prop · G403183 · 1980-12-31 00:00:00 — Behovet av åtgärder för att minska miljöriskerna vidtransport av fariigt gods är enligt rapporten särskilt uttalat i vissa kust-och skärgårdsområden 1980/81:183 185 iBohuslän, , , östra , Höga Kuslenområdet och iNorrbotten. Tekniskahögskolan i framhåller angelägenheten av att frågor om miljöriskervid sjötransport av farligt gods behandlas i den fysiska planeringen.Sjöfartsverket menar att det är utomordentligt angeläget atl fästa vikt vidmiljörisker vid sjötransport av farligt gods även i fortsättningen. I dettotala sammanhang riksplaneringen avser bör emellertid utsläppsmängderorsakade av extra ordinära händelser med fartyg sällas i relation tillrecipientproblemen totalt. Fleraremissinstanser, , i , och fältbiologiska ungdomsförening framhåller angelägenheten avatt förslag som framförts av utredningen om miljörisker vid sjötransporter (SOU1979:43) och sjöövervakningskommittén (DsH 1980:1) blu" genond"örda. Beträffanderapportens val av område där miljöriskerna är särskilt stora tillstyrks detuttryckligen endast av havsresursdelegationen. Delegationen anser att deförslag som lämnats i utredningen om miljörisker vid sjötransporter i förstahand bör genomföras i de områden som angetts i rapporten. Fleraremissinstanser förslår kompletteringar av de särskilt lämpliga områdena.Länsstyrelsen och i anser att rapporten i alltförringa grad beaktat att samtliga olje- och kemikaliemängder som transporteras viasjöledema in i passerar utanför . Kustens känslighetät enligt och jämförbar med ochÖresundsområdet. i Kalmur län framhåller att avsevärda mängderfarligt gods transporteras genom sund, vilket innebär avsevärda riskerpå gmnd av den smala farleden. kommun anser att ett åtgärdsprogramrörande övervakning och transporter av miljöfarligt avfall bör upprättas förÖstergötlands skärgård. 12 Påverkan på mark- och vattenresurser av vissa föroreningar Irapporten framhålls att den gmndläggande handlingslinjen i den fysiskariksplaneringen är att stor försiktighet måste iakttas när det gäller atttillåta ytterligare påfrestning på naturmiljön. De utsläpp av föroreningar somkan behöva medges skall ske så att störningarna begränsas. Som framgår närmareav rapporten finns det regionala variationer i naturmiljöns känslighet förolika typer av miljöföroreningar. Det är en väsentlig uppgift för den fysiskariksplaneringen att klariägga och i överväganden rörande mark-ochvattenanvändningen beakta regionala variationer. har ingen erinran mot den sammanfattande beskrivning som ges irapporten av miljöproblem som har samband med Prop, 1980/81:183 186 användningav mark och vatten och av de åtgärder som vidtagits för att minska belastningenpå miljön av utsläpp av försurande ämnen, kväve, tungmetaller ochsvåmedbrytbara ämnen. Instämmer i rapportens beskrivning och förslag gör uttryckligenäven länsstyrelserna i , , och Norrbottenslän, läns lundsting, , Kungl. anser att det är nödvändigt medett utvidgal och fortlöpande studium av föroreningsutsläpp samt naturmiljönstillstånd och känslighet för att skaffa underlag för det fortsattaplaneringsarbetet. Det är särskilt viktigt att skaffa kunskap om riskerna förlångsiktiga verkningar på ekosystemen, så att lämpliga förebyggande åtgärderkan vidtas även i riksplanearbetel. Miljöpåverkan på mark, vatten och luft ären av de mest centrala frågoma i den fysiska riksplaneringen framhållerlänsstyrelserna i och . Naturhistoriskamuseet i anser att det är brist på överensstämmelse mellanbeskrivningar av problemen och presenterade förslag lill åtgärder. a. kadmiumfrågorna, kväveläckage lill grundvatten och försurningen.Museet anser att dessa exempel illustrerar oförmåga att inse allvaret imiljöproblemen. Åven teknisku högskolun i anser alt rapportensförslag i vissa delar är alllför försikliga. Jönköpingskommun påpekar atl trols att ett stort antal miljöproblem redovisas saknasöverblicken där del klargörs vilka problem som är viktigast att lösa. Västeråskommun påpekar att miljöbelastningen