prop · G403176 · 1980-12-31 00:00:00 — 1980/81:176 Regeringens proposition med förslag till lagstiftning mot viss spridning avvideogram med våldsinslag m. m.; Regeringen föreslår all anta det förslag som harupptagits i bifogade utdrag av regeringsprolokoll denna dag. I propositionen föreslås en lag om förbud mot spridningtill barn av filmer och videogram med inslag av våld. Enligt lagen fårvideogram och filmer med ingående skildringar av verklighetstrogen karaktär somåterger våld eller hot om våld mot människor eller djur inte säljas eller hyrasul till barn . Sådana videogram och filmer får inte heller iförvärvssyfte spelas upp vid en särskilt anordnad visning, om barn under 15 årär närvarande. Lagen avses träda i kraft . 1 1980/81. Prop.1980/81:176 2 Lag omförbud mot spridning till barn av filmer och videogram med Härigenom föreskrivs följande. 1 § Filmer och videogram med ingåendeskildringar av verklighetstrogen karaktär som återger våld eller hot om våldmot människor eller djur får inte i yrkesmässig verksamhet eller annars iförvärvssyfte lämnas ut lill barn eller spelas upp vid särskiltanordnad visning, när något sådant barn är närvarande. 2 § Denna lag gäller inte 1. offentliga förevisningarav biograffilm som avses i förordningen (1959:348) med särskilda bestämmelserom biografföreställningar m. m., 2. filmer somstatens biografbyrå har godkänl för visning för någon åldersgrupp av barn underfemlon år vid prövning enligt nämnda förordning eller videogram med sammainnehåll, 3. sändningar avtelevisionsprogram som sker med stöd av 5 § första eller tredje stycketradiolagen (1966:755) eller med slöd av lagen (1978:479) om försöksverksamhetmed närradio. 3 § Bryter någon uppsåtligen eller avoaktsamhet som inte är ringa mot 1 §, skall han dömas till böter eller fängelsei högst . 4 § Exemplar av videogram eller filmsom har varit föremål för brott enligt denna lag eller värdet därav samlutbytet av sådanl brott skall förklaras förverkade, om det inte är uppenbartobilligt. Denna lag träder i krafl . Närvarande: statsministern , ordförande, och stalsrådenUllsten, , , , , , Åsling, Söder, Krönmark,, , , , , , , Adelsohn. Lagrådsremiss med förslag till lagstiftning mot vissspridning av videogram med våldsinslag m. m. Tillsammans med chefen för utbildningsdepartementetuppdrog jag åt en av rättscheferna i justitiedepartementetoch en av rättscheferna i ' alt skyndsamt kartlägga derättsliga och praktiska möjligheterna att genom lagstiftning så snart sommöjligt komma lill rälla med vissa avarter i form av stötande våldsskildringari främst videogram. Rättscheferna redovisade sitt uppdrag genom att i slutet avsamma månad lägga fram departementspromemorian (Ds Ju 1980:14) Våldet ivideogram m. m.. Förslag angående lagstiftningsåtgärder. I promemorian anvisas möjligheten att provisoriskt lösaden akluella frågan genom elt straffsanktionerat förbud mol att yrkesmässigtsprida vissa slags våldsframslällningar i videogram och film. Tvåhuvudalternativ till en sådan reglering presenteras. Enligt def ena gällerförbudet spridning till barn och tar då sikte på verklighetsnäraskildringar av allvarligare våld. Enligt det andra straffbeläggs spridning ävenlill vuxna, men i gengäld Iräffas bara skildringar av det s. k. extremvåldel.Till protokollet i delta ärende bör promemorian fogas som bdaga 1. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinslansernaoch en sammanställning av deras yttranden bör fogas till regeringsprotokolleti delta ärende som bilaga 2. Under deparlementsbehandlingen har konlaklerförekommit med företrädare för justitiedepartementen i Dan- ' Rättschefen i Bo Broomé ochrättschefen i , 1980/81:176 4 mark, och , där också överväganden på områdetf. n. pågår. Den aktuella problematiken har vidare varit föremål fördiskussion vid 29:e session . 