prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — I sin promemoria rörande kreditupplysningslagen framhölldatainspektionen att den femårsgräns som gällde för personupplysningarnas delvar onödigt generös med hänsyn till kreditbedömningsbehoven och att den därförborde sänkas. Enligt inspektionens mening fanns det inte heller anledning att iföretagsupplysningar tillåta uppgifter om omständigheter och förhållanden somläg alltför långt tillbaka i tiden. Enligl departementspromemorian torde femårstiden enligt 8S i allmänhet vara onödigt lång. Även uppgifter om förhållanden som har upphörteller omständigheter som har inträffat avsevärt senare än sedanmåste enligt promemorian ofta sakna nämnvärt intresse för bedömningen av enpersons aktuella kreditvärdighet e. d. Med hänsyn härtill framstår det enligtpromemorian som betänkligt att, som dalainspektionen har upplyst, inle så fåkreditgivare synes schablonmässigt bedöma t. ex. äldre betalningsanmärkningarsåsom lika ofördelaktiga för en kreditsökande som anmärkningar av senare datum.Detta kan enligt promemorian medföra olika negativa verkningar. I promemorianföreslås därför att den nuvarande femårsgränsen i princip ersätts med entreårsgräns, Enligl förslagen i promemorian skall bestämmelserna i 8 Sgälla beträffande alla enskilda personer, dvs. även näringsidkare m. fl.Främst med hänsyn härtill föreslås i promemorian alt treårsgränsen inte skallgälla undantagslöst. Enligt promemorieförslaget skall sålunda alltjämt gälla enfemårsgräns för uppgifter om att någon har inställt sina betalningar, har varitförsatt i konkurs eller har medgetts ackord och om att någon har haftinflytande över ett visst företag. I promemorian framhålls att dessa undantagför bl. a. en del uppgifter av gravare karaktär i allmänhet kommer attaktualiseras endast beträffande den som är eller har varit näringsidkare. Vid remissbehandlingen av departementspromemorian harförslaget om en sänkning av den gällande femårstiden till i princip tre årgodtagits av praktiskt taget samtliga remissinstanser, förutsatt attpersonupplysningsbegreppet behålls oförändrat, ochkreditmannaföre-ningarna motsätter sig dock förslaget även under den angivnaförutsättningen. Flera företrädare för banker, andra kreditgivare ochkreditupplysningsbranschen anser att femårsgränsen bör behållas för fleruppgifter än som har föreslagits i promemorian. Samma uppfattning framförs avSveriges ackords-central. Uppgiftersom härvid nämnsavolikaremissinstanseräruppgifterom utmätning, utmätningsförsök, vräkning ochförrättning för återtagande av gods som har sålts med förbehåll omåtertaganderätt. Enligt bör en femårsgräns gälla för uppgifterom att någon har varit underkastad s. k. näringsförbud enligt vad som harföreslagits i prop, 1979/80:83 om Prop.1980/81:10 70 ändring i konkurslagen (1921:255), Krediiupplysnings- Enligt vad jag har förordat i avsnittet 4,2,2 skallbestämmelserna i 8 S lagen liksom gälla enbart uppgifter rörandeenskilda personer som inte är näringsidkare e. I, För enskilda personer som ärnäringsidkare eller annars faller utanför personupplysningskategorin kanemellertid förslaget om att även dessa skall erhålla kreditupplysningskopia iviss mån innebära ett förbättrat skydd mot olägenheter på grund av uppgiftersom kan vara missvisande eller irrelevanta därför att de avser äldreförhållanden. Jag får i denna del hänvisa till vad jag har anfört ommotsvarande fråga i avsnittet 4.2.9. När det gäller personupplysningarna delar jag den avdatainspektionen och i departementspromemorian redovisade uppfattningen att denfemårstid som f. n. gäller enligl 8 § i allmänhet framstår som onödigt lång.Som har framhållits i promemorian infördes denna tidsbegränsning bl, a, för attge den som en gång råkat i ekonomiska svårigheter en rimlig möjlighet attsenare rehabilitera sig i ekonomiska sammanhang. Tidsbegränsningen är såledesav stor betydelse när det gäller att skydda den enskildes integritet. Omuppgifter rörande alltför