prop · G403201 · 1980-12-31 00:00:00 — Även om antalet häktade och anhållna sjunker kraftigt ärpersonalen vid de allmänna häktena bundna av sina schemabundna arbetsuppgifter.Vårdaren kan omöjligt lämna sin tjänst i korridor eller vaktrum för attsamman- 1980/81:201 136 iräffa med en klient. Däremot på de stora häktena(och Göleborg) kan minskningen av antalet häktade och anhållnamedföra att hela avdelningar kan stängas. Först då kan personal lösgöras. Ävenlokalanstalternas personal är schemabunden. Anstallpersonalen erhåller genomhäktningsutredningens förslag inte någon arbetslindring och kan därför svårligenpåläggas flera arbetsuppgifter än vad man har . Inte heller när det gäller frivården synes det föreliggamöjlighet att utan någon som helst resursförstärkning frigöra personal för nyaåligganden. Omfattningen av det nödvändiga resurstillskottet kan inte närmareanges utan måste göras lill föremål för noggranna beräkningar. Därvid måsteockså sådana organisatoriska spörsmål som exempelvis huruvida "lill-synsassislenterna"inom storstadsområdena, där antalet tillsynsuppdrag torde bli mest frekventa.skall knytas till häktena eller ev. till något speciellt distrikt, övervägas. Utredningen har föreslagit begränsadepersonalförstärkningar lill regionkanslierna för alt administrera tillsynsinslitutel.Även i detla fall föreligger betydande svårigheter atl nu bedöma det merarbetesom den nya uppgiften kan medföra och styrelsen vill därför framhålla attgenomförandet av förslaget kan aktualisera ytterligare personalbehov. Föreningen : Den viktigasteinvändningen föreningen har mot att tillsynen ålägges kriminalvården är attdenna på så sätt tillföres en polisiär uppgift, som enligt föreningensuppfattning ej hör hemma där. Föreningen anser atl en principiell gränsdragning börgöras i myndighetsutövningen mellan å ena sidan polis/åklagare, vilka har attta befattning med misstänkta personer i etl utredningsskede och intill dessdomstol fastställt skuldfråga och avdöml påföljd, och å andra sidankriminalvården som har all effektuera av domstol ådömd kriminalvårdspåföljd. Idenna fråga kan man åven peka på att () i sin rapport1977:7 "Nytt straffsystem" klart skiljer mellan ren kontroll somskall inom ramen för "intensivövervakning" utövas av polisen och vårdinom tvångels ram som skall utövas av frivården. Ett framgångsrikt kriminalvårdsarbele förutsätter etlförtroendefullt samarbete mellan kriminalvårdens myndigheter och dess klienterinom de ramar som tvånget utgör. Om lillsynssystemet som det presenteras iutredningen tillföres kriminalvården skulle det kunna bryta den trend mol etlökat samarbete inom kriminalvården som utvecklats . har uppfatlat ulredningens förslag om tillsyn innebår del en repressivuppgift även om den försetts med möjligheler att lämna frivillig kuraliv hjälp. Utredningen utgår från att tillsyn i första hand kommeratt användas för de misstänkta som kan antas erhålla frivård. Om den somerhåller frivårdande påföljd har fått sin första kontakt med frivårdenshandläggare i dennes egenskap av en hårt kontrollerande tillsynsman, försämrasmöjligheterna när del gäller för frivården att bygga upp de förtroendefullarelationer som är nödvändiga för ett framgångsrikt frivårdsarbete inom de ramarsom tvånget anger. Föreningen har här ovan fört en argumentation för atttillsynen ej skall åvila kriminalvården. Föreningen anser istället atttillsynen om den införs bör åvila polisen. Skälet härför är bl.a. följande. Fram till dess domstol prövat skuldfrågan i ell brottmålleder åklagaren Prop.1980/81:201 137 utredningen,fattar beslut i anhållningsfrågan, inger i förekommande fall häklningsframställningoch kan själv fatta beslut om tillsyn. Åklagarens agerande är beroende av etlintimt och kontinuerligt samarbele med polisen. När någon ställs under tillsynblir del nödväntiigt alt kommunikationerna mellan tillsynsman och åkagare ibåda riktningar blir smidiga och utan omgång. En garanti för detta menar viskulle ligga i att polismyndighet får ansvaret för handhavandet av tillsynenoch atl polispersonal förordnades som tillsynsman. 