prop · G403114 · 1980-12-31 00:00:00 — Föreligger en sådanrisk, är det å andra sidan mindre intressant vilken sorts väpnat våld ellervilket hot om våld som kan misstänkas; säkerhetskontroll bör då normalt ägarum. Yttrandefrihetsutredningen:De föreslagna förutsättningarna för säkerhetskontroll synes behöva preciserasmera. Sålunda kan kriteriet "brott som utgör allvarlig fara försäkerheten" förslagsvis bytas ut mot "brott som utgör allvarlig faraför någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse avegendom". I övrigt har vi ingen invändning mot den föreslagnalagstiftningen. FöreningenSveriges länspolischefer och Föreningen : Vad gäller rekvisitet"särskilda omständigheter etc" synes detta allt för vagt utformat.Specialmotiveringen lämnar föga vägledning. Föreningarna är väl medvetna om desvårigheter som föreligger att koncist avgränsa antalet fall till att avse denförmodligen mycket fåtaliga grupp mål som oundgängligen fordrar föreslagenkontroll. Icke minst rältssäkerhetshänsyn talar dock för en omarbetning avlagförslaget i denna del. 4Vilka bör få kontrolleras? JK:Enligt är det främst av åhörare som man typiskt sett kan befaravåldshandlingar och andra övergrepp i samband med förhandling. Jag delar dennauppfattning. Jaghar däremot svårt att hysa förståelse för den av verket förfäktade åsikten attsamtliga åhörare utan undantag bör kontrolleras (s 102). Möjlighet bör finnasatt från kontroll undantaga viss åhörare eller vissa åhörare, om anledningsaknas att befara övergrepp från deras sida. Omsärskilda skäl föreligger får enligt förslaget kontrollen enligt 2 § förstastycket andra punkten omfatta även andra som skall närvara vid förhandlingen.I 3 § andra stycket föreslås att beslut om säkerhetskontroll skall innehållauppgift om kontrollens omfattning. Bestämmelsenom kontroll av andra än åhörare är undantagslös. Enligt ordalydelsen kansäkerhetskontroll således omfatta rättens ledamöter och 1980/81:114 184 åklagare.Detta är inte rimligt. Av motivuttalanden (s 105) framgår också att verket frånkontroll vill undantaga bl.a. offentliga funktionärer och advokater. Verket ärmedvetet om att det vore av värde för den tillämpande myndigheten att kunnagrunda sitt beslut på en uttrycklig bestämmelse men avstår från att lägga framförslag till undantagsbestämmelse, eftersom det är förenat med vissasvårigheter att dra upp gränserna för kontrollens omfattning beträffande andraän åhörare. Enligtmin mening är det angeläget att den föreslagna lagen förses med en bestämmelsesom klargör vilka personer förutom åhörare som kan underkastas kontroll. Dettorde vara tillräckligt att ange att kontrollen om särskilda skäl föreliggerfår avse även annan som skall närvara vid förhandlingen om närvaron inte berorpå utövning av statlig tjänst eller av uppdrag som offentlig försvarare. Kammarrätteni : Kammarrätten anser det kunna godtas att säkerhetskontroll enligtden nu föreslagna lagen icke skall omfatta personer som uppehåller sig idomstolens lokaler utan att skola bevista riskförhandling. Kammarrättenkan dock icke acceptera en ordning som innebär att säkerhetskontroll alltidskall omfatta samtliga åhörare. Såväl åhörare som andra som skall bevistaförhandlingen bör, efter rättens prövning i varje särskilt fall, få underkastassådan kontroll i den mån den information som föranlett kontrollen ger anledningdärtill. Enligtkammarrättens uppfattning saknas anledning att låta säkerhetskontroll omfattapersoner som bevistar förhandlingen såsom ett led i fullgörandet av allmäntjänst eller rättens uppdrag. De bör därför generellt i lagen undantas fråndess tillämpning. Länsrätteni : Länsrätten delar uppfattning attkontrollåtgärder endast bör få riktas mot dem som skall deltaga i eller påannat sätt bevista riskförhandlingen. Säkerhetskontrollenbör omfatta åhörare vid riskförhandlingen. Den åhörare som inte frivilligtunderkastar sig kontrollen bör dock inte bara vägras tillträde tillförhandlingen utan han eller hon bör även avlägsnas från domstolens lokaler.Att så