gamla betalningsanmärkningar e. d. tas in i enpersonupplysning kan del vidare medföra, utöver personligt obehag, att denenskilde får ogrundade svårigheter alt erhålla en nödvändig kredit. Rätten alti personupplysningar lämna ut uppgifter om äldre omständigheter ochförhållanden bör därför inte gå längre än vad som normalt måste ansesnödvändigt från kreditbedömningssynpunkt e. d. Enligt min mening innefattarden i promemorian föreslagna skärpningen av tidsgränsen frän fem lill enrimlig avvägning mellan de olika intressen som gör sig gällande i sammanhanget. De i departementspromemorian föreslagna undantagen fråntreårsgränsen motiverades främst med all bestämmelserna i 8 § enligtpromemorieförslaget skulle gälla även för enskilda näringsidkare och andraenskilda personer med ett väsentligt inflytande över ett visst företag. Ombestämmelsernas nuvarande tillämpningsområde i enlighet med vad jag tidigarehar föreslagit behålls oförändrat, är dessa undanlag enligl min mening intepåkallade. Jag kan inte heller biträda de av olika remissinstanser framfördaförslagen om andra undantag, även om en del av dessa i och för sig skulle haslörre aktualitet för personupplysningarnas del. På personupplysningsområdetmåste nämligen den föreslagna treårstiden anses generellt tillräcklig frånkreditbedömningssynpunkt e. d. Det kan nämnas att bestämmelsernas konstruktionkan medföra att uppgift om en viss omständighet eller ett visst förhållande fårlämnas ut av upp till efter det att omständigheteninträffade eller förhållandet upphörde. Vidare bör påpekas att tidsfristen fören uppgift om att någon har varit försatt i konkurs räknas från utgången av detår då konkursen avslutades. Om antar det förslag rörande möjlighetatt meddela s. k, näringsförbud, som har lagts fram i prop, 1979/80:83 omändring i konkurslagen, kommer på motsvarande sätt 1980/81:10 71 tidsfristen för en uppgift om att någon har varitunderkastad näringsförbud Kreditupplysnings- att räknas från utgången av det år då förbudet upphörde. Sammanfattningsvis föreslår jag alltså beträffande 8 Sendast den ändringen, att den i paragrafen angivna tiden av sänks . 4.2.11 Övriga ändringar i kreditupplysningslagen Som har framgått gäller kreditupplysningslagenäven för kreditupplysningsverksamhet som bedrivs genom offentliggörande avupplysningar i tryckt eller pä annat sätt framställd skrift. När det gällertryckta skrifter innehåller lagen emellertid vissa särregler. Dessa ärföranledda delvis av tryckfrihetsrättsliga och delvis av praktiska hänsyn. Kreditupplysningsverksamhet som bedrivs genomoffentliggörande av upplysningar i tryckt skrift är sålunda undantagen fråntillståndsivångel enligl 3 §, Detta medför att datainspektionen inte kan medstöd av 4 eller 17 S meddela föreskrifter för sådan verksamhei, Närenpersonupplysning lämnas genom offentliggörande i tryckt skrift gäller intebestämmelsen i 9 S om legitimitetskontroll och inle heller bestämmelsen i 11 Som personupplysningskopia. Vidare finns i 12 S vissa särskilda bestämmelser omrättelse av oriktig eller missvisande kreditupplysning som har lämnats genomtryckt skrift. Sedan kreditupplysningslagen kom till har genom en ändringi tryckfrihetsförordningen några andra typer av skrifter jämställts med trycktskrift i Iryckfrihetsrättsligt hänseende. Detta gäller enligt 1 kap, 5 Stryckfrihetsförordningen, under vissa förutsättningar skrift som harmångfaldigats genom stencilering, fotokopiering eller liknande teknisktförfarande. Dessa förutsättningar är att utgivningsbevis gäller för skrifteneller att denna är försedd med beteckning som visar alt den är mångfaldigadsamt i anslutning därtill tydliga uppgifter om vem som har mångfaldigatskriften och om ort och år för mångfaldigandet. I departementspromemorian föreslås att vissa avkredilupplysningslagens särregler för tryckta skrifter genom uttryckliga bestämmelsergörs tillämpliga också för det fall att kreditupplysningsverksamhel bedrivsgenom offentliggörande av