2 Allmän motivering 2.1 Bakgrunden Frågan om åtgärder mot våld i videogram har tilldragit sigstor uppmärksamhet. Man har anledning all beklaga om den allmänna debatt somunder har förls i denna fråga i viss utsträckning har kommitatt undanskymma de fördelar som videotekniken kan erbjuda. Det finns därförskäl att inledningsvis slå fast att vi i denna leknik, rätt använd, har envärdefull tillgång. Den ger oss etl medel att yllerligare variera kulturulbudel,och enskilda människor kan få ökade möjligheler lill avkoppling ochförströelse. Också när det gäller barn och ungdom kan den nya tekniken tastillvara på ett positivt sätt, bl. a. inom utbildningsseklorn. Dessamöjligheter bör vi slå vakt om och fortsätta atl utveckla. Det arbele sombedrivs av videogramutredningen (U 1977:05) syftar till all ge oss ytterligareunderlag för detta. Videogrammarknaden befinner sig f. n. i stark tillväxt,något som sammanhänger bl. a. med att tekniken på området har utvecklats undersenare lid. Det första systemet för hembruk kom . Försäljningen av videokassetlspelaretill hemmen kan dock sägas ha nått sill genombrott i först de allrasenaste åren. fanns 37 000 videokassettspelare här och i slutet av år1980 beräknas antalet ha varit 110 000. Man räknar med alt en halv miljonvideokassettspelare kommer alt vara i bruk i . har också inspelade programkassetterbjudits ul på den svenska marknaden. Inledningsvis erbjöds programmen endastför försäljning, men är uthyrning den helt dominerandeformen av distribution. Videokassetterna lillhandahålls främst genom särskildabutiker, genom radio/TV-handeln och genom postorder. De inspelade kassetterna spänner över ett brett område.Välkända långfilmer erbjuds liksom barnprogram av allmänt sett hög kvalitel. Parallelllmed dessa produkter har emellertid också pornografiska alster och grovt våldkommit atl distribueras. utgjorde utbudet frånlandets nio största distributörer 666 program. Till detta kommer etl utbud avomkring 500 program med pornografiskt innehåll saml elt anlal videogram somsäljs genom poslorder. Av de nämnda 666 programmen var 544 tillgängliga föruthyrning och 122 för köp. Av de 544 program som fanns tillgängliga föruthyrning kan med ledning av distributörens produktinformation 325 styckeneller bedömas innehålla äventyr med våldsinslag. Av dessa innehöll 87 1980/81:176 i 5 program, dvs. , grova sadistiska våldsinslag. Av de122 program .som fanns tillgängliga för köp innehöll 47 program äventyr medvåldsinslag och bland dessa fanns 9 med grova våldsinslag. undersenare delen av 1980 har mer än 50 nya programkassetter levererats från skildadistributörer. Utbudet ökar således snabbt och förändras successivt. Någon rättslig reglering som direkl tar sikte påvideogrammen finns inle f. n. Däremol behandlas frågor om videogram av flerapågående utredningar, främst yllrandefrihetsulredningen (Ju 1977:10) och videogramutredningen.Yttrandefrihetsutredningen har till uppgift att utarbeta en ny grundlagsregleringi fråga om alla de medier som kan ha särskild belydelse för den friaåsiktsbildningen i samhället. skali studera utvecklingenpå videogramområdel och föreslå åtgärder i syfte all slå vakt omyttrandefriheten och samhällets kulturpoliliska strävanden. I den inledningsvis nämnda departementspromemoriankonstaleras att del i del ökande utbudet av videogram finns ell stort inslag avvåldsskildringar och atl frågan om rättsliga restriktioner mot dessa produkterhar fått stor uppmärksamhet i den allmänna debatten under den senasle tiden.Att våldsframställningar kan ha skadeverkningar av olika slag, främst för barnoch ungdom, torde enligt promemorian bekräftas av gjorda vetenskapligaundersökningar, låt vara att några exakta eller långtgående slutsatser av dessainte kan dras. I promemorian uttalas att riskerna för skadeverkningar avvåldsframställningar får anses ulgöra sådana skäl som enligl 2 kap. 13 §regeringsformen tillåter begränsningar av yttrandefriheten. Varje ingrepp iyttrandefriheten aktualiserar emellertid besvärliga problem. Till dem höromfattningen av ingreppet och sättet att avgränsa detta. Regeringsformensrättighetsregler påbjuder här stor försiktighet. och videogramutredningenarbetar som nämnts