prop · G403104 · 1980-12-31 00:00:00 — Om omkostnadsbelopp plus 3 000-kronorstillägg understiger försäljningspriset, minskat med kostnaderna för försäljningen, uppkommer en skattepliktig vinst, Prop.1980/81:104 73 De nu nämndareglerna för beräkning av realisationsvinst har införtsmed den uttalade avsikten att mindre vinster vid försäljning av bl.a. villor och jordbruk inte skall träffas av beskattning. De är däremot intetillä.mpliga vid beräkning av avdragsgill realisationsförlust. 1963 årsmarkvärdekommitté, på vars förslag den eviga realisationsvinstbeskattningen infördes, anfördei sitt slutbetänkande, SOU 1966:23 s. 304, att enkonsekvent tillämpning av principen att ftita inflationsvinsteroch små reella vinster från beskattning borde leda till att det belopp, somingångsvärdet fät ökas med i v instf allén, vid förlustberäkningeni stället borde dras av från anskaffningskostnaden och således minska den nominella förlusten. till att penningvärdeförsämringen gjorde den reella förlusten störreän den nominella ansåg emellertid kommittén att man kunde avstå från att pådetta sätt inskränka möjligheternatill avdrag för realisationsförlust. Departementschefen uttalade (prop. 140) att en realisationsförlustgivetvis borde beräknas med utgångspunkt i de faktiska beloppen. I enlighet meddetta föreskrivs genom lagstiftning (prop. 1967:153, BeU 1967:54, SFS1967:748-754) att man vid en förlustberäkning inte fick bestämma ingångsvärdet på grundval av taxeringsvärde och inte heller räkna upp ingångsvärde m.m. med index eller tillgodoräknasig 3 000-kronorstillägg. Samma principer tillämpas alltjämt.Har fastigheten förvärvats skall dock enligt 1976 årslagstiftning (prop. 1975/76:180, SkU 63, SFS 1976:343-347) - på samma sättsom vid beräkning av vinst - ingångsvärdet iprincip anses motsvara av 1952 årstaxeringsvärde. Samma regler som vid beräkning av förlust gäller förvinstberäkningen när en delägarei ett fåmansföretag ellci en deläqaren närstående personsäljer si;i fastighet till företaget. Fördessa fall finns emellertid möjlighet attsöka dispens hos . Sådan dispens har regelmässigt givits när försäljningen avsett fastigheter som.uteslutande använts i rörelse och avyttringen har skett av organisatoriskaskäl. 1980/81:104 74 Realisationsvinster ärhänförliga till inkomstslaget tillfälligförvärvsverksamhet. Inom inkomstslaget beräknas resultatet av varje förvärvskälla för sig. Försäljning av en eller flera fastigheter som är belägna i denskattskyldiges hemortskommun räknastillsammans med försäljning av lös egendcm -och deltagande i utländskt lotteri som e_n förvärvskälla. Försäljning av fastigheter utanför hemortskommunen utgör däremot en särskild förvärvskälla för varje kommun därden eller de avyttrade fastigheterna ärbelägna. Realisationsförlusterfår kvittas mot sådana realisationsvinster som enligt de nu nämnda reglerna skall hänföras till samma förvärvskälla som förlusterna.Därefter framkommer förvärvskällans resultat. Underskott i en förvärvskälla inom inkomstslaget tillfällig förvärvsverksamhet fårvid den statliga taxeringen räknas av motinkomst i annan förvärvskälla inom inkomstslaget, däremot inte mot t.ex. inkomst av rörelse eller tjänst.Vid den kommunala taxeringen får underskotti en förvärvskälla inom inkomstslaget tillfällig förvärvsverksamhet inte räknas av mot inkomst i någon annan förvärvskälla . 1.2.1 2 Särskilt omresultatenhet och fastighetsbegrepp Det fastighetsbegrepp sora används i skatterättenöverensstämmer i princip med det civilrältsliga. Närdet i KL talas om fastighet avses alltsåi första hand tillgångar som enligt jordabalken utgör fast egendom. Bestämmelserna i om fastighet gälleremellertid även i fråga om byggnad påannans mark trots att sådan byggnad civilrättsligt utgörlös egendora (4 § KL). Vidare omfattar realisationsvinstreglerna för fastigheter ävenfastigheter som är belägna utomlands samt tomträtt,'strömfall och rätt till vattenkraft (35 § 2 mom. sista stycket KL). Olika delar av en fastighet kan vid den