prop · G40313 · 1980-12-31 00:00:00 — Att polisens nuvarande uppgifter påområdet flyttas över till länsstyrelserna kan snarare anses som en fördel. Bl.a. kan man räkna med en enhetligare praxis inom tillståndsgivningen. RSVfillstyrker således polisutredningens förslag att polisen befrias från sinauppgifter inom detla område. Det förutsätts dock att polisens övervakning avlagligheten av anordnade lotterier och spel inte kommer att minska. kan man ifrågasätta om lotterier har någon anknytningtill polisverksamheten. Något bättre alternativ är emellertid svårt att hitta.Mot t. ex. som tiUståndsmyndighet talar att det skulle blitungrott för stora delar av ett län. Kommunerna saknar för närvarandeförutsättningar-att bedöma hithörande frågor. Beviljande av lotteri- ochspeUlllstånd avviker också från den kommunala verksamheten i övrigt och passarinte in i de kommunala rutinerna. Kommunerna bör därför inte komma Ifråga somtillståndsgivare. anser att lotteriärendena har en vissnaturiig anknytning till polisens uppgifler. Ofta kräver lolteritillståndianspråktagande av allmän plats, som i sin tur kräver polismyndighetenstillstånd enligt 2 § allmänna ordningsstadgan. Övervakningen av att beviljatlotteri- och speltillstånd uppfyller i författningen angivna villkor ankommerdessutom på polisen. Polisen bör därför enligt förbundets mening även ifortsättningen ha hand om denna tillståndsgivning. finner del naturligt alt, i enlighet med sin grunduppfattning dådet gäller polisens befattning med förvaltningsuppgifter, även instämma medutredningen då det gäller lotteri- och spellillstånd. Det kan emellertid ocksåmedföra negativa effekter att avlasta polisen dessa ärenden. Vid bedömningenmåste man beakta den insyn och kontroll som polisen därigenom förlorar. Därförmåste vissa spel- och lotteritillstånd Inom områden där risk för brottslighetförellg- 1980/81:13 206 ger,då främst med tanke på den ekonomiska brottsligheten, finnas kvar hos polisen.Ett annat skäl som måste beaktas är att förslaget totalt sett inte innebärnågon resursvinst, eftersom den myndighet som belastas med uppgiften måstetillföras nya resurser. Förslagetatt polisen befrias från att medverka 1 ärenden om hundskatt har inte möttnågon egentlig erinran. erinrar dock om atthundskatteutredningens betänkande (SOU 1972:89) Hundskatt f. n. övervägs ibudgetdepartementet. Förbundet motsätter sig att polisen innan den aviseradeomläggningen av hundskattesystemet har genomförts befrias från sina nuvarandeuppgifter på området. har motsvarande uppfattning. Någrakommuner uppger att polisens befattning med hundskatteärenden är obetydlig,eftersom dessa kommuner inte brukar begära någon utredning hos polisen. Blandpolisstyrelserna ansluter man sig över lag till utredningens förslag ochanmärker att polisens uppgifter 1 dessa ärenden har fått karaktären avindrivningsåtgärder. I sammanhanget nämns att motsvarande överväganden kangöras i fråga om ärenden om obetald radio- och TV-licens. Utredningensståndpunkt har inte föranlett andra Invändningar än att några polisstyrelseranser att hltlegodshanleringen även 1 fortsättningen bör vara avgiftsfri. Fleraremissinstanser har avstått från att yttra sig med hänvisning till den pågåendeutredningen om hittegodslagstiftnlngen. 4.7 Vissaövervaknings- och bevakningsuppgifter Utredningensståndpunkt att polisen 1 görlig mån bör befrias från eller kunna avgiftsbeläggavissa övervaknings- och bevakningsuppgifter har vunnit anslutning från deflesta remissinstanserna. Från en del håll framförs dock principiellainvändningar eller erinringar på enskilda punkter. /SRkan inte oreserverat Instämma 1 utredningens förslag om avgiftsbeläggning.Förslaget kan få nackdelar från goodwillsynpunkt genom att allmänheten kantycka att polisen i onödan bedriver affärsverksamhet. Avgiftsbeläggning kanockså vara till skada från brottsförebyggande synpunkt. Härtill kommer denadministrativa omgång ett avgiftssystem medför, framhåUer /SR. instämmer 1 utredningens uppfattning men