med dessa frågor. Enligt vad som har upplysts anser manemellertid inom ytlrandefrihetsutredningen - den kommitté som i första hand harall lämna förslag som berör den rättsliga regleringen av yttrandefriheten - attdet vore mindre ändamålsenligt atl kommittén för sin del bryter ut frågan omett evenluelll förbud mot våldsskildringar i videogram och film lill enisolerad behandling. Denna fråga har nämligen ett i direktiven klart uttalatsamband med spörsmålet, om vuxencensuren för film bör avskaffas. Kommitténeftersträvar vidare en samlad bedömning av de frågor som är gemensamma förflera uttrycksformer, främsl frågorna om ensamansvar, om tillsyn och åtal ochom rättegångsformen. I promemorian dras den slutsatsen att en provisorisklagstiftning mot videovåldet måste komma till stånd, om man gör den bedömningenatt ulvecklingen på videogramområdel kräver snabba åtgärder mot spridningen 1980/81:176 6 Med hänsyn lill lämplighelen av alt ytlrandefrihetsutredningeni linje med sina direktiv får göra en samlad bedömning bör den provisoriskalagstiftningen utformas vid sidan av utredningens arbele. Enligt promemorian får den omständigheten att den tänktalagstiftningen blir provisorisk vissa konsekvenser för dess utformning. Till enbörjan gäller att den måsle ligga inom ramen för gällandegrundlagsbestämmelser. Att föreslå grundlagsändringar bör ankomma påyttrandefrihetsutredningen. Den temporära regleringen bör i första hand gällaframställningar i videogram, men också - till undvikande av omotiveradeskillnader mellan likartade uttrycksformer - inbegripa film. Förslagen börvidare ta sikte enbarl på våldsskildringar och ges en praktisk inriktning. Manbör undvika lösningar som föregriper mera principiella överväganden från ytlrandefri-hetsulredningenssida. Vidare måsle begränsningarna i yttrandefriheten göras med storförsiktighet. En utgångspunkt för övervägandena bör vara att skydda barn ochungdom mot skadliga intryck och negaliv påverkan. framhålls atllösningar som förutsätter utbyggnad av den statliga administrationen helst inlebör komma i fråga. I promemorian diskuteras därefter frågan omförhandsgranskning av videogram. Det konstateras att det finns anledning attutgå från alt förordningen (1959:348) med särskilda bestämmelser om biografföresläll-ningarm. (biografförordningen) inte gäller videogram. Etl tillägg tillbiografförordningen av innehåll att även videogram skall vara underkastade dendäri för film gjorda regleringen skulle förutsätta grundlagsändring. Atl införaen mera generell förhandsgranskning av videogram som sprids till allmänhetenskulle däremot under vissa förutsättningar vara möjligt utan någon ändring igrundlag. I promemorian avvisas emellertid tanken på förhandsgranskning bl. a.med hänvisning till att den enda f. n. existerande formen av sådan granskningav yttranden avsedda för offentligheten, dvs. filmcensuren, är föremål förutredning. Atl i ett läge när filmcensurens framlid övervägs inom ytlrandefrihetsutredningenutvidga tillämpningsområdet för förhandsgranskning skulle vara olyckligt,särskilt med hänsyn till denna kontrollmetods principiellt känsliga natur. Om man avvisar tanken på förhandsgranskning återstårenligt promemorian efterhandsingripande genom straff som rättsligt medel attkomma ål avarter av våldsskildringar i videoprogram. I promemorian presenterastvå alternativa lagförslag som båda skulle ge möjlighet atl under vissaförutsättningar ingripa med straff mol den som i kommersielll syfte spridervideogram och filmer med våldsskildringar. Enligt det ena allernalivel förbjudsspridandet till barn av "verklighetsnära skildringar av attnågon utsätts för allvarligare våld". Del andra allernalivet innefaltar etlallmänt förbud mot spridning av "närgångna eller långvariga skildringar avatt någon utsätts för rått, sadistiskt eller annars särskill hänsynslöstvåld", dvs. vad som i promemorian kallas extremvåld. Här görs dock ettförbehåll för gärningar som med hänsyn till omständigheterna är försvarliga. 