löpande inkomstbeskattningen behandlas på olika sätt.Så behandlas Prop.1980/81:104 75 t.ex. fasta inventarier och vissa markanläggningar -som civilrättsligt utgör fast egendom - i avskrivningshänseende påsamma sätt som invantarier som utgör lös egendom.En försäljning av tillgångar av detta slag redovisas inom inkomstslagen jordbruksfastighet eller rörelse. I konsekvens med detta skall man vid realisationsvinstbeskattningense bort från sådana tillgångar. Deras värde skall varken tas med på intäkts- elleravdragssidan . Det nu sagda har avsett frågan om vilket slags egendom som omfattas av realisationsvinstregletnaför fastigheter. Vid en tillämpning av dessa regler måste ytterligare avgränsningar göras. Man måste för det första veta i vilka fall en gemensam resultatberäkning skall görasför de fastighetsförsäljningar somen skattskyldig har företagit under beskattningsåret och i vilka fall en separat beräkning måsteske för olika delar av den sålda egendomen. Det gäller med andra ord att avgöravad som är resultatenhet vidrealisationsvinstbeskattningen. Fördet andra förutsätter flera regler -bl.a. bestämmelsernaom 3 000-kronorstillägg och delavyttring samt vissabeloppsgränser - att man kan fastställa vilka områdenpå marken som tillsammans utgör en "fastighet". Detta fastighetsbegreppmåste alltså preciseras. Frågan om vad som skall utgöra resultatenhet får stor betydelse på grund avatt olika regler gäller för beräkning avvinst och för beräkning av förlust. Följande exempel anfördes i prop. 1975-/76:180 (s. 115): En skattskyldig har köpttvå markområden för 5 000resp. Ett senare år säljer han bådaområdena, det förstnämnda för . och det sistnämnda för20 . Beräknas resultatet särskilt förvardera området, finns inte utrymme för någonindexuppräkning av anskaffningskostnaden för det förstnämnda området.Om resultatberäkningen däremot görsgemensamt för båda områcena, kan hela den sammanlagdaanskaffningskostnaden - . Prop.1980/81:104 76 Genom 1976 årslagstiftning infördes en uttrycklig bestä.T,~else om va som skall utgöra resultatenhet. Bestärr.r.elsen har tagits in som punkt 2 i anvisningarna till 35 § KL och har följandelydelse: Vid avyttring av fastighet skall beräkning av realisationsvinst och realisationsförlust görassärskilt för varje avyttrad taxeringsenhet eller del avtaxeringsenhet. Realisationsvinstkor.mittén, vars förslag låg till grund förlagstiftningen, gjorde bl.a. följandekommentarer till bestämmelsen (SOU 1975:53 s. 122): ... Med fastighet skall således förstås vid försälj-ninqstillfället gällande taxeringsenhet (kurs. Antingen försäljs en ellerflera taxeringsenheter eller ocksåär det fråga om försäljning av del av taxeringsenhet. Ävennät flera fastigheter under sammabeskattningsår sålts till samma köpare skall utredning göras för varje försåldtaxeringsenhet. Detta förutsätter att försäljningssumman, om den är gemensam för flera taxeringsenheter, måste delas upp påde olika fastigheterna. Det är emellertidnödvändigt även för köparen att få anskaffningskostnaden för varje taxeringsenhet fastställd, dåhan kan komma att sälja fastigheternavar för sig. Den nya bestämmelseninnebär att fastighetstaxeringen har avgörande betydelse förresultatenhetens omfattning. I det ovan citerade exemplet från prop. 1975/76:180 blir således resultatet beroende av om de båda områdenaföre försäljningen har förts till samma taxeringsenhet eller om de vid försäljningstillfället fortfarande utgör eller ingår i olika taxeringsenheter. Som redan berörtsförutsätter flera regler att man fastställervilken egendor-, som ingår i en och samma "fastighet". Prop.1980/81:104 77 Till en början kan här nämnas bestämmelserna om 3 000-k ronorstillägg. Sådana bestämmelser infördesförsta gången genom 1967 årslagstiftning. Om en fastighetsavyttring hade omfattat bostadsbyggnad, ficktillägg beräknas. Fördet fall att mer än en byggnad fanns på "fastigheten" föreskrevs att tilläggfick beräknas bara för "fastighetens" huvudbyggnad. Av förarbetena framgick att med uttrycket