1 landet finns f n. 118polisdistrikt, någorlunda jämt fördelade över landet. En organistion som denpolisväsendet uppvisar täcker landet på ett helt annat sätl än kriminalvårdsorganisalionen.Till detta kommer atl de flesta polisdistrikt torde ha en jourverksamhet somgör dem ur lämplighels- och effektivitetssynpukt klart bättre lämpade än kriminalvårdsenheternai här aktuellt avseende. Då handhavandet av institutet anmälningsskyldighet enliglförslaget skall vara ett polisens åliggande finner vi det naturligt att äveninstitutet om det införes blir en polisuppgifl. Utredningenhar betonat behovet av atl de misstänkta skall om de själva begär det kunnalämnas kurativ hjälp. Föreningen anser alt om polisen tillföres fillsynen såfinns det inget som lalar mol att kriminalvårdens frivård genom polisensförmedling skulle kunna lämna denna frivilliga kurativa hjälp. Frivården lämnarredan sådan frivillig kurativ hjälp inom lagen om personundersökning i brottmåloch lagen om behandling av häktade m.fl. Ett system av samarbete mellan polisenoch frivården skulle kunna byggas upp på det frivilliga kurativa planet tillgagn för samtliga parter. Nårdet gäller frivillig social hjälp bör även socialamyndigheter och andra vårdmyndigheter kunna kopplas in. Polisen bör genom sinkännedom om vilka "vårdmyndigheter" som finns alt tillgå kunna slussavederbörande till rätt myndighet. Man kan i denna frågahänvisa till att socialutredningen i sitt slutbetänkande "Socialtjänst mm(SOU 1977:40) på sid 656 anser atl del är naturligt att"" ställer upp med stöd och hjälp. Utredningen skriveratt "Del är därför myckel viktigt att genom kontakter medpersonalen på häktet förvissar sig atl den häktade får erforderlig hjälp och omså ej är fallet erbjuder sig alt hjälpa till. Dåtillsyn skall vara ett alternativ till anhållande/häktning bör man kunna draden slutsatsen att socialutredningens yttrande även kan gälla tillsynsfallenom tillsyn införes. Kontakternamed polisen kommer ej att bli några problem för "" dåsocialförvaltningarna redan har etl organiserat samarbete med polisen och dåsocialutredningen anser att detta samarbete skall bibehållas ochvidareutvecklas. SAK: Skulle institutetstillsyn likaväl komma att utgöra ett alternativ lill häktning och vinnaförtroende hos allmänhet och rättsvårdens företrädare åste frågan penetrerasytterligare. Utredningen föreslår - som lidigare berörts - att ansvarel förtillsynen skall läggas på olika kategorier av kriminalvårdspersonal. Därvidskulle tillsynsuppdraget åvila dessa tjänstemän vid sidan av deras ordinariearbetsuppgifter. SAK vill anföra slarka betänkligheter mot detta förslag. Inomkriminalvården är man såväl på anstalts- som frivårdssidan engagerad i arbetetatt söka förverkliga intentionerna kriminalvårdsreform. Man haralltjämt stora svårigheter att finna arbetsformer för genomförandet avreformen. Kommer nämnda tillsyn att utövas av kriminalvårdens personal är det etlabsolut krav all erforderiiga resurser ställs till förfogande både personellloch ekonomiskt. 10 1980/81. 1980/81:201 138 Föreningen i : I det fall endastkontrollåtgärder påkallas bör denna uppgift kunna läggas på annan myndighetförslagsvis polisen såsom vid anmälningsskyldighet. SACOISR: Att anmälningsskyldighet skall fullgöras hos ochkontrolleras av polisen förefaller odiskutabelt. Förslaget om kriminalvårdensom administratör av tillsyn bör emellertid övervägas ytterligare. Utredningenhar inte förebragt några övertygande skäl mot att lägga även denna utvidgadeform av närvarokontroll på polisen. (Att man tänker sig utnyttja eventuelltöverbliven vårdpersonal på häkten som tillsynsmän kan väl inte varaavgörande?). För frivården skulle bl.a. kunna tala att man där är van att levamed den skenbara dualismen kontroll-stöd. Som sagts ovan under 4.2 äremellertid god kontakt-positiv relation en förutsättning både för vettigtsocialt stöd och insyn påverkan, dvs kontroll. Den kontroll