prop · G403130 · 1980-12-31 00:00:00 — a. att föreslå riktlinjer för särskilda arbetsmarknadspolitiska ålgärderför att underlätta omställningen vid strukturförändringar av stor betydelse förlokala arbetsmarknader. Vid strukturomvandling bör enligt min mening dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna vara det primära komplementet lill deåtgärder som företagen själva vidtar. 1 vissa fall kan dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna behöva kompletteras med regionalpolitiskaåtgärder. Deregionalpolitiska stödmedlen är uppbyggda främst för att hjälpa till att skapaökad sysselsättning i de regioner som har långsiktiga arbetsmarknadsproblemorsakade av exempelvis den minskande sysselsättningen inom jord-och skogsbruket och av en alltför låg industriell Prop.1980/81:130 41 tillväxt.Åtgärderna syftar till alt överbrygga nackdelar som beror på sådanagmndläggande faktorer som liten industriell erfarenhet, otillräckligt utbildadarbetskraft, långa avstånd, högre kostnadsläge och större risktagande. Regionalpolitikenhar följaktligen alltsedan begynnelsen varit inriktad på främstskogslänens inre delar. En successiv utvidgning av stödområdena har dock skeltoch finns vissa stödområden även i . Det behov av snabbstmkturomvandling av det svenska näringslivet som jag tidigare beskrivit kommersannolikt att innebära ökade långsiktiga sysselsättningsproblem inom områdensom traditionellt inte har omfattats av regionalpolitiken. På grund av storaeller många induslrinedläggningar kan även orter utanför stödområdena komma attfå långsiktigt allvariiga sysselsättningssvårigheter. Jag är här angelägen atlpåpeka att regeringen redan nu när sådana svårigheter inträffar har möjligheleratt använda sig av det regionalpolitiska stödet. Regeringen har exempelvisriksdagens fullmakt att när def gäller lokaliseringsstöd tiU företag gemaximalt stöd även utanför stödområdena. Detär viktigt att påpeka att både de begränsade statsfinansiellaresurserna och hänsynen till de bestående allvariiga problemen inomstödområdena förutsätter en noggrann prövning av när det kan vara motiveratatl använda regionalpolitiskt stöd på orter utanför stödområdena. Situationenpå sådana orter bör med hänsyn till de relativt korta avstånden bedömas medutgångspunkt i hela arbetsmarknaden inom pendlingsavstånd. Desynpunkter jag nu redovisat återspeglar i huvudsak de riktlinjer som regeringenhittills följt. I samband med de förslag om regionalpolitiken som regeringenhar för avsikt att framlägga under nästa kan det finnas anledning förmig att återkomma till denna fråga. Sammanfattningsvisinnebär vad jag här anfört att strukturomvandlingen och de problem föranställda och berörda orter som denna i de enskilda fallen kan skapa i förstahand bör bemästras genom insatser från företagen själva och genomarbetsmarknadspolitiska och i vissa fall regionalpolitiska insatser.Undantagsvis måste staten emellertid av samhällsekonomiska och sociala skälockså vara berett att lämna särskilt företags- eller branschstöd. Det senarebrukar ske inom ramen för de s. k. branschprogrammen, till vilka jag straxåterkommer. Några bestämda kriterier för när företags-eller branschstöd ärberättigade kan enligt min mening inte ställas upp. Samhällsekonomiska ochsociala skäl måste från fall till fall vägas mot de negativa effekterna av altintervenera i marknadsekonomin. Stöd till enskilda företag kan leda lillkonkurtensproblem och försening av omstrukturering av de berörda företagen.Överföringen av livskraftiga delar av företagen till nya effektivarekonstellationer kan fördröjas. Attityderna till förändringssituationer kanpåverkas negativt genom vetskapen att problemen kan lösas genom stödåtgärder. 