prop · G40348 · 1980-12-31 00:00:00 — Att dä påtvinga allabon kostnader för boutredningsman skulle säkerligen inte stämmaöverens med den allmänna rättsuppfattningen.Det kan visserligen hävdas att det personliga gäldsansvaret ärdet pris som dödsbodelägare fårbetala för sin nuvarande förvaltningsfrihet; befriar man dem från det personliga ansvaret, kunde det tyckas varafullt rimligt att de också får finna Prop.1980/81:48 112 sig i inskränkningar i förvaltningsfriheten. Det är emellertid sannolikt att ett sådant argument inte kommer att möta någon förståelse från allmänhetenssida. Beträffande kriterier på de fall närboutredningsman skall förordnas ex officio kan man välja endera av följandetvå lagtekniska lösningar. Den ena lösningen innebär att i princip det alldeles övervägande antaletdödsbon kommer att omfattas av den förevarande ordningen. Rätten ges emellertid vidsträcktbefogenhet att underlåta att förordna boutredningsman i de enskilda fallen. Denandra lösningen innebär att mycket snävaförutsättningar för boutredningsmanna-förordnande anges som princip i själva författningstexten.Det förefaller mest lämpligt att väljadet förstnämnda alternativet. Då kommer nämligen den rättsligakontrollen att innefatta flertalet dödsbon.Visar det sig därvid att boutredningsmannaförvaltning äronödig i det enskilda fallet, skall förordnande därominte meddelas. Man kan sålunda uppställa som huvudregel att rätten utan ansökanskall förordna om avträdande till boutredningsmannaförvaltning om 1. värdet av boets tillgångar enligt bouppteckningen överstiger fyra gånger det vid tiden för dödsfallet gällande basbeloppet enligt lagen(1962:381) om all män försäkring samt 2, skulderna enligt bouppteckningen med undantag av inteckningsskulder uppgår till mer än hälften av tillgångarna. Efter nu nämndahuvudregel föreskrivs att förordnande ex officio inte skall meddelas om ibouppteckningen anges att skulderna ärbetalda eller om utredning förebringasatt borgenärerna godtar delägareförvaltningeller andra särskilda skäl föreligger. Rättens bedömning om boutredningsman bör förordnas Prop.1980/81:48 113 skulle alltsåenligt sistnämnda altemativ ske pågrundval av bouppteckningen. Utan tillgång till bouppteckningen kan ju rätten i allmänhetinte ha någon uppfattning om dödsboets tillstånd.Emellertid bör beaktas att i mera kompliceradedödsbon bouppteckningen iregel kommer in till rätten på ett relativt sent stadium i utredningen. Då har kanske väsentligaförvaltningsåtgärder redanvidtagits av dödsbodelägarna. Med hänsynhärtill framstår nu ifrågasattalteniativ som olämpligt. 2.5.5 Det av utredningen förordade alternativet Vart och ett av ovannämndaförslag har både förtjänster och svagheter. Efter en samlad bedömning av de olika alternativen har utredningenslutligen stannat för den lösning som innebäråtergång av bodelning och arvskifte om de sker innan skulderna har betalats(se avsnitt 2.5.1 ). Denna lösning synesmest rimlig med hänsyn till att delägama därigenomkommer att bli ansvariga med vad de faktiskt har erhållit frånboet men i princip inte ned mera. Det förordadesystemet föreslås alltså ersätta i första hand reglema i nuvarande 21kap. 1 § ÄB, Den nya återgångsbestämmelsen bör införas i en nyparagraf i 21 kap, ÄB, 12a §, Beträffandeövriga bestämmelser i 21 kap. ÄB vill utredningen anföra följande. Bestämmelserna i 2 och 3 §§ hör så nära sammanmed den i 1 § att de bör upphävasi konsekvens med att 1 § upphävs. Bestämmelsen i 4 § bör vara kvareftersom den för visst fall reglerar frågan om gäldskall anses veterlig. Med hänsyn tillatt bestämmelsen i 12 § föresläs stå kvar (senedan i detta avsnitt) kommer det nämligen 8 1980/81. 