1980/81:176 7 promemorian diskuteras men avvisas möjligheten attkombinera alternativen med hänvisning till att en sådan kombination skulleinnebära en alltför invecklad reglering, som avsevärt skulle ökatillämpningsproblemen. Vid remissbehandlingen har promemorian fått ett blandatmottagande. Remissinstanserna tar genomgående avstånd från de skildringar avgrovt våld i videogram som har förekommit . Många instanseruttrycker också sin uppskattning av att ett underlag för de närmareöverväganden som behöver göras på området så snabbt har kunnat presenteras.Flera remissinsianser - däribland , riksåklagaren,, videogramutredningen (majoriteten) och Konstnärliga ochlitterära yrkesutövares samarbelsnämnd - avråder dock med hänvisning tillyttrandefrihets- och videogramutredningarnas pågående arbete från tanken på enlagstiftning i nuvarande läge. Det stora flertalet instanser anser emellertidatt en lagstiftning nu är nödvändig, men hur denna närmare bör vara utformad ärföremål för många skilda meningar. Några remissinstanser förordar det alternativ som går utpå att förbjuda spridning av våldsskildringar fill barn . dennagrupp hör , som med skärpa avråder från ett förbud motvåldsskildringar för vuxna. Det alternativ som innebär ett generelll förbud motspridning i videogram och film av skildringar av kvalificerat våld tillstyrksav flera remissinstanser, t. ex. JK, hovrätten för , JO, Sverigesadvokatsamfund och (majoriteten). Även möjlighetenatt kombinera de två nu nämnda alternativen förordas av en grupp instanser, t.ex. , (majoriteten). (majoriteten). Med i saklikartade argument förordar en annan grupp remissinstanser attbiografförordningens beskrivning av det våld som inte får visas offentligt påfilm för vuxna resp. barn även skall gälla för videogram som spridsyrkesmässigt. Till dessa remissinstanser, som genomgående rekommenderar att enmöjlighet till frivillig förhandsgranskning hos införs, hörbl. a. biografbyrån, och barnfilmrådet. Slutligenanser en grupp av de remissinstanser som är positivt inställda till tanken påatt lagstiftning skall genomföras nu att en obligatorisk förhandsgranskning avvideogram i princip efter de regler som gäller för filmcensuren bör införas.Exempel på instanser i denna grupp är juridiska fakultetsnämnden vid Lundsuniversitet, statens barnfilmnämnd, LO och . Videogramtekniken erbjuder nya möjligheler till enförbättrad information inom många delar av vårt samhälle. 1980/81:176 8 skapat förutsättningar för en effektivare undervisning.Men också inom underhållningen har videotekniken gjort det möjligt för flera atlla del av erbjudna program. Videotekniken är av dessa skäl enligl min meningett värdefullt tillskott inom informations- och kommunikationsteknikens områdeoch ägnad atl allmänl sett öka möjligheten att använda yttrandefriheten isamhället. Vårt samhälle bygger på friheten för alla och envar attframföra åsikter och uppfattningar och alt sprida skildringar av olika slag.Särskilt väl skyddad är denna rättighet när det gäller del tryckta ordet därtryckfrihetsförordningen i detalj slår fast skyddet för det friainformationsutbytet. Tryckfrihetsförordningens regler bildar utgångspunkt fördel arbete yttrandefrihetsutredningen f. n. utför i syfte atl vidga skyddetockså till andra medier. De principer som tryckfrihetsförordningen och övriglagstiftning på detla område bygger på innebär, som framhålls i promemorian,att samhällel måsle tolerera också sådana framställningar som kan förefallaförflackande, smaklösa eller kränkande för vissa vedertagna värderingar.Yttranden som man ogillar skall i första hand motarbetas med upplysning,argument, attitydpäverkan och kulturstöd i olika former - inte med censur ellerförbud. Som jag nämnde har videoteknikens utveckling skapatett nytt sätt att sprida information och underhållning och därmed förstärktmöjligheterna att utnyttja yttrandefriheten. Dessvärre har emellertid en deloönskade konsekvenser inle kunnat undvikas. Vad jag i detta sammanhang tänkerpå är att bl. a. våldsskildringar