prop · G403108 · 1980-12-31 00:00:00 — Vad som skall ansesförsvarligt och vad som skall anses grovt är otillräckligt belyst ipromemorian. Beträffande straffskalan kan hävdas att denna bör vara sådan attäven för normalbrottet preskriptionstiden bör vara med hänsyn till attdet här är fråga om brott vars effekter visar sig . Att utforma en förrättssäkerheten tillfredsställande miljöbrottslag-stiftning stöter på storaproblem. En allmän översyn av 13 kapitlet för att åstadkomma ett miljöbrottskapitelskulle möjliggöra en mer genomgripande behandling av samtliga problem.Promemorian kan vinna beaktande i detta fortsatta lagstiftningsarbete. Avslutningsvis villSACO/SR emellertid framhålla att det vore önskvärt om ett helhetsgrepp kundetas på frågan om skyddet för miljön, vari då bl.a. överväganden omkriminaliseringens preventiva effekt kunde ingå. Frågan är nämligen om inte detmesta är att vinna på tillsyns- och behandlingssidan. Mycket är att vinna pä enförstärkning av tillsynsmyndighetemas resurser. Dämtöver torde ett mer intimtoch framåtblickande samarbete mellan företagen och det allmänna för att skapamöjligheter att omhänderta avfallsprodukter kunna lösa många problem. Detta ärdock återigen en fråga om resurser för de samhällsorgan som kommer i fråga. konstaterar i sin promemoria, dels att straffbestämmelserna inommiljölagstiftningen inte täcker alla miljöfarliga gärningar, dels att de intetillräckligt effektivt motverkar miljöbrott. FAHinstämmer i rådets konstaterande och hälsar med tillfredställelse de synpunkteroch förslag till bestämmelser som redovisas i brottsförebyggande rådets ochjustitiedepartementets promemorior. FAH ansluter sig i alltväsentligt till föreliggande förslag till komplettering av , menfinner anledning att uppmärksamma en enligt förbundets mening väsentlig fråga.Den föreslagna lydelsen (8 a §) "anses försvarligt" kan ge anledningtill sådan tolkning och praktisk tillämpning att straff inte blir utmätt i denomfattning som en meningsfull miljövård inte så sällan kan ha anledning attpåkalla. ärobservant på ifrågavarande utformning i lagförslaget, eftersom departementetframhåller "att uppfattningen om vad som kan anses vara försvarligt tordeundergå en förskjutning i takt med den ökade insikten om angelägenheten attförbättra miljöskyddet". Prop.1980/81:108 101 ärförbundets förhoppning att insikten om angelägenheten att förbättramiljöskyddet redan har framskridit så långt att "försvarligt" skallbli realistiskt tillämpat och få den miljöfrämjande effekt som med nödvändighetmåste eftersträvas. Ianslutning till straffbestämmelser för miljöbrott finner FAH angeläget påtaladen brist på klarhet i miljöskyddslagen som gäller i fråga om det ekonomiskaansvaret vid inträffade fall av miljöförstöring. Det är angeläget attmiljöskyddslagen kompletteras med bestämmelse som ger anvisning om vem somskall svara för saneringskostnaderna, Fömtom att klarhet uppnås i nämndaavseende skulle skyldigheten att vidtaga föreskrivna åtgärder kostnadsmässigt iflertalet fall bli mera kännbar än bötesstraff eller annan påföljd, Iövrigt finner hälsovård inte anledning att anföra synpunkterpå föreliggande förslag, Nuvarandelagsfiftning vad gäller miljöbrott innebär i praktiken att straffpåföljden samtden korta preskriptionstiden gör det ofta billigare att ta påföljderna än attvidtaga åtgärder mot miljöföroreningen. Envidgning och skärpning av denna lagstiftning är också angelägen mot den bakgmnden att skadorna på inte minst vattenmiljön, både genom direkta utsläpp och genom luftburna sådana, ofta är av sådan karaktär att då de upptäckts utgör de ett resultat av en långvarig påver kan, kanske . Detta gäller bl,a. tungmetallutsläpp och olika typer av biocidutsläpp. Det är i detta sammanhang värdefullt att förslaget utformats dels med hänsyn till miljöbrottens speciella karaktär, dels med hänsyn till de krav som i miljöskyddslagstiftningen ställts på förorenarens aktsamhets- och undersökningsplikt. vill således understryka vikten av