1 saml Nr 48 1980/81:48 114 äveni fortsättningen att vara av betydelse om gälden är känd eller inte. Återgångsbestämmelseni 5 § hör naturligtvis upphävas. Den föreslagna ordningen innebär ju en utvidgning av återgångsmöjllghetema. Det behövs därför ingen särskild bestämmelseom återgång på grund av egendomsavträde. Bestämmelsema i 6-10 §§ berörs inte isakligt hänseende av utredningens förslag. Dessa paragrafer bör därför stå kvar efter vissaredaktionella ändringar i några av dem. Sålundabör nuvarande hänvisning i 7 § till5 § ersättas med en hänvisning till 12 a §. Hänvisningeninnebär alltså skyldighet förmottagaren av återbäringspliktig egendom att utge ävenränta eller avkomst av egendomen samträttighet att utfå ersätt-, ning för nödig kostnadpå egendomen och, under viss förutsättning, också ersättning för nyttig kostnad. 11 § bör upphävas. Det bör vara tillräckligtför borgenärerna att de kan åberopaskadeståndsregeln i 18 kap. 6 § ÄB om dödsbodelägarnagör sig skyldiga till sådana otillbörligaförfaranden som anges i förstnämndaparagraf. Bestämmelsen i 12 § bör vara kvar.Personligt gäldsansvar som kan drabba delägarna enligt denna bestämmelse vid delning eller skifte före gäldensbetalning avser ju ansvar för kända skulder. Vid dylikt uppsåtligt handlande från delägarnas sida kan det vara motiveratatt behålla denna bestämmelse om gäldsansvarsom en skyddsregel för borgenärerna. Bestämmelsenbör i konsekvens med regeln i 12 a § utvidgas till att avse också de fall dåegendom har mottagits utan att bodelning eller arvskifte har skett. Bestämmelserna i 13 och 18 §§ bör upphävas i konsekvens med att 1 § upphävs. 1980/81:48 115 Bestämmelsen i I4 § förstameningen om ansvar för dödsbodelägare som försitter tiden förboupptecknings förrättande fär anses vara alldeles för sträng mot delägama och bördärför utgå (jämför synpunkterna i avsnitt 2.3). Bestämmelsen i 14 § andra meningen börvara kvar. Det kam vara motiverat att behållapersonligt gäldsansvar som påföljd för sädana bedrägliga förfarandensom avses i denna bestämmelse. Bestämmelsema i 15-17 och 19 §§ hör stå kvar efter vissa redaktionella ändringar i någraav dem. Det nu förordadesystemet innebär inte att skadeståndsregeln i 18 kap. 6 § ÄB skulle bli betydelselös. I det följandeskall med några ord beröras förhällandet mellan den föreslagna ätergångsbestäm-melsen och den nyssnämnda skadeståndsregelnfrän borgenärernas synpunkt. Till en början krävs givetvis förätergångsbestäm-melsens tillämpning att dödsbodelägare har motta,git egendom från boet. Skadeståndsregelni 18 kap. 6 § har 1 detta hänseende ett mera vidsträckt tillämpningsområde än återgångsbestämmelsen. Skadeståndsregelnkan sälunda åberopas av borgenärsom inte får sin. fordran betald pä grund av alla slags rättsstridiga förvaltningsåtgärder från dödsbodelägares sida alltså även,mottagandeav boegendom före gäldens betalning. Å andra sidan är skadeståndsregelnstillämpningsområde mindre vidsträcktän återgängsbestämmelsens i det avseendet att för bifall till skadeståndstalan krävs att dödsbodelägarehar förfarit uppsåtligt eller vårdslöst. Har dödsbodelägare bådemottagit egendom från boet och varit dolös, har borgenärenen tredje möjlighet. Han kan i så fall göragällande personligt gäldsansvar Prop.1980/81:48 116 mot delägaren under åberopande av 21 kap. 12 § ÄB. Iblamd kan alltsåsådana rekvisit föreligga att borgenär skulle kunna åberopa antingen återgångsbestämmelsen eller andra regler. Denna omständighet kan emellertid inte anföras som skälmot utredningens förslag till ätergångsbestämmelse. Enligt gällanderätt kan ju i vissa fall borgenär mot dödsbodelägare göragällande antingen personligt gäldsansvar eller skadeståndsansvar. Den väsentligaste skillnaden mellan återgångsbestämmelsen och skadeståndsregeln hänför sig till rättsföljderna. Vilken av de båda rättsreglerna borgenären väljer att åberopa, om han har sådan valfrihet, torde nämligen beropå vad han vill nå med sin talan och vad han tror om sina möjligheter att lyckas med det. En annan viktig skillnad mellan de båda rättsreglernaär av processuellt slag. Återgångstalan förs av dödsboetmot delägaren efter det att borgenären har riktat krav mot boet. Skadeståndstalan däremotförs direkt av borgenären mot dödsbodelägaren. Fråndenna synpunkt förefaller skadeståndslinjen vara bekvämare för borgenären än återgångsalternativet.Emellertid förutsätter bifall till borgenärens skadeståndsyrkande att han kan styrka uppsåt eller vårdslöshet hos dödsbodelägaren vilket kanske inte alltid är så enkelt. 