har kommit att spridas till barn och ungdomarpå elt sätt som hos många människor har ingell starka betänkligheter. Det står sålunda klarl att det på videogrammarknaden f. n.finns ett anlal våldsskildringar av vilka åtskilliga är av sådant slag all desäkerligen inte skulle ha godkänts för offentlig filmförevisning, antingen intealls eller i varje fall inte för barn. I vilken utsträckning dessavåldsskildringar når barn och ungdom kan inte med säkerhet fastslås. Uppenbartär emellertid att även de grövsta våldsskildringarna i viss utsträckning redanhar spritts bland barn och visats för barn och ungdomar. Detta inger enligt minmening allvarliga betänkligheter redan med hänsyn till att vår nuvarandereglering av offentliga biografföreställningar bl. a. bygger på den -säkerligen riktiga -uppfattningen att allvarligare våldsskildringar kan vållabarn psykisk skada och leda till andra skadeverkningar, såsom alt inspireratill aggressiva beteenden. Det finns därför all anledning att hälsa den självsanerandeverksamhet som man nu har påbörjat inom videogrambranschen med stortillfredsställelse. Vid en konferens , där bl. a. importörer,tillverkare och distributörer av videogram deltog, enades man om ett gemensamtuttalande med olika rekommendationer och förslag. Uttalandet omfattar bl. a.den rekommendationen atl sådana videogram, som innehåller utpräglad råhetgenom skildringar av närgånget, långvarigt eller sadistiskt våld eller 1980/81:176 9 skildringar med grovt kvinnoförakt och som enliglbiografbyråns normer skulle förbjudas, över huvud laget inte skalldistribueras. Vidare rekommenderas att videogram med våldsskildringar, som kanförsvaras med hänsyn till handlingen i övrigt, inte skall göras tillgängligaför personer . Jag kan också nämna att det inom videogramutredningenpågår överläggningar med företrädare för videoproducenter ochvideodistributörer om utformningen av etiska regler på området. har haft diskussioner med videobranschen. Den självsanering som man i enlighel härmed av allt atldöma kommer alt genomföra ålminstone inom den seriösa delen av branschen kansynas tala emot att man nu tillgriper lagstiftningsåtgärder på della område.Enligt min mening kan dock den självsanerande verksamheten behöva kompletterasgenom vissa ålgärder även från samhällets sida. Från principiella synpunkler hyser jag emellertidförståelse för den ganska slora grupp remissinstanser som i sina yttranden överdepartementspromemorian förordar att statsmakterna avvaktar yttrandefrihets-och videogramutredningarnas arbele och alltså avslår från lagstiftning inuvarande läge. Klart är ju alt de lagstiftningsproblem som har anknytning tillvideogrammen har samband med motsvarande frågor för liknande medier, främstfilmen. arbete bedrivs också från dessa förutsätlningar.I del sammanhanget kommer man även alt kunna tillgodogöra sig resultatet av videogramulredningensarbete, däribland den sammanställning av inlernalionellt tillgänglig forskningom hur film, TV och videogram påverkar barn som f. n. görs inom utredningen. Med hänsyn lill att de akluella frågorna är föremål förutredning och att det här gäller ett så känsligt område som yttrandefrihetensmåste naturligtvis slarka skäl kunna åberopas för att nu tillgripalagstiftning. Detta gäller i synnerhet som lagstiftningen i detta fall har berettsmed en för frågor av den akluella karaktären och svårighetsgraden ovanligskyndsamhet. Ett huvudsyfte med de grundlagsändringar som har genomförts undersenare år har ju varit att man skall undvika förhastade lagstiftningsåtgärdersom begränsar de grundläggande fri- och rättigheterna. Mot vad som har sagts nu måste dock vägas det mycketstarka intresset av alt bereda barn och ungdom skydd mot riskerna att utsättasför skadeverkningar. En lagstiftning på grundval av ell eventuellt förslagfrån yttrandefrihetsutredningen kan i den mån del förutsättergrundlagsändringar inte träda i kraft förrän tidigast och möjligen inleförrän är 1986. Till bilden hör också den myckel snabba expansionen