fastighet idetta sammanhang avsågs taxeringsenhet (prop. Denna tolkning bekräftades ipraxis (se t.ex. rA 1969 ref 28och RRK 1974 R 1:37). Det sistnämnda avgörandet innebar att tillägg för byggnad på en nybildad taxeringsenhet fick beräknas även för tid innan enheten bildades trots att byggnadeninte hade varit huvudbyggnad på den större enhet som den under den tiden tillhörde. ansåg att samma fastighetsbegrepp,dvs. taxeringsenheten, borde tillämpasäven i fortsättningen (SOU 1975:53 s. 120). Detta framgick också av ett särskilttillägg i kommitténs förslag till ändrad utformning av bestämmelserna om 3 O00-kronors~ tillägg (s. Ävenom det förtydligande tillägget inte togs med lagstiftning fårdet anses klart att någon ändring i fastighetsbegreppet inte var avsedd. Även enligt 1976 årslagstiftning skall man alltså vid tillämpning av bestämmelsernaom 3 000-kronorstillägg utgå från att"fastighet" är detsamma som taxeringsenhet. Densom säljer två taxeringsenheter som båda är försedt3a med bostadsbyggnad får alltsåi princip räkna 3 000-kronorstillägg för båda enheterna. gäller att byggnad som vid försäljningstillfället ärhuvudbyggnad på taxeringsenheten berättigar till tilläggäven för tid då byggnaden inte var huvudbyggnad(se bl.a. RSV/FB Dt 1 977 : 11). Om någonå andra sidan säljer tvåbebyggda registerfastigheter sora hörtill samma taxeringsenhet, kan han inte få3 000-kronorstillägg för mer än en byggnad. Frågan ora i vilken mån tillägg får beräknas vid delavyttring kommerstraxatt behandlas. Prop.1980/81:104 78 Till de bestämmelsersom anknyter till fastighetsbegreppet hörockså de beloppsgrånset som gällerför förbätt-rinqskostnadei och värdeminskninqsavdraq. Rätt till avdraq för förbättrinqskostnader som inte uppförts på plan liksomskyldiqhet att återföra värdeminskningsavdrag föreligger bara förde år då kostnaderna resp. avdragen har uppgått till . Beloppsgränsernahänför sig uppenbarligen till varje avyttrad "fastighet". Det måste antas att bestämmelserna om resultatenhet härblir avgörande, dvs. med fastiqhet menas även i detta avseende taxerinqsenhet. En ytterligare grupp av regler som för sin tillämpningär direkt beroende avEastighetsbegreppets omfattning är de somanger hur resultatberäkningen skall ske viddel-avyttring. När en del av en fastighet avyttras,måste ingångsvärdet för hela fastigheten på något sätt fördelas mellan den avyttradefastighetsdelen och den del av fastigheten som den skattskyldige behåller. Vidare måsteman bestämma vilka om.kostnader i övrigt som färdras av vid beräkningen av resultatet avdelavyttringen och avgöra i vilka fall 3 000-kronorstillägg får göras. års lagstiftning saknades uttryckliga regler om resultatberäkningen vid delavyttring. Enligt praxis skulle ingångsvärdet för hela fastigheten proportioneras med utgångspunkt i värdenivån vid förvärvstillfället.Dettainnebar att man försökte utreda hur stor del av ingångsvärdet som vid förvärvstillfällethade belöpt på den avyttrade fastighetsdelen. ansåg att en proportionering på grundval av värdenivån vid förvärvstillfället i och för sig var den principiellt riktigalösningen. Kommittén konstaterade emellertid att det ofta var mycketsvårt att dela upp den ursprungligaanskaffningskostnaden på mark och byggnader. Huvudsakligenav praktiska sk:l föreslog kommittén därför att en möjlighetskulle öppnas till fördelning med utgångspunkti värdenivån vid försäljningstillfället(SOU 1975:53 s. 129). Prop.1980/81:104 79 Genom 1976 årslagstiftning togs regler om delavyttring in som ett trettonde stycke i punkt 2a av anvisningarna till 36 § KL. Somhuvudregel föreskrevs att vinstberäkning pågrund av avyttring av del av fastighet skall grundas på förhållandena påden avyttrade fastighetsdelen. En alternativregel för beräkning avomkostnadsbeloppet infördes på grundval av realisationsvinstkom mitténs förslag(alternativregel 1). Enligt denna skall, om den skattskyldige så önskar, så stor del av det för hela fastigheten beräknadeorakostnadsbeloppet - i förekommande fall