kan ske framgår inte av lagtextförslaget. Om en avvisad åhörare, som ärbeväpnad med exempelvis en handgranat, tillätes bli kvar i domstolens lokalerkan han ju lätt fullfölja sitt planerade angrepp. Frågaär sedan om andra än åhörare bör omfattas av lagstiftningen omsäkerhetskontroll. I 2 § första stycket andra punkten av lagförslaget har angettsatt kontrollen får omfatta andra (än åhörare) "om särskilda skäl föreligger".Vad som menas med särskilda skäl har inte förklarats vare sig ilagtextförslaget eller i den allmänna eller i den speciella motiveringen tillförslaget. Man torde dock därmed avse det fall att en agerande, exempelvis ettvittne, planerar att begå ett allvarligt brott vid förhandlingen. I sådant falltorde emellertid ingripande kunna ske med stöd av regler Prop.1980/81:114 185 om husrannsakan m.m. Länsrätten är därför tveksam till omreglerna om säkerhetskontroll bör omfatta andra än åhörare vid förhandlingen.Skulle ändock kontrollen anses böra omfatta även andra än åhörare, bör ispecialmotiveringen närmare anges vad om avses med uttrycket särskilda skäl. Enligt länsrättens mening bör reglerna omsäkerhetskontroll vid domstolsförhandling vara supplementära till reglerna irättegångsbalken om husrannsakan och kroppsvisitation m.m. I det fall att delkan misstänkas att en viss person förbereder sådant brott mot säkerheten vid endomstolsförhandling som avses i promemorian bör ingripande ske mot denne medstöd av bestämmelserna i och inte genom beslut om säkerhetskontrollav samtliga närvarande vid förhandlingen. Reglernas supplementära karaktär börframgå av lagtexten. har i sina överväganden funnit'attsäkerhetskontrollen beträffande andra än åhörare inte bör genomdrivas i vidareomfattning äri som är motiverat av föreliggande risker. menaratt flertalet av dem som vid en förhandling är verksamma i det allmännas tjänstinle skall behöva underkastas kontrollen. har dock stannat föratt inte i någon undantagsbestämmelse ange att vissa personkategorier skallvara undantagna personkontrollen. I det fall att säkerhetskontrollen skallomfatta andra än åhörare bör det emellertid enligt länsrättens mening i ensärskild lagbestämmelse anges att vissa personkategorier skall vara undantagnafrån säkerhetskontrollen. En sådan bestämmelse bör från kontrollen undantarätten med tillbehör, företrädare för det allmänna såsom åklagare, taxeringsintendenter,allmänna ombud och polis- och häktespersonal samt advokater och biträdandejurister vid advokatbyrå. Inte från någon av dessa personkategorier torde manha att vänta angrepp av den art lagförslaget avser att förhindra. : Enligt är det frånåhörarna som man främst kan riskera väpnat våld. I den mån kontroll skallförekomma bör den enligt förslaget i första hand inriktas på dessa. Vi delardenna uppfattning. Däremot har vi svårt att förstå verkets uttalande (s. 102)att samtliga åhörare "utan undantag" bör kontrolleras i samband meden riskförhandling. Skälet sägs vara att varje åhörare kan välja mellan attunderkasta sig kontrollen och att avstå från att gå in i rättssalen. Detta ärsåvitt vi kan förstå inget argument mot att ge en möjlighet till differentieradkontroll, dvs, att kontroll skall kunna underlåtas beträffande viss eller vissaåhörare, från vilka man definitivt saknar anledning befara övergrepp. Intressetav att kontrollen begränsas så mycket som möjligt talar enligt vår meningstarkt för att en sådan möjlighet öppnas. När det gäller andra än åhörare - dvs. sådana personer somhar en aktiv funktion i rättegången - medger verket att risken för våld ärringa. Man vill ändå har en kontrollmöjlighet, om "särskilda skäl"föreligger. 