1980/81:130 42 Industristödsutredningenhar pekat på vissa motiv för förändringar i hantering av sådana staUigainsatser i krisföretagen som man ansett som motiverade. Vidare har en särskildutredare studerat vissa frågor belräffande handläggningen av obeståndsärendenm. (Ds 1 1981:1) Rådrumsstöd och handläggning av obeståndsärendenm. Industristödsutredningenanför att en finansiell rekonstruktion genom konkurs eller ackord i allmänhetsynes kunna förbättra förutsättningarna för fortsatt drift och reducera behovetav framlida ytterligare stödinsatser. Jag delar dennauppfattning. Jag vill emellertid erinra om att fall kan finnas där en konkurseller ackord skulle få sådana konsekvenser i olika avseenden atl elt annatförfaringssätt är motiverat. Industrislödsulredningenhar också pekat på att möjlighelen att skilja den operativa hanteringen avrekonstmklionsföretagen från den politiska beslutsnivån bör övervägas. Jagdelar induslristödsutredningens uppfattning. I linje med della kommer jag idet följande atl föreslå en ökad delegering av beslut om eftergift avlokaliseringslån. Imånga sammanhang har det ställts krav på att ett särskilt organ för att hanterakrisföretag - ett rekonstmkUonsbolag - skapas. Även andra lösningar kan tänkasi samma syfte. (Fi 1976:03) utreder f. n. detta. Ispeciella fall kan en finansiell rekonstruktion kräva att staten går in som ägare.Jag anser dock i likhet med industristödsutredningen alt statligtägareengagemang i krisföretag i största möjliga utsträckning bör undvikas. Omstatligt ägande förutsätts bör detta redan i förväg beräknas bli av temporärkaraktär. Enligtde riktlinjer som gäller för branschprogrammen är dessa tidsbegränsadeinsatser för att främja konkurrenskraften inomvissa branscher. Ätgärderna avses upphöra när utvecklingen inom en branschvänts till en normal situation jämfört med den övriga industrin eller närkonkurtenskraften inom en bransch inte längre anses kunna återvinnas. Ettprogram kan självfallet också avbrytas oavsett branschens läge om det stårklart att ytterligare branschfrämjande åtgärder inte kan ge tillräckligaeffekter i förhållande till insatserna på branschens konkurtenskraft. Ettexempel på program som har upphört är ätgärderna för järn- ochmetallmanufakturindustrin, som upphörde . Vidare har ibudgetpropositionen (prop. 1980/81: 100 bil. 17 s. 42) föreslagits att programmetför gjuteriindustrin skall börja trappas ned och avslutas efter ytterligare tväbudgetår. Ivilken mån utvecklingen inom olika branscher kan komma att slälla krav iframtiden på branschfrämjande åtgärder kan inte överblickas . Jag vill dockstryka under att en strävan bör vara atl nu löpande branschprogram efer handkan avbrytas. Elt avskaffande av branschprogrammen helt 1980/81:130 43 ellerdelvis behöver dock inte innebära att åtgärder av liknande karaktär heltupphör. Sålunda bör exempelvis stöd till marknadsföringsarbete påexportmarknaderna för branscher som tidigare omfattats av särskilda program iframliden kunna ingå i det allmänna exportfrämjandet. 4.7Industripolitikens informations- och utredningsbehov samt myndighetsorganisation Föratt kunna bedöma behovet av särskilda industripolitiska insatser krävs enfortlöpande bevakning av fömtsättningarna för den industriella utvecklingen.Den sker f. n. framför allt inom industridepartementet och SIND samt genom denindustripolitiska utredningsverksamhet som sker i kommilléform i anslutninglill industridepartementet. Inomindustridepartementet sker bevakningen genom den breda kontakt medindustriföretagen som den löpande verkamhelen ger. Genom lokaliseringssamrådelhålls exempelvis löpande kontakt med 150 slörre industrikoncerner. Genom deolika branschråden hålls löpande kontakt med flera stora branschersföreträdare. Till detta kommer den stora mängd kontakter i samband med atlolika frågor behandlas i departementet eller på initiativ av företagen själva. Ensärskild utredare har på regeringens uppdrag analyserat behovet av eltförbättrat informationsunderiag. Utredarens överväganden finns i betänkandet(Ds 1 1980:17) Att utveckla en långsiktig industripolitik. En sammanfattning avbetänkandel och remissutfallet åter finns i bilagorna 19 och 20. Utredningen -som tagit arbetsnamnet KIPI - framhåller att informationsbehovet i hög gradberor