upplysningar i skrifter som enligt 1 kap. 5 Stryckfrihetsförordningen jämställs med tryckta skrifter. Enligt promemorianbör detta dock inte gälla bestämmelserna i 9 och 11 SS om legitimitetskontrollresp. Dessa skulle sålunda enligt promemorieförslagetäven i fortsättningen tillämpas i fråga om personupplysning som lämnas genomoffentliggörande i skrift som inte är tryckt. De nu berörda förslagen har lämnats utan kommentarer avdet stora flertalet remissinstanser, Justitiekanslern samt hovrälten över Skåneoch ifrågasätter emellertid om det är befogat att i något hänseendebehandla de skrifter som avses i 1 kap. 5 S tryckfrihetsförordningen på annatsätt än de tryckta. Dalainspektionen, som i och för sig godtar promemorie- Prop.1980/81:10 72 förslaget, framhåller att delta i praktiken innebär attsådana skrifter som Kreditupplysnings-avsesi 1 kap. 5 S tryckfrihetsförordningeninte kan användas för spridande av lagen personupplysningar. För egen del vill jag först framhålla att det naturligtvisär ganska enkelt att i små upplagor framställa stenciler eller fotokopior sominnehåller personupplysningar samt förse dem med sådana uppgifter som enligt 1kap. 5 S tryckfrihetsförordningen medför att de jämställs med tryckta skrifter.Den skillnad som har gjorts i promemorieförslagel mellan å ena sidan trycktaskrifter och å andra sidan övriga här aktuella skrifter får ses mot dennabakgrund. Det har i promemorian befarats att de särskilda skyddsreglerna i 9och 11 §§ kreditupplysningslagen skulle kunna i alltför slor omfattning sättasur spel genom ett systematiskt utnyttjande av ett sådant tillvägagångssätt. Riskerna för en sådan utveckling torde emellertid intevara så stora. I stället bör stor hänsyn tas till att skrifter av ifrågavarandeslag har ansetts böra åtnjuta samma tryckfrihetsrättsliga skydd som de trycktaskrifterna. Det måste anses stå i mindre god överensstämmelse med delta synsättatt de i kreditupplysningssammanhang underkastas helt andra regler än detryckta. Detta gäller i särskilt hög grad om dessa regler, såsom torde blifallet enligl promemorieförslaget, i praktiken hindrar att ifrågavarandeskrifter används för offentliggörande av en viss typ av kreditupplysningar. Det sagda innebär att jag inle biträderpromemorieförslaget på den nu aktuella punkten. Jag föreslår i stället attsådana skrifter som avses i 1 kap. 5 § tryckfrihetsförordningen genomgåendejämställs med tryckta skrifter vid tillämpningen av kredilupplysningslagen.Bestämmelser av den innebörden bör tas upp i de olika paragrafer som berörs. I syfte att underlätta datainspektionens tillsyn överkreditupplysningsverksamhet som bedrivs genom utgivande av tryckt eller därmedjämställd skrift föreslås i departementspromemorian ett tillägg till 16 S.Detta tillägg innebär alt den som bedriver verksamheten skall inom en veckaefter utgivandet av skriften kostnadsfritt tillställa datainspektionen ettexemplar av denna. Den som åsidosätter leveranspliklen skall enligtpromemorieförslaget kunna ådömas straff. Dessa förslag har allmänt godtagitsvid remissbehandlingen. Hovrätten över och anser dock att detbör övervägas att ersätta straffsanktionen med en möjlighet fördatainspektionen att framtvinga leverans genom vitesföreläggande. För egen delansluter jag mig lill promemorieförslaget. I övrigt bör, huvudsakligen i enlighet medpromemorieförslaget, göras vissa ändringar i 4 § om tillstånd tillkreditupplysningsverksamhet, i 6 § om förbud mot lagring m. m. av särskiltömtåliga personliga uppgifter, i 10 S om rätt till registerbesked och i 13 Somöverlåtelse av registerm. Med hänsyn lill den antagna sekretesslagen(1980:100) bör tyslnadspliktsbestäm-melseni 14 § ändras ochtystnadspliktsbestämmelsen i 18 § upphävas. Vidare bör det göras vissaändringar och tillägg i straffbestämmelserna i 19 S, 1980/81:10 73 reglerna om förverkande av register i 20 S och reglerna omvitesföreläggande Inkassolagen i 22 S. Beträffande de nu nämndalagändringarna får jag hänvisa till