1980/81:114 186 särskildaskäl skall alltså skiljas från de "särskilda omständigheter" somenligt samma paragraf i verkets lagtextförslag krävs för att säkerhetskontrollöverhuvudtaget skall få företas. Den som skall tillämpa lagen i praktiken har enhgtvår mening befogade krav på avsevärt tydligare besked om i vilka situationerandra än åhörare skall få kontrolleras. De vägledande uttalanden som lämnas iden allmänna motiveringen (s. 104) kan inte anses tillräckliga- Äveni ett annat hänseende erbjuder förslaget om kontroll av andra än åhörareproblem. Verkets lagtext ger formellt möjlighet att kontrollera samtliga somskall gå in i rättssalen. Det framstår för oss som en absurd tanke att t.ex.rättens ledamöter skall kunna utsättas för kroppsvisitation. Detta har verketgivetvis inte heller menat, utan vill genom motivuttalanden undanta bl.a.offentliga funktionärer och advokater från kontrollen. När det gäller dennalagstiftningsmetod har vi olika meningar. Somliga av oss anser den acceptabel,medan andra menar att rättssäkerheten och intresset av att tillämpningen av denföreslagna lagen verkligen begränsas så långt det är möjligt kräver att de somalltid skall undantas från kontrollen direkt anges i lagtexten. Givetvis är vimedvetna om att en sådan uppräkning kan visa sig svår att göra. Bl.a. tordemånga ganska intrikata gränsdragningsproblem -delvis antydda i utredningen -uppstå. Detta är emellertid ett skäl för lagstiftning. Efteratt ha påtalat dessa svagheter i utredningsförslaget vill vi emellertidifrågasätta om det överhuvudtaget finns något praktiskt behov av säkerhetskontrollavseende andra än åhörare. Att kontroll av åhörare stundom kan vara befogadhänger samman med att misstankarna om våldsanvändning därvidlag kan rikta sigmot en ganska diffus grupp okända människor; de vanliga reglerna om polisensrätt att ingripa i brottsförebyggande syfte gäller därför inte. I fråga om demsom skall agera i rättegången är däremot läget ett helt annat. De är i förvägkända eller i varje fall idenlifierbara för rätten och åklagaren; misstänkerman bruk av våld från denna kategori är misstankarna i de allra flesta fall såstarkt inriktade mot någon eller några individer att ingripande kan ske påannan grund än den nu aktuella lagstiftningen. Vi anser därför att man utan olägenhetkan avstå från att i detta sammanhang ge möjlighet till kontroll av andra änåhörare; särskilt gäller detta givetvis om lagstiftningen görs provisorisk. Tvångsmedelskommittén:Säkerhetskontrollen skall i första hand avse åhörare. i det föregående anfört har också tagit sikte främst på åhörare. Om särskilda skäl förehgger skall kontrollen emellertid få omfatta även andra som skall närvara vid förhandlingen, t.ex. vittne, målsägande, icke häktad tilltalad men även parts biträde och i princip även t.ex. rättens ledamöter. har (s. 104-107) närmare utvecklat sin syn på denna fråga. De skäl som anför får anses bärande. har därför ingen invändning att göra.-- Prop.1980/81:114 187 : När det gäller det svåra problemet om parter, vittnen och andrasom är skyldiga att inställa sig till förhandlingen skall underkastassäkerhetskontroll, synes lagtext och motiv stundom överensstämma mindre väl.På s 127 talas om att dessa personer "inte utan vidare ... får avlägsnasfrån domstolens lokaler". Lagtexten ger emellertid ej något stöd för attdetta överhuvudtaget får ske. På s 126 sägs att polisen inte på eget initiativoch utan rättens kännedom bör tvångsvis underkasta part, vittne eller annan somskall medverka vid förhandlingen kontroll. Likväl är det svårt att förstå annatän att ett beslut om säkerhetskontroll enligt lagförslagets 2 § 1 st 2 pinnebär just att parter, vittnen m.fl. skall kunna kroppsvisiteras, även om demotsätter sig detta. Det är emellertid riktigt, att en strikt och onyanseradtillämpning av ett sådant beslut i vissa fall kan framstå som olämplig. Avfattningenav 4 § - som inte innebär något obligatoriskt krav på kroppsvisitation - gerdock viss möjlighet för polisen att finna lämpliga lösningar. Däremot kanproblem uppstå om parten eller vittnet väljer att avlägsna sig i stället föratt underkasta sig säkerhetskontrollen. Detta blir en processuell fråga somrätten torde ha att avgöra enligt regler. FöreningenSveriges länspolischefer och Föreningen : Visserligen angesnärmare i specialmotiven vilka personer som ej avses omfattade av lagen menlagtexten är på