enligt kommunens fidarenhet inle är såalarmerande som rapporten ger intryck av. i anseratt vissa oklarheter i framställningen kan leda till slutsatsen att del finnssvåra föroreningar uianför Norrbottens kuststäder. I verkligheten handlar detom stora älvars, till allra siörsta delen naturliga, transporter av fosfor,kväve och organisk substans. meleorologisku och hydrologiska institutmenar all ett genomgående drag i rapporten är atl luften inte betraktas som enresurs utan mera som ett medium för transport och spridning av föroreningar. Kungl.vetenskapsakademien noterar med tillfredsställelse att försöken att utpekasärskilt föroreningstoleranta områden längs kuster och i inland nu tonats nedlill förmån för en mer förebyggande strategi. Vissa avsnitt präglas dockalltjämt av den tidigare förhärskande utspädningsfilosofin bl. a. gäller dettabeträffande försurande utsläpp i vissa regioner. Näringslivetsbyggnadsdelegation anser att alla de aspekter belräffande begränsning avmiljöföroreningar som behandlas i rapporten redan beaktas i gällandelagstiftning. Enligt delegationen finns av denna anledning inte motiv förfortsatt bindande regleringsarbete. Koncessionsnämndenför miljöskydd anser atl förändringar av markbeskaffenheten bör beaktas istörre utsträckning än vad som har skett. i Skaraborgslän anser att särskilda miljövårdsprogram bör upprättas och bli en väsentUg delav den fortlöpande länsplaneringen. 1980/81:183 187 Irapporten föreslås i samråd med andra berörda myndigheterutveckla innehåll i och form för miljökonsekvensbedömningar. Behovetav miljökonsekvensbedömningar tillstyrks av ett 30-tal remissinstanser. anför viss Iveksamhel. Bl.a. länssryrelsen i Hullandslän understryker värdet av detta förslag som .bör ge konsekvens och stadga åtdet praktiska miljövårdsarbetet. är berett att åta sigde föreslagna uppgifterna i anslutning till industrietablering ochmineralutvinning. Länsstyrelseni län anser att den möjlighel till krav på konsekvensutredningarsom anges i bl.a. 136a§ byggnadslagen bör göras obligatorisk för störreanläggningar, vilkas utsläpp kan förväntas få regionala konsekvenser. anger att del finns flera möjliga områden därmiljökonsekvensbedömningar kan behöva utföras. En konsekvensbedömning kant.ex. ingå som ett moment vid prövning enligl 136a§ byggnadslagen eller enligtmiljöskyddslagen. i anser attmiljökonsekvensbedömningar inte bör vara begränsade till s. k. FRP-industriutan bör omfatta även andra verksamheter för vilka det föreligger risk förstörre miljöpåverkan. Havsresursdelegationen understryker behovet avmiljökonsekvensbedömningar vid planering av åtgärder i den miljön t.ex. beträffande sandtäkter. anser attmiljökonsekvensbedömningar är ett långt bättre instmment i beslutsfaUandet änvad rapporten antyder. a. aU i t. ex. utvidgaskraven på att använda detta instmment. bör principen vara den att enmiljökonsekvensbedömning av större omfaUning främst bör utnyttjas i störtenyanläggningsärenden. anser aU man inte bör utarbeta miljökonsekvensbedömningar medså diffust formulerade motiv som finns i rapporten. Förbundet anser attkonsekvensundersökningar är dels myckel kostsamma, dels tidskrävande. anser att det i första hand torde bli fråga om ensystematisering och formalisering av de miljökonsekvensbedömningar som oftagörs . EnligtIngenjörsvetenskapsakademiens uppfattning måste miljökonsekvensbedömningar skei en systematisk form som i ett tidigt skede visar om en utföriig eller en merförenklad beskrivning är erforderiig. Lundsuniversitet anser att det behövs en kraftfull satsning på forsknings- ochutvecklingsarbete inför etl mer allmänt införande avmiljökonsekvensbedömningar. Prop.1980/81: 183 188 12.3 Försurning av mark och vatten Ett mycket stort antal remissinstanser - drygt 100-talet -framhåller att belastningen på miljön av försurande ämnen är ell av deallvarligaste miljöproblemen. Flertalel remissinsianser instämmer ibeskrivningen av försurningsproblemen och särskilt kommuner och länsstyrelser isödra