prop · G403108 · 1980-12-31 00:00:00 — Länsläkarorganisationendelar till fullo såväl de synpunkter i fråga om behovet av skärpning av straffsatsernavid begångna svårare överträdelser av lagreglerna till skydd för den yttremiljön liksom synpunkterna rörande behovet av en förlängning avpreskriptionstiden vid vissa typer av miljöbrottslig verksamhet ellerhantering, vill därför förorda att socialstyrelsentillstyrker att den föreslagna lagändringen i kommer till ståndpå det sätt som förordas i det överarbetade förslaget som upprättats inomjustitiedepartementet och som fogats som bilaga till departementspromemorian. Isitt remissyttrande rörande miljöskyddsutredningens betänkande harkammarkollegiet framfört vissa betänkligheter mot miljöskyddsutredningensregelsystem för miljöskyddsavgifter. Kollegiet vidhåller vad kollegiet därvidanfört. Det genomjustitiedepartementets promemoria framlagda lagförslaget föranleder i övrigtinga erinringar med hänsyn till de intressen som kammarkollegiet har attföreträda. Antecknas bör dock att den nuvarande bestämmelsen i 13 kap. 11 §brottsbalken om lindrigare straff för den som frivilligt avvärjer en av honomframkallad fara kommer att efter sin ordalydelse omfatta även promemorianstillägg till 13 kap. 9 § om vårdslöshet med miljön. Varför manenligt promemorian funnit sig sakna anledning att i vart fall i 13 kap, 11 §brottsbalken hänvisa till den nya 8 a § om miljöbrott verkar något svårförståeligt. Vidskadliga störningar i miljön främst vattenmiljön märks skadorna ofta förstpå fisket. Störningarna pä fisket kan få effekter antingen ,exempelvis genom uppsåtliga eller av slarv orsakade utsläpp, eller genom långtidsverkanav ett enstaka ämne eller av flera ämnen tillsammans. Enskärpt syn från samhällets sida på miljöskyddet som kommer till Prop.1980/81:108 85 uttrycki lagstiftningen kan förmodas ge en bättre preventiv effekt än vad nuvaranderegler i miljöskyddslagen visat sig ha. Genom de nu föreslagna höjdastraffsatserna utökas också preskriptionstiderna, vilket med tanke på skadornaslångtidseffekter måste anses starkt påkallat. För att den skärpta lagstiftningenska få avsedd verkan är det dock av vitalt intresse att samhälletstillsynsmöjligheter stärks. Fiskeristyrelsenanser att det framlagda lagändringsförslaget bör vara väl ägnafatt förbättramiljöskyddet i allmänhet. Det bör därmed också kunna medföra avsevärd nytta förfisket, Fiskeriintendenteni övre södra distriktet Fiskeriintendentenanser att miljövårdslagstiftningen ej tillgodoser de krav på miljön, som vuxitfram . Den är uppdelad på en rad olika lagar ochfungerar oftast som mer eller mindre blankettförbud. En kriminalisering ibrottsbalken av miljöskadliga gärningar är därför ett steg i rätt riktning.Vetskapen om skärpta bestämmelser kan förhoppningsvis förebygga vissamiljöbrott, dessutom kan man förvänta sig att tiden mellan en miljöförstöringoch dess åtgärd minskas, Fiskeriintendentenstöder de förslag som anförts i promemoria, att införaen ny paragraf, 13 kap. 8 a § samt omskrivning av dess 9 §, Inskriven iSveriges Rikes Lag kommer, om så sker, miljöbrotten att jämställas med övrigabrottsliga handlingar. En presumtiv förbättring av miljön är då att vänta. Fiskeriintendenteni nedre södra distriktet Somframgår av BRÄ:s sammanställning är det mycket få förseelser för brott motmiljöskyddslagen som det avkunnats några domar i. Detta beror inte på att detskulle vara få som bryter mot lagstiftningen utan mer på svårigheten attupptäcka och än mer svårigheten att kunna bevisa att brott förelegat. Ettinförande av bestämmelser om miljöbrott i tillstyrkes. Det ärmöjligt att detta får större preventiv verkan än om bestämmelser endast finns ispeciallagstiftningen. Det fordras då också att straffsatserna blirtillräckligt avskräckande. Somantytts inledningsvis torde dock denna förändring i sig vara av liten betydelseom det ej ges resurser för att bevaka att lagen följs och resurser för attutreda misstänkta brott. Det kan föreligga stora svårigheter