denna punkt så öppet avfattad att fältet lämnas fritt för enavsevärt vidare tolkning än vad som möjligen kan ha varit avsett. Ispecialmotiven saknas för övrigt anmärkning rörande agerande vis a vis utländskdiplomat som i och för sin tjänst önskar övervara domstolsförhandling vid vilkenvisitation avses förekomma. JK:Beslut om säkerhetskontroll bör föregås av samråd inte bara, som föreslås iutredningen, med polismyndighet utan också med åklagaren i målet. Åklagaren,förundersökningsledaren, har ofta den bästa överblicken över vad som framkommitunder utredningen och kan därför bäst bedöma behovet av säkerhetskontroll ochkontrollåtgärdernas närmare utformning. I 3 § bör föreskrivas att samråd skallske jämväl med åklagaren. Lagtexten bör lämpligen utformas så att domstolenskall besluta efter hörande av åklagaren och polismyndigheten. utfärdar anvisningar enligt 5 § bör av anförda skälmyndigheten samråda med åklagaren. Denna samrådsskyldighet bör lagfästas. RÅ:Slutligen vill jag något kommentera den föreslagna bestämmelsen i 3 § förstastycket om att beslut om säkerhetskontroll meddelas av rätten efter samråd medpolismyndighet. Kontrollen skall lämpligen beslutas av rätten 1980/81:114 188 ochav naturliga skäl utföras av polis. Dess omfattning och dess genomförandetidsmässigt och lokalt torde kräva det föreslagna området. När det gällerdomstolsförhandlingar i brottmål, där säkerhetskontroll övervägs, tordeemellertid utan undantag fråga vara om brottslighet av så allvarligbeskaffenhet, att åklagare varit undersökningsledare. De övergripande kunskaperom gärningarna och gärningsmannen som i sådant fall finns samlade hos åklagarenoch som även, utan att direkt kunna utläsas av handlingarna i målet, kan halegat till grund för åtalets utformning och innehåll synes böra komma rättentill del före ett beslut om säkerhetskontroll. Bestämmelsen synes därför, dåfråga är om förhandling i brottmål, böra kompletteras så att samråd skall ägarum jämväl med åklagaren. Sveahovrätt: Befogenheten alt meddela beslut om säkerhetskontroll bör -närmast avpraktiska skäl - även i hovrätt tillkomma rättens ordförande efter samråd medpolismyndighet. Att ordföranden även skall samråda med verksledningen är naturiigtmen behöver ej komma till uttryck i lagtexten. Kammarrätteni : När fråga om anordnande av säkerhetskontroll uppkommer i överrättbör frågan avgöras "på avdelning" även om målet då befinner sig påberedningsstadiet. För att författningsmässig grund för en sådan handläggningsordningskall erhållas måste dock anordnande av säkerhetskontroll upptas bland defrågor som rotelinnehavaren enligt bestämmelser i bl.a. hovrättsinstruktionenicke är behörig att ensam pröva. Göteborgstingsrätt: De mål vid allmänna underrätter, som huvudsakligen kommer attberöras av bestämmelserna om säkerhetskontroll vid domstolsförhandhng, är medstor sannolikhet brottmål avseende brott mot rikets säkerhet, allmänfarligabrott och narkotikabrott. Eftersom de tilltalade i dessa mål nästan alltidtorde vara häktade, får domstolen tillgång till handlingarna i målet först korttid före huvudförhandlingen. För att rätt kunna bedöma behovet avsäkerhetskontroll anser tingsrätten det därför fördelaktigt om - på sätträttegångsutredningen föreslagit - det i 3 § av lagen utsädes, att åklagaren ibrottmål skulle tjänstgöra som förmedlande länk mellan domstol ochpolismyndighet. Rättegångsutredningen:I denna del vill vi på nytt framföra den i vårt tidigare yttrande hävdadeåsikten att beslut om säkerhetskontroll i brottmål bör ske efter samråd medåklagaren; denne har i egenskap av förundersökningsledare ofta bättremöjligheter än polismyndigheten att bedöma såväl behovet av säkerhetskontrollsom kontrollåtgärdernas närmare utformning. Även om man inför ett obUgatorisktsamråd med åklagaren, bör rättens samrådsskyldighet med polismyndighet bestå.Vidare bör i lagtexten föreskrivas en samrådsskyldighet med offentligförsvarare; denna bör dock inte göras obligatorisk utan inskränkas till sådanasituationer där