understryker alt behovet av åtgärder mot försurningen är brådskande. Bl.a. finner det värdefullt altförsurningsproblemen har fått en så bred belysning i rapporten och bedömer delsom ytterst angeläget att betydande statliga resurser omgående sätts in i syfteatt klarlägga försurningens långsikliga effekter pä miljön. Flera remissinstanser, bl.a. lantbruksnämndernu iBlekinge, , , , Skuruborgs och Västernorrlunds län,hävdar att försurningen är ett allvariigt problem även inom jordbmket. I rapporten kommenleras bl.a. försurningens länkbarapåverkan på skogsproduktionen. De remissinsianser som kommenterar frågan äröverlag oroade över försurningens inverkan pä skogsproduktionen. Länsstyrelseni anser alt försurningen är länels stora miljöproblem. Reduceradskogstillväxt, metallanrikning m.m. i skogsmark har redan konstaterats iBlekinge. i anser alt det försurandenedfallet inger farhågor för försämrade produktionsbetingelser för skogsbmket.Även en förhållandevis liten sänkning av markens produktionsförmåga kaninnebära omfattande produktionsförluster genom att föriusterna täcker storaområden. I några yttranden diskuteras vilken roll gödsling ochplantering av barrträd har i försurningen. anser atl sävälgödsling som barrskogsplantering endast marginellt kan bidra till den ökandeförsurningen. i , högskolan i , och kommuner anser all försurningen i viss mån kan motverkasgenom alt bibehålla etl lövskogsinslag i skogen. I rapporten föreslås gälla som riktlinje alt försurandeulsläpp från nya källor inte skall tillåtas om de i väsentlig utsträckningpåverkar försurningskänsliga områden i , , ,Ålvsborgs samt . Några remissinstanser, nämligen ,länsstyrelserna i , , och Södermanlunds län samtTingsryds, , och kommuner, är positiva till förslagel omriktlinjen beträffande försurande ulsläpp. Elt antal remissinstanser, bl.a.länsstyrelserna i , , , , ,, och , Jiskeristyrelsen, tvåfiskenämnder, ett par landsting, lantbruksstyrelsen och etl 15-lul kommuner,anser att riktlinjen bör skärpas eller föreslår utökningar av del geografiskaområde som bör omfattas av riktlinjen. Prop.1980/81:183 189 lands län tillstyrker rapportens förslag, men framhållerall del inte är tillräckligt att ökade restriktioner åläggs enbart inom de femlänen. Skärpta krav bör enligt ställas på såväl nya sombefintliga anläggningar i hela landet. Utsläppen måste också minskas såvälinom som utom landet. kommun anser att även bör ingå bland deförsurningskänsliga områdena. och kommuner anser det felaktigt attlösa försurningsproblemen med geografiska riktlinjer. Kritiska mol enförsurningsriktlinje är även , i Göteborgsoch län, , samtÖrnsköldsviks och Falu kommuner. i anser attförsurningsproblemet är viktigt och att frågan borde kunna behandlas i någonform av verksamhetsanknutna riktlinjer. Däremot anser inte atllokaliseringen av verksamheten med försurande utsläpp bör lagregleras. anser att utöversvårigheter alt i prakfiken tillämpa föreslagen riktlinje skulle denytteriigare försvåra ulvecklingen av den industriella verksamheten. 1 ställetbör enligt nämnden försurande ulsläpp bedömas från fall till fall inom ramenför tillåtlighetsprövning enligt miljöskyddslagen med utgångspunkt från deriktlinjer för sådana utsläpp som utfärdar. Om utrymme måsteskapas för nyfillkommande utsläpp kan man dessutom överväga antingen enskärpning av de generella bestämmelserna beträffande svavelhalt i bränsle ellersträngare krav i fråga om utsläpp från befintliga inte tillståndsprövade störteindustrianläggningar. anser det oklokt att binda uppden industriella utvecklingen genom långtgående generella restriktioner i och industrielU viktig del av landet. Enligt förbundet bör prövning ske ivarje särskilt fall med utgångspunkt från de regler som fastlagts inom ramenför tillåflighetsprövning enligt miljöskyddslagen. anser att rikllinjer kan medföra attanläggningar med försurande utsläpp kan förläggas till därförsurningen redan är allvariig och härtör från lokala utsläpp i högreutsträckning än i . a. statens