1980/81:48 117 Med dödsbodelägares talerättförstås i detta betänkande delägares behörighetatt vara part i rättegång eller i domstolsärende rörande viss sak (jämför EkelöfII s. 48 f). Från sådan behörighet har raan att skilja delägares behörighetatt företräda dödsbo i mäl eller ärende(delägares processbehörighet). har delägare tillätitsatt föra talan som part fastän talerätttillkommer boet. Man bör därför skilja mellan följande tre fall: Delägare förtalan som part för egen del, 2. delägare företräder boet (förtalan i boets namn), 3. delägare förtalan som part men för boets räkning. Utredningens uppdrag i förevarande del gällerfrågan om dödsbodelägarestalerätt. och dödsbodelägares talerättsamt dödsbodelägares processbehörighetgår emellertid så att sägain i varandra. För att klargöra rättsläget beträffandedödsbodelägares talerättär det alltså nödvändigt att studera även de båda andra regelkomplexen. I dettabetänkande behandlas därför frågorna ora såväl dödsbos och dödsbodelägarestalerätt som delä.gares processbehörighet. Beträffande nu nämnda frågorfinns för en del fall uttryckliga lagbestämmelser. I viss utsträckning har domstolarnas praxis varit rättsbildande. I mänga fall saknas emellertid klararegler. Framför allt kan det ibland vara svårt att avgöraom talerätt tillkom.mer dödsbo, delägareeller båda. Prop.1980/81:48 118 Vissa föreskrifterom dödsbos eller delägares talerättrör talan som avser boets utredning.Sådan talan kan gälla t.ex. förrättande av bouppteckning, betalning av den dödes gäld, indrivandeav betalning för boets fordringar samt verkställande av legat eller ändamålsbestämmelser. Andra taleregler berättigar delägareatt i egenskap av arvinge eller efterlevande make föra talan i angelägenhetersora inte huvudsakligen rör ekonomiska värden. Både"utredningstalan" och andra slag av talan behandlas i betänkandet. Talerätt kan tillkomraa dödsbo eller dödsbodelägare såväl i mål eller ärenden vilka anhängiggörs efter dödsfalletsom i anhängiggjorda raäleller ärenden där den avlidne har varit part. I sistnämnda fall övergår det materiella rättsför-. hållande som är rättegångens eller ärendets föreraål genom universalsuccession till boet eller delägaren (NJA II 1943 s. 168 f och s. 135 f). Succession är dock inte möjligi brottmål vare sig på målsägandens eller påden tilltalades sida (s. 66 och 141 f). Däremot har en del nära anhöriga till avliden målsägande under vissa förut-ättningarsamma rätt som målsägande attange brott eller föra talan därom. Beträffandeavliden tilltalad är vissa nära anhörigatill honom behöriga att föra talan mot dom varigenom han har fällts till ansvar (se närmare härom i avsnitt 3.1.2). Prop.1980/81:48 119 3.1.2 Delägare för talan sora part för egen del ÄB:sbestäramelser om dödsbodelägaresbehörighet att föra talan föregen del rör fränst arvinges rätt att klandra testamente, bröstarvinges rättatt påkalla jämkning i testaimente eller återbäring av gåva för utfående av laglott . '5aint delägares rättatt begära förordnande av skiftesman, klandra arvskifte, föra talan om upphörandeav avtal om sammanlevnad i o skiftat bo, begära boegendome.ns avträdande tillförvaltning av boutredningsman ellerklandra boutredningsmans av fast egendom ra.m. I detta sammanhang böräven nämnas den rätt so.m tillkonner bl.a. dödsbodelägareatt föra talan om verkställande av ändamåls-bestänmelse. Enligt 14 kap. 5 §.43 skall arvinge som vill göra gällande att testamente är'ogiltigt enligt 13 kap. Ä3väcka klandertalan .sist frändet att han efter testamentets bevakning har fått del av testamentet. Do ogiltighetsanledningar som upptas i 13 kap. nH är bristande behörighethos testator och bristande laga forn hos testanente sant testam.entesupprättande under påverkan av rubbad .3jälsverk.samhet, tvång,otillbörligt inflytande och