minskat med värdeminskningsavdrag m.m. -anses belöpa på denavyttrade delen som vederlaget för denna delutgor av fastighetens hela värde vidavyttringstillfället. Härigenom medgavs raed andra ord att värdenivånvid avyttringstillfället får läggas tillgrund för proportioneringen. Som ettytterligare alternativ for beräkning av ingångsvärdet föreskrevs - likaledes pä förslag av realisationsvinstkommittén - att ingångsvärdet påden avyttrade fastighetsdelen schablonmässigtfår bestämmas till . per kvadratm.eter, om denna delavser en eller ett fåtal tomter avsedda att bebyggas medbostadshus och vederlaget är mindre an10 % av hela fastighetens taxeringsvärde(alternativregel 2). En förutsättning för att de nu berörda reglerna skall bli tillämpliga äratt det som avyttras inte utgör en särskild fastighet utan är en del av en fastighet. Ävenpå denna punkt har alltså fastighetsbegreppets omfattning avgörande betydelse. Uttalanden i prop. 1975/ 76:180 (s.140) tyder närmast på att man här- liksom vid tillämpning av de tidigare behandladereglerna -skall utgå från att taxeringsenheten utgörfastighet. Något avgörande i högstainstans föreligger såvitt bekant inte ännu,men i lägre instans synes man ha utgått från den här antagna tolkningen. Det skulle betyda att delavyttringanses föreligga när den avyttrade egendomen utgör del av en taxeringsenhet, detta även om det som avyttras är en självständig register fastighet. Om avyttringen i stället omfattar en hel taxeringsenhet, får delavyttringsreglerna inte tillämpas även omegendomen är en del av en reg is terfastighet. Prop.1980/81:104 80 Samordningen mellan skogsbeskattningsreglerna ochrealisationsvinstreglerna har erbjudit vissa problem. Enligt de nyaskogsbeskattningsregler som infördes skall försäljning av endpi av ett skogsinnehav inte alltid medföraatt den skattskyldiges anskaffningsvärdeoch gällande ingångsvärde för skogen reduceras. Omfattar avyttringen av värdetav förvärvskällans skoa och skogsmark, skall sålunda någonreduktion inte ske (punkt 8 femte stycket av anvisningarna till 22 § KL i deras lydelse enligt SFS 1979: 500). Samtidigtsom dessa regler infördes kompletteradesdelavyttringsreglerna i punkt 2 a trettonde stycket av anvisningarna till 36 § KL. Tilläggetinnebar att en skattskyldig kan slippa att återföra tidigare gjorda avdrag på grund av avyttring av skog under förutsättning av värdet av skog och skogsmark på den avyttrade Föreligger en delavyttring får omkostnadsbeloppet för den avyttrade fastighetsdelen alltså beräknas antingen enligt huvudregelneller enligt någon av alternativreglerna. En särskild frågaar hur beloppsgränserna för förbättringskostnader och värdeminskningsavdrag skall tillämpasi dessa fall. Om alternativregel 1 används,beräknas omkostnadsbeloppet för hela fastigheten (taxeringsenheten) varefter fördelning sker. Beloppsgränserna måstedå hänföra sig till de förbättringskostnadersom nedlagts och de värdeminskningsavdrag som gjorts för hela fastigheten. Tillämpas huvudregeln ärfrågan inte lika klar. I ett fall somhar avgjorts av regeringsrätten var omständigheterna följande.En skattskyldig avyttrade en mindre del av sinjordbruksfastighet. Är 1961 hade han haftnydikningskostnader på sammanlagt , varav 2 600kr. hade belöpt på den avyttrade fastighetsdelen. Vid beräkningen av realisationsvinst yrkade han avdrag för förbättringskostnader med . Avdraget medgavs ialla instanser (RRK R 1:18). Avgörandet grundadesig lagstiftning. Det är inte givet att bedömningenskulle bli densamraa vid tillämpning avden huvudregeln för delavyttringar som infördes år 1976.Denna tegel föreskriver ju att vinstberäkningen skall grundas på förhållandena påden avyttrade fastighetsdelen . Prop.1980/81:104 81 En ytterligare frågaär i vilka fall 3 000-kronorstillägg får beräknas vid delavyttring. Frågan gäller närmast om rättentill tillägg skall bestämmas med hänsyntill förhållandena enbart på den avyttrade fastighetsdeleneller orr man skall se till förhållandena på helafastigheten. Det första alternativet skulle innebära att tilläggmedges så snart det finns en godtagbarbostadsbyggnad på den avyttrade delen. Det senarealternativet innebär att man därutöver måste krävaatt byggnaden vid försäljningstillfället skall ha utgjort huvudbyggnadpå fastigheten (= taxeringsenheten)som helhet. års lagstiftning gälldeotvivelaktigt att det senare alternativet skulle tillämpas (prop. 1967: 153 s. 129 och regeringsrättens dom på besvär avEri.