planverk ansluter sig tillförslagets syfte, men anser inte att frågan ska lösas genom riktlinjer i denfysiska riksplaneringen. anser istället attförsurningsproblematiken bör behandlas i samband med översynen av 136a§byggnadslagen. i anser att man måste behandlaförsurningsfrågan i ett sammanhang. nämner som exempel attvägtrafikens utsläpp av kväveoxider nu hamnar helt vid sidan om, trots att detär en påtaglig försurningsorsak. , , och Varbergskommuner anser att det inte enbart är de angivna områdena som är känsliga förförsurning. Försurande ulsläpp från östra delen av landet skadar t.ex. områdenpå andra sidan . Problemen är internafionella och kan Prop.1980/81:183 190 inte lösas med riktlinjer inom . NäringsUvets byggnadsdelegutionanser all syftel med rapportens förslag tillgodoses med speciallagstiftningen,framförallt miljöskyddslagen, vilket enligt delegationen torde vara fulltfillräckligt. är Iveksamt till enförsurningsrikUinje och hänvisar bl. a. till pågående forskningsprojekl. Vattenöverdomstolen anser alt försurningsfrågorna är avden omfattningen atl den nationella delen av problemet bör angripas genomdirekla lagstiftningsåtgärder. a. atl miljöskyddslagenbör kompletteras med skärpta krav f)å försurande verksamheter. Behovet av aktiva insatser pä del internationella planetför att nedbringa det sura nedfallet - mot bakgmnd av att så slor andel avnedfallet kommer från andra länder - påpekas av ett mycket stort antalremissinstanser, däribland flera länsstyrelser och kommuner. a. i betonar vikten avinternationellt samarbete och anför att en minskning av svavelutsläppen iEuropa måste åstadkommas. Lantbruksstyrelsen m. fl. anför att kalkning inte kan sessom en godtagbar lösning av försurningsfrågan på lång sikl. Bl.a. innebärdetta att kostnaderna för att motverka försurningen övervältras från de företagsom släpper ut föroreningarna till bl.a. lantbruket och fiskels intressenter.Dessulom kan försumingseffekteraa inte till rimlig kostnad motverkas påskogsmark där problemen kan befaras bU mer påtagliga. och anseratl kostnaderna för att lösa försurningsproblemen inte får vältras över på deenskilda lantbmkama. Elt stort anlal remissinsianser, bl.a. någraglesbygdskommuner i , framhåller att det krävs ökade statligamedel för kalkningsåtgärder. anser atl enkostnad/nytta-jämförelse av alternativen kalkning resp. svavelhall-begränsningförefaller motiverad. i län anser att planering av framtidakalkning lämpligen kan göras som mllande planer och vara en uppgift förregionala och kommunala myndigheler. Behovet av förbättrat underlagsmaterial och förstärktforskning beträffande försurningsproblem påpekas särskilt av Sverigesgeologiska undersökning och . 1 rapporten anges att inom områden med odlade lätta jordarär det angeläget att användningen av gödselmedel i jordbmket anpassas så attgrundvattnet inte förstörs som dricksvaiienresurs. Det är en uppgift förlantbmksnämnderna aU genom rådgivning och information verka för aU 1980/81:183 191 jordbruket bedrivs med hänsyn härtill. Åvenhälsovårdsnämnderna har en viktig uppgift på delta område. Det finns vidarebehov av att ylleriigare belysa kvävefrägorna, bl.a. vad avser de hälso- ochmiljömässiga konsekvensema av intensiv tillförsel av växtnäring saml attutarbeta totala kvävebalanser. Förslagen i rapporten stöds av Lunds univershet, Göieborgsuniversitet, luntbruksstyrelsen, , statensnaturvårdsverk, styrelsen för teknisk utveckling, ell lO-tal länsstyrelser isyd- och , tre lantbruksnämnder, fiskenämnden i ,etl 10-tul kommuner och LO-distriktel i . Tveksamma lillrapportens förslag är , i ,lantbruksnämnden i Hallunds län, och . Därutöver kommenterar ell stort antal remissinstanser förslagenutan att la uttrycklig ställning för eller emot. delar uppfattningen all del ärangeläget att användningen av gödselmedel anpassas sä att grundvattnet inleförstörs. Verket pekar på att genom ökade insatser för att minska svinnet frånhvsmedelsproduktionen, som uppgår till , skulle en minskning av