prop · G403201 · 1980-12-31 00:00:00 — Det kan visserligen hävdas att denna princip följer av häktningsreglernasutformning redan enligt nu gällande rätt (se t.ex. 24 kap I § sisla stycket RB).Som jag inledningsvis har anfört bör reglerna om straffprocessuella frihetsberövandenutformas efter en avvägning mellan den enskildes och det allmännas intressen.Vid denna intresseavvägning bör särskild hänsyn tas till den förväntadepåföljden. Riktmärket bör vara att häktning förbehålls de fall när brottet idet konkreta fallet kan antas förskylla frihetsberövande påföljd. För attundvika att häktning tillgrips när endast villkorlig dom eller skyddstillsynkan förväntas torde en uttrycklig regel som tar sikte på disproportionen mellandet straffprocessuella frihetsberövandet och påföljden för brottet vara avvärde. Överåklagareni : En ytterligare utvidgning av vad utredningenbenämner "proportionaliteten" är ej önskvärd. En lämpligintresseavvägning kan redan ske med tillämpning av gällande lagstiftning.Utredarna håller ej heller här isär att syftet med tvångsmedlen ochstraffpåföljderna är helt olika. Tvångsmedlensändamål är att säkerställa rationell fömndersökning och lagföring samttillgodose den omedelbara skyddsaspekten, under det att påföljderna skall syftatill den dömdes rehabilitering och stödja den allmänna laglydnaden.Välgrundade häktningsskäl föreligger således även om den slutligapåföljden blir en skyddstillsyn. För övrigt kan påpekas att domstolarna kanutdöma skyddstillsyn för brottslighet som i och för sig skulle ha resulterat iovillkorligt frihetsstraff, med motivering att hänsynen till allmän laglydnadredan blivit tillgodosedd genom att den dömde varil häktad underutredningstiden. Prop.1980/81:201 116 dessafall, om ulredningens förslag ginge igenom, framtvinga domar på frihetsstraff. Länsåklugurmyndigheieni och : Häktning är enligl nu gällande lag inte obligatoriskt. Delta uttrycks genom att RB 24:1 använder uttrycket "må häktas". Ipraxis har man i detta uttryckssätt funnit stöd för att tillämpa häktning påett sådant sätt all direkl stötande effekter ej uppstår. Som exempel kan nämnasatt häktning inle sker eller får fortbestå i fall där utredningen kan antas blieller visar sig vara onormalt tidskrävande. Utredningenföreslår nu en särskild regel om proportion mellan olägenheten för den häktadeå ena sidan och sakens beskaffenhet och den antagliga påföljden å andra sidan. Somframgår av del föregående kan hänsyn i nu avsedda fall tas till de särskildaförhållandena även med stöd av nuvarande lagstiftning. Detta gäller ävenhänsynslagande till antaglig påföljd. Moten särskild regel om sådant hänsynstagande harjag intet att erinra. Regeln böremellertid inte särskill nämna att avseende skall fästas vid den påföljd somkan antas följa. Dels är valet av påföljd svår att förutsäga ochfelbedömningar i detta avseende kan leda till olyckliga resultat, dels kanandra faktorer vara väl så vikliga som påföljdsfrågan när det gäller att avgöraom häktning ler sig rimligt i en viss situation. Bättrevore att föreskriva att hånsyn skall tas lill "sakens beskaffenhet ochomständigheterna i övrigt". Detta skulle lämna lagtillämpningen önskvärtutrymme att beakta alla de faklorer som kan tänkas spela in. Länsåklugurmyndigheieni : Även om jag icke anser mig kunna biträda förslagel tilländring av reglerna rörande återfallsrisk som häktningsgmnd bör någonbegränsning av antalet häktningar på denna grund kunna ernås genom tillämpningav den föreslagna proportionalitetsregeln i 3 §. Härigenom vinnes också enanpassning till domstolarnas praxis beträffande påföljden vid återfall. Länsåklugurmyndigheieni : Som ovan anförts tillstyrks föreslagna formuleringen i paragrafensförsta stycke. Emellertid betyder detta icke atl jag instämmer i uttalandet ibetänkandet att häktning i allmänhet inte bör ske om påföljden väntas blikriminalvård i frihet eller bara kortare frihetsstraff. Om ej häktning - elleranhållande, som ju enligt utredningen fömtsätter fulla häktningsskäl - kan skei