specialmotiveringen. Inkassolagen gäller enligt 1 S för yrkesmässigt bedriveninkassoverksamhet. Med inkassoverksamhet förslås i lagen verksamhei med syfteatt driva in betalning för fordran. Lagen omfattar dock inte de exekutivamyndigheternas verksamhet, vilken är underkastad särskild reglering genomutsökningslagstiftningen. Med inkassoverksamhet som bedrivs "yrkesmässigt"avses enligt förarbetena i princip all indrivning som ingår som ett led i enviss näringsverksamhet, oavsett om indrivningen avser egna eller andrasfordringar. Delta innebär att lagen omfattar inte bara de egentliga inkassoföretagenutan också en stor del av landels övriga företag och näringsidkare, eftersomdessa vanligen i större eller mindre utsträckning driver in i vart fall egnafordringar. Under lagen faller ocksä sådan inkassoverksamhet för annans räkningsom bedrivs av branschföreningar oeh liknande företagarorganisationer saml avbanker och advokater. För att lagen skall bli tillämplig krävs dock attinkassoverksamheten inte är av alltför obetydlig omfattning (se prop. 103 f). 1 datainspektionens praxis har lagen vidare ansetts omfatta bl. a.kommuners indrivning av fordringar i den kommunala verksamheten ocharbetstagarorganisationers indrivning av fordringar för medlemmarnas räkning, I sin promemoria rörande inkassolagen hävdadedatainspektionen att bestämmelserna om lagens tillämpningsområde borde ändras.Den innebörd som uttrycket "yrkesmässigt bedriven inkassoverksamhet"hade getts i förarbetena överensstämde enligt inspektionen inte med vanligtspråkbruk, där uttrycket vanligen antogs syfta pä den egentligainkassobranschen. Lagtexten gav därför dåligt besked om lagens omfattning,vilket hade vållat onödiga problem i inspektionens tillsynsverksamhet. Enligtinspektionen fanns det vidare sakliga skäl att utvidga lagenstillämpningsområde till att omfatta all inkassoverksamhet. Inspektionenframhöll att de nuvarande begränsningarna av tillämpningsområdet saknarpraktisk betydelse och att Ipgens faktiska räckvidd dessutom är slörre än detformella tillämpningsområdet. För all en borgenär skall ha rätt tillersättning för kravkostnad enligt inkassokostnadskungörelsen måste han nämligeniaktta bestämmelserna om krav i 5 S inkassolagen. Vidare brukar blanketter förkravbrev m. m., som tillhandahålls åt näringsidkare och allmänheten, utformasså att de uppfyller lagens anspråk. Om lagen fick omfatta allinkassoverksamhet, skulle detta enligt inspektionen också spara all den mödasom inspektionen f. n. måste lägga ned på frågan om lagens tillämplighet iolika fall. 1980/81:10 74 I departementspromemorian framhålls att datainspektionenhar anfört Inkassolagen goda skäl för att utvidga inkassolagenstillämpningsområde. Enligt promemorian kan det te sig svårförståeligt för engäldenär att han har ett sämre skydd mot otillbörliga inkassoåtgärder enbartdärför att den som vidtar åtgärderna inte handlar i yrkesmässiginkassoverksamhet. Härvid pekas särskilt på det faktum att en näringsidkare somdriver in egna fordringar som hör till rörelsen ibland omfattas av lagen ochibland inte, beroende pä omfattningen av indrivningsverksamheten. Det är enligtpromemorian också mindre tillfredsställande att tillämpligheten av en regel somden i 9 § - enligl vilken gäldenären med befriande verkan kan betala till densom har borgenärens uppdrag att driva in en fordran - beror på omständighetersom gäldenären inte har möjlighet att iaktta. Även i detta hänseende är juavgörande bl. a. i vilken omfattning en person eller ett företag driver infordringar för annans räkning. Enligt promemorian bör det dock inte komma i fråga altutsträcka tillämpningsområdet fullt så långt som datainspektionen har förordat.Enskilda fysiska personers verksamhet för indrivning av egna fordringar avprivat natur bör även i fortsättningen hållas utanför inkassolagen oeh därmedutanför bl. a. den offentliga tillsynen från datainspektionens sida. Medenskild person bör enligt promemorian jämställas