som tillsyneninnehåller är av polisiär art, släkt med både brottsförebyggande övervakningoch broltsanpassning. Det är också viktigt att man inte pressar på den som stårunder tillsyn olika kurativa ålgärder - frågan är om inte frivilligheten hävdasbättre genom att anmälan-kontroll och stöd-hjälp sköts av olika myndigheter.Det kan då diskuteras om frivården eller socialvården är den rätta förhjälper-bjudanden. För frivården talar att klienten eventuellt kommeratt bli krimi-nalvårdsklienlefter domen samt atl personalundersökning eventuellt pågår. I vissa fall harfrivården redan övervakning på grund av en tidigare dom. För socialvården talaralt det är där resurserna finns saml att många klienter har kontakt där avandra orsaker. De underåriga samt de som har fortlöpande förbindelse ellerövervakning jämlikt NvL hör t.ex. hemma där. Konkurtens barnavård/kriminalvårdbör undvikas. En möjlighet skulle vara att tillsyn genom polisensförsorg kombineras med hänvisning för frivilliga stödåtgärder till denmyndighet som i varje särskilt fall ter sig lämpligast. Åklagaren torde hatillräckligt underlag för atl välja i sådana data som klientens ålder,eventuellt pågående samhällsålgärder, tidigare belastning etc. Utredningrörande den misstänktes personliga förhållanden bör enligt förslaget förekommai ökad utsträckning vid häktningsförhandling. Den långsökta konstruktionen med tillsynsmän skulle på såsätt undvikas. Däremot bör man försöka bygga ut användningen av förtroendeman-nainstitutetunder personundersökningstiden. En förutsättning för detta är alt domstolarnarespekterar kraven på minst fyra veckors utredningstid och å andra sidan atlliden för lagföring inte drar ut i månader och år. Utredarnas förslag att anhållningsbeslutet skall innehållauppgift om det brott misstanken avser ävensom kort angiva grunden föranhållandet tillstyrkes. RÅ: Som utredningen framhållit har beslut om anhållanderegelmässigt ankommit på åklagaren. Förslaget att åklagaren uttryckligen görstill exklusiv anhåUningsmyndighet fillstyrks därför. 1980/81:201 139 hänför sig till äldre förhållanden då polisväsendet ochåklagarväsendet organisatoriskt var närmare förbundna med varandra. För att inskärpa viklen av restriktivitet är jag bereddatt godta förslaget att anhållningsbeslut skall motiveras. Detla är särskiltangeläget när det inte föreligger fulla häktningsskäl. Skriftlig motivering avanhållningsbeslut medför också den fördelen att vid byte av åklagare det blirlättare att bevaka frågan om tvångsmedel. Länsåklugurmyndigheien i : Kravet på attbrottsmisstanken samt grunden för anhållande skall anges är välmotiverat ochförslaget tillstyrkes. Förslaget att anhållningsbeslut skall göras av åklagare tillstyrkes. Hovrätten över och : Utredningens förslagangående utformningen av förfarandet hos domstolar och andra myndigheter kanhovrätten i huvudsak ansluta sig till. Förslaget om motiveringsskyldighet beträffande beslut omanhållande är starkt motiverat av rättssäkerhetsskäl. Hovrätten tillstyrkerförslaget, som inte bör vålla åklagaren något egentligt merarbete med hånsyntill möjligheten att använda t.ex. standardiserade formuleringar för vanligenförekommande fall. Utredningens överväganden och ställningstaganden angåendefrågan att vidga möjligheterna att förebringa bevisning vidhäktningsförhandling (s 181) biträdes av hovrätten. : Tingsrätten ansluter sig till vadutredningen föreslår om att endast åklagare skall äga besluta om anhållande.Tingsrätten finner det vidare riktigt att sådan exklusiv beslutanderättförbehålls åklagare i fråga om tillsyn och anmälningsskyldighet, försåvittdessa av utredningen föreslagna institut skulle införas. PoUsstyrelsen 1 : Eftersom detfortfarande inträffar - mera på mindre orter än i storstäderna - att åklagareinte finns tillgänglig då beslut om anhållande måste fattas, bör möjlighetenför polismyndighet att anhålla finnas kvar. : Vi tillstyrker förslaget om attbeslutanderätt i anhållningsfrågor förbehålls åklagaren. Vidare biträder vi förslaget