den stora mängd av brottmål, där kriminalvård i frihet eller kortarefrihetsstraff kan förväntas, även om alldeles tydlig återfallsrisk, flyklfaraeller kollusionsrisk föreligger, kommer sannolikt den brottsutredandeverksamheten att försvåras och uppklaringsresultatel bli än sämre ån förnärvarande. Sveuhovrätt: Redan av nu gällande lagregler beträffande häktning måste anses följaatt en inlresseavvägning skall göras mellan brottets beskaffenhet, väntadpåföljd i det enskilda fallet och det lidande och obehag som häktning innebärför den misstänkte. Utredningen har föreslagit att en uttrycklig regel omintresseavvägning skall inskrivas i lagen. Hovrätten ifrågasätter om en lagregelså allmänt hållen som den föreslagna lämnar någon egentlig ledning förlagtillämpningen. Däremot tillstyrker hovrätten att elt stadgande införes, atttillsyn eller anmälningsskyldighet i stället för häktning skall användas, omskål för häktning förekommer men syftet kan tillgodoses genom tillsyn elleranmälningsskyldighet. Stockholmstingsrätt: Utredningen föreslår lagfästandet av en proportionalitetsprincip,enligt vilken häktning inte får ske om därigenom skulle uppstå missförhållandemellan, å ena sidan, olägenheten för den misstänk- Prop.1980/81:201 117 teoch, å andra sidan, sakens beskaffenhet och den påföljd som kan antagas följa åbrottet. En sådan princip torde redan nu allmänt beaktas i praxis. Principenframstår för övrigt som självklar. Om man däremol, såsom uttalas i betänkandet,i denna princip lägger, att häktning inte skulle kunna ske då den väntadepåföljden är kriminalvård i frihet eller elt helt kort fängelsestraff måsteman anses ha gått för långt. Visserligen kan dessa fall ofla ge anledning tillåterhållsamhet med frihetsberövanden, men det finns likväl situationer dåhäktning måste kunna ske. Ett exempel härpå är då frihetsberövande tillgripsför atl avbryta en pågående seriebrottslighet och avlägsna den misstänkte ur enför honom skadlig omgivning. Att avslå från häktning i ett sådant fall voreotillbörligt även mot den misstänkte själv, enär han då kunde fortsätta attsamla på sig brott och för varje nytt brott riskera straffskärpning. Ehuru detsjälvfallet inte kan beaktas vid beslutet om häktning kan häktning dessutom ivissa fall öka möjligheterna att ådöma kriminalvård i frihet. Så kanexempelvis ske då påföljden av hänsyn till allmän laglydnad normalt bordebestämmas till ett kortare fängelsestraff men då individualpreventiva skältalar för en icke frihetsberövande påföljd. Även om det sålunda kan te sig somen överloppsgärning att lagfästa en princip som redan lillämpas i praktikenvill tingsrätten inte motsätta sig att sä sker under förutsättning attprincipen inte ges den vidsträckta tolkning som utredningen föreslagit. Göteborgsdngsrätl: I det nu aktuella avsnittet förordar utredningen införandet av en proportionalitetsprincip,som innebär all domstolen i det enskilda fallet skall göra en intresseavvägningmellan å ena sidan olägenheten för den enskilde och å andra sidan sakensbeskaffenhet och den påföljd som kan följa på brottet. En proportionalitetsprincipfinner tingsrätten rimlig. Däremot kan tingsrätten inte instämma i utredningensbeskrivning av hur en sådan bestämmelse skall utformas och tillämpas.Tingsrättens bedömning av olika inverkande omständigheter torde framgå av detföregående. I bedömningen måste ingå även en värdering i det enskilda falletav risken för flykt, kollusion eller återfall och av samhällets intresse av attrisken inte förverkligas. En proportionalitetsprincip med sådanl innehåll tordetillämpas . Tingsrättensuppfattning om ulredningens förslag rörande brottets svårhetsgrad vid recidivrisk(avsnitt 10.2.2) och om tillsynens ineffektivitet gör att tingsrätten inte kaninstämma i uttalandet på s 156 ö om tillämpningen av proportionalitetsprincipen. Polisstyrelseni Mulmö polisdistrikt: Den föreslagna proportionalitetsprincipen synes i sakendast innebära en kodifiering av vad som redan till-lämpas i praxis. Av detskälet saknar den