att i t,ex, ettvattendrag binda ett enskilt företag bland många andra vid en upptäcktskadegörelse av vattenmiljön. som lagstiftningen skärps måste alltsåäven tillsynsmyndigheternas och polisens resurser förstärkas. Medhänsyn till att vissa effekter kan bli märkbara först är detviktigt med lång preskriptionstid. Ibrottsförebyggande rådets promemoria redovisas en sammanställning över denmiljöbrottslighet som är känd genom fällande domar eller strafförelägganden.Sammanställningen visar, att endast en ringa del av Prop.1980/81:108 86 miljöbrottslighetenverkligen kommer till tillsynsmyndigheternas kännedom. Medhänsyn härtill är det framför allt viktigt att kontrollen skärps överefterlevnaden av miljöskyddslagen och närstående lagar och författningar. Enförbättrad tillsyn kräver emellertid ökade resurser för tillsynsmyndigheterna,vilket torde vara svårt att tillskapa . Försti andra hand kommer frågan om hur miljöbrotten skall bestraffas. Dock finnsingen erinran från fiskesynpunkt mot skärpning av straffbestämmelserna, under fömtsättningatt detta ökar respekten för miljöskyddslagstiftningen, Lantbmksstyrelsendelar uppfattningen att det behövs en allmän regel om straffansvar förföroreningar m,m, i miljön. Styrelsen biträder också tanken att regeln, bl.a, imoralbildande syfte, tas in i . En mera allmän straffregelskulle beröra stora delar av samhället och särskilt skulle den kunna fåkonsekvenser för näringslivet. Frågans omfattning och betydelse gör attlagstiftningen bör föregås av en mera allsidig och gmndlig utredning än den somnu skett genom de båda promemoriorna, Lantbmksstyrelsen förordar därför attfrågan övervägs ytterligare innan ett konkret lagförslag läggs fram. Rent allmänt inrymmerförslaget vissa tveksamheter. Promemorian från BRÄ säger t.ex, att begreppetförorening bör "få en vidsträckt tolkning" och att straff bör kunnainträda "även om fullständig teknisk bevisning inte föreligger förföroreningens skadlighet", I straffrättsliga sammanhang ställs stora kravpå stringens i uttryckssätt och återhållsamhet i tolkningar. I de föreslagnalagtexterna förekommer också flera ord och uttryck som kan leda tilltolkningssvårigheter. Ett sådant ord är "miljö" som enligtpromemorian från BRÄ skall avse "människans yttre fysiska omgivning".En strafflagstiftning med så vaga konturer innebär risker och bör undvikas.Enligt lantbmksstyrelsens mening måste därför regleringen bygga på stramare ochmera konkreta ordval och uttryckssätt. Det nu framlagda förslagetberör i hög grad lantbmket, , vatten och luft påverkas genom t,ex.användning av gödsel och bekämpningsmedel samt utsläpp, Ätgärderna kan direkteller indirekt innebära hälsorisker för människor eller leda till skador pådjur eller växter. En del åtgärder kan föra med sig andra olägenheter i miljön.Utformningen och tillämpningen av en straffbestämmelse i ämnet har alltså storbetydelse för lantbmket. Förslagetinnebär att man skall kunna straffa den som under vissa fömtsättningar/örorenarmark, vatten etc. Begreppet förorening har en vedertagen innebörd imiljölagstiftningen men skulle, som nämnts, i straffbestämmelsen ges envidsträckt tolkning. I sak torde det vara riktigt att straflbelägga ocksåsådant som faller utanför det nuvarande begreppet (t.ex. nedgrävning avfarligt avfall) men det synes nödvändigt att då ange detta mera preciserat istället för att, utan någon definition, ge ett invant begrepp en ny och vidareinnebörd. Begreppetförorena är också i övrigt diffust. Från lantbmkets synpunkt bör det t,ex,inte komma ifråga att som förorening beteckna hantering av naturprodukter, t.ex.spridning av naturlig gödsel, även om Prop.1980/81:108 87 dettai anslutning till bostadsområden kan uppfattas som en betydande olägenhet imiljön. Föratt föroreningen skall vara straffbar skall enligt förslaget fordras att denkan antas medföra viss hälsorisk eller skada. Villkoret att föroreningen"kan antas" medföra "hälsorisker" för människor tordeinnebära att det för straffbarhet skulle räcka med enbart en