svek ellerannan villfarelse i-bevekelsegrunderna . Testamente kan vara ogiltigt av andra skäl än den somanges i 13 kap. ÄB, Sålunda är enligt 9 kap, 2 § ÄB förordnande till förmän för ofödda i regel utan verkan. Vidare kan testamente varaogiltigt på grund av bristande förutsättningarutan att det rlr Prop,1980/81:48 120 fråga om tillämpning av 13 kap, 3 § andra stycket ÄB, ÄB innehåller inga regler om klandertalan när testaraente påstås vara ogiltigt päannan grund än sädan som nämns i 13 kap, AB. Det är oklart i vilken utsträckning särskildklandertalan då behövs. I den mån särskild talan krävs för att komma åt sådan ogiltighet torde den inte vara inskränkt till . rekommenderar emellertid att arvinge som villåberopa att testamente har återkallats väckerklandertalan inom vederbörlig tid (s. 345). Enligt 7 kap. 3 §ÄB får bröstarvinge påkalla jämkningav testamente för utfående av laglott. Väljer han därvid att väckatalan mot testamentstagaren (påkallande kanäga rum även pä annat sätt), skall det ske som gäller förklander av testamente enligt 14 kap. 5 §ÄB. Har arvlåtare ilivstiden gett bort egendom under sådanaomständigheter eller pä sådana villkoratt gåvan till syftet är att likställamed testamente, har bröstarvinge enligt 7 kap. 4 § ÄB rätt att föratt få ut sin laglott påkalla återbäring av gåvaneller ersättning för dess värde.Bröstarvingen skall väcka talan mot gåvotagarenhärom sist inon från detbouppteckning efter arvlåtaren avslutades. Har bouppteckningersatts, med dödsboanmälan enligt 20 kap. 8 a § ÄB, gäller inte nägonfrist för talerättens utövande.Kommer bouppteckning trots anmälan till stånd med stödav tredje stycket i nyssnämnda paragraf, börjar fristen löpafrån det bouppteckningen avslutades(prop. 1975/76:50 s. 89 f och 100 f). Prop.1980/81:48 121 Enligt 23 kap. 8 §andra stycket AB har dödsbodelägare rättatt klandra arvskifte som har .gjorts av skiftesman. Vill han klandra skiftet,skall han väcka talan mot övriga delägaresist inom tre raånader efter det att han hardelgetts skifteshandlingen. förekomraeratt dödsbodelägare i sanband ned av arvskifte framställer yrkanden vörandeegendom beträffande vilken det är tveksamt om den omfattas av skiftet. Sä var förhällandet i rättsfalletNJA 1967 s. 249. Omständigheterna i rättsfallet var följande.En person avled och efterlämnade som dödsbodelägarefem bröstarvingar. .Dödsboet avträddestill förvaltning av boutredningsman som förrättadeskifte. Därvid bestämde boutredningsmannen att en damfriseringsrörelse sora en av delägarna, X, hade förvärvat från den avlidna föredödsfallet skulle anses som en giltiggåva till .X, att gåvan skullesom förskott avräknas påX:s arv samt att X inte skullevara skyldig att återbära den del av gåvan som översteg hennes arvslott. De andra delägarna klandrade skiftet och yrkade attdamfriseringsrörel-sen skulle upptas som en tillgäng i boet samt att ärendet skulle återförvisas till skiftesmannen med föreskriftatt nytt skifte skulle ske med utgångspunkthä-rifrän. Underrätten avvisade delägarnas talan pä.den grund att delägarna, sora enligt underrätten begärdefastställelse att rörelsen tillhördeboet, saknade behörighet att föra talan förboet, efterson boet var avträtt till förvaltning av boutredningsraan. Hovrätten fastställdeunderrättens beslut. HD fann attboutredningsmannen vid skiftet såtillviåa hade låtitdarafrlseringsrörelsen orafattas av detta att hanbetraktat rörelsen som överlåten till X genom gåva vilken skulle anses sora förskott påarv utan Prop.1980/81:48 122 att återbära den del av värdet som inte kunde till fullo avräknas pähennes arvslott. Innebörden av delägarnas talan näste,enligt HD, bl.a. raot bakgrund härav ansesvara att X skulle såvitt gälldeskiftet återbära också, den del av arvsförskottets värdesora inte kunde avräknas på arvslotten och att ärendet skulle återförvisas till skiftesiörrättaren förnytt skifte med beaktande härav. HDundanröjde därför domstolarnas beslut och visade mälet åte.r tillunderrätten för erforderlig