys ningsverksamhet bör utfalla på ett annat sätt änvid lagens tillkomst. I varje fall finns det inle anledning att göra någonändring när det gäller frågan om vilka slags uppgifter som bör fä förekomma ikreditupplysningar om enskilda näringsidkare m. fl. Jag är därför inte bereddatt föreslå att de regler i 7 eller 8 S kreditupplysningslagen som begränsarmöjligheterna att inhämta information utvidgas till att omfatta ävenkreditupplysningar om enskilda näringsidkare m. fl. När det gäller bestämmelsen i 9 S, som innebär att enpersonupplysning inle får lämnas ut om det finns anledning anta att den kommeratt användas av annan än den som har ett legitimt behov av upplysningen, harvisserligen det stora flertalet remissinstanser godtagit alt denna regelutsträcks till att gälla även kreditupplysningar om enskilda näringsidkare m.fl. Ett legitimt behov av kreditupplysning om personer som tillhör dennakategori kan 4 1980/81. 1980/81:10 50 emellertid föreligga av de mest skiftande anledningar. Enlegitimitetskon- Kredilitpplysnings-troll även med avseende på sådanakreditupplysningar skulle sannolikt i lagen praktiken få begränsad betydelse.Det finns därför en risk för all en legitimiteiskoniroll i dessa fall skulleuppfattas som en ren formalitet, Detla kan i sin lur inverka negativt påtillämpningen av 9 S niir det gäller upplysningarom andra enskilda personer ännäringsidkare m. fl. På grund av det nu sagda finner jag det varken påkallateller lämpligt att utvidga tillämpningsområdet för 9 S, Sammanfattningsvis innebär det sagda att den nuvarandeavgränsningen av begreppet personupplysning i 2 S kreditupplysningslagen börbehållas oförändrad oeh att bestämmelserna i 7-9 SS även i fortsättningen börgälla enbart för kreditupplysningar om andra enskilda personer än näringsidkarem, fl. Det är emellertid en sak all man inte i slörreutsträckning än f. n. bör begränsa den information som fär förekomma ikreditupplysningar om enskilda näringsidkare m. fl. En fråga av väsentligenannan karaktär är om inte även denna kategori av enskilda personer bör ges ensådan rält till och kostnadsfritt besked om innehållet i en lämnadkreditupplysning som för personupplysningarnas del följer av de nuvarandebestämmelserna i 11 S kreditupplysningslagen. Såväl frånintegriletsskyddssynpunkl som utifrån önskemålet att undvika oriktiga ellermissvisande kreditupplysningar kan enligt min mening myckel vinnas, om ocksåföretagare m, fl. ges liknande möjlighet alt kontrollera de uppgifter som i ettkreditupplysnings-ärende har lämnats om vederbörande. En sådan möjlighet bördärför övervägas. Detta återkommer jag lill i ett följande avsnitt (4.2.6), 4.2.4 Legilimitetskonlroll och beslällaransvar Enligt 9 S kredilupplysningslagen får en personupplysninginte lämnas ut, om del finns anledning anta att upplysningen kommer allanvändas av annan än den som pä grund av ett ingånget eller ifrågasattkredilavtal eller av någon liknande anledning har behov av upplysningen.Paragrafen förutsätter att den som bedriver den aktuellakreditupplysningsverksamheten kontrollerar att beställaren av enpersonupplysning har ett sådant legitimt behov av upplysningen. Ett uppsåtligteller oaktsamt åsidosättande av 9 S kan enligl 19 S straffas med böter ellerfängelse i högst . Åsidosättandet kan dessutom leda till skadeståndsskyldighetenligt 21 S och till sanktioner från datainspektionens sida genom föreskrifteroch i sista hand återkallelse av tillstånd enligt 17 S- 1 departementspromemorian framhålls att 9 S i och för siginnebär att kredilupplysningsföretagen skall fordra in uppgift om det ändamålför vilket en personupplysning begärs. Enligt promemorian kan det dock interimligen krävas av ett kreditupplysningsföretag att det frän en oftaåterkommande och 1980/81:10 51 väl känd kund infordrar uppgift om ändamålet med varjeenskild personupp- Kreditupplysnings-lysning. Kravet på kontroll frånkreditupplysningsföretagets sida bör enligt lagen promemorian i sådana fallofta kunna anses uppfyllt genom att företaget avfordrar kunden en generellförsäkran om all denne skall begära personupplysningar endast när det finns ellsådant behov av upplysning som avses i 9 S. Enligt vad som framhålls ipromemorian lorde den som bedriver kreditupplysningsverksamhet även i övrigt ibetydande utsträckning vara hänvisad att lita till de uppgifter som beställarenav en personupplysning lämnar rörande sitt behov av upplysningen. Under remissbehandlingen har dessa uttalanden ipromemorian om tillämpningen av 9 S lämnats utan erinran av det stora flertaletremissinstanser. Datainspektionen ser del emellertid som en brist i lagen altdel saknas möjligheter alt ingripa mol den som vilseleder ettkreditupplysningsföretag att lämna ul en personupplysning i strid mot 9 S.Inspektionen uppger att flera fall av missbruk