på vilken industripolitisk strategi som väljs. Jaganser i likhel med utredningen atl den industripoliliska utredningsverksamheteni större utsträckning än tidigare bör inriktas på att följa och analyserautvecklingen på för svensk industri viktiga områden i andra länder. Vidare börde långsiktiga utvecklingsperspektiven ges en väsentligt ökad tyngd. Kunskap omindustriella utvecklings- och förändringsprocesser och vilka verkningar olikasamhällspolitiska åtgärder har på dessa bör förbättras. Studierav detla slag sker redan i viss utsträckning inom SlND:s planerings- ochutredningsbyrå samt i olika utredande kommittéer och i andra tillfälliga formergenom industridepartementets försorg. Den nuvarande utredningsverksamheten medsyfte att skapa underlag för en långsiktig och övergripande industripolitik äremellertid splittrad och utan kontinuitet. Den förekommer i vissa fall i enbesvärande konkurrens med lösningar av mer kortsiktiga problem. Föratt komma till rätta med dessa problem avses ett struktursekretariat inrättasinom industridepartementet. Jag återkommer strax till denna fråga. Prop.1980/81:130 44 Jaghar tidigare berört vikten av framförhållning när det gäller den tekniskaforskningen. Det är viktigt att hålla en viss grundläggande kompetens inom ettmycket brett område. bör dock prioritering ske mot bakgrund av enbedömning av på vilka teknikområden svensk industri har storautvecklingspotentialer. För att skapa underiag för en sådan prioritering ochför att få en bättre samordning mellan de forsknings- och utbildningsinsatservid de lekniska högskolorna som sker inom ramen för anslag underutbildningsdepartementets huvudtitel och de forsknings- och utvecklingsinsatsersom görs med stöd av industridepartementets anslag avser jag att inom kortföreslå regeringen att bemyndiga mig att tillkalla ett särskill industrielltoch tekniskt råd knutet till industridepartementet. Rådet avses bli vara eltdiskussionsforum för tekniska forsknings- och utvecklingsfrågor med bådeutbildnings-, forsknings- och industriintressen representerade. Ett sådant rådblir ett viktigt kontaktorgan mellan departementen, industrin och den tekniskaforskningen. Jag har i denna fråga samrått med chefen förutbildningsdepartementet. Jagvill också kort kommentera den industripolitiska myndighetsorganisaiionen. Statens industriverkinrättades (prop. 1973:41, NU 1973:54, rskr 1973:225) som centralmyndighet för industri-, energi- och mineralpolitiska frågor. Under de år somförflutit sedan verkets tillkomst har förändringar genomförts eller föreslagitsför flera delar av verksamheten. a. föreslås i (prop. 1980/81:90) omriktlinjer för energipolitiken att större delen av industriverkets energibyråförs över till en nybildad myndighet, statens energiverk. Vidare överförsverkets enhet för företagsutveckling (SIFU) genom beslut (prop. 1979/80:88, NU1979/80:41, rskr 1979/80: 274) till den självständiga Stiftelsen Institutet förFöretagsutveckling , Jag återkommer strax medförslag rörande den mineralpolitiska myndighetsorganisationen, som innebär attindustriverkets mineralbyrå förs bort från verket. Genomförändringarna kommer industriverket att i högre grad än tidigare inriktas päfrämjandet av de små och medelstora företagen. Dessa företag spelar ofta enavgörande roll för möjligheterna att erbjuda sysselsättningstillfällen påmindre orter. Stödet till småföretagen har därför även en väsentligregionalpolitisk betydelse. En ökad samordning mellan närings- ochregionalpolitiken i dessa delar framstår som både naturlig och önskvärd. Ibetänkandet (SOU 1971:69) Näringspolitiken - ny verksorganisation, den s.k.KK-utredningen, som utgjorde det huvudsakliga beslutsunderiaget då statensindustriverk bildades , föreslogs bl.a. att handläggningen av delokaliseringspolitiska frågorna skulle föras över från arbetsmarknadsstyrelsentill det nya näringspolitiska verk som utredningen skisserade. Remissopinionenvar delad beträffande frägan om en överflyttning av Prop.1980/81:130 45 