anser att frågan omrätt för polisen till ekonomisk ersättning för vissa tjänster bör behandlas medstor varsamhet. RRVser positivt på utredningens förslag men vill sälta in frågan om laxebeläggningi ett större sammanhang. Verket hänvisar till en egen rapport i ämnet. Bl.a. RPS betonar att ett avgiftssystem måste utformas på ett administrativtenkelt sätt. Förslagetom avgiftsbeläggning av larmanslutningar tillstyrks eller lämnas utan erinran avdet stora flertalet remissinstanser. Föreningen det angelägna 1 att utredningens föslag om avgiftsbeläggningföljs. I fråga om förutsättningarna 1980/81:13 207 föratt ta ut avgift förekommer olika åsikter. En del remissinstanser anser attupprepade falsklarm bör leda till avstängning av larmanläggningen. Några anseratt detta är att föredra framför en avgiftsbeläggning. Deflesta remissinstanser har ingen erinran mot avgiftsbeläggning avpolismedverkan vid värdetransporter och breda eller tunga transporter. Frånnågra länsstyrelser och polisstyrelser invänds emellertid att bevakningen avvärdetransporter är så speciell och av så påtagligt polisiärt Intresse attersättning inte bör krävas. En mindre grupp gör motsvarande bedömning i frågaom de breda och tunga transporterna. En vanlig uppfattning är att de sistnämndatransporterna i större utsträckning bör styras över till järnväg och sjöfart.Då det gäller värdetransporterna anser en del remissinstanser att bevakningenav dessa i högre grad bör ankomma på den enskilde som får anlita särskildpersonal och utrustning för ändamålet. Sågott som alla remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran förslagetatt polisen 1 görligaste mån befrias från att bevaka militär-anläggningar.Föreningen er föreslår att reglerna om polisens tillsynav militära förråd ses över.ÖB anser dock att polisens medverkanalltjämt är nödvändig och att någon ändring av bevakningen ej bör komma tillstånd. Med hänsyn till att polisens bevakning främst avser militära förråd medvapen och ammunition ligger det enligt ÖB i polisens intresse att genombevakning i nuvarande form och omfattning bidra till att förhindra illegalspridning och utnyttjande av vapen och ammunition och därmed minskaförutsättningarna för grova våldsbrott. Det synes dessutom vara rationeUt ochär sannolikt god ekonomi att vissa bevakningsuppgifter samordnas och mmmed annan civil polisverksamhet, framhåller ÖB. Någrapolisstyrelser och länsstyrelser motsätter sig i likhet med och statstjänstemannaförbundet en begränsning av den utgåendepasskontrollen. Utredningensuppfattning att de flygande inspektionerna bör ligga kvar hos polisen och attpolisens fordonskontrollerande verksamhet bör ha i stort sett samma omfattningsom f n. biträds av det stora flertalet remissinstanser. Länsstyrelseni Norrbollens län anser dock 1 likhet med några polisstyrelser att denfordonskontrollerande verksamheten inte bör vara lika omfattande i framtiden.Flygande Inspektioner och vägningar av fordon är mycket personalkrävande ochtar 1 anspråk. Att använda polisens begränsade resurser för sädanaändamål i den utsträckning som sker är därför enligt länsstyrelsensuppfattning i viss mån en misshushållning av resurserna. RPSframhåller att den fordonskontrollerande verksamheten inte ensidigt kan sessom en uppgift avseende kontroll av fordons utmstning. Många olika polisiäraarbetsmoment av säväl trafikövervakande som allmänt brottsövervakande karaktäringår. Ofta förekommer åtgärder för att eftersöka narkotika och stöldgods. Ensamordning av trafikövervaknings- och spaningsåtgärder har visat sig varanödvändigare . Förslagetatt undersökningarna av större och mera komplicerade for- Prop.1980/81:13 208 doni allmänhet skall ske endast 1 den utsträckning som samarbete kan etableras medteknisk expertis från trafiksäkerhetsverket godtas av de flesta remissinstansermen har också mött kritik från en del håll. Motsvarande gäller förslaget attvarje polisman med grundläggande trafikutbildning skall ha befogenhel att 1klara fall meddela