har inträffat och anser därföratt den som begär en personupplysning måste åläggas att lämna korrektauppgifter om sill behov av upplysningen. Enligt inspektionens mening är detinte orimligt att förena en sådan förpliktelse med straffsanktion. De upplysningar som har lämnats i samband medremissbehandlingen ger vid handen att förutsättningarna för tillämpningen av 9S och de därtill knutna sanktionsbeslämmelserna i viss män har rubbats genomutvecklingen inom kreditupplysningsbranschen. Av vad datainspektionen haranfört i sitt remissyttrande framgår sålunda att legilimiletskontrollen hoskreditupplysningsföretagen i praktiken sker huvudsakligen på det mer allmännasätt som har berörts i departementspromemorian. Under inspektionens medverkanhar utvecklats en praxis som innebär att kreditupplysningsföretagen i avtalenmed sina abonnenter tar in bestämmelser om att dessa får begärapersonupplysningar endast under de förutsättningar som anges i 9 Skreditupplysningslagen. Denna utveckling har ytterligare belysts av , som i sitt yttrande uppger att den helt dominerande delen av företagetsproduktion av personupplysningar levereras per tråd via direktkoppladedataterminaler lill beställarna. UC framhåller att delta innebär attändamålsprövningen enligt 9 S i det enskilda fallet sker hos beställaren.Kreditupplysningsföretagets kontroll avser i själva verket beställaren oeh skerinnan ett abonnemangsavtal träffas. Enligt UC kan förelaget därjämte iefterhand ingripa mot en abonnent, om det uppdagas att denne missbrukarabonnemanget. Den praxis som sålunda har vuxit fram som en följd av bl.a. utvecklingen av ADB-ruliner hos olika kreditupplysningsföretag bör enliglmin mening godtas, i all synnerhet som den genom datainspektionens godkännandehar blivit fast etablerad. Del är emellertid uppenbart alt det då inte ärtillräckligt med det ansvar som enligt 9 och 19 S§ åvilar den som bedriverkreditupplysningsverksamhet. Ett ansvar för att de frånintegritetsskyddssynpunkt viktiga reglerna i 9 § inle åsidosätts måste läggasäven på den som beställer en 1980/81:10 52 Därmed kan man också lösa det avdatainspektionen Kreditupplysnings-påtalade problemet att beställaren aven personupplysning f. n, utan påföljd lagen kan vilseleda ettkredilupplysningsföretagatt lämna uten persouupplysning i strid mol 9§, Sominspektionen har påpekat föreligger här en lucka i inlegritetsskyddet, eftersominspektionen givetvis i allmänhet inle heller kan ingripa mol det företag somhar utsatts för vilseledandet. Ett ansvar för beställaren bör. som inspektionen har varitinne på. åstadkommas genom att en ny straffbestämmelse förs in i lagen. Dennabestämmelse bör innebära att beställaren döms till böter, om han genomvilseledande eller på annat sätt uppsåtligen föranleder att en personupplysninglämnas ut till någon som inte har ett sådant legitimt behov av upplysningen, 4.2.5 BesiäUaruppgifi i samband med personupplysningskopia Ett visst samband finns mellan 9 oeh 11 SS. Enligt 11 Sskall, när en personupplysning lämnas, den som avses med upplysningen samtidigtoch kostnadsfritt ges ett skriftligt meddelande om upplysningens innehåll (s.k. personupplysningskopia). Denna bestämmelse i 11 S bör i sin tur ställassamman med bestämmelsen i 10 S. Enligl denna bestämmelse har var och en - ävenenskilda näringsidkare m. fl. samt juridiska personer - rätt att mot en skäligavgift fä ett skriftligt besked av den som bedriver kreditupplysningsverksamhetom innehållet i de uppgifter som flnns lagrade om honom (s. k. registerbesked). Vid tillkomsten av kreditupplysningslagen diskuteradesingående, om inte den som har rätt lill registerbesked ochpersonupplysningskopia också borde ha rått att få uppgift om vem somhar erhållit kreditupplysning. 1 det utredningsbetänkande som låg till grundför lagstiftningen föreslogs att såväl regislerbesked somkreditupplysningskopior skulle innehålla uppgift om beställaren. Förslagetmotiverades främst med att den enskilde själv borde få möjlighet attkontrollera att en personupplysning om honom inle hade lämnats till någonobehörig. Rätten att i registerbesked och kreditupplysningskopia få uppgift ombeställaren ansågs emellertid böra gälla även företag m. fl. (se SOU 1972:79 s.88 och 93). De nu berörda förslagen ledde dock inte till lagstiftning.1 propositionen med förslag till kreditupplysningslagen framhöll föredragandestatsrådet att den enskilde i allmänhet torde ha ett begränsat intresse avifrågavarande uppgifter. Om den enskilde fick veta att en presumtiv kreditgivarehade begärt kreditupplysning om honom, ansågs det rentav i vissa fall kunnaskada förhållandet mellan dem. Vid misstanke om att regeln i 9 S omlegitimitetskontroll hade åsidosatts kunde den enskilde enligl föredragandenvända sig till tillsynsmyndigheten och begära undersökning.