att anhållningsbeslut skallmotiveras. Vi har heller ingen erinran mot de föreslagna fristerna ifråga om åtals väckande och påbörjande av huvudförhandling i mål där dentilltalade är underkastad tillsyn eller anmälningsskyldighet, 25 kap 6 § och 45kap 14 § sista st RB i förslaget. Vi anser dock att sistnämnda stadgande börspråkligt justeras så att det dels framgår närmare vad slags hinder som utgörlaga skäl för uppskov och dels görs klart från vilken dag tvåveckorsfristen räknas. advokatsumfund: Samfundet ansluter sig tillutredningens förslag i vad det avser förfarandet vid häktning. Föreningen : Kravet på attbrottsmisstanken samt grunden för anhållande skall anges är välmotiverat ochförslaget därom tillstyrkes. Föreningen : Eftersom det fortfarandeinträffar mera på mindre orter än i storstäderna - atl åklagare inte finnstillgänglig då beslut om anhållande måste fattas, bör möjligheten förpolismyndighet alt anhålla finnas kvar. 1980/81:201 140 SACOISR: Förslagen atl anhållande enbart skall kunnabeslutas av åklagaren, att det grundas på samma skäl som häktning och allbeslutet skall motiveras är en klar förbättring. 4.2 Överlämnande av förundersökningsmaterial Överåklagaren i : Överlämnande avprotokoll eller anteckningar av vad som dittills förekommit underförundersökningen bör liksom jämlikt 23:18 1 stanslå till dess del kan ske utan men för utredningen. För att undvika varjetvekan på denna punkt bör uttrycket "i den mån de äro av belydelse förfrågan om häktning" i RB 24:12 2 st utbytas mot "i den mån det kanske utan men för utredningen". Vidare bör från den nuvarande lydelsen av samma paragraföverföras orden "med rättens medgivande må dock med överlämnandet anståviss ". torde det annars vara tekniskt ochtidsmässigt helt omöjligt att uppfylla kravet på att protokoll och anteckningarskall överlämnas redan i samband med häktningsframställningen. Jag vill framhållaatt jag i princip är helt ense med utredningen om att med framställningen skallfölja aktuellt malerial och att delta kontinuerligt skall kompletteras. Länsåklugurmyndigheien i : I ej så få falltorde det bli praktiskt taget omöjligt atl överlämna protokoll och anteckningaröver förundersökningen i samband med häktningsframställningen. Det bör varamöjligt alt successivt inge detta material fram fill häktningsförhandlingen. Emellanåt kan det, med hänsyn bl.a. lill kollusionsfara,vara till men för utredningen att redan vid häktningsframställningen delge denmisstänkte och hans försvarare bevismaterial. Detta blir bl.a. fallet då fleramisstänkta finnas, då det ibland är nödvändigt att hålla inne med spår ochbevis, till dess kontroller och säkrande av ytterligare bevisning skett. Detkan övervägas om skyldigheten atl lämna material fill den misstänkte ellerförsvarare bör formuleras som en regel att materialet skall tillhandahållasvid häktningsförhandlingen eller, om så kan ske utan men för utredningen,möjligt i samband med häktningsframställning. : Hovrätten tillstyrker utredningens förslagatt åklagaren i samband med häktningsframslällningen skall tillställa rätten,den anhållne och hans försvarare protokoll och andra handlingar som är av belydelseför häktningsfrågan. Försvararens möjlighet att kunna göra en insats för denmisstänkte är givetvis från början starkt beskuren, om han inte i förväg kännertill det malerial varpå åklagaren bygger sin framställning. Det kan dockinnebära svårigheter för åklagarna att presentera ett fullständigt materialom, som utredningen föreslår, tiden för avlåtande av häktningsframställningenförkortas. RPS: Utredningen föreslår att offentlig försvarare skallutses för den misstänkte då han begär det, oberoende av sakens beskaffenhet,och då han är anhållen, oberoende av eget samtycke. Detta kan i och för sigvara gott och väl men ofta vill emellertid den anhållne uttryckligen inte ha någonförsvarare. Ett meningsfullt försvar baseras på samverkan mellan misstänkt ochförsvarare. Delta lorde vara omöjligt att uppnå i de fall den misstänkte klartsagt