föreläggande om kontrollbesiktning hos ÄB SvenskBilprovning. JKframhåller att stora vinster i flera avseenden står att vinna genom övergångtill den av utredningen förordade ordningen för kontroll av tunga fordon. Medhänsyn till polisens begränsade resurser bör enligt RPStunga och teknisktkomplicerade fordon undersökas av expertis från trafiksäkerhetsverket. Vidutarbetande av den nya gmndutbildningen kommer RPS att beakta förslaget om attöka trafikutbildningen så att föreläggande om kontrollbesiktning i klara fallskall kunna meddelas av varje polisman. TSVanser att det föreslagna samarbetet är angeläget och vill påpeka attdetta förekommer . Den årliga kontrollbesiktningen är betydelsefull förden allmänna fordonstekniska standarden. Vid flygande inspektion undersöksfordonets beskaffenhet när det framförs med last samt det slitage som fordonetutsätts för mellan kontrollbeslkt-ningstillfällena. Vidare kontrolleras lastenssäkring. Genom flygande inspektion kan man även kontrollera utländska fordon.Med hänsyn härtill är det TSV:s uppfattning att flygande Inspekfion börbibehållas 1 nuvarande omfattning och helst ökas. Ökade Insatser är angelägnaframför allt för kontroll av tyngre fordon. Detta förutsätter att någon minskningav polisinsatserna inte sker utan att fömtsättningar skapas för en fråntrafiksäkerhetssynpunkt angelägen ökning. /?/?K tillstyrker förslagen men vill erinra om att verket i en rapport även harIfrågasatt om inte en tätare obligatorisk kontrollbesiktning genombilprovningen borde övervägas för äldre eller särskilt farliga fordon och förfordon som utnyttjas mycket. Sådana åtgärder kan möjliggöra en lämpligomprioritering av polisens verksamhet på detta område. ABSvensk delar utredningens mening att polisens fordonskontroll börfortsätta då den utgör ett viktigt komplement till den periodiskakontrollbesiktningen. Bolaget påpekar att fordon registrerade i utlandet inteomfattas av periodisk kontrollbesiktning och endast kan bil föremål förkontroll genom flygande inspektion. Vad gäller tlds-och personalkrävandeundersökningar av större och komplicerade fordon anser bolaget atteffektiviteten 1 kontrollen av det enskilda fordonet ökar, om denna kan utförasunder goda yttre betingelser och med tillgång till särskilda tekniskahjälpmedel. Den egentliga kontrollen av fordon bör därför 1 de fall en merautförlig undersökning är motiverad utföras hos bolaget, medan kontrollen på vägbör begränsas till att avslöja påtagliga trafiksäkerhetsbrister Det är enligtbolaget angeläget att varje polisman som får befogenhet att meddela föreläggandeom kontrollbesiktning 1 klara fall har sådana kunskaper om trafiksäkerhetskravenför fordon att bedömningarna kan grundas på sakliga skäl och fordonsägarna inteorsakas större olägenhet än som är nödvändigt med hänsyn till kontrollensändamål. Länsstyrelseni anser att det är en fördel om undersökningarna av tunga ochkomplicerade fordon kan ske under medverkan av teknisk expertis fråntrafiksäkerhetsverket. 1980/81:13 209 dockenligt inte vara en förutsättning för undersökningarna. Polisstyrelseni anser att en stor del av fordonskontrollen bör överföras lill annanmyndighet. Polisen skulle enligl polisstyrelsens uppfattning endast behålla enmöjlighet att utfärda förelägganden för inställelse till kontrollbesiktning.Även andra polisstyrelser är inne på tanken att överföra fordonskontrollen tillannan myndighet. Vidhåller man kravet på all fordonskontrollen skall ligga kvarpå polisen, följer sålunda enligt polisstyrelsen i automatiskt attden endast kan förläggas till enheter, vars personal fått en invecklad ochlångvarig utbildning. Denna går till stor del ut på en Ingående tekniskutbildning, som inle kan erhållas 1 den reguljära polisutbildningen. Manbibehåller därmed också de nuvarande stelbenta trafikpollsorganisarionerna, somäven 1 fortsättningen kan antas komma att arbeta 1 huvudsak utanför tätorterna.Om tyngdpunkten i polisverksamheten skall ligga 1 den lokala polisverksamhetenbör givetvis Inte