lokaliseringsstödetfrån till industriverket. Flera av av de instanser somvar negativa till förslaget ansåg dock att frågan borde tas upp till förnyadprövning då de regionalpolitiska riktlinjerna i stort samt arbetsfördelningenmellan departementen fastställts. Enliglmin mening har utvecklingen väsentligt rubbat de förutsättningarpå vilka beslut om den näringspolitiska verksorganisationen vilade.Enligt min mening är tiden nu mogen att ånyo överväga lämplighelen av attöverföra de regionalpolitiska frågorna från lillindustriverket. Dessa överväganden får ankomma pä den kommitté med uppgift attse över uppgifter och organisation som jag harerfarit att chefen för avser begära regeringensbemyndigande att få tillkalla. Jagvill också kort kommentera erfarenheterna av lokaliseringssamrådet. Regeringenträffade 19761977 överenskommelser med resp.Kooperativa Förbundet och om elt samråd ilokaliseringspoliUska frågor med de industriföretag som inom landelsysselsätter minst 500 anställda. Ca 150 industrikoncerner/ företag har sedanundertecknat en skriftlig förbindelse att delta i samrådet. En delegation förlokaliseringssamråd svarar inom industridepartementet för denna verksamhel. Regeringensöverenskommelser om lokaliseringssamråd med de slörre industriföretagen tillkomunder en period då man antog en fortsatt kontinuerlig Ullväxt av industrinsinvesteringar och sysselsättning. Verkligheten i form av den allmännaekonomiska utvecklingen har därefter blivit en annan. Sedanlokaliseringssamrådel inleddes har sysselsättningen inom industrin minskal medca lOOOOO arbetstillfällen och industrins investeringar minskat med ifasta priser. Lokaliseringssamrådethar trots dessa omständigheter enligt min mening visat sig kunna fylla enviktig funktion som kontakt- och informationskanal mellan regeringen och deslörre industriföretagen. Under de rådande omständigheterna har samrådet spelaten viktig roll när del gällt alt från regeringens sida med de enskildaföretagen diskutera investeringar, strukturförändringar, omlokaliseringar,åtgärder för att mildra effekterna av sysselsältningsinskränkningar etc. Densvaga utvecklingen av industrikonjunkturen med åtföljandebransch- och stmklurkriser har dock varit en bidragande orsak alt frågorrörande enskilda företags planer på förändring av verksamheten, t.ex. i formav investeringar eller sysselsältningsinskränkningar, starkt påverkats avhänsyn lill allmänna bransch- och strukturaspekter. Företagen har även visatelt posilivt intresse av atl inom samrådets ram diskutera sina planer från etlvidare industripolitiskt perspektiv. Enligtmin mening finns anledning atl ta fasta på de goda erfarenheterna avlokaliseringssamrådet som kanal för kontakter mellan regeringen och de Prop.1980/81:130 46 större industriföretagen samt vidareutveckla detytterligare. De senaste årens struktur-, bransch- och företagskriser, som oftadrabbat utsatta orter och regioner, har visat atl behovet av sådana kontakterär stort, samt att det är viktigt att de äger rum kontinueriigt och inteuteslutande i akuta krissituationer. Ettvidareutvecklat och intensifierat samråd med de slörre industriföretagen börkunna tjäna såväl deras som samhällets intressen. Genom samrådet förbättrasregeringens kännedom om sådana förhållanden inom industrisektorn som kan varaav betydelse vid utformning av mål och medel för närings- ochregionalpolitiken. ges tillfälle att förmedla information tillindustrin beträffande statsmakternas mål och medel för den industriella ochregionala utvecklingen. 