att de ipromemoriorna framlagda förslagen beaktas och att 13:e kapitlet brottsbalkensnarast kompletteras med angivna bestämmelser som tillgodoser kravet på skyddför miljön. LRFkonstaterar, lika med promemorieförfattarna, att miljöbrottslighetenuppmärksammats på allvar i först . harsåväl organisatoriska som lagtekniska åtgärder vidtagits för att angripamiljöproblemen. har inrättats som ett centralt organ och harnaturvårdsenheter bildats vid länsstyrelserna för den regionala tillsynen.Naturvårdslagen (NvL) innehåller generella restriktioner för allmänhet ochmarkägare samt anvisar tillståndsprövning för vissa verksamheter. ML reglerarmed vissa undantag all användning av fast egendom som kan medföra risk förytvattenföroreningar eller olika störningar för omgivningen. ML innehållerregler om tillstånd, förbud, villkor, föreskrifter m.m., vilka anger ramen förde föroreningar samhället skall tåla. För avsiktliga eller oaktsamma överträdelserav NvL och ML föreskrivs straff. Straffbestämmelser återfinns också i fieraandra lagar inom miljörättens område. LRFvill understryka att gmnden för samhällets skydd mot miljöförstörelse måsteligga i regler om tillstånds- och anmälningstvång för miljöfarlig verksamhet.Som departementchefen framhöll vid tillkoms- 8 1980/81. Prop.1980/81:108 102 tenav ML torde samförståndslösningar mellan myndighet och allmänhet/företagareoftast leda till de för miljön bästa resultaten. Även om betydelsen av attsamförståndslösningar så långt möjligt eftersträvas inte kan tillräckligtunderstrykas finner dock LRF att starka skäl talar för att miljöbrottstraffbeläggs på ett effektivt sätt. Detta för att pågående miljöförstöringskall kunna hejdas och skadad miljö såvitt möjligt återställas, LRF noterar attmiljörätten utgör en mycket splittrad lagstiftning. Destraffbestämmelser som finns täcker inte alls alla miljöfarliga gärningar. Debestämmelser som finns är i sin tur inte tillräckligt effektiva för attmotverka miljöbrott. Detta gäller framför allt medvetna brott av allvarligbeskaffenhet, MLs straffbestämmelser inträder först sedan i det enskilda falletförbud, villkor eller föreskrift åsidosatts. Straffbestämmelser av angivenart, s,k. blankettstrafförbud, är föga effektiva. Sålunda kan inte den som iett tillståndsärende undanhållit tillståndsmyndigheten vissa uppgifter ochhärigenom undvikit att villkor kommit att uppställas för verksamheten straffasenligt ML, Till följd av den kortapreskriptionstiden, , är det ofta svårt att beivra brott mot ML, BrB innehåller ingabestämmelser direkt avsedda för miljöbrott. Detta hindrar inte att vissabestämmelser kan vara tillämpliga beträffande angrepp på miljön. Som exempelhärpå kan anföras skadegörelsebrotten i 12 kap, men framför allt reglerna omallmänfarliga brott i 13 kap. Att BrBs regler i praktiken visat sig svåra atttillämpa på miljöbrott har sin gmnd i uppställda beviskrav och i det faktum attbestämmelserna tar sikte på att skydda egendom av betydande värde och ej allspå att bevara miljön som sådan, LRF finner, mot bakgmnd avvad som upptagits, att det föreligger behov av en effektivisering av denstraffrättsliga regleringen av miljöbrottslig verksamhet, I BRÄ-promemorian uttalasatt många medborgare uppfattar bestämmelserna i den miljörättsligaspeciallagstiftningen som ordningsföreskrifter mot vilka man kan bryta utanatt det anses moraliskt förkastligt. Mot bakgmnd härav och med hänsyn till attmiljöbrotten kan bli än allvarligare än vad vi upplevt,finner BRÄ skäl höja miljöbrottens straffvärde genom att i BrB införabestämmelser till förhindrande av allvarliga angrepp på miljön, LRF har ingen erinran motatt straff för allvarliga miljöbrott skall kunna utdömas enligt BrBsregler. Emellertid innebär nu framlagt förslag inte att någon allmän överarbetningav BrBs regler om allmänfarliga brott kommer till stånd utan endast att ettnytt stadgande införs i BrBs 13 kap, (8 a §) varjämte införs ett tillägg till befinthgregel i samma kapitels 9 §. LRF är införstått med att en