trafikpolisverksamheten undantas, särskilt som enligtdirektiven polisen anses utgöra ett av de viktigaste instrumenten iIrafiksäkerhelsarbetel. I delarbetet utgör de 6 fordonskontrollen mycket liten del, som uppenbarligen kan ersättas på annat sätt, menarpolisstyrelsen. Polisstyrelseni ifrågasätter om det blir billigare att utbilda befattningshavare i enhelt ny organisation och anför att en av anledningarna till att polisenstrafikutbildning varit relativt dyrbar är överrörligheten Inompolisväsendet. Färdlgutbildad personal byter arbetsuppgifter avenbart ekonomiska skäl. Polisstyrelsen hyser dock en förhoppning att det nyalönesystemet med variabla lönegrader (högst- och lägstlöner) 1 någon mån skallmotverka detta förhållande. Polisstyrelseni finner tanken på medverkan av trafiksäkerhetsverkets expertis vidspeciellt krävande undersökningar vara väl värd att närmare analysera. Däremotställer sig polisstyrelsen tveksam till förslaget att varje polisman med genomgångengrundutbildning skulle tilläggas befogenhet att meddela föreläggande omkontrollbesiktning 1 klara fall. De "klara" konlrollbesiklningsfallenförefaller inte med lätthet kunna urskiljas. Ur rättssäkerhetssynpunkt är detviktigt att allmänheten även 1 detta hänseende behandlas likvärdigt avvälutbildad personal med erfarenhet från arbetsområdet. har varjepolisman befogenhet att enligt 168 § vägtrafikkungörelsen (1972:603) hindrafortsatt färd med fordon som ej kan ske utan påtaglig fara för trafiksäkerheteneller annan väsentlig olägenhet. Med obetydliga författningsändringar tordehär finnas möjlighet alt åstadkomma vad utredningen åsyftar, framhållerpolisstyrelsen. Polisstyrelseni befarar att polisens auktoritet försämras genom det tilltänktasamarbetet och att detta leder till onödiga gränsdragnings-problem. anser polisens flygande inspektioner vara av stort värde förtrafiksäkerheten i landet. Allmänhetens kännedom om polisens befogenhet attutföra flygande Inspektioner anses ha en preventiv verkan som ej är mätbar.Vid sidan av andra primärpolisiära funktioner som ordnlngshållnlngseffekter m.m. inger en gedigen teknisk kunskap respekt och förtroende blandtrafikanterna. Det torde enligt förbundet inte vara helt främmande att dagensbilägare strax före en kon- 14 1980/81. 1 saml Nr 13. 1980/81:13 210 IroUbeslktnlngreparerar upp sitt fordon så att det kan godkännas vid den årligakontrollbesiktningen. Många fordon är så dåliga före denna reparation att de ärtrafikfarliga. Denna trend har påpekats av polismän med besiktningsförordnande.Kravet borde därför vara en allt mer intensiv stickprovskontroll av landetsfordonspark. Förbundet anser också att kombinationen med två myndigheter"på väg" trafiksäkerhetsverket och ärolycklig. Dualismen mellan myndigheterna försvårar samarbetet på fältet.Polisen bör ensam svara för all kontroll som sker på väg. Förbundet varnar fördet förhåUande som f. n. råder till sjöss där flera myndigheter strider försitt område och där intressekonflikter förekommer så gott som . Deflygande besiktningarna bör stanna Inom polisen. Det finns i stället skäl somtalar för all trafiksäkerhetsverkets och yrkesinspektionens verksamhet inom sammaområde överförs till polisen. För att dessa myndigheter med full effekt skallkunna fullgöra arbetsuppgifterna krävs en samverkan med polisen. Även dentilltagande trenden med "trimning" av mopeder anges som ett skäl föratt de flygande inspektionerna blir kvar hos polisen. Beträffande detföreslagna samarbetet med teknisk expertis från trafiksäkerhetsverket ärförbundet av den uppfattningen att en mera utförlig kontroU av dessa fordon börske hos ÄB , där man bl. a. har tillgång till särskildatekniska hjälpmedel. KontroUen på väg bör därför begränsas till att avsepåtagliga trafiksäkerhetsrisker. Det är angeläget att varje polisman som hargenomgått grundläggande trafikutbildning erhåller befogenhet att meddela föreläggandeom kontrollbesiktning i klara fall. Ur rättssäkerhetssynpunkt är detväsentligt att polismannen erhåller erforderlig utbildning omtrafiksäkerhetskraven för fordon. Förbundet vidhåller sammanfattningsvis attpolisen ensam skall utföra flygande inspektion på väg. FöreningenSveriges polischefer anser att polisen alltjämt bör ha befogenhet att företaflygande inspektion och att verksamheten i stort sett bör ha samma omfattningsom . När det gäller flygande inspektion av tunga fordon delarföreningen att denna i ökad utsträckning bör ske 1samarbete med expertis från trafiksäkerhetsverket. 