< ). Rättsläget torde dock ha ändrats genom1976 års lagstiftning. Formuleringen avhuvudregeln för delavyttringar, nämligen att vinstberäkningen skall grundas på förhållandena pä den avyttrade fastighetsdelen, talar för att 3 000-kronorstillägg skall medges om det på fastighetsdelen finns en i sammanhanget godtagbarbostadsbyggnad (det taxerade byggnadsvärdetskall i princip ha uppgått,till ). Rätten till tilläggskulle alltså med denna tolkning inte begränsas av att det påden mark, som den skattskyldige behåller,finns en annan bostadsbyggnad som föreförsäljningen utgjorde huvudbyggnad förfastigheten som helhet. Denna tolkning vinner stöd av uttalanden i forarbetena (SOU 1975:53 s. 120 och prop.1975/76:180 s. 137). Slutligen bör näm.nas att fråganom vad som utgör en hel fastighet respektive endel av fastighet får betydelse inte endast vid tillämpning av de härbehandlade delavyttringsreglerna utar. ävenför tillämpningen av om vinstberäkningen vidsådan marköverföring ochupplåtelse ~ot engångsersättningsom skall 6 1980/81. Prop.1980/81:104 82 behandlas på samma sätt som delavyttring (fjortonde och femtonde styckenai punkt 2 a av anvisningarna till 36 §KL) . Vidare uppko.T.mer samma frågavid tillämpning av de bestämmelser som teglerar beskattningen i de fall då en skattskyldig under sitt innehav har avyttrat endel av sin fastighet och därefter avyttrar "återstoden av fastigheten" (sextonde stycket ianvisningspunkten). Det ligger i sakens natur att samma fastighetsbegrepp somligger till grund för delavyttringsreglerna, dvs.taxeringsenheten, är bestämmande ävenvid tillämpningen av de nu berörda reglerna. 2 _hov av översyn De i avsnitt 2.2. behandlade reglerna om resultatenhet,beloppsgränser, 3 000-kronorstillägg och delavyttringar m.m. kan få stor betydelse förresultatberäkningen. Reglerna bygger på att taxeringsenheten utgör "fastighet". Fastighetstaxeringen får härigenomdirekt betydelse för resultatet vidrealisationsvinstbeskattningen. Enligt gällandefastighetstaxeringstegler har reg is terfastigheten varit den primära enheten. Taxeringsenheter har dock ofta bildatsgenom uppdelning av register fastigheter eller genom sammanföring av registerfastigheter eller delar av sådana fastigheter. Grundprincipen har varit att mansom taxeringsenhet skall behandla egendom som utgör en ekonomisk enhet och lämparsig för värdering. Som ekonomisk enhet har man i första hand betraktat fastighetsdelar eller fastighetskomplex somnorralt sett utgör objekt för överlåtelse eller upplåtelse. Mot denna bakgrund frar.står det som naturligt att realisationsvinstbeskattningen är kopplad till fastighets-taxeringsreglerna. Detr.ar dock ibland hävdats att anknytningen kan ledatill materiellt otillfredsställanderesultat. Man har ansett bl.a. att en uppdelning i nya taxeringsenheter kan på ett inte önskvärt sätt hindratillämpningen av reglerna för delavyttring. Prop.1980/81:104 83 Den nya fastighetstaxeringslagen som tillämpas förstagången vid allmännafastighetstaxering bygger på sammahuvudprinciper som ticjigare regler. Utgångspunktenär fortfarande attregisterfastigheten skall utgörataxeringsenhet (4 kap. 1 §). Register fas tigheter och delarav reg is terfastigheter som har samma ägareoch ligger i sarama kommun skall enligt huvudregeln föras samman till en taxeringsenhet (4 kap. 3 §). Enligt ett antal särskilda regler (4 kap. 4-9 §§)skall dock ett sådant fastighetsinnehav delas upp på två eller flerataxeringsenheter när skattepliktsförhållandenaeller fastighetens användning och beskaffenhet motiverardet. Riktpunkten är