riskmöjlighet,vilket är ett lågt krav på sannolikhet. Också i övrigt synes beviskravet varalägre än vad som annars gäller för straffbarhet. Även om det är önskvärt attkunna stoppa en verksamhet som man med visst fog tror är farlig, bör detta inteutan vidare ske genom straffbestämmelser. Det bör alltså inte komma ifråga attstraffa en lantbmkare som t,ex. använder tillåtna bekämpningsmedel iföreskrivna doser fastän man på vetenskapligt håll anser sig ha påvisat riskermed medlet. En aktuell fråga av samma slag är handelsgödselns effekt påvattentäkter och vattendrag. En beprövad metod fär alltså inte leda tillstraffansvar förrän metoden bevisats vara miljöfarlig. Har det klarlagts attmetoden typiskt sett är riskabel för människor, djur, växter etc, och är dettakänt, bjuder det inte emot att straffa den som håller fast vid metoden. Ennågot strängare bedömning kan godtas när det gäller användningen av mera obeprövadcmetoder, IfBrsta hand innan man tar till straffhotet bör frågor om eventuella risker m.m,lösas genom att berörda preparat dras in eller säljs med strängare föreskrifterför användningen. Detta förfarande blir särskilt aktuellt när det gäller bespmtning.I fråga om medel m.m, som inte är registrerade bör inte heller straff förekommaförrän en på något sätt officiell reaktion skett mot användningen av medleteller metoden. Under alla omständigheter måste fordras att straff får utdömasbara när den handlande kunnat fömtse straffbarheten. Miljöbegreppetanges som tidigare nämnts omfatta "människans yttre fysiskaomgivning". Detta synes innebära att t.ex. arbetsmiljön och grannelagsrätten(även i hyreshus) omfattas av bestämmelsen, Lantbmksstyrelsen ifrågasätter omdetta är meningen. I denna del finns konkurrerande regler och det bör i vartfall klarläggas hur konfiiktsitua-tioner skall lösas. Inte allamiljöföroreningar skall kunna leda till ansvar. En mycket viktig faktor somenligt förslaget skall leda till straffrihet är om gärningen med hänsyn tillomständigheterna kan anses försvarlig. Därigenom undantas enligt promemorianfrån BRÄ de flesta fall där en administrativ myndighet tidigare gjort enintresseavvägning och funnit föroreningen acceptabel. Myndighetemasnormer och prövningen av miljöaspekterna kan komma in i många sammanhang. Från lantbmketsverksamhetsfält kan hänvisas till riktlinjer (1976:16) förmiljöskyddande åtgärder vid animalieproduktion. Drivs en verksamhet enligtdessa anvisningar bör det inte komma ifråga att utdöma straff, I samband med stödgivningenligt förordningen (1978:250) om statligt stöd till jordbmketsrationalisering skall lantbmksnämnd beakta att den åtgärd stödet gäller skallvara "lämplig från allmän synpunkt" (9 §), Detta innebär bl.a. attnämnden skall ta hänsyn till miljökraven. Denna fråga behandlas närmare i lantbmksstyrelsensanvisningar till förordningen (Allmänna råd 1978:1 s. 107109). Ocksä en sådanmyndighetsprövning bör vara tillräcklig för straffrihet. Däremotkan frågan om prövningens omfattning i andra fall vara Prop.1980/81:108 88 diskutabel,särskilt när det gäller kommunernas planer. Om det i en översiktlig plan angesatt marken är avsedd att användas för jordbmks-ändamål är knappast därigenomalla driftinriktningar eller miljöstörningar godtagna. En oförändradmarkanvändning i form av ett traditionellt lantbmk måste emellertid rimligenkunna drivas oavsett om det finns någon plan eller inte. Frågan om en åtgärd ärförsvarlig eller inte kan besvaras olika beroende på om åtgärden förekommer inäringsverksamhet eller på annat sätt. Det bör alltså gälla strängarebegränsningar för bespmtning m,m. för den vanliga villaägaren ellersommartorparen än i en handelsträdgård med yrkesskicklig hantering. Somstatens naturvårdsverk tidigare i olika sammanhang gett uttryck för är detangeläget att påföljderna för överträdelser av bestämmelser påmiljövårdsområdet blir så utformade att de verkligen får preventiv effekt. Bl.a.bör ekonomiska sanktioner i nya former prövas på gmndval avmiljökostnadsutredningens och