5 Prioriteringen inom polisverksamheten Utredningenssynpunkter på prioriteringen inom polisväsendet biträds eller lämnas utanerinran av det helt övervägande antalet remissinstanser. Detta gäller såvälden organisatoriska prioriteringen som den löpande prioriteringen. Förslagelatt öka utrymmet för den löpande prioriteringen på de lokala och regionalaplanen såvitt JK kan finna inga principiella betänkligheter menförslagets förverligande förutsätter i hög grad att man lyckas lösa svårafrågor angående löner och utbildning. RPSår ense med utredningen om att de regionala och lokala polisstyrelserna 1framtiden i ökad omfattning bör få utnyttja sina resurser friare för att uppnåmålen för polisverksamheten med hänsyn tlU den lokala Prop.1980/81:13 211 brottsutvecklingen,befolkningsomflyttning eller geografiska förhållanden. RPS har inga erinringarmot att styrelsen, innan förslag till fördelning av polismans- ochadministrativa tjänster upprättas, skall samråda med de regionala och lokalamyndigheterna. Detta är ägnat att ge polismyndigheterna större möjlighet attpåverka personaltilldelningen. RPS har inte heller något att invända motutredningens principer då det gäller den löpande prioriteringen. förslag skulle leda till mer preciserade uttalanden frånstatsmakternas sida 1 prioriteringsfrågor och beträffande resursutnyttjandevore det en fördel. En viktig uppgift för RPS blir att omforma sådanauttalanden till råd och anvisningar på olika verksamhetsområden. Denna uppgiftbör skrivas in i RPS:s instruktion. Tilldet fåtal remissinstanser som har principiella eller eljest mera väsentliga invändningarhör RA och . RA Ifrågasätterom fördelningen av tillgängliga resurser på olika verksamhetsgrenar inompolisen kan överlämnas till lokala och regionala organ 1 den omfattning somutredningen synes förorda. Garantier måste skapas för att resurserna 1 rimligomfattning tilldelas sådana verksamheter som från mera övergripande synpunkterbefinns särskilt angelägna. För åklagarväsendets del är av särskild vikt attpolisens brottsutredande verksamhet ges erforderliga resurser och att dessa ärså flexibla att skiftande krav, både av kvantitativt och kvalitativt slag, kantillgodoses. I anslutning härtill nämner RÅ att det från olika håll i sambandmed hans inspektionsverksamhet framförts önskemål om ökade och förbättradeutredningsresurser inom polisväsendet. Det är angeläget att man kan skapagarantier för att sådana synpunkter beaktas, när det gäller att tillgodosenuvarande och kommande behov av utredningspersonal i alla regioner ochdistrikt i landet. Detta sker naturligen bäst på central och regional nivå. EnligtRÅ:s mening förtjänar frågan om den löpande prioriteringen några mera allmännareflexioner. Genom straffbeläggning av vissa handlingar uttalas från samhälletssida att dessa handlingar Inte godtas och att överträdelse av straffbuden skallbeivras. Det straff eller den strafflatitud som anges för varje gärning är ettuttryck för graden av förkastlighet hos gärningen 1 fråga. De olika brottensätts därmed också, schematiskt sett, 1 relation till varandra 1svårhetshänseende. Mot straffbuden svarar för åklagarnas del en i principabsolut åtalsplikt. Denna genombryts dock av allmänna undantagsregler 1rättegångsbalken, regler som gäller lagöverträdelser av ungdomar, åtalsreglersom knutits till vissa särskilda brott m.m. Vid fullgörandet av sina åliggandenhar åklagaren att hålla sig till detta regelkomplex samt till gällandeföreskrifter om frister för åtal ävensom till