föreslagna bestämmelsen nämnvärt praktiskt värde.Utredningen menar, att häktning inte skall ske när man kan förvänta villkorligdom, skyddslillsyn eller kortare frihetsstraff. Det måste av naturliga skälfinnas möjlighet att anhålla och häkta misstänkta personer på grund av flykt-eller kollusionsfara även när påföljden kan tänkas bli ett kort frihetsstraff.Lika uppenbart är att man skall kunna tillgripa anhållande och häktning även isådana fall då man räknar med att den misstänktes situation vid tiden förhuvudförhandlingen kan ha ändrats så att kriminalvård i frihet bedöms vara denlämpligaste reaktionen. Man har här exempelvis den stora gruppen missbrukareoch vanebrottslingar på förmögenhetsbrottens område. Del bör i lagen klargörasatt proportionalitetsprincipen inte utgör hinder mot häktning i nyssnämndasituationer. Detkan inte uteslutas atl samhällsskyddet i viss mån blir eftersatt om Prop.1980/81:201 118 proportionalitetsprincipendrivs för långt. Konsekvenserna därav kan bli att en lagbrytare, sommanifesterat omfattande tidigare kriminalitet och visat klara återfallstendenser,bara skall kunna häktas om det nya brottet är så allvarligt att del bör ledatill fängelse. Därmed skulle man faktiskt kunna hamna i den omöjligasituationen att behovet av häktning på grund av risk för fortsatt brottsligverksamhet gör att det nya brottet bedöms allvarligare än vad som eljest skullebli fallet. BRÅ vill vama för att förutsättningarna för häktning på detta sättkopplas till elt framtida val av frihetsstraff för brottet. Tvärtom kan justhäktningen och det obehag som den misstänkte härigenom utsätts för på grund avbrottet vara ett skäl för att döma till annan påföljd än frihetsstraff. BRÅanser att det akluella brottets art och svårhetsgrad är en viktig omständighetvid prövningen av om häktning skall kunna tillgripas vid recidivrisk. I dennabedömning måste också vägas in om brottet ulgör återfall i samma slags brott.Vilka brottskategorier som bör kunna föranleda häktning mäste grundas påkriminalpolitiska värderingar. De straffsatser som bestämts för brotten kan iviss mån sägas spegla det straffvärde som de åsatts. Anser man att frihetsberövandetvångsmedel i många fall inte kan undvaras med hänsyn till samhällsskyddet ochde brottsförebyggande aspekterna, får man acceptera att de används även närandra påföljder än fängelse kan komma att följa på brottet. Utredningensynes i och för sig inte heller tveka mot att tillgripa frihetsberövandetvångsmedel vid brott som tillmäts relativt lågt straffvärde. Detta framgår av atlhäktning nära nog automatiskt skall ske, om någon som ställts under tillsyninte följer givna föreskrifter avseende kontrollen. Man kan i verklighetenräkna med att frihetsberövande på detta sätl kommer att tillgripas i mångafall som sekundärt tvångsmedel. LedumotenArne (BRÅ): I den del av yttrandet som handlar om proportionalitet ochgrunderna för häktning anser jag inte alt BRÅ tagit hänsyn till utredningensstatistik och enkätundersökningar, vad gäller riskerna för återfall i brott.Redan i direktiven påtalades att praxis i detta avseende synes ha gått vidalängre än lagstiftningen menat. Delta bekräftas också av den enkätundersökningutredningen presenterar. Den i särklass vanligaste häktningsgrunden har varit recidivfara,som redovisas som ensam grund för av besluten och i kombinationermed flykt- och recidivfara i av besluten - d.v.s. totalti 76 proceni av fallen. Recidivfara torde med andra ord oftast vara en rentslentrianmässig bedömningsgrund, och det är enligt min mening olyckligt attBRÅ så ingående och så ofta återkommer till detta som motiv i sill utlåtande.Jag anser att en bidragande orsak till denna utveckling varit att domstolarnasaknat effektiva och realistiska alternativ till häktning. Jag menar, i likhetmed utredningen, att häktning på denna grund sker i allför stor utsträckning.Den borde begränsas till de fall där del från samhällsskyddets synpunkt äroundgängligen nödvändigt att ingripa med frihelsberövande. Liksom vidstraffmätning