såvälhandelsgödsel- som bekämpningsmedelsanvändning kunna ske utan störresamhällsekonomiska förluster. i anser att enintensifierad information lill brukarna bör vidtas i första hand och på längresikt kan någon typ av översiktlig bedömning av gödselmedelsför-bmkningensutveckling regionalt behöva åstadkommas. i anser attdet föreligger slarka skäl för atl verka för en nedtrappning avkvävekoncenlrationerna i vattendrag och gmndvatten. anseremellertid att det är oklart hur eventuella riktlinjer skall utformas så att deblir praktiskt användbara. föreslår därför en försöksverksamhetbaserad pä rekommendationer innan normer utarbetas. Lantbruksstyrelsenframhåller att lantbmksnämnderna är uppmärksamma på urlakningsriskerna ochverkar i sin rådgivningsverksamhet för att begränsa urlakningen.Lantbmksstyrelsen instämmer i rapportens förslag att en anpassning avgödselmedelanvändningen är en rådgivningsuppgift för lantbmksnämnderna.Lantbruksnämnden i framhåller att användningen av gödselmedel harutomordentligt stor betydelse för jordbmkets produktionsresultat och därmedför samhällsekonomin. Användningen av kvävegödselmedel bör enligt nämndenbegränsas genom information. Gödselgivorna bör väl anpassas fill grödornasbehov. Enligt nämnden sker detta regelmässigt i högre grad än lidigare,men ytterligare förbättringar kan göras. i anseratl lantbmksnämnderna som bör svara för rådgivning fill jordbmkare.Samtidigt bör dock kommunema genom hälsovårdsnämnderna få bättre möjlighet attpåverka användningen av kemiska bekämpningsmedel och handelsgödsel med hänsyntill lokala förhållanden. Prop.1980/81:183 192 anför bl.a. alt lagsliftningen börmodifieras eller förtydligas. i Hullands lån anser attsambandet mellan tillförsel av handelsgödsel och urlakning av kväve harbeskriviis alllför förenklat. Användning av stallgödsel och odling av ettårigabaljväxter medför väl så slora risker för urlakning. Luntbrukurnas rik.sförbundoch skogsägarejöreningars rik.sförbund är också i vissa delar kritiskatill rapportens beskrivning av riskerna med handelsgödsel. Flera remissinstanser, nämligen slutens naturvårdsverk,geologiska undersökning, länsstyrelserna i Krisiiunsiuds. Älvsborgsoch Södermunlunds län, framhåller behovel av bättre underlagsmaterialbelräffande urlakning av kväve och påverkan av grundvatten. geologiskuundersökning hänvisar till försök som gjorts med alt redovisa riskområden ochframhåller all denna typ av kartering bör genomföras för de mest aktuellaområdena, dvs. delar av , , , ,, , , och län. iKristianstads län anser att en periodiskt återkommande markkartering börgenomföras för atl gödselgivorna bällre skall kunna anpassas till markens ochväxternas behov för att därmed minska läckaget till yt- och gmndvatten. Länsstyrelseni anser att en kartläggning av nitrathalter i gmndvattnet ilänet bör genomföras av länsslyrelsen i samarbete med lantbmksnämnden ochhälsovårdsnämnden. saml länsstyrelserna i Kristianstadsoch framhåller behovet av en systematisk jordartskartering.Statens naturvårdsverk anser att en finansiering av en sådan kartering genomavgifter på handelsgödsel bör utredas. och geologiska undersökningframhåller alt risken för utlakning av kväve till gmndvatten inte är begränsadtill lätta sandjordar utan finns även för andra jordarter. Flera remissinstanser diskuterar riktlinjer ellertvingande bestämmelser för kväveanvändningen. i länframhåller atl, utöver rådgivning och information främst för lantbmksnämndernaär det nödvändigl med intensifierad forskningl Om detta inle ger ett godtagbartskydd för yl- och gmndvatten måste enligl mening mer tvingandeåtgärder övervägas. i län anser att man böröverväga aU upprätta zoner där en restriktiv användning av kvävegödselmedel ochstallgödsel bör tillämpas. i finner dettveksamt om förslaget beträffande information är tillräckligt för attåstadkomma en önskvärd förbättring. Kommuner och länsstyrelser bör enligtlänsstyrelsen ges ökade möjligheter att påverka användningen av gödselmedel.Länsstyrelsen anser det