5 De regionala utvecklingsfondernas verksamhet finns en regional utvecklingsfond ivarje län. Fonderna, som bl.a. övertog de tidigare företagareföreningarnas uppgifter,är stiftelser med staten och resp. läns landstingskommun och i förekommandefall kommun utanför landsUng som huvudmän. Till grund för verksamheten liggeravtal mellan slalen och resp. landstingskommun samt Gollands, ochGöteborgs kommuner om bildande av regionala utvecklingsfonder. Verksamheten ifonderna regleras av avtalen och de i avtalen fastställda stadgarna. Fondernasstatligt finansierade kreditverksamhet regleras genom förordningen (1978:506)om kredilslöd genom regional utvecklingsfond. Avtalen gäller t.o.m. den 31december 1982. De förlängs därefter i perioder , om inte uppsägningsker av någondera parten. Uppsägning skall göras senast innan en nyavtalsperiod inleds. Jag avseratt i annat sammanhang föreslå regeringen att staten före utgången av år 1981säger upp samUiga avtal om av regionala utvecklingsfonder. På så sätt gesmöjlighel att i nya förhandlingar göra de ändringar i avtal ochstadgar som erfarenheterna av verksamheten kan motivera. SIND har nyligenpåbörjat en utvärdering av fondernas verksamhel. Utvärderingen beräknas varaslutförd . Jag räknar med att på grundval av bl.a. dennautvärdering ta upp frågan om allmän inriktning och utformning avutvecklingsfondernas verksamhet . Jag vill framhålla att avsikten meden avlalsuppsägning är att träffa nya avlal där erfarenheterna av den bedrivnaverksamheten tas till vara. Jag villdock redan nu något närmare beröra frågan om sammansättningen av styrelserna ide regionala utvecklingsfonderna. F. n. utses styrelser- 1980/81:130 47 naav resp. läns landstingskommun samt i förekommande fall kommun utanförlandsting. förtättas enligt bestämmelserna i kommunallagen (1977:179). Isamband med beslutet att inrätta utvecklingsfonderna uttalade jag (prop.1977/78:40 bil. 1) att styrelsen borde bestå av personer med praktiskerfarenhet från främst industriell verksamhet eller bank- och försäkringsväsen. Den borde vara väl förtrogen med länets näringsliv och därför utgöras avpersoner med professionellt företagskunnande, t.ex. företagsledare, företrädareför de anställda eller företagens organisationer. Även företrädare förlandstingets förvaltningsutskott eller personer som annars har en ställning somger överblick över den regionala näringspolitiken borde kunna ingå islyrelsen. Vidare borde beslut om styrelsens sammansättning fattas på länsnivåoch av landslingen. Det borde dock ligga i landsUngens intresse att vid valetav styrelseledamöter samråda med företagens och de anställdas organisationer. Föralt göra ytterligare påverkan av organisationerna möjlig, kan enligt gällandeavlal en särskild beredningsgmpp inrättas. Beredningsgruppen skall forfiöpandekunna delta i kansliets beredning av de ärenden som skall behandlas istyrelsen, I beredningsgrappen skall ingå verkställande direktören samt tvåföreträdare för företagamas organisaUoner och två företrädare förarbetstagarnas organisationer. En beredningsgrupp skall inrättas om en avhuvudmännen begär det. Enligt avtalen fömtsätts att båda huvudmännen normaltkan nå samstämmighet i sina bedömningar av behovet av beredningsgmpp. Hittillshar inga sådana beredningsgmpper inrättats. Frågan om sammansättningenav utvecklingsfondemas styrelser behandlades av senast våren 1979med anledning av motion 1978/ 79:1519. I motionen yrkades att hosregeringen skulle anhålla om förslag om vidgad representation för de fackligaorganisationerna och företagarorganisationerna i de regionalautvecklingsfondernas styrelser. uttalade (NU 1978/79:59, rskr1978/79:415) att regeringen borde vidta åtgärder i den riktning som angavs imotionen. Jag har tidigare redovisat(prop. 1979/80:100 bil. 17 s. 53) atl statssekreteraren iindustridepartementet i brev till samtliga berörda landsting och kommuner bl.a.har erinrat om möjligheten att inom ramen för gällande avtal och stadgar vidval för tiden låta de fackliga organisationerna bliföreträdda i utvecklingsfondernas styrelser. anmälde jag att jagavsåg att återkomma till regeringen i frågan när jag närmare hade analyserathur de nyvalda styrelserna var sammansatta. Jaghar nu haft kontakt med samtliga övriga huvudmän i denna fråga. Mitt intryck äratt styrelserna är sammansatta på ett sådant sätt att de grundläggandeprinciper, som jag redogjorde för, är tillgodosedda. Jag anser därför altriksdagens uttalande inte bör