dödsbo. Vidare bör liksom f,n. exekutiv myndighets verksamhet enligt promemorian undantas fräntillämpningen av lagen. All inkassoverksamhet i övrigt skall enligt vad somföreslås i promemorian omfattas av lagen. Detta gäller för det första allverksamhet för indrivning av fordran för annans räkning, oavsettinkassoverksamhetens omfattning och oberoende av om den bedrivs i förvärvssyfteeller inte. Detsamma gäller indrivning av fordran som har övertagits för dettaändamål och som enligl vad som påpekas i promemorian rättsligt sett utgörindrivning av egen fordran. Beträffande indrivning av egna fordringar i övrigtföreslås i promemorian att lagen först och främst skall tillämpas omfordringarna har uppkommit i näringsverksamhet. När en näringsidkare driver inen fordran som hör till rörelsen skall näringsidkaren sålunda alltid, vare sigdet är fråga om en fysisk eller en juridisk person, vara skyldig att iakttainkassolagens bestämmelser. Därutöver skall lagen enligt promemorieförslagetgälla alla juridiska personers- utom dödsbons-indrivning av egen fordran, ävenom denna inte har uppkommit i näringsverksamhet eller har övertagits förindrivning. Vid remissbehandlingen har de nu berörda förslagen omändring av lagens tillämpningsområde tillstyrkts eller lämnats utan erinran avpraktiskt taget samtliga remissinstanser. Även enligt min mening framstår det som befogat attutvidga inkassolagens tillämpningsområde på det sätt som har föreslagits idepartementspromemorian, 1 princip bör naturligtvis all indrivning avfordringar ske på ett sätt som inte är otillbörligt mot gäldenären. Inte helleri övrigt kan lagens regler i allmänhet anses oskäligt betungande för den somägnar sig ål att driva in 1980/81:10 75 fordringar, inte ens om detta sker bara tillfälligtvis. Enreservation bör dock Inkassolagen göras för reglerna om tillstånd attbedriva inkassoverksamhet. Sådant tillstånd torde inte alltid varanödvändigt. Detta återkommer jag till i nästa avsnitt. Som har anförts i departementspromemorian skulle detemellertid även med denna reservation föra för långt alt låta lagen gälla förenskilda fysiska personers egen indrivning av egna fordringar som hör tillprivatlivet och som inte har övertagils för indrivning. Med enskilda personerbör i detta sammanhang jämställas dödsbon. Ett undantag från lagenstillämpningsområde bör alltså göras för dessa fall. Den förordade utvidgningen av lagen till att omfatta allafall då någon driver in en fordran för annans räkning kan vidare medföra vissaölägenheter i fall då en privatperson tillfälligtvis inkasserar en fordran påuppdrag av annan. Enligt min mening finns det emellertid inte något att erinramot att bestämmelserna om iakttagande av god inkassosed och om skadeståndsskyldighetför otillbörliga förfaranden mot gäldenären blir tillämpliga i dessasituationer. Något generellt undantag från lagen bör därför inte ställas uppmed avseende på dessa fall. Det finns däremot anledning se till att inte en delandra regler får ett alltför vidsträckt tillämpningsområde. Denna fråga har iolika sammanhang behandlats i departementspromemorian, och jag avser att beröraden närmare i anslutning till de regler där den aktualiseras. En särskild fråga är vad som skall anses utgöra"inkassoverksamhet" i inkassolagens mening. Som har framgåttdefinieras begreppet inkassoverksamhet i 1 S som verksamhet med syfte all drivain betalning för fordran. Enligl förarbetena innebär denna definition ett kravpå att verksamheten har ett inslag av hot eller tvång. En typisk inkassoålgärdanges i förarbetena vara att sända ut ett kravbrev med hot om att rättsligåtgärd kommer att vidtas om gäldenären inte betalar frivilligt. Åtgärder sominnebär en ren påminnelse om betalningsskyldighet, t. ex, att sända ut enbetalningsavi. faller däremot enligt förarbetena utanför begreppet inkassoverksamhet(jfr prop, 1974:42 s, 103), Datainspektionen uppgav i sin promemoria rörande inkassolagenall inspektionen hade fått lägga ned mycket