behandling. Vidare bör bland ÄB:s bestämmelserora behörighet för dödsbodelägare att föratalan för egen del nämnas föreskrifteni 24 kap. 5 § om rätt för delägare att föra talan ora upphörande av avtal om sammanlevnad i oskiftat bo. För bifall till sädantalan krävs att väsentlig ändringhar inträtt i de förhållanden somvar avgörande när avtalet slötseller att avtalet av annan särskild orsakinte bör bestå. Enligt 19 kap. 1 §ÄB skall rätten dädödsbodelägare begärdet förordna att boets egendom skall avträdas till förvaltningav boutredningsman samt utse någon att i sådan egenskap handha förvaltningen. Boutredningsman fåremellertid inte förordnas på ansökan av delägare förtid dä avtal om sammanlevnad i oskiftatbo gäller (24 kap. 6 § ÄB).Befogenhet att göra ansökan om förordnandeav boutredningsman tillkonner varje delägareför sig. Delägare sora inte har biträtt ansökanskall beredas tillfälle att yttra sig i ärendet ora det kan ske utan betydande tidsomgäng (19 kap, 9 §ÄB), Enligt 19 kap, 13 §ÄB fär boutredningsman, om annat Prop,1980/81:48 123 inte har bestämtsi testanente, inte överlåta dödsboets fasta egendom eller tomträtt utan delägarnasskriftliga santycke eller, om det inte kan erhållas, rättens tillstånd. Har boutredningsmannen överträtt detta förbud är varje delägare försig behörig att väcka klandertalan fråndet han fick kännedon om åtgärden ochsenast inom ett är sedan lagfart eller inskrivningbeviljades. Bifall till klandertalan innebäratt överlåtelsen förklaras ogiltig såvitt angårdödsboet (NJA II 1933 s, 265), . Enligt 19 kap, 19 v förstastycket AB fär varje dödsbodelägareföra klandertalan mot boutredningsmani fräga ora dennes förvaltning. Av nänndabestämr.ielse sammanställd raed 18 kap, 9 § HB framgår att klandertalan skall väckas sist inom ett är efter det att boutredningsmannen skildes frän uppdraget och avgav redovisning. NJA 1973 s. 66 Som har angetts i avsnitt 3.1.1 har domstolarnas praxis iviss utsträckning varit rättsbildande pä förevarande område.Såvitt gäller dödsbodelägares talerättför egen del bör därvid nämnas HD:s avgörandei rättsfallet NJA 1973 s. 56. Fallet rörde frågaom rätt för enskild delägare i dödsbo, som hade avträtts till förvaltning av boutredningsman, attfora talan enligt 3 kap. 3 § andrastycket AB om återgång av gåva. 1 Med klanderbar överlåtelse avsägHD i NJA 1968 s. 179 även det fallet då boutredningsman på grund av förplilrtande i dom men utan delägarnas samtycke pähoetrr v.ignar utfärdar 1-cpebrev beträffande .fastighet. 1980/81:48 124 3 kap. AB innehållerbestämr.aelser om legal sekundosuccession.Enligt huvudregeln i 1 § skall vid den sist avlidne makensdöd sekundosuccessorerna (dvs. den först avlidne makens arvingar i andra parentelen) ta hälften av den sist avlidne makens bo. Kapitlet innehåller eraellertid flera bestämmelser ora avsteg från denna huvudregel. Ett sådantavstegsfall är föreskriften i 3 § om vederlag till den först avlidne makens arvingar av den lott somtillkommer den sist avlidnes arvingar. Sådantvederlag skall lämnas om den sist avlidne makengenom gåva eller liknande handling utantillbörlig hänsyn till sekundosuccessorerna har orsakat väsentlig minskning av sin egendom. Enligt andrastycket i 3 § skall gåvan eller dess värdeåterbäras om vederlag inte kan läranas.För återbäring krävs att den som mottog gåvan insågeller bort inse att den medförde förfång för sekundosuccessorerna. Det föreskrivs att återgångstalan inte fårväckas har förflutitfrän det gåvan mottogs. Det anges inte vem som är behörig att väcka sådan talan, I rättsfallet från är 1973 uttaladeHD att de båda makarnas släktsidor inte har sammanfallande intressen utan attdet tvärtom föreligger intressemotsättning mellan dem beträffande frågan om återgångstalan enligt 3 kap, 3 § andra stycket ÄB,HD fann med hänsyn härtill att rättenatt påkalla återgång av gåva inte kan betraktas som en sådan rätt för dödsboet somkan utkrävas endast genom talan på dess vägnarutan måste anses tillkomma den först avlidne makens