mer omfattande översynav BrBs regelsystem i berörda hänseenden medfört en betydande försening av enangelägen lagstiftningsåtgärd. Emellertid inger framlagt lagförslag vissabetänkligheter. LRF konstaterar attföreslagna lagregler är tämligen lösliga och oprecisa. Sålunda anges bl.a, i BRÄ-promemorianatt begreppet förorening bör få en vidsträckt tolkning och att straff bör kunnainträda även om fullständig teknisk bevisning inte föreligger för föroreningensskadlighet. Begreppetförorening har en vedertagen betydelse inom miljö- Prop.1980/81:108 103 lagstiftningen.Med förorening avses tillförsel av olika ämnen som ändrar mottagarens (recipientens)naturliga sammansättning. Enligt lagförslaget skulle även andra spridningaroch ingrepp i miljön som bmkar jämställas med föroreningar komma att täckas avbegreppet. Upplag och nedgrävning av farligt avfall i jorden är straffvärdahandlingar som bör räknas som föroreningar. Även t.ex. strålning bör omfattasav föroreningsbegreppet. Som ytterligare exempel nämns i BRÄ-promemorianuppvärmning och avkylning av vatten. LRFvill framhålla vikten av att eventuell straffbarhet för en handling kan fömtsesav den som företar handlingen. Av denna anledning har tolkningen av BrBs olika stadgandenhittills präglats av stor återhållsamhet, LRF finner det angeläget att dennaprincip bibehålls också . Det nu sagda innebär självfallet inte attLRF har erinringar mot att av BRÄ upptagna gärningar straffbeläggs utan endastatt förbundet motsätter sig att i straffstadganden intagna begrepp blir föremålför extensiva tolkningar med rättsosäkerhet som följd. Attbegreppet förorening har en vedertagen betydelse inom miljörätten hindrar inteatt begreppet i vissa avseenden är diffust. Framhållas skall att det från lantbmketssynpunkt är helt uteslutet att t.ex, hantering av naturprodukter såsomnaturligt gödsel skulle kunna hänföras under begreppet förorening i nu aktuellbetydelse. Föroreningarfömtsätts i lagförslaget vara straffbara under fömtsättning att de kan antasfå betydande konsekvenser för människor, djur, växter eller miljön i övrigt.Konkret fara i det enskilda fallet behöver ej styrkas för att straff skallutdömas. Har vetenskapliga undersökningar visat att risken är mycket stor förskadliga verkningar beträffande föroreningens innehåll, inträder ansvar fömtsattatt gärningsmannen känt till de faktiska omständigheterna. Domstolen harsåledes att pröva om det kan antas att föroreningen med hänsyn till alla kändaomständigheter kan medföra vissa skadliga effekter. Sådana omständigheter ärden berörda miljöns tidigare beskaffenhet och känslighet för ytterligare föroreningarsamt tidigare föroreningars innehåll. Genomföreslaget lagstadgande begränsas de bevissvårigheter som i hög gradhindrat användandet av BrBs regler vid fall av allmänfarliga brott. Sålundaundanröjs de problem som varit förenade med att visa att just aktuelltgiftutsläpp medfört hälsorisker i t.ex, vattendrag som tidigare blivit föremålför giftutsläpp, LRFkonstaterar att angivna beviskrav är lägre än vad normalt bmkar gälla förstraffbarhet. Även om det är angeläget att stoppa verksamheter som med visstfog befaras vara farliga för miljön, bör detta inte utan vidare ske genomstraffbestämmelser. En dylik regel skulle leda till orimliga konsekvenser.Sålunda skulle, för att anföra ett exempel, en lantbmkare som använder sig avett handelsgödsel kunna drabbas av straffansvar redan i och med att expertispåtalar riskerna med detsam-mas användande. Fullständig utredning om attanvändande av medlet verkligen innebar hälsorisker för människor skulle inteerfordras. Ett så lågt beviskrav som det nu angivna står i dåligöverensstämmelse med de övriga straffbestämmelser som återfinns i BrBs 13 kap. LRFnoterar särskilt att föroreningar som tillåtits av prövningsmyndighet inte ioch för sig är undantagna från föreslagen ansvarsbestämmelse. Som enmotivering härför anges i BRÄ-promemorian att gärningsmannen vidtillståndsprövningen kan ha undanhållit myndigheten Prop.1980/81:108 