samråd är praktiskt möjligt utan alltför stor omgång. Prop.1980/81:114 189 När det gäller verkställandefunktionerna föreslår verketatt kontrollen skall utföras av polisman efter anvisningar av polismyndighet.Enligt vår mening bör polismyndigheten samråda med åklagaren, innan sådanaanvisningar lämnas. : Beslutet om säkerhetskontroll börpå sätt föreslagits meddelas av rätten. Av praktiska skäl är det ej möjligt att tillåta att beslutet får överklagas. Förbundet vill understryka betydelsen av attansvarsfördelningen mellan polis och domstol hålls klar. Sedan beslutet omsäkerhetskontroll fattats ansvarar polisen för säkerheten vid förhandlingen.Gränserna för detta ansvar upplöses emellertid, om man såsom förordas i promemorian(s 125 f) låter rätten efter samråd bestämma hur beslutet om säkerhetskontrollskall verkställas. Om rätten i samband med förhandlingen skulle finna, attbeslutet om säkerhetskontroll ej behöver verkställas beträffande viss person,bör den fatta ett formellt beslut om ändring av det tidigare beslutet. Föreningen och FöreningenSveriges polischefer: har i och för sig ingen erinran mot detföreslagna samrådet men ifrågasätter om icke även åklagarmyndigheten börinbegripas i detta i den del det avser bedömningar kring behovet avsäkerhetskontrollen som sådan. Innehållet i denna paragraf (3 §) förefaller kunnainnebära att domstolen och polismyndigheten stannar i olika uppfattningar.Möjligen kan detta också vara riktigt med tanke på det exklusiva ansvar förförhandlingarnas genomförande som ligger på domstolen. Föreningarna vill - utanatt dessvärre kunna anvisa en konkret lösning - peka på den möjliga fara somligger inbyggd i paragrafens nuvarande utformning. Med tanke på den något lösliga utformning 2 § givits ärdet av synnerlig vikt att de direktiv som lämnas inför en kontroll blir såklarläggande att den enskilde polismannen icke ställs inför att behövadiskutera det enskilda fallet med rätten. Det ligger i övrigt en inkonsekvens iatt, som specialmotiveringen uttrycker det, det i första hand måste ankomma pårätten att ta ställning i tillämpningsfrågor i det enskilda fallet när ansvaretför genomförandet och säkerheten vid förhandlingen ligger på polismyndigheten. Då rätten väl fattat beslut om kontroll och vilkakategorier av närvarande som skall underkastas kontroll bör verkställigheten avbeslutet vara en polismyndighetens uteslutande ansvarsfråga. RÅ: Förslagel om säkerhetskontroll i nu förevarandesammanhang har givits formen av en särskild lag och inte av tillägg tillrättegångsbalkens bestämmelser. Med hänsyn främst till att de föreslagnakontrollåtgärderna 1980/81:114 190 omfattarett flertal detaljbestämmelser med för den särskilda situationen avpassadeföljdverkningar torde deras inordnande i medföra att de blevsvåröverskådliga. är därjämte föremål för enöversyn av rättegångsutredningen. Genom att bestämmelserna - liksom är falletmed de tidigare nämnda särskilda tvångsmedelslagarna - återfinns i en särskildlag betonas även enligt min mening deras karaktär av speciallagstiftning. RPS:Säkerhetskontroll vid domstolsförhandling är i likhet med särskild kontroll påflygplats och motsvarande åtgärder för att trygga den allmänna säkerhetentypiska polisiära uppgifter. Bestämmelserna om sådana förebyggandesäkerhetskontroller (befogenheter och hietoder) bör därför införas i enkommande polislag. I avvaktan på att en polislag kan träda i kraft tillstyrkerrikspolisstyrelsen en särskild lag om säkerhetskontroll viddomstolsförhandling. Kammarrätteni : Kammarrätten kan godta förslaget att bestämmelserna omsäkerhetskontroll tas upp i en särskild lag. Kammarrättenställer sig däremot ytterst tveksam till den författningstekniska metod somföreslås för att göra lagen om säkerhetskontroll tillämplig på förhandlingar iolika domstolar och judiciella myndigheter. Det kan därvid särskiltifrågasättas om den hänvisning till lagen som föreslås införd i 5 kap. 9 §rättegångsbalken verkligen får avsedd författningsteknisk verkan. Kammarrättenförordar