arvingar på det sättatt dessa fär föra talan därom för egen del. Enligt HD saknades änvidare anledning att uppställa kravetatt talan får föras endast av dessa arvingar gemensarat; var och en av dem raåste anses ägaföra talan för sin del. 1980/81:48 125 HD:s avgörande harvunnit efterföljd i bl.a. rättsfallet SvJT 1975 rf. Flertalet av de lagbestämmelserom talerätt för dödsbodelägare som finns påolika håll utanför ÄB reglerarinte talan som avser boets utredning. De handlar i stället om rättför arvinge eller efterlevande makeatt föra talan i angelägenheter som inte huvudsakligen rör ekonomiska värden.Denna talerätt saknar anknytning till dödsboförvaltningeni egentlig mening, Sälunda kan efterlevande raake varataleberättigad enligt ifrågavarande föreskrifter- t.ex. enligt 20 kap. 13 § RB - även om han inte ärdödsbodelägare. Ärvid barns födelse modern gift skall enligt 1kap. 1 § F3 mannen i äktenskapet anses som barnets far. Vill mannen vinnarättens förklaring att han inte är far till barnet, skall han enligt 3 kap. 1 § FB väcka talan härom mot barnet eller, om barnet har avlidit, dessarvingar. Åt mannendöd har var och en som jämte eller nästefter barnet är berättigad till arv efter mannen rättatt väcka talan om att mannen inte är far till barnet. Förutsättning härför är att mannen inte varaktigt har sammanbott medbarnet och inte heller efter dess födelsehar erkänt det som sitt. Vill barn vinna rättensförklaring att viss raan inte är dess far, skall barnet enligt 3 kap, 2 § FB väcka talan härom mot mannen eller, om han är död, hansarvingar. Prop, 1980/81:48 126 Beträffande talan on-"ast. ":trillande av faderskap gällerenligt 3 kap, 5 och 5 jj 'B att talan försav barnet raot en eller flera män, I avlidenrnans stä.lle förs talan raot den dödes arvingar. Till mannens arvingar räknasenligt ovannämnda be-stärmnelser i ?B ävende av hans sekundosuocessorer .som ärnärmast till arv efter honom nä.r talan väcks.Detta innebär alltså att talerättenligt dessa re.gler tillerkänns också arvingar som inte är dodsbodelägare. Enligt 18 kap. 1 § andra stycket ÄBär nämligen sekundosuocessorer inte delägarei arvlåtarens utan i förste successorns bo. Sararaanfattningsvis kan alltså konstateras att talerätt efter avliden i mål ora faderskap tillkommer vissa slag av dödsbodelägare- ibland även personer utanför deras krets - och inte dödsboet (NJA 1943 s. 196, V,'alin ÄB II s.28 samt s. 27 och 30). Närdet gäller kärandesidan krävsinte att samtliga taleberättigade inträder i processen. Var och en av dem är behörig attensam vädra talan. Det föreligger alltsåinte s,k, nödvändig processgemenskap mellan dem. Domen vinner emellertid rättskraft ävenmot de arvingar som inte har varit parter i målet. Mellan de arvingar sora uppträderi processen råder därför sådan speciell processgemenskap sora avses 1 14 kap. 8 § andra stycket RB. Det innebär att de inte äratt anse som självständiga parter i förhållande till notparten. I ställetär det så att rättegångshandling sora en av den företar gällertill förmån för de övriga, även on den strider mot deras handlingar. Som har påpekats iavsnitt 3.1.1 fär inte dödsbo Prop.1980/81:48 127 eller dödsbodelägare trädai den avlidnes ställe som tilltalad eller målsägande ibrottnäl. i-ålsägande .är den mot vilken brott har begåtts eller den sora har blivit förnärmad avbrott eller lidit skada d.ärav (20 kap. 8 i fjärde st. RB). I';älsägan-derättenär alltså strängtpersonlig. Därför kan den inte bli förenål försuccession. Enligt 20 kap, 13 § RB har docken del nära anhöriga till avliden nålsägande i vissa fall nå.lsägandes behörighet. Han brukar säga att sädana personer intar en partiell raälsägandeställning. Enligt förstastycket i paragrafen har efterlevande raake, bröstarvinge, far, raor eller syskon till den sora har dödats genora brott samma rätt som målsägande att ange brottet eller föra talan därom.Paragrafens andra stycke rör det .fall dä någon avlidersom hade raålsäganderätt beträffande ett visst brott sora har inträffat.