104 viktigauppgifter för föroreningsfrågans bedömande, I fall där tillståndsmyndighetenfått korrekta uppgifter och vid sin intresseavvägning funnit att föroreningenbör tillåtas utesluts däremot straffansvar. Detta följer av att i lagparagrafenanges att straff ej skall utdömas för gärningar som med hänsyn tillomständigheterna kan anses försvarliga, LRFdelar ovan redovisade uppfattning att felaktiga uppgifter vidtillståndsprövningen inte skall frita gärningsmannen från ansvar. Denna effektbör dock kunna uppnås på annat sätt än vad som förordas i lagförslaget. eller annan myndighet lämnat tillstånd till viss miljöfarligverksamhet, bör verksamheten ej alls vara att hänföra under någotstraffstadgande. Att undanta förfarandet från straffbarhet först på den grundenatt "gärningen med hänsyn till omständigheterna kan anses försvarlig"finner förbundet i viss mån stötande. Det framlagda lagförslagetberör i hög grad jord- och skogsbmket. Utformningen och tillämpningen av en straffbestämmelsei ämnet har stor betydelse för näringarna. Mot denna bakgmnd finner LRF angelägetatt lagstiftningen föregås av en mer allsidig och genomarbetad analys än vadsom skett genom promemoriorna, LRF avstyrker därför framlagt lagförslag och föreslåratt frågan om kriminalisering av föroreningar av miljön m.m, övervägsytterligare före det att ett konkret lagförslag läggs fram. De i detta yttrandebehandlade promemoriorna utgör en bra utgångspunkt för det fortsatta arbetetmed att tillskapa effektiva straffbestämmelser till förhindrande avmiljöbrottslig verksamhet. Enligtvår uppfattning kommer det nu aktuella lagförslaget, som bygger påbrottsförebyggande rådets promemoria, om det genomförs, ej att få önskadeeffekter utan snarare tvärt om. Lagförslagetförefaller vara en teoretisk skrivbordskonstmktion, vars materiella innehåll ejnämnvärt avviker från nuvarande paragrafer i 13 kap. angående förgöring,vårdslöshet med gift m.m. Vi baserar vår ståndpunkti frågan på de erfarenheter Miljövårdsgmp-pernas Riksförbunds forsknings- ochinformationsenhet, Miljöcentmm, förvärvade i samband med att man under perioden19761979 drev en civilrättslig process mot BT Kemi för trädgårdsmästare räkning. Vidlagstiftning i denna fråga är det väsentligt att man prövar hur tung bevisbördasom skall läggas på åklagarsidan. Lika väsentligt är det att lagtexten öppnarmöjlighet för domstolar att pröva gärningen utifrån ett rent ekologisktbetraktelsesätt utan att för den skull rent bagatellartade förseelser blirstraffbelagda. Med utgångspunkt härifrånoch inte minst mot bakgmnd av den prövning som skett i brottmålet gällande BTKemis direktör och fabrikschef, måste man vara försiktig med att som ibrottsförebyggande rådets och lagförslag kräva bevisningom att gärningen, för fällande dom, skall kunna antagas medföra icke obetydligahälsorisker, hälsorisker som icke är av ringa betydelse o,s.v. Ä ena sidan måste mankunna straffbelägga gärningar som är av typiskt sett farligt slag även omdirekt fara ej påvisats i det särskilda Prop.1980/81:108 105 fallet,Ä andra sidan måste det också vara möjligt att straffbelägga gärningar som i enviss miljö kan vara fullständigt harmlösa men i en annan situation leder tillförödande konsekvenser. Det måste enligt vår uppfatting alltså vara möjligt attstraffbelägga generellt sett förkastliga gärningar som hotar miljön på sammasätt som en rattfyllerist fälls till ansvar även om en trafikfarlig situationej uppkommit. Tyvärrhar brottsförebyggande rådet i sitt lagförslag ej tagit hänsyn till behovet avatt generellt sett straffbelägga förkastliga gärningar som hotar miljön. Hadetingsrätten i , i samband med brottmålet mot BT Kemis direktör ochfabrikschef, haft att döma utifrån brottsförebyggande rådets lagförslag, hademan med största sannolikhet kunnat avkunna en friande dom med en likartadmotivering som blev fallet utifrån 13 kap, 9 § (vårdslöshet medgift), d.v.s, att konkret fara måste styrkas. Justitiedepartementetslagförslag i frågan, som utgår ifrån