angeläget att klara riktlinjer ularbelas vad gällerlämpliga gödselgivor i områden med olika naturfömtsätlningar. Sådana riktlinjerbör utformas vid samråd mellan företrädare för jordbmksintressena ochsamhällsorganen på lokal och/eller regional nivå. Prop.1980,/81:183 193 Flera remissinsianser, lantbruksstyrelsen, ,vissa länsstyrelser och flera lantbruksnämnder framhåUer att även andra åtgärderän begränsning av givoma av handelsgödsel behövs för att minska risken förurlakning av kväve. Lantbruksstyrelsen framhåller att orsakerna till den ökandekvävebelastningen på bör utredas. i länpekar på behov av begränsningar av tillförsel även av staUgödsel och slam. Beträffande förslaget att lantbmksnämndema skall ge råd omkvävegödslingen framhåller att en fömtsättning för att ensådan rådgivning skall bli effektiv är att lantbmksnämnderna ges möjligheteratt genom jordanalyser bedöma opfimal kvävegiva inom områden därgmnd-vattenförorening bedöms vara särskilt allvarlig. i Kronobergslän, lantbruksnämnden i och framhållerbehovet av medel för rådgivning och information. I rapporten föreslås att ulvecklingen av nilrathalten igmndvattnet i känsliga områden följs av berörda myndigheler. Förslaget stödsuttryckligen av länsstyrelserna i och . Lundsuniversitet och fem kommuner. i framhåller atl rapportensredovisning av områden där användningen av gödselmedel behöver anpassas, börses över. Vissa av de redovisade områdena är enligl inte uppodlade. 12.4.2 Timgmetaller och svårnedbrytbara ämnen I rapporten konstateras att utsläpp av tungmetaller ochsvåmedbrytbara ämnen av giftkaraktär är helt oförenliga med en ekologiskgmndsyn. Det är inte heller i ett längre tidsperspektiv försvarligt alt försökaange områden som är mer toleranta än andra mot utsläpp av dessa ämnen. Det ärdärför enligl rapporten synnerligen angeläget att intensifiera det arbete somframförallt sker inom med alt vidareutveckla program för atldels eliminera ulsläpp av tungmetaller och svåmedbrytbara ämnen medgiflkaraktär, dels nedbringa hanteringen av dem. Ett 30-tal remissinstanser behandlar dessa frågor. Nästanundantagslöst betraktas dessa miljöproblem som utomordentligt aUvarliga ochremissinstansema instämmer i rapportens uppfattning om att utsläpp av tungmetalleroch svårnedbrytbara ämnen är oförenliga med en ekologisk gmndsyn. , , några länsstyrelser, två fiskenämnder,tekniska högskolan i , , länslandsting och sju kommuner instämmer allmänt i rapportens beskrivning ochförslag. I några yttranden framhåUs de praktiska och ekonomiska svårigheternaatt eliminera sådana ulsläpp. Några remissinsianser, nämligen iLinköping, i , riksmuseetoch , anser rapportens beskrivningar onyanserade ochförslagen inte helt reahsfiska. I .saml Nr 183 1980/81:183 194 Länsstyrelseni län konstaterar att kunskapema om tungmetallemas och andraanrikningsbura ämnens miljöeffekter är starkt begränsade. framhåller att verket f. n. intensifierar arbetet med attbegränsa utsläppen och att nedbringa hanteringen av sådana ämnen. a. genom att ärenden prioriteras som rör metaUer och persislenta ämnen iprövningar av ulsläpp enligt miljöskyddslagen. Vidare samordnas åtgärderna fören begränsning av ämnen med giftverkan genom att program för hanteringen ochutsläppen av dessa ämnen kartläggs och ålgärder föreslås. Ett sådant programhar framlagts för kadmium och verket arbetar f. n. med liknande program förkvicksilver. instämmer i rapportens övervägandenmen framhåller all i en del faU är det på kort sikt svårt att finna substitutför de aktuella ämnenas användning. instämmer irapportens bedömningar, men framhåller att prioriteringar måste äga rum meUanolika områden. Det är då enligt viktigt att i första hand undvikautsläpp i näringsfattiga eUer av försurning drabbade områden för att därmedminska följdema av anrikning i levande material. industriförbundframhåUer att förbundel är medvetet om problemen som härrör från berörda ämnen.Likväl kan man enligt förbundet inte bortse från den nytta som användningen avdem medför.