miljöskyddsutredningens förslag (SOU 1978:43 och1978:80) och förslaget om s.k, företagsböter (Ds Ju 1979:10), Vid sidan häravär det högst önskvärt att (BrB) kompletteras med bestämmelser somger uttryck för samhällets starka ogillande av gärningar som innebär ofillbörligaangrepp riktade mot den yttre miljön. tillstyrker därför att13 kap, BrB kompletteras med nya brottstyper som är konstmerade i huvudsakenligt (Ju:s) PM. De föreslagnabestämmelserna är allmänt hållna. Detta får ses mot bakgmnd av bl,a, önskemåletatt göra tillämpningen av dem beroende av hur långt kartläggning och kontrollkommit när det gäller olika gärningars och ämnens effekter på miljön. För attbestämmelserna om nya BrB-brott på miljövårdsområdet skall få eftersträvadeffekt får de dock inte vara alltför obestämda. Risk finns annars atträttstillämpningen kommer att kännetecknas av osäkerhet och överdrivenförsiktighet av samma slag som vid den hittillsvarande tillämpningen avstraffbestämmelser på miljövårdsområdet. Eftersom det med hänsyntill miljöfrågomas art ändå knappast är möjligt att undvika rekvisit av ganskaobestämd natur hade det varit önskvärt med en mera ingående redovisning avövervägandena bakom dem. Därvid hade det varit av värde att få en belysning avhur de föreslagna bestämmelserna kan tänkas bli tillämpade på aktuella föroreningssituationersom t,ex, bilavgasutsläppen och destmktionen av kad-miumhaltiga produkter. Deremitterade promemoriorna innehåller endast på några punkter överväganden avsådan art. Verket har för sin del inte möjlighet att nu göra en bredaregenomgång beträffande den möjliga eller sannolika fillämpningen avbestämmelserna i olika fall utan inskränker sig i det följande till vissaändringsförslag och andra påpekanden som förefaller särskilt motiverade. 1.Miljöolägenheter orsakas f.n. i inte oväsentlig utsträckning av företag somdriver sin verksamhet helt i överensstämmelse med enligt miljöskyddslagen (ML)meddelat tillstånd eller undantag från skyldigheten att söka tillstånd ellerefter anmälan av verksamheten till Prop.1980/81:108 89 Intresseavvägningen enligt 5 § ML ger nämligen tillresultat att vissa olägenheter måste godtas. Detkan synas otillfredsställande att brottsbeskrivningen i den föreslagna 8 a §inte direkt behandlar frågan om straffrihet för sådana fall. Motiveringen i Ju:sPM ("liksom fall då en administrativ myndighet har gjort enintresseavvägning och funnit en miljöstörning godtagbar med hänsyn fillsamhällsnyttan eller av annat skäl") avspeglar inte heller det nuvarandeprövningsförfarandet enligt ML särskilt tydligt. Naturvårdsverketkan dock godta att straffrihet i fall av förevarande slag får gmndas på attgärningen anses "försvarlig", bl.a, eftersom tillståndsfall härvid som anförts i Ju:s PM inte utan vidare skall vara undantagna frånstraffpåföljd om sökanden lämnat felaktiga uppgifter eller förtigit uppgiftersom hade bort beaktas vid prövningen, 2, MLär enligt 1 § första stycket 2 och 3, fillämplig på vissa förfaranden som kan medföra förorening eller störning av vissa slag. Den som åsi dosätter villkor eller föreskrift som har meddelats enligt ML kan enligt 45 § första stycket 3, vidare dömas till ansvar om åsidosättandet innebär att "allmän eller enskild rätt kan kränkas". För beskrivning avsannolik heten för att en förorenande handling skall medföra en viss oförmånlig effekt har i den föreslagna nya 8 a § i 13 kap, BrB valts uttrycket kan antas medföra,,, Det förefaller oklart om här har åsyftats en annan sannolikhetsnivå än den som anges i de angivna bestämmelserna i , För att ge uttryck för sådan risk för en oförmånlig effekt som bör anses tillräcklig för att lagmmmet skall bli tillämpligt synes ML:s uttryck "kan medföra" böra användas också i den nya bestämmelsen i BrB. Idetta sammanhang får också fästa uppmärksamheten på attuttrycket "kan medföra" bl.a, bör täcka sådana fall där ett utsläppkan framkalla en ofördelaktig effekt enligt 8 a § först tillsammans med andrapågående utsläpp, som i och för sig