arbete pä att dra en klar gränsmellan sådana krav som omfattas av inkassolagen och sådana betalningspåminnelsersom inte gör det. I sin praxis hade inspektionen ansett att enbetalningspåminnelse, för att falla utanför lagen, inte fick innehålla någontidsfrist för betalning, inte ens i form av uttryck som "omgående"eller "" e. d, I fall då en lidsfrist sätts ut. innefattadedet nämligen enligt inspektionen ett förtäckt hot om vidare åtgärder efterfristens utgång. Inspektionen hade däremot ansett sig böra godta att gäldenäreni en sista betalningspåminnelse upplyses om att ärendet kan komma att lämnasöver för inkasso. Inom inspektionen rådde emellertid delade meningar om detlämpliga i dessa gränsdragningar. Inspektionen ansåg därför att begreppetinkassoverksamhet borde ges en tydligare definition, t. ex, genom att det i 1980/81:10 76 lagtexten anges att verksamheten skall ha ett inslag avhot eller tvång. Enligt departementspromemorian bör dalainspektionensönskemål om en klarare avgränsning av begreppet inkassoverksamhet tillgodoses imöjligaste mån. I promemorian framhålls att det emellertid är mindre lämpligtatt grunda denna avgränsning på termer som"hot" eller"tvång", eftersom dessa inle är entydiga och dessutom kan ge enfelaktig bild av hur en korrekt inkassoverksamhet bör bedrivas. Inslaget av"hot" består nämligen i allmänhet inte av annat än att gäldenärenupplyses om att borgenären kan komma att vidta rättsliga eller annars heltoantastliga åtgärder för alt få betalning för sin fordran. Enligt promemorianär det mer ändamålsenligt att utgå från det förhållandet all en borgenär,liksom f. n., bör ha möjlighet att ge en gäldenär helt neutralabetalningspåminnelser ulan att del blir fråga om inkassoverksamhet i lagensmening. För att en betalningspåminnelse skall falla utanför lagen bör denenligt promemorian inte få innehålla något inslag av hot eller påtryckning motgäldenären utöver själva påminnelsen om betalningsskyldighet. I enlighet medvad datainspektionen har fastslagit i sin praxis bör detta enligt promemorianinnebära bl. a. att påminnelsen inte får innehålla någon tidsfrist förbetalning. För att en klar och hanterlig gränsdragning skall kunna upprätthållasbör härvid enligt promemorian gälla att påminnelsen, likaledes i enlighet medinspektionens praxis, inte heller får innehålla att betalning skall ske"omgående" eller "" e. d. Mot den nu angivna bakgrunden föreslås idepartementspromemorian att begreppet inkassoverksamhet i 1 S definieras sä.att därmed förstås verksamhei för indrivning av fordran genom krav eller andraåtgärder som ej endast innebär att gäldenären underrättas eller erinras omfordringen. Förslaget får bl. a. den effekten att det blir fråga om ett krav iden mening som avses i 5 S inkassolagen, om det anges att betalning av enförfallen fordran skall ske inom en mer eller mindre bestämd tid. Vid remissbehandlingen har detla förslag lämnats utanerinran av det stora flertalet remissinstanser. Datainspektionen framhålleremellertid att det kan vara lämpligt att en betalningspåminnelse får innehållaen lidsfrist för betalningen utan att påminnelsen för den skull faller underlagen. Även anser att en betalningspåminnelse börfå innehålla i varje fall en bestämt angiven frist för betalning ulan att denbehöver omfattas av lagen. anför att enbetalningspåminnelse därjämte,bör fä innehålla en upplysning om att ärendetkommer att överlämnas för inkasso om betalning inte sker. En liknandeståndpunkt intas av . För min del vill jag till en början framhålla att det. nären gäldenär underlåter att betala sin skuld i rätt lid. är ett normalttillvägagångssätt att gäldenären först påminns om sin betalningsskyldighet påell enkelt sätt. På detta stadium förekommer i allmänhet inte några egentligapåtryckningar mot gäldenären. Betalningspåminnelser torde i regel sändas ut avborgenären själv. 1980/81:10 77 Borgenären kan givetvis också själv agera under ettfortsatt indrivnings- Inkassolagen förfarande.