sig inte vilja ha någon försvarare. Polisstyrelsen i : Förslaget atthäktningspromemorian med tillhörande utredningsmaterial vid avlåtande avhäktnings- Prop.1980/81:201 141 framslällningäven skall avlämnas till den anhållne och hans försvarare kan i vissa fallkomma att stå i strid med bestämmelserna i 23 kap 18 § RB angående delgivningav utredningsmaterialet "så snart det kan ske utan men förutredningen", särskilt om man utgår från den korta tid utredningen tänktsig. All erfarenhet lalar för atl i exempelvis mål med flera inblandade är deinledande dagarna av väsentlig betydelse för skuldbördans fördelning. Rätlegångsulredningen: Vikan i och för sig dela de tankar som ligger bakom förslaget om att införa enskyldighet för åklagaren alt i samband med häktningsframställningen tillställaden misstänkte och hans försvarare protokoll och andra handlingar av betydelseför häktningsfrågan. I viss utsträckning torde detta ske . Om man istort sett behåller nuvarande frister för häktningsframställning bör det ivissa situationer vara möjligt för åklagaren att fullgöra sin skyldighet redanföre framställningen. Det är givetvis bättreju tidigare den misstänkte ochförsvararen får tillgång till handlingarna. Emellertid lorde det av praktiskaskäl inte vara möjligt att alltid tillhandahålla materialet redan vidhäktningsframställningen eller ens före häktningsförhandlingen. Möjligen bördärför bestämmelsen utformas endast som ell åläggande för åklagaren atl såsnart som möjligt överlämna materialet. Med tanke på kollusionsfaran börtilläggas atl skyldigheten föreligger bara i den mån materialet kan överlämnasutan men för utredningen. FöreningenSveriges åklagare: innehåller ett ovillkorligt krav på att protokolleller anteckningar över förundersökningen skall överlämnas till rätlen ochtill den anhållna och dennes försvarare i samband med häktningsframställningen.Det kommer praktiskt vara helt omöjligt att uppfylla detta krav.Det bör vara möjligt att fortlöpande inge detta material fram tillhäktningsförhandlingen. Vid en något längre tidsfrist för häktningsframslällningenän vad utredningen föreslår, skulle detta krav kunna motverka skyndsamheten allinge häktningsframställningen. Med hänsyn till kollusionsfara bör i likhet medstadgandet i RB 23:18 1 st skyldighet atl överlämna handlingar inte föreliggaannat än i den mån det kan ske utan men för utredningen. FöreningenSveriges polischefer: att häktningspromemorian med tillhörandeutredningsmaterial vid avlåtande av häktningsframställning även skall avlämnastill den anhållne och hans försvarare kan i vissa fall komma att stå i stridmed bestämmelserna i 23 kap 18 § RB angående delgivning av utredningsmaterialet"så snart det kan ske utan men för utredningen", särskilt om manutgår från den korta tid utredningen tänkt sig. All erfarenhel talar för att iexempelvis mål med flera inblandade är de inledande dagarna av väsentlig belydelseför skuldbördans fördelning. SvenskapoUsjörbundet: Som framgår av direktiven ska före häktningsförhandling såvälden misstänkte som advokat och i tillräcklig omfattning få del avutredningsmaterialet. Vi ställer oss frågande till hur detta ska vara möjligtmed hänsyn till den korta tid som står utredningspersonalen lill förfogande.På grund av tidspressen kan utredningsmaterialet bli så kortfattat ochofullständigt att såväl misstänkt som advokat kan få svårighet att förberedaförsvaret. Prop.1980/81:201 142 5 Behandlingen av häktade m.fl. RÅ: Förslaget att den häktade skall kunna begäradomstolsprövning av åklagares beslut enligl behandlingslagen tillstyrks.Nuvarande formella möjlighet till överprövning är mindre lämpad för prövning avdessa frågor. Denna form av överprövning, som inte år reglerad i författning,lar närmast sikte på att utöva tillsyn över lägre åklagares verksamhet. Överåklagaren i : I 16 a § lagenom ändring i lagen (1976:371) om behandling av häktade och anhållna föreslårutredarna en möjlighet lill besvär hos allmän domstol. Detta förslag avstyrkes,med hänsyn dels till att det överklagade beslutet ofta har ändrats, innanrätlen hinner ta upp det till prövning, dels till att förfarandet förefalleradministrativt kostsamt och betungande, dels ock till att redan på annan vägmöjligheten till prövning står till buds. i och Gotlunds län:Beslut av detta slag kan enligt gällande ordning underställas statsåklagareseller riksåklagarens prövning genom begäran om överprövning. Behovel av attdärutöver ha en särskild besvärsordning synes ringa. Sveu hovrätt: Beträffande utredningens förslag att denhäktade skall kunna begära rätlens prövning av åklagarens beslut enligtbehandlingslagen ifrågasätter hovrätten om det inte är tillfyllest att sådanprövning i förekommande fall sker genom överordnad åklagare. Dessa frågor uppkommerpå ett tidigt stadium av fömndersökningen och kräver att den som skall avgörafrågorna är väl insatt i frågor som har atl göra med förundersökning ochutredningsarbetets bedrivande. Alt låta domstolen pröva dessa frågor skulleäven i många fall innebära en omständlig och tidsödande överprövning. Hovrätten över och : Utredningens förslag ommöjlighet lill överprövning av åklagarens beslul i behandlingsfrågor anserhovrätten riktigt. En sådan möjlighet är, såsom också framhålles avutredningen, ägnad att motverka onödiga restriktioner i fråga om den häktadesgemenskap med andra och kontakt med omväriden. : Anhållen eller häktad personsmöjligheter till kontakt med omvärlden, t.ex. genom att skriva eller mottagabrev, kan inskränkas genom beslut av åklagaren om detta erfordras av hänsyntill förundersökningens bedrivande. I betänkandet föreslås atl sådant beslulskall kunna överklagas till domstol. Underrätterna skulle i så fall tvingastill ställningstaganden beträffande själva förundersökningen, någol som enligttingsrättens åsikt helsl borde undvikas. Den redan förefintliga möjlighetentill överprövning genom högre åklagare bör här vara tillfyllest. : Tingsrätten har inte något att erinramot förslaget alt prövning av åklagares beslut enligt häkteslagen skall kunnaske i allmän domstol. En sådan form för överprövning torde av de misstänktaupplevas som mera objektiv och lättillgänglig än den nuvarande. Deresursmässiga konsekvenserna av förslaget för tingsrättens del kan inte bedömaspå det underlag som finns tillgängligt. Förslaget att nämnd skall medverka vid förhandling förprövning av åklagares beslut enligt häkleslagen har inte motiverats avutredningen. Tingsrätten kan inte finna några skäl för förslaget och avstyrkerdet. : ställer sig tvekande tillatt domstol skall pröva åklagares beslut enligt behandlingslagen. Denmisstänktes tilltro till rättens opartiskhet minskar ju fler beslut domstolenhar att fatta beträffande den misstänkte under förundersökningen. 1980/81:201 143 för torde en överprövning av åklagarens beslut i dessafrågor kunna komma till stånd inom ramen för den tillsyn som statsåklagare ochRÅ har att utöva över lägre åklagares verksamhet. Vid sådant förhållande avslyrkerdomstolsverket utredningens förslag i denna del. (): Jag förordar utredningens förslag attden häktade skall kunna begära rättens prövning av åklagarens beslut enligtbehandlingslagen. Som utredningen funnil är del nuvarande rättsläget oklart närdet gäller möjligheterna till överprövning av åklagarens och lokalföreståndaresbeslut i behandlingsfrågor. Domstolen måste sägas vara den som bäst kan bedömaom åklagarens beslut är skäligt med hänsyn till intresset av effektivbrottsutredning och hänsynen till den enskildes integritet. Kriminulvårdsstyrelsen:Ifråga om åklagarens beslut angående häktades kontakt med andra häktade och medomvärlden saknas besvärsrätt. Utredningen föreslår i sill betänkande attden häktade skall kunna begära prövning hos allmän domstol av åklagarensbeslut. Styrelsen tillstyrker förslaget och anser i likhet med utredningen alldet är värdefullt om dessa frågor prövas i samband med häktningsförhandling.Många onödiga irritationsmoment kan därigenom undvikas för såväl häktade,anhöriga som personal.