kan vara ganska harmlösa. Enligtden föreslagna 8 a § blir en förorening som kan antas (se dock ovan p. 1 om utbyte av "kan antas" mot "kan") medförahälsorisker eller skador på djur eller växter straffbar om risken eller olägenheten "inte är av ringa betydelse". Förorening som kan orsaka "annan olägenhet i miljön" blir emellertid straffbar först om olägenheten är"betydande". Som exempel på "annan olägenhet i miljön" kan nämnas förändringar i biotopen som kan vara till olägenhet från t.ex, landskapsbilds- eller rekreationssynpunkt (t.ex. i form av väsentligt ökad vassväxt i en sjö) och fysisk-mekanisk påverkan på miljön genom kvalificerad nersmutsning (t.ex. till följd av oljeutsläpp m.m.). Olägenheter av sådan art är enligt mening ofta minst lika allvarliga som skador på djur eller växter. Verket kan därför inte finna tillräckliga skäl för att i fråga om "annan olägenhet i miljön" använda annat kvalifikationskrav än i fråga om hälsorisker eller skador på djur eller växter, d.v.s, "som inteär av ringa betydelse". Detberörda uttrycket "olägenhet i miljön" motiverar ett påpekande om attuttrycket i fråga får i överensstämmelse med normalt språkbmk påmiljövårdsområdet anses innefatta olägenheter bl.a. för människor, inklusivehälsorisker. Prop.1980/81:108 90 4, Enligt Ju:s PM finns det inte något utrymme för atti ML ha en straffbestämmelse för allvarligare fall, eftersom dessa kommer attbestraffas enligt BrB, PM:s förslag i det nu aktuella avseendet innebärsålunda att det av miljöskyddsutredningen föreslagna andra stycket i 45 § MLborde utgå, varvid ML inte skulle innehålla några som helst betämmelser omansvar i form av fängelse eller böter. Såvitt gäller åsidosättande av villkor(45 § första stycket 3, ML) förefaller detta rimligt. Emellertid finns detmånga gånger skäl att se allvarligt på ett brott av typen åsidosättande avprövningsskyldighet (45 § första stycket 2,), oavsett om det medför sådanarisker eller olägenheter som behandlas i den föreslagna 8 a § i 13 kap. BrB, Enviss moralbildande effekt följer redan av att en regel överhuvudtaget ärförenad med straffsanktion. Även om de i Ju:s PM föreslagna nya bestämmelsernainförs i BrB bör därför enligt SNV:s mening en straffbestämmelse alltjämtfinnas i ML för fall av åsidosättande av prövningsskyldighet. Överträdelse avvissa av regeringen eller av meddelade förbud(45 § första stycket 1, ML) synes också alltjämt böra kunna föranleda straffenligt ML, Om ett brott mot prövningsskyldighet eller förbud skullevara av sådan art att även någon av de föreslagna nya bestämmelserna i vara tillämpliga, bör gärningen dock enligt vanliga principer omlagkonkurrens bedömas endast enligt BrB (varjämte även i detta fall avgiftenligt ML bör utgå, se punkt 5 nedan). Ett tillägg i ML om att bestämmelsernaom straffansvar vid brott mot denna lag gäller endast i den mån gärningen inteär belagd med straff enligt BrB kan dock vara motiverat (jfr s. 7 Ju:s PM), 5, Enligt miljöskyddsutredningens förslag skall avgiftenligt ML kunna utgå för en överträdelse även om den är så allvarlig att straffådöms enligt lagen (i dess lydelse enligt utredningens förslag). Naturvårdsverketvill framhålla att i linje härmed avgift enligt ML bör kunna utgå även vidsidan av straff enligt de föreslagna nya paragraferna i 13 kap, BrB, Annarsskulle det egendomliga läget inträda att det företag inom vilket en förseelsebegås inte skulle behöva betala för de verkligt grova förfaranden sombestraffas enligt BrB utan bara vid åsidosättande av ML, även om dessaöverträdelser kan ha föranlett väsentligt mindre skada eller olägenhet Ofr DsJu 1979:10 "Företagsböter" s, 38 och 50). 6, Ju :s PM innefattar bl.a, förslag till en särskildbrottstyp för gärningar som begås av grov oaktsamhet. Som brottsbenämningföreslås "vårdslöshet med miljön", "Miljön" skulle härvidspråkligt sett behandlas på samma sätt som "gift eller smitta" somnämns tidigare i den aktuella paragrafen (13 kap 9 § BrB). Detta synes ejtillfredsställande. föreslår därför att en annanbrottsbenämning om möjligt väljs. 