att uttömmande bestämmelser om lagens tillämpningsområde i nuaktuellt hänseende tas in i lagen, lämpligen som en inledande paragraf. Länsrätteni : Länsrätten har inga erinringar mot att reglerna omsäkerhetskontroll tills vidare tas upp i en särskild lag. På bördock dessa regler enligt länsrättens uppfattning inarbetas i rättegångsbalken.Reglerna om ordning och offentlighet och inskränkningar i denna viddomstolsförhandling bör vara samlade på ett ställe. Genomförandet av dettakunde vara en uppgift för rättegångsutredningen. föreslår en särskild lag om säkerhetskontroll viddomstolsförhandling. Domstolsförhandlings offentlighet är grundlagsstadgad.Erforderliga lagregler om domstolsförhandUngs offentlighet är intagna i 5 kap. RB,till vilka sedan hänvisas t.ex. i 16 § förvaltningsprocesslagen och 16 § lagenom marknadsdomstol. De regler som föreslås om säkerhetskontroll viddomstolsförhandling innebär begränsningar av förhandlingsoffentligheten ochtillika begränsningar som framstår som integrerade delar av densamma. mening skulle det därför vara naturligare att reglernatas in i 5 kap. RB i stället för att meddelas i en särskild lag till vilkensedan hänvisas i 5 kap. 9 § RB. Härigenom vinns också att en hänvisning i annanlag till 5 kap. RB kommer att omfatta även reglerna om säkerhetskontroll. 1980/81:114 191 Kammarrätteni : Vad promemorian innehåller i dessa frågor (tvångsanvändning ochbesvärsmöjligheter) föranleder icke någon erinran från kammarrättens sida. har valt att inte gå närmare in på frågan hur man skall behandlas.k. överskottsinformation som kommer fram vid säkerhetskontroll, utan istället hänvisat till tvångsmedelskommitténs kommande förslag i ämnet. Vi kandärför i detta sammanhang nöja oss med att hänvisa till vad vi tidigare anförti denna del och på nytt betona att det är ett rättssäkerhetskrav attlagstiftaren klart och tydligt tar ställning till hur överskottsinformationskall behandlas. Flera av oss anser att en lagstiftning om säkerhetskontrollinte bör träda i kraft förrän denna fråga lösts. Yttrandefrihetsutredningen:Från vår synpunkt är annars frågan om behandlingen av s.k.överskottsinformation den mest intressanta. Den behandlas bara flyktigt ipromemorian under hänvisning till att frågan är föremål för mera övergripandeutredning inom tvångsmedelskommittén. Vivill för vår del i detta sammanhang nöja oss med att understryka vikten av attsäkerhetskontroller utförs på sådant sätt att t.ex. bestämmelserna i 3 kap. tryckfrihetsförordningenom anonymitetsskydd och efterforsknings-förbud inte överträds. Tvångsmedelskommittén:Den föreslagna säkerhetskontrollen innefattar tvångsmedel som kommer att fallaunder de allmänna regler om tvångsmedelsanvändning som tvångsmedelskommitténär i färd med att utarbeta. Vad anför härom vid sin behandlingav frågan om överskottsinformation (s. 115) äger sin fulla riktighet. : Nämnden förutsätter slutligen att frågan om s.k.överskottsinformation kommer att behandlas på ett mer ingående sätt inomtvångsmedelskommittén än vad gjort i sin utredning omsäkerhetskontroll. Rättegångsutredningen:Det bör i denna paragraf göras klart att lagen gäller endast allmän domstol ochbara vid förhandling i brottmål. Vidare bör den i lagtexten omnämnda riskenenligt de flestas mening beskrivas som "stor", "påtaglig"eller liknande. Prop.1980/81:114 192 JK: Ordet "frivilligt" i 2 § andra stycket äronödigt och missvisande. Det bör därför utgå. : I första hand menar vi att andrameningen i första stycket bör utgå och andra stycket kopplas ihop medåterstoden av första stycket. Ordet "frivilligt" i nuvarande andrastycket bör såsom överflödigt utgå. Även om det anses att säkerhetskontroll beträffande andraän åhörare skall regleras genom denna lagstiftning, menar vi att andra stycketi paragrafen bör stå efter första meningen i första stycket.Nuvarande andra meningen i första stycket bör då göras om till ett andrastycke. Orden "skall närvara" täcker inte det avseddatillämpningsområdet; de bör bytas ut mot "är närvarande".