prop · G40368 · 1980-12-31 00:00:00 — uppdragstagaren ochuppdragsgivaren, ha träffat ett uttryckligt avtal om hur ersättningen skall beräknas.Reglerna för löpande räkning skall dock tillämpas även dä det - exempelvis medhänsyn till rådande branschpraxis -utan uttryckligt avtal är undersförståtl attdebiteringen sker enligl bestämd tidstaxa. Ett vanligt fall är att ersättningenbaseras på uppdragstagarens självkostnader för arbetel. Av delsagda följer alt reglerna om löpande räkning inte blir tillämpliga om parternaträffat ell avtal som innebär alt ersättningen per tidsenhet i väsentligomfattning ändras, om arbetet lar längre lid än beräknal eller omtotalkostnaden av annan anledning blir betydligt större än vad parternaursprungligen räknat med. Däremol bör förekomsten av vilesklausuler på grund avförseningar eller brister i det utförda arbetet inte i sig få till konsekvensatt ell uppdrag förändrar karaktär från löpande räkning lill fast pris. Med enuppdragstagares faktiska utgifter för arbetet avses i första hand ulgifler förmaterial o. d. som använts i samband med uppdragels utförande. Fråga kan ocksävara om utgifter för resor och för avgifter till myndigheter o. d. Som faktiskaulgifler bör vidare räknas ersättningar för arbete som utförs av annan änuppdragstagaren, t. ex. arvoden lill underentreprenörer som den skattskyldigeanlitat. Jag ärmedveten om att det-vilken definifion som än väljs-inte torde vara möjligt altundvika alt osäkerhet kan uppkomma vid bedömningen av om ett arbete skall ansesutfört pä löpande räkning eller lill fast pris. Enligl min mening finns detdock anledning att utgå frän att sädana fall kommer att bli relativt sällsynta.Understrykas bör dessutom att den skaltemässiga behandlingen av pågåendearbeten endast syftar lill att få lill stånd en rimlig periodisering av denskattskyldiges inkomster och utgifter. Saken gäller med andra ord inte nägradefinitiva skaltevinster eller skatteförluster ulan endast att fördelainkomsler och ulgifler pä ett skäligt säll mellan olika beskattningsår. 2.4.2 Arbete på löpande räkning Som framgått av det föregående harföretagsskatleberedningen föreslagit att resultatredovisningen av arbeten somutförs på löpande räkning skall ske i takt med faktureringen. Värdel avpågående arbeien behöver därför aldrig Prop, 1980/81:68 142 aktiveras i boksluten. Avdrag för driftkostnader görs påvanligt sätt. Den av beredningen föreslagna principlösningen innebär atten skattskyldig kan skjuta upp beskattningen genom att senarelägga sinfakturering. Detta kan leda lill omotiverade skattekrediter. Beredningen hardärför anseti det nödvändigt alt införa en särskild skatleflyktsregel. Enligtdenna skall den skattskyldige inläklsredovisa inte bara fakturerade belopp utan-såvida den skattskyldige i mer än obetydlig omfattning underlåtit altfakturera belopp som enligt god redovisningssed hade kunnat faktureras -även debelopp som skäligen kunde ha fakturerats. Vad beredningen föreslagit om den skattemässigabehandlingen av pågående arbeten pä löpande räkning - ingen aktivering avnedlagda koslnader ulan resultatredovisning i takt med faktureringen - harallmänt tillstyrkts eller lämnats ulan erinran vid remissbehandlingen. Merdelade meningar föreligger däremot rörande den föreslagna skalleflyktsregelnvid senareläggning av faktureringen. i anför attanknytningen till god redovisningssed kan medföra alltför stora skallekreditermedan bl. a. Näringslivels skattedelegalion och anseratt regeln är obehövlig. För egen del vill jag först slå fast att jag anser alt denav beredningen föreslagna principieUa lösningen bör genomföras. Skattskyldigasom utför arbeten på löpande räkning bör alltså dra av driftkostnaderna påvanligt sätt och ta upp fakturerade belopp som intäkt. Eftersom denskatlskyldige inte behöver aktivera värdet av nedlagda kostnader blir reglernaenkla att förstå och fillämpa. Påpekas kan ocksä att det övervägande antaletskattskyldiga som utför uppdrag på löpande räkning lorde basera sinskattemässiga redovisning på faktureringen. Som framhållits vid remissbehandlingen lorde behovet av ensärskild skatteflyktsregel som lar sikte på senareläggning av faktureringenvara förhållandevis litet. Inte minst likviditetsskäl lorde avhällauppdragstagare från all i onödan dröja med att sända ul fakturor. Det är ocksäklart att en skatteflyktsregel som för sin tillämpning förutsätter kännedom omvad som är god redovisningssed kan ge upphov till praktiska svårigheter. Åandra sidan framstår det knappasl som rimligl alt en uppdragstagare med godlikviditet skall kunna bygga upp betydande skattekrediler genom en sä enkelåtgärd som all senarelägga sin fakturering. En undantagslös koppling mellanfaktisk fakturering och beskattning kan vidare leda till alltför slorl utrymmeför resultatutjämning. Min slutsats är att en mot denna form av skatteflyktriktad regel inte går att undvara. Enligl beredningens förslag skall skalleflyktsregelntillämpas om den skaltskyldige i mer än obetydlig omfattning underlåter attfakturera belopp som enligt god redovisningssed hade kunnal faktureras. För attmarkera all regeln skall ges ett myckel begränsat tillämpningsområde bör enligtmin mening uttrycket "i mer än obetydlig omfattning" ändras lill"i betydande omfattning". Regeln bör t. ex. inle kunna användas moten skatlskyldig som Prop.1980/81:68 143 rutinmässigt sänder ul sina fakturor en gång i månadeneller en gång i kvartalet. En överenskommelse om att delfaklurering inle skallförekomma alt slulfaklura skall sändas ut försl när arbetet är färdigt böri normalfallet inle heller föranleda nägot ingripande frän taxeringsmyndigheternassida. Däremot bör skalleflyktsregeln kunna åberopas om den skallskyldigeformellt sett avstår från all fakturera medan arbetet pågår men i ställetfortlöpande uppbär delbetalningar som skall avräknas mol den slulliga fakturan.Regelns tillämpningsområde är alltså begränsat till företag som senareläggersin fakturering för alt vinna obehöriga fördelar i skallehänseende. Den för arbete pä löpande räkning valda metoden -resultatredovisning i takt med faktureringen - är som jag i det föregäendeframhållit i de hell övervägande antalet fall mycket enkel att tillämpa. Ilikhet med beredningen anser jag därför all det finns skäl alt tillålaskattskyldiga, vars verksamhet är av begränsad omfattning, att använda sig avreglerna för löpande räkning även i fråga om arbeten som utförs lill fast pris.Denna valfrihet bör enligt min mening reserveras för skattskyldiga som enligt 1§ BFL inte är skyldiga att upprätta årsbokslut, dvs. för enskilda näringsidkarei vars verksamhet den årliga brutloomsältningen normall understiger ell beloppmolsvarande 20 gånger basbeloppel. För tydlighels skull bör betonas allvalfriheten i fråga om beskaltningsmelod är begränsad lill arbeien som utförslill fasl pris. Reglerna för fasl pris kan således aldrig användas på uppdragsom utförs på löpande räkning. En intäktsredovisning som sker i takt med faktureringenlorde ytterst sällan leda till alt del redovisade resultatet är högre än delverkliga resultatet. Det kan emellertid inte helt uteslutas - t. ex. omfaktureringen av någon anledning kommit all avse ännu inle ulfört arbete - allen ovillkorlig koppling mellan fakturering och beskattning kan komma i konfliktmed BFL:s principer. Jag anser därför att del bör finnas en möjlighel attavvika från faktureringsmetoden om