och påföljdsval är det under lagföringen från rentspecialpreventiva synpunkter motiverat att tillgripa frihetsberövande i sådanafall där det föreligger risk för fortsatt allvarlig brottslighet. Om brottslighetendäremot inte ärav svårare art än att villkoriig dom eller skyddstillsyn kankomma ifråga eller atl ett kortvarigt frihetsstraff kan förutses anser jaginte att risk för fortsatt brottslighet som regel ska föranleda ett så allvariigtingrepp i den personliga integriteten som häktning. Avdetta följer att jag inte delar BRÅs uppfattning och resonemang beträffande recidivriskenutan hävdar att antalet häktningar på gmnd av risk för fortsatt brottslighetbör kunna begränsas avsevärt. 1980/81:201 119 : Vi tillstyrker förslaget att ilagtexten införa bestämmelser om att den olägenhet som ett frihetsberövande iform av häktning innebär måste stå i proportion till brottets beskaffenhet ochden förväntade påföljden. I stor utsträckning torde den föreslagnabestämmelsen endast motsvara vad som tillämpas . Vi anser det dockangeläget att man modifierar uttalandet i betänkandet (s 140) att häktning iallmänhet inte bör få ske när den förväntade påföljden är villkorlig dom,skyddstillsyn eller ett kortare fängelsestraff Del lorde ibland kunna varapåkallat med häktning på grund av recidivfara, även om man vid häktningsförhandlingenhar anledning tro att det vid huvudförhandlingen kan komma att finnas skäl attöverväga kriminalvård i frihet. Som exempel kan nämnas att den misstänkte ärnarkotikamissbrukare och får tillfälle till avgiftning , atthäktningen avbryter en pågående seriebrottslighet eller att den misstänkteavlägsnas från en för honom skadlig miljö. Vidare måste det i vissa situationerte sig stötande med hänsyn till kravet på effektivitet i lagföringen att saknamöjligheter till frihetsberövande i fall av påtaglig flyklfara eller kollusionsfara,enbart därför att exempelvis ett kortare frihetsstraff kan påräknas. : Utredningen inför en allmän regel för prövning av häktning, en proportionalitetsprincip.Häktning må ej ske om därigenom skulle uppstå missförhållande mellan, å enasidan, sakens beskaffenhet och den påföljd som kan antagas följa å brottet.Utredningen syflar såvitt framgår främst på sådana fall, där icke frihetsberövandepåföljd kan vänlas följa. Emellertid finns i allmänhet påförundersökningsstadiet inte tillräcklig utredning för en säker bedömning avpåföljden. Det bör även beaktas, att det såsom tidigare påpekats inte sällanförhåller sig så att icke frihetsberövande påföljd kan godtagas just motbakgrund av alt den tilltalade varit häktad viss lid. Vad som menas med"sakens beskaffenhet" annat än som grund för påföljden är svårtlingat.Likaså är uttrycket "olägenhet för den misstänkte" inte alldeles lättatt väga in. Skall det bedömas objektivt eller med hänsyn till den misstänktespersonliga förhållanden från fall till fall? Enligl utredningens förslag kandet bli sä att olägenheten för en bostadslös och arbetslös anges vara mindreän exempelvis för en person, som ansvarar för skötseln av ett företag. Även ifall där uppenbar flyklfara eller kollusionsfara föreligger kan olägenhetenvara stor och påföljden väntas bli jämförelsevis ringa. Följden av uteblivenhäktning kan då i realiteten bli att samhållet uppger all låta vissa brottföljas av någon påföljd; när lagföring skall ske är den misstänkte ulomräckhåll eller bevisen förvanskade. Alt orimlig disproportion inte får föreligga mellan såkerhelsingripandeoch sak torde redan nu gälla utan något uttryckligt stadgande. Vad utredningenföreslär är så diffust och allmänt hållet, att det närmast framslår som envälment truism. Förbundet anser att det föreslagna stadgandet som onödigt ochmissvisande icke bör upphöjas till lag. Utredningen föreslår i detla sammanhang även ett stadgandemed innebörd att - om skäl till häktning förekommer men syftet kan tillgodosesgenom tillsyn eller anmälningsskyldighet - sistnämnda tvångsmedel skallanvändas. ,\ven detta framstår som en självklarhet. Förbundet