av videogrammarknaden. Mina överväganden har därför lett mig till den slulsalsenall en särskild lagsliflning redan nu bör tillgripas. Att man härvid i allmöjlig mån bör undvika lösningar som föregriper eller låser statsmakternaskommande ställningstaganden i ett större sammanhang ligger i sakens natur.Enligt min mening har del i promemorian på elt åskådligt sätl redovisats vilka 1980/81:176 10 handlingsmöjligheter som f. n. föreligger och vilka för-och nackdelar som är förenade med skilda allernaliv. Till de uttalanden som hargjorts i promemorian om olika lösningars förenlighet med gällande grundlag kanjag också genomgående ansluta mig. När del gäller atl från de angivna utgångspunkternaöverväga vilken typ av lösning som bör väljas, blir det till en början enavgörande fråga om man nu bör införa förhandsgranskning av videogram, antingenobligatorisk för åtminstone vissa kategorier av produkterna eller ocksåfrivillig. Av centralt inlresse från ytlrandefrihetssynpunkt är vidare fråganom förhandsgranskning i så fall bör omfalta alla program eller bara sådana somär avsedda för offentlig visning. Många remissinstanser har förordat attförhandsgranskning i en eller annan form införs, och till förmån för en sådanlösning kan otvivelaktigt åberopas att regleringen skulle vinna i stadga ocheffektivitet. Å andra sidan torde del slå klart att censur ingersärskilda betänkligheter från yttrandefrihetssynpunkl. Situationen är nu denall hela frågan om filmcensurens framlid övervägs av yttrandefrihetsutredningenoch atl ett förslag från utredningen i ämnet kan vänlas kanske redan underinnevarande år. Att i ett sådant läge utvidga området för censur och förslärkaresurserna för förhandsgranskning inom biografbyrån - som rimligen är del organsom i så fall skulle få uppgiften om hand - skulle enligt min mening inle varaförsvarligt vare sig från principiell eller från praktisk synpunkl. Omförhandsgranskningen gjordes frivillig eller systemet utformades på del sättetatt endast spridning av videogram bland barn förbjöds när innehållet inle var godkänlav biografbyrån, skulle naturligtvis de principiella invändningarna varasvagare än i elt allernaliv som bygger på en obligatorisk vuxencensur. Behovetav resursförstärkning skulle också minska. Men inle ens en förhandsgranskningsom är begränsad på något av de angivna sätten kan enligt min mening kommai fråga inom ramen för den lösning som här kan bli aktuell. Jag vill tilläggaatt jag delar den i promemorian framförda uppfallningen all man inle utangrundlagsändring kan utsträcka förhandsgranskningen så att den skall gällaendast videogram som visas offentligt. Som jag har framhållit bör den särskildalagstiftning som är aktuell ta sikte på skyddet för barnen. Den måstesamtidigt utformas så atl den innebär en så liten risk som möjligt föryttrandefriheten. Klart är att skyddet skulle bli mest effektivi om lagsliftningengörs generell, bl. a. med hänsyn lill alt man då skulle motverka olika formerav "langning" och även i övrigl underlätta övervakningen. Men skulle en sådan lagstiftning innebära en nybegränsning av yttrandefriheten på detla område med konsekvenser förkonstnärligt och andra allvarligt syftande framställningar som är mycket svåraatt överblicka. Jag är inle beredd alt förorda en sådan lösning. För mig terdet sig ofrånkomligt att frågan om vad som eventuellt skall vara förbjudet attsprida till vuxna i medier av filmens och videogrammels karaktär får sinlösning på 1980/81:176 11 grundval av en mera allsidig och ingående ulredning än somhar kunnal företas inom ramen för detta lagstiftningsärende. Vad jag har anfört nu innebär alt jag inte anser mig kunnaförorda en reglering som sträcker sig längre än lill ett förbud mot spridningbland och visning för barn av vissa typer av videogram. Genom en på della sällavgränsad lagsliflning i förening med den självsanering av branschen som harpåbörjats finns det som jag ser det förutsättningar all nå fram lill engodtagbar ordning på det akluella området.