att uppdelningen skall leda tilltaxeringsenheter som svarar mot vad som ekonom.iskt sett hör ihop och lämpligenkan värderas för sig. Ävenom således den nyafastighetstaxeringslagen i huvud-c3rag har samma innehåll som de regler och anvisningar som tillämpades vid 1975 årsallmänna fastighetstaxering, är det ändå otvivelaktligen så att de nya detaljbestämmelsernakan komma att medföra att många befintliga taxeringsenheter delas upp på flera enheter och att befintliga eller nyataxeringsenheter får ändrad beskattningsnatur. Bl.a. följandeändringar kan inträffa: - En med bostadshus förseddjo.fdbruksfastighet som lig ger i ett skifte och har en markyta som inte överstiger , omtaxeras till annan fastighet om den inte Samtaxeras med annan egendom (jfr 2 kap. 4 S och 4 kap. 5 §). - tn joraoruKsrastignet med bostadshus och tomt som har en total yta större än men vars produktiva ffark inte uppgår till delas upp itvå enheter. Bostadshuset jämte tomtmarken taxeras som annanfastighet och lantbruksdelen som jordbruksfastighet (jfr 2 kap, 4 § och 4 kap. 5 §). Prop.1980/81:104 84 - Samma resultatkan det bli om en jordbruksfastighet visserligen har eller merproduktiv mark men bostadshuset med tomt inte ligger i anslutning till lantbruksdeleneller huset inte behövs som bostad för ägaren,arrendatorn eller deras anställda (jfr 4kap. 5 §). - där takt pågår eller förvilken täkttillstånd har beviljats bryts ut till en särskild taxeringsenhet och får beskattningsnaturen annan fastighet. Omnytt-janderätten till takten har upplåtits mot engångsersättning skall nyttjanderättshavaren dessutom behandlas som ägare bådevid fastighetstaxeringen och i inkomstskattehänseende (1 kap. 5 S och 47 §KL i dess lydelse enligt SF. 1979: 1 154) . - Obebyggd mark,som ingår i fastställd stads- eller byggnadsplan och till någon del äravsedd att användas för byggnadsändamål, bryts ut till en särskild taxeringsenhet och fårbeskattningsnaturen annan fastighet. Detta gällerdock inte om marken skall indelas som tomtmark eller om det är uppenbart att exploateringen inte kommer attgenomiföras eller kommer att avsevärt fördröjas. Med hänsyn tilltealisationsvinstreglernas koppling till fastighetstaxeringen är det uppenbart att tillkomsten av nya taxeringsenheteroch en ändrad beskattningsnatur kan få viktiga följdeffektervid inkomstbeskattningen. En teknisk översynav tealisationsvinstreg-lerna förfastigheter måste därför göras. Översynen bör omfatta de- bestämmelser som har beskrivits i föregående uvcniLl- . Vid remissbehandlingen av det kommittéförslag (SOU1979:32) som låg till grund för den nya fastighetstaxeringslagen underströks behovet av en översynav realisationsvinstreglerna. () ansåg att bestä.mmelsen om en separat resultatberäkning förvatje taxeringsenhet inte kommer' att passa in på de Prop.1980/81:104 85 registerfastigheter därbostadsbyggnaden med tomt bryts ut till en särskildtaxeringsenhet. Vid försäljning av en sådan registerfastighet bör enligt förbundet endast en vinstberäkning cöras.Vidare anförde förbundet bl.a. att bestämmelsen inteär samordnad med den infördaspecialregeln för avyttring av del av fastighet (=alternativregel 1). Förbundet konstaterade att, om värdet av den avyttrade marken har stigit mer än värdet avfastigheten i övrigt, specialregeln leder till enlägre realisationsvinst i detta skedeän huvudregeln och att skillnadenkan uppgå till mycket betydande belopp.Specialregeln bör enligt förbundet fätillämpas vid avyttring avtaxeringsenheter som har brutits ut vid fastighetstaxeringen men fortfarandeingår i register fastigheten ellerbrukningsenheten. 1.2.3 Överväganden och förslag Den här aktuella översynen av realisationsvinstreglerna för fastigheter avser i första hand fråganora vilken enhet - vilket fastighetsbegrepp - man skall utgå från vidbeskattningen. Frågan får avgörande betydelse för tillämpningenav de bestämmelser om resultatenhet och beräkning av avdrag som har behandlats i avsnitt 1.2.1.2. Nuvarande regler anknyter till taxeringsenheten.