motsätter sigdock inte ett sådant stadgande. Föreningen : 24:3 första stycket föreslåsändrat på det sättet att reglerna om restriktivitet när det gäller häktning avunga, sjuka och havande kvinnor ersätls med en särskild regel om att proportionskall föreligga mellan å ena sidan den olägenhet för den misstänkte som häktningskulle orsaka och å andra sidan sakens beskaffenhet och den antagligapåföljden. Prop.1980/81:201 120 Redanenligt gällande lag kan vid avgörande av häklningsfrågor hänsyn tas till desärskilda förhållandena. I 24:1 används uttrycket må häktas. I praxis har ocksådelta uttryckssätt tillämpats så att häktning ej skett om därigenom stötandeeffekter uppstått. Vanligt är att häktning ej sker eller får fortbestå omutredningen förväntas bli eller visat sig vara onormalt tidskrävande.Föreningen anser därför att proportionalitetsbedömning i praxis sker inödvändig omfattning. Dock vill föreningen inte motsätta sig en särskild regelom sådant hänsynstagande. Regeln bör emellertid inte särskilt nämna attavseende skall fästas vid den påföljd som kan antas följa. Påföljdsvalet ärmånga gånger svårt för att inte säga omöjligt alt fömtsäga. Vidare kan andrafaktorer vara väl så viktiga när det gäller att avgöra om häktning är en rimligåtgärd ien viss situation. Bättre vore att föreskriva att hänsyn skall tas till"sakens beskaffenhet och omständigheterna i övrigt". Detta skullelämna lagtillämpningen önskvärt utrymme att beakla alla de faktorer som kantänkas spela in. FöreningenSveriges länspolischefer: föreningens uppfattning till-lämpas dennaprincip . Övervakarnas riksförbund:Det kommer även i fortsättningen atl vara så alt de som redan är utslagna isamhället i fortsättningen kommer att drabbas av häktning. Utredningenföreslår att det i lagen skall införas uttryckliga bestämmelser som skallinnehålla att häktning inte får ske om påföljden för brottet kan förväntasstanna vid kriminalvård i frihet eller ett mycket kortvarigt fängelsestraff. Viuppfattar denna del av förslaget som mycket positivt. SACOISR: /SR anser detvara riktigt att elt så allvariigt ingripande som häktning skall stå i rimligproportion till brottets art och tilltänkt påföljd (24 kap 3 § RB). Likaså attmindre ingripande tvångsmedel om möjligt bör prövas i första hand. Även viddessa måste man emellertid kräva att påståenden om recidivrisk eller fara förundanhållande är väl underbyggda. Införande av mindre ingripande tvångsmedelän häktning får inte leda till att det tolala användandet av restriktionervidgas. RÅ:De av utredningen föreslagna reglerna om tillsyn vid recidivrisk ochanmälningsplikt vid flyktfara utgör värdefulla komplement till häktnings-reglerna.Jag kan i huvudsak godta dessa förslag. Däremot kan jag inte biträda förslagetatt inrätta särskilda tillsynshem. Enligt min mening är det principielltoriktigt att vissa misstänkta skall bli föremål för straffprocessuellttvångsmedel därför att de är socialt avvikande. Att ordna inkvartering i dessafall får anses vara en allmänt samhällelig uppgift som del får anses närmastankomma på de sociala myndigheterna att fullgöra. Följderna av atl tillsärskilda tillsynshem sammanföra påtagligt brottsbenägna personer har inteberörts i belänkandet. Utredningens förslag i denna del är överhuvud intetillräckligt genomarbetat och bör inte föranleda lagstiftning. Utfallet av dets.k. Sundsvallsförsöket manar inte till efterföljd. Del kan i anslutninghärtill framhållas atl tvångsmedel aldrig får användas av hänsyn tillmyndigheternas bekvämlighet. Den misstänktes sociala situation bör intesärskilt beaktas vid valel av tvångsmedel. 