brottsförebyggande rådets förslag, har iprincip en likartad skrivning och torde därför ej heller ha räckt för fällandedom i det aktuella brottmålet mot BT Kemis direktör och fabrikschef. Reservationernai brottsförebyggande rådets och lagförslag, som innebäratt endast handling straffbelägges för det fall gärningen kan antas medförainte obetydliga hälsorisker, skador av inte ringa betydelse, betydandeolägenhet o,s,v,, gör, som framgått, enligt vår uppfattning lagförslagen"tandlösa". Reservationerna är onödiga och kan täckas in genom i stället använder rekvisitet "olovligen". Ensådan regel som vi föreslår skulle dessutom få den åsyftade moralbildandebetydelsen genom att man inför begreppet olovligen i stället för att definieralagens undantag. Självfalletbör gärning, som med hänsyn till omständigheterna kan anses försvarlig, undantasfrån straffbarhet. Det av oss föreslagna rekvi-stet innebär också att endastgärning som strider mot vad som är tillåtet enligt bl.a. 48§§ miljöskyddslagenblir straffbar. Idepartementspromemorian har bl.a, nämnts beteenden, som är allmänt vedertagnaoch accepterade, t,ex, på trafikområdet, som exempel på gärningar som måste undantasfrån straffbarhet. Vi menar att sådana beteenden inte är "olovliga"eftersom miljöskyddslagens tillåtlighetsregler klargör att endast miljöfarligverksamhet, som föranleder olägenheter av väsentlig betydelse är otillåten.Att ytterligare understryka det sistnämnda förhållandet i straffregeln voreuteslutande ägnat att försämra lagens moralbildande effekt och att skapa nyainstrument för miljöbrottslingarna att undanfly sitt ansvar. Viföreslår mot ovanstående bakgmnd i stället ett lagförslag som utarbetats av Miljöcentmmsadvokat och som framfördes i den tidigare nämnda, förbrottsförebyggande rådet, utarbetade promemorian, Förorenar någon olovligen jord, luft, vatten eller livsmedel eller annanprodukt utan att vara förfallen till ansvar enligt vad fömt i detta kapitel ärstadgat dömes, om gärningen begåtts uppsåtligen eller av Prop.1980/81:108 106 vårdslöshet,(öt framkallande av miljö- eller hälsofaratill fängelse i högst eller om brottet är ringa till böter. Ärbrottet grovt skall dömas till fängelse i lägst eller på livstid. Vidbedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen inneburitbetydande ingrepp på miljön eller skett för att bereda åtgärningsmannen eller någon i vars ställe denne är och gärningsmannen därvidvisat uppenbar brist på hänsyn till andra människorslevnadsförhållanden". Ifrågavarandeskrivning lägger inte en orimligt tung bevisbörda på åklagarsidan. Dettidigare speciellt diskuterade behovet av lång åtalspreskriptionstid uttrycksockså i ifrågavarande lagtext. En straffsats på livstids fängelse för grovtmiljöbrott svarar mot en preskriptionstid , vilket torde varatillfredsställande eftersom det kan ta 15 att utveckla cancer frånexponeringstillfället, Isamband med att undertecknad avfattade [den tidigare nämnda] promemorian förbrottsförebyggande rådets räkning, påpekades i separat skrivelse, att ävenbuller borde föras in under beteckningen miljöbrott. Brottsförebyggande rådetlämnade dessa kommentarer därhän. Mot den bakgrunden ser vi med tillfredsställelseatt i sitt lagförslag även vid hänföra buller samt skakning,strålning och liknande till miljöbrott. Vimenar dock liksom i vår tidigare kritik av ifrågavarande lagförslag att rekvisitet"betydande olägenhet" är olyckligt valt och kan komma att leda tillett orimligt krav på bevisföring från åklagarsidan. Vi menar att även när detgäller buller, strålning, skakning och liknande bör det vara självklart att mankriminaliserar själva handlingen och inte konsekvenserna av den, på samma sättsom man kriminaliserat framförande av motorfordon med för hög promillehalt iblodet oberoende av konsekvenserna. Vi erinrar speciellt om att det kan ta 15 att utveckla cancer från det man utsatts för strålning, I den vetenskapligavärlden tvistar man fortfarande om vilka stråldoser som är farliga. En allmänuppfattning