föranleda någon ytterligare åtgärd frånregeringen. Jagvill i detta sammanhang nämna att TCO i skrivelse till regeringen har 1980/81:130 48 hemställtatt staten som huvudman skall begära att beredningsgrupper tillsätts i samtligaregionala utvecklingsfonder. Vid min förfrågan har samtliga övriga huvudmänmotsatt sig att beredningsgrupper inrättas. Jag finner därför inte anledningatt ta några ytterligare initiativ i denna fråga. DenIjuli infördes en möjlighet till kreditstöd till produktutveckling i detskede av ett utvecklingsprojekt då de tekniska riskerna kunde bedömas som småmen betydande kommersiella risker ännu kvarstod. En särskild myndighet, statensutvecklingsfond (SUFO), inrättades för atl handlägga stödet (prop. 1973:41, NU1973:54, rskr 1973:225). SUFO:s ändamål blev att stödja riskbelonadeinvesteringar inom industrin för utveckling av nya produkter, processer ellersyslem. Stödetfick formen av lån med villkorlig återbetalningsskyldighet, dvs. SUFO:slånefordran kunde efterges, helt eller delvis, om projektet misslyckades. Storfrihet gavs att anpassa lånens löptider, amorteringsvillkoren och tidpunkternaför räntebetalning till projektens återbetalningsförmåga och företagenssituation i övrigt. SUFO lade i regel en särskild riskpremie på lillkapitalet för att bl. a. kompensera för de stora kreditrisker som var förenademed verksamheten. Stödets storlek skulle i varje låneärende begränsas så attlåntagaren själv fick bära en del av risken. Vidare bestämdes att royaltyeller annan löpande ersättning lill SUFO kunde utgå då det gällde projekt somuppnådde kommersiell exploatering. DenI upphörde SUFO i samband med att dess verksamhet regionaliseradesoch övertogs av de då nybildade regionala utvecklingsfonderna (prop.1977/78:40 bil. 1, NU 1977/78:34, rskr 1977/78: 110). Samfidigt utvidgadesändamålet med stödet till att omfatta även rena marknadsföringsinvesteringar.Återbetalningen av lånen förutsattes normalt ske med en viss procent avprojektens omsättning. För att lånen (s. k. produktutvecklingslån) inte skullesnedvrida konkurrensen gentemot andra lånemöjligheter fastställdes kravet atten riskpremie på skulle läggas till lånebeloppet. Gällanderegler återfinns i förordningen (1978:506) om statligt kredilslöd genomregional utvecklingsfond. SINDhar gjort en utredning om denna låneform. Resultatet av utredningen harredovisats i rapporten (SIND 1980:13) De regionala utvecklingsfondernasproduktutvecklingsverksamhet - utvärdering och förslag lill ålgärder. Underliden 31 december 1979 har SUFO och utvecklingsfondernabetalat ut produktulvecklingslån på 129 milj. kr., varav endasi 5 milj. kr. haråterbetalats under samma lid. Enligt industriverket hänger den lågaåterbetalningen samman med bl.a. lånekonstruktionen. Verketföreslår därför en ny låneform som innebär alt länen blir billigare 1980/81:130 49 förlåntagaren, vilken dock får högre krav på sig att betala tillbakalånet. De väsentliga förändringarna föreslås vara att man tillåter enutvecklingstid som är hell räntefri samt att den särskilda riskpremienslopas. Lånets nominella storlek hålls oförändrad ,varefter återbetalningen sker med fasta amorteringsbelopp i stället för att somf.n. baseras på nettofaktureringen. Vidare föreslås att lånet skall kunnafinansiera av de lotala projektkostnaderna. Liksom tidigareskall lånet vara knutet till projektet, vilket innebär att lånet kan avskrivasom projektet misslyckas. Flertaletremissinstanser anser att reglerna för stödet bör ändras. Remissopinionen äremellertid splittrad vad gäller industriverkets förslag till nylånekonstruktion. Jaganser att fondemas engagemang i småförelagens produktutvecklingsarbete utgörett värdefullt inslag i deras verksamhet. Sedan denna typ av villkoriiga låntill produktutveckling började handläggas av fonderna har stödet iväsentligl högre grad än tidigare kunnat utnyttjas även utanförstorstadsområdena, inte minst i skogslänen. Regionaliseringen av SUFO harsåledes fått avsedd regionalpolitisk effekt.