7, Som tidigare berörts rymmer de föreslagna nyabestämmelserna åtskilliga ganska vaga rekvisit, t.ex. "som inte är avringa betydelse", "betydande" och "försvarlig", vilkaalla kan vålla svårigheter vid rättstillämpningen. Såvitt gäller "försvarlighets"-rekvisitetkan här också nämnas de särskilda problem som kommer att aktualiseras videventuell tillämpning på industriföretag som drivs utan prövning enligt MLsedan tiden före ML:s tillkomst. Det torde få ankomma på miljövårdsmyndig- Prop.1980/81:108 91 heternaatt i rimlig utsträckning biträda åklagare och domstolar med bedömningar itveksamma rättstillämpningsfrågor av här berörda slag, 8.Naturvårdsverket vill avslutningsvis understryka att det självfallet ärangeläget att brott som begås på miljövårdsområdet leder fill rättslig påföljd.Bevissvårigheter, bl,a. i fråga om de subjektiva rekvisiten i ansvarsbestämmelserna,torde dock på samma sätt som i avsevärd mån komma att begränsa antaletfall som leder till åtal och fällande dom. Även om ansvarsbestämmelserna påmiljövårdsområdet skärps i olika avseenden, kvarstår bl.a. med hänsyn härtillkraven på effektiva ekonomiska sanktioner som kan riktas mot företag såsomjuridiska personer och som inte kräver utredning vare sig om vilka enskildapersoner inom företagen som har att bära ansvaret för eventuella överträdelsereller om dessa personers subjektiva inställning till överträdelserna i fråga.Ett sådant sanktionssystem bör kunna bli ett betydelsefullt komplement tillstraffbestämmelserna och i väsentlig mån medverka till en minskning av antaletöverträdelser på miljövårdsområdet. Koncessionsnämndenansluter sig i allt väsentligt fill de överväganden som framförs ipromemoriorna för en ändring av straffbestämmelser i föreslagenriktning. Övervägande skäl talar enligt nämndens mening för att vid en sådanändring ge ifrågavarande straffbestämmelser i huvudsak den omfattning ochutformning, som framgår av departementspromemorians förslag. Nämnden har ejheller något att invända mot att straffbestämmelser kommer att påföreslaget sätt bli tillämpliga på miljöstörningar som på olika sätt är undantagnafrån miljöskyddslagens tillämpningsområde. I 8 a § första stycketsista meningen anges fall när en annars straffbar gärning skall vara fri frånansvar. Enligt förslaget skall vid avgörandet därav beaktas om gärningen medhänsyn till omständigheterna kan anses försvarlig. Från straffbarhet skall,enligt vad som uttalas i departementspromemorian, undantas bl,a, fall då en administrafivmyndighet har gjort en intresseavvägning och funnit en miljöstörning godtagbarmed hänsyn till samhällsnyttan eller av annat skäl. villunderstryka vikten av att det av förarbetena till den nya lagstiftningen klartframgår att straffrihet föreligger när administrativ myndighet lämnattillstånd eller annat förordnande och de därvid föreskrivna villkoren följts.Endast om det föreligger särskilda skäl av det slag som angivits idepartementspromemorian bör i dessa fall straff kunna ifrågakomma. Beträffandeden i departementspromemorian föreslagna lydelsen av 8 a och 9 §§ villkoncessionsnämnden i övrigt endast anföra följande. Nämnden ifrågasätter ominte visst tillägg till andra stycket i 8 a § bör göras. Nämnden har i sittyttrande över miljöskyddsutredningens betänkande (SOU 1978:80) "Bättremiljöskydd" (se bilaga) anfört att straffmaximum i 45 § miljöskyddslagenbör höjas från ett till fängelse bl.a. för att möjlighet skall ges tillverkligt kännbara straff för grova överträdelser som ingår i en systematiskbrottslighet av vinningstyp. För att framhålla det förkastliga i nämnabrottslighet bör denna, enligt nämndens mening, upptas som exempel på miljöbrottav särskilt farlig Prop.1980/81:108 92 artoch därmed framhållas som särskild gmnd vid bedömandet av humvida miljöbrottskall anses som grovt. Genom en sådan exemplifiering klargöres ett i kampen motden "ekonomiska brottsligheten" väsentligt fall, när den högrestraffskalan i 8 a § skall tillämpas.