är dock att varje dosökning hur liten den än är innebär en ökadrisk för cancer, genetiska skador m,m. och därmed bör begränsas. EmedanMichelsons lagförslag endast gäller kemisk förorening bör det lämpligenkompletteras med ett tillägg rörande buller, skakning, strålning och liknande.Därvid bör självfallet också rekvisitet olovligen tillämpas. Beträffandesådan miljöfarlig verksamhet som prövats av ,vill vi ytterligare påpeka att gällande lag tyvärr ger föga utrymmeför domstol att fälla någon till ansvar för ens flagranta brott motkoncessionsnämndens villkor, om inte åklagaren kan styrka antingen att allmänfara enligt 13 kap. uppkommit eller att s,k, allmän eller enskildrätt kunnat kränkas (45 § 3, miljöskyddslagen). Detnya lagförslaget med dess långtgående reservationer skapar under allaomständigheter inte ett bättre instrument för att komma tillrätta med brott motkoncessionsnämndens villkor. Ansvarighetsreglernanär det gäller miljöfarlig verksamhet har inte och kommer inte ens med detaktuella lagförslaget att få den styrka, som motsvarande regler inaturvårdslagen, som t.ex. utan inskränkning straffbelägger brott mot villkorangående täkttillstånd, oavsett gärning- Prop.1980/81:108 107 Enligt vår uppfattning behövs ovillkorligen en lag som oinskränktstraffbelägger brott mot koncessionsnämndens villkor. Avslutningsvisställer vi oss alltså positiva till en skärpning av straffsatsen vidmiljöbrott och till en förlängning av åtalspreskriptionsfiden i samband därmed.Miljöbrottslighetens mycket speciella karaktär gör dock att man måste hastalångsamt i samband med lagskrivning inom detta område så att man inte hamnar uraskan i elden. Vibetraktar brottsförebyggande rådets respektive lagförslagi denna fråga som förhastade. Förslagen tycks snarare vara skrivna i syfte attrent formellt tillgodose allmänhetens krav på lagstiftning motmiljöbrottslighet, an att åstadkomma en effektiv lagstiftning motmiljöbrottslighet. Dådet gäller vattnet som miljöfaktor finns, liksom beträffande övriga faktorer avbetydelse för kultunriiljön och i naturen, en stor spännvidd mellan olika slagav straffvärda beteenden, I ena änden av skalan har man förorenande som hardjupgående skadeverkningar i olika avseenden på både levande och död materia.I den andra änden finns mera triviala förseelser, t.ex, sådana härledda frånovanan ombord på nöjesbåtar att begagna hav och sjö som avfallsrecipient. Bl.a.kastas en myckenhet svårförstörbart plastavfall överbord. Vattenvärnetfinner det tveksamt om det är möjligt att föra samman alla slag av straffvärdaförfaranden längs denna vida skala under en enhetlig brottstyp, kalladmiljöbrott, I departementets promemoria föreslås en ny paragraf intagen häromi (13 kap, 8 a §), Även om man i promemorian föreslår att brottetskall ha två grader ett normalbrott och ett grovt brott kvarstår tvekan.Det blir nödvändigt att till normalbrottet hänföra många skilda slag avbeteenden, vilkas straffvärdhet uppfattas på mycket skiftande sätt avallmänheten. Det är stor risk för att hela brottsbestämningen kommer att blialltför suddig i sina konturer. EnligtVattenvärnets mening bör man överväga att dela upp det föreslagna miljöbrotteti flera brott. Ett bör avse sådana förfaranden som kan antas medföra allvarligahälsorisker för människor eller allvarliga skador på växt- och djurvärlden.För detta brott fordras stränga påföljder. En annan brottstyp bör avseförfaranden som eljest starkt inverkar på kulturmiljön eller naturen i negativriktning. Till ett särskilt brott bör hänföras allt nedskräpande, varskriminaliserande mofiveras delvis av estetiska skäl. Det bör omfatta även falldå någon direkt ekonomisk skada ej kan påvisas. Inom detta brott bör måhändaurskiljas olika grader med en enklare typ bestående i nedskräpning i form avbortkastande av burkar, plastpåsar och pappersskräp. Nedskräpning i vattendragoch i havet bör givetvis likställas med nedskräpning på land. Vissa slag avskräp förs också av t.ex. vinden från en recipient till en annan.