det fåtal bestämmelser som direkitar sikte på att skyndsamhet skall iakttas. Så lång möjligt bör utredningsresursernahos polisen, som enligt polisinstruktionen bl.a. har att "uppdaga brottsom hör under allmänt åtal", svara mot åklagarens funktioner. Klart äremellertid att resurserna inte täcker det faktiska behovet, än mindre detteoretiska behovet. En prioritering blir därför ofrånkomlig. Denna kan aldrigvara en exklusivt eller huvudsakligen polisiär angelägenhet utan berör 1 höggrad alla rättstillämpande organ 1 samhället, understryker RÅ. Avgällande straff- och åtalsregler kan 1 viss mån utläsas en "rangordning"mellan de olika brotten, som 1 sin tur utgör ett naluriigt underlag för enprioritering. Denna vägledning är dock högst schematisk och i Prop.1980/81:13 212 mångakonkurrenssituationer föga praktikabel. Till ledning för polis och åklagareborde därför enligt RÅ:s uppfattning finnas i allt fall vissa grundläggandeprioriteringsregler. Härigenom skulle kunna skapas vissa allmännaförutsättningar för enhetlighet och stadga 1 en för rättstlU-lämpningen ytterstväsentlig fråga. Med hänsyn till prioriteringens avgörandebetydelse för rättstiUämpningen och för frågans nära anknytning till gällandestraffrättsliga regler och straffprocessuella bestämmelser borde i principgrunderna för den löpande prioriteringen ges 1 lags form. RÅ vill vidare motden av utredningen förordade ordningen framhålla, att det från statsrättsligsynpunkt torde kunna ifrågasättas om polis och åklagare som rättstillämpandeorgan kan anses bundna av uttalanden som regering och riksdag gör om olikabestämmelsers tillämpning i del praktiska rättsllvel vid sidan om aktuellalagstiftningsärenden. RÅär klart medveten om de svårigheter som måste uppkomma när det gäller att angede grunder som bör gälla för den löpande prioriteringen. Frågan är dock avsådan väsentlig betydelse och utvecklingen tyder på att dess betydelse kommeratt ökas ytterligare att det bör allvarligt övervägas om intelagstiftningsvägen kan beträdas. I allt fall kan enligt RÅ:s mening inte godtasen ordning där lokala organ, vart och ett inom sitt distrikt, tilläggsbefogenhet att göra den löpande prioriteringen utan att reellamöjligheter finns att styra upp en av statsmakterna Icke önskad praxis. Skulleicke lagstiftningsvägen anses framkomlig, bör 1 allt fall riktlinjerna för den löpandeprioriteringen ges 1 samråd av de centrala organ som närmast under regeringenhar att svara för brottsbekämpningen fram till handläggningen vid domstol,nämligen och RÅ. Samma tankegångar återfinns 1 enpromemoria (Ds Ju 1979:15) om översyn av utredningsförfarandet 1 brottmål. EnligtGöta hovrätt fmns det anledning att analysera prioriteringsfrågorna merIngående än som skett 1 betänkandet. Polisens prioritering bestämmerverksamheten även vid åklagarmyndigheter och domstolar. Den är dessutom av storbetydelse från kriminalpolitisk synpunkt. Prioriteringsfrågorna måste därförses 1 ett större perspektiv än som en organisatorisk fråga inom polisen. Den1 förutsatta principen att anmälningar om brott skall utredasi den ordning de kommer ln kan uppenbarligen inte genomföras 1 praktiken. Istället tvingas polisen arbeta med prioriteringsmetoder som inte har stöd 1lagstiftningen. Tillämpningen riskerar också att bli myckel oenhetlig.Brottsutredningar rörande känd gärningsman prioriteras i allmänhet framförandra utredningar, om de senare inte rör mycket allvarliga brott. Detta innebärall de mest klumpigt genomförda brotten utreds framför den mera förslagnabrottsligheten, framhåller hovrätten. En sådan prioritering får exempelvis denkonsekvensen att polisen ingriper i större utsträckning mot mindre allvarligaförmögenhetsbrott bland socialt utslagna, särskilt missbrukare, än mot denkvalificerade ekonomiska brottsligheten. Även om brotten med känd gärningsmanär lällutredda hos polisen blir dessa fall ofta resurskrävande 1 fortsättningenmed personutredningar, offentligt försvar och betydande insatser frånkriminalvårdens sida.