1980/81:201 121 För att möjliggöra en bättre anpassning till förhållandenai det enskilda fallet skulle man som alternativ till de av utredningenföreslagna tillsynshemmen kunna tänka sig en ordning som innebär att denmisstänkte vistas på häktet endast . Han skulle ommöjligt också i förekommande fall beredas tillfälle atl fortsätta sitt arbeleoch eventuellt också besöka sin familj. Härigenom uppnår man - utan att etthelt nytt tvångsmedel behöver tillskapas - samma fördelar som de av utredningenföreslagna tillsynshemmen avses medföra. Häktning bordeockså kunna användas vid övriga häktningsgrunder när förhållandena i detenskilda fallel medger det. Den nu skisserade ordningen skulle medföra atthäktningsinstitutet bättre skulle kunna anpassas till förhållandena i delsärskilda fallet. skulle övergången mellan häktning och alternativen lillhäktning bli mera nyanserad. Fördelarna ur kostnadssynpunkt är uppenbara. Överåkluguren i : Såsom utredarnabeskrivit innebörden av begreppel "tillsyn" utanför lillsynshemmenverkar det knappast vara fråga om en sådan i ordets språkliga betydelse.Tillsynens syfte uppges vara alt förhindra fortsall brottslig verksamhet genomatt tillsynsmannen kontrollerar, att den misstänkte fullgör föreskrifterna attvara tillgänglig på viss plats som regel ej mer än "ett partimmar". Denna form av tillsyn kallas "effektiv", men får ansesha föga preventivt värde eftersom dygnet har och då tillsynen ej får kombinerasmed föreskrifter innefattande krav på skötsamhet eller förbud mot missbruk avalkohol eller narkotika eller i övrigl förbud mot handlingar eller beteendensom allmänt är ägnade alt medföra risk för återfall. Även om föreskrifternakompletteras med krav och förbud av antytt slag är kontrollmöj-lighetema i detnärmaste obefintliga. Skall fortsatt brottslig verksamhet effektivt förhindrasgenom "tillsyn" måste det vara fråga om en synnerligen ingripandeövervakning, som framförallt har till uppgift att tvinga den misstänkte attleva under ordnade förhållanden vad gäller arbete och bostad samt avstå frånnarkotika och alkoholmissbruk. En sådan övervakning synes mer lämplig sompåföljd än för att trygga en utredning i brottmål. Många misstänkta kommer attutebli från förhör och får då häktas med del arbetsbortfall och den merkostnadmellanspelet krävt. Förslaget att införa tillsyn avstyrks. Vid detta ställningstagandefinns ej heller skäl att införa någon anmälningsskyldighel (RB 25:2). Länsåklugurmyndigheien i och Gotlunds län:Den som är föremål för utredning som avser brott av allvarlig art harerfarenhetsmässigt en sänkt motståndskraft mot frestelsen att begå nya brott.Återfall i brott efter ett tillsynsbeslul skulle enligt förslaget normalt ledatill häktning. Det kan mot bakgrund härav ifrågasättas om det föreslagnasystemet verkligen skulle leda till färre häktningar. Det är risk för att endaskillnaden blir att häktningarna kommer att avse andra kategorier avlagöverträdare än de som blir häktade enligt nuvarande system, d.v.s. de sombegår lindrigare men till antalet större brott skulle bli häktade i störreomfattning än f.n. Detta torde inte vara avsikten med förslaget. För egen del avstyrker jag f.n. förslaget om tillsyn såsomett i inskrivet särskilt institut, utgörande ett alternativtill häktning. Länsåklugurmyndigheien i : Förslaget gerupphov till tveksamhet i olika hänseenden. 1980/81:201 122 Länsåklugurmyndigheien i : Såsom jag ovanframhållit finnerjag ej skäl att minska möjligheterna alt häkta vid återfallsriskpå sätt utredningen föreslagit. Delta utesluter icke att det kan varaanledning att diskutera införandet av andra alternativ till häktning än de somnu finns i form av övervakning enligt 24 kap 3 §. Detla kan gälla vissa falldär häktning tillgripes, men också fall där häktningsskäl formelltföreligger men häktning undvikes, enär åklagare eller domstol finner atthäktning vore en alltför ingripande åtgärd. kan därigenomleda till att förordnande om tvångsmedel totalt sett ökar. Sveu hovrätt: En förutsättning för att domstolarna istörre utsträckning skall kunna förordna om tillsyn i stället för häktning är atltillsynsinstitutet vekligen fungerar effektivt och framstår som ett realistisktalternativ till häktning. Hovrätten vill starkt understryka vikten av att detillsynsmän som förordnas är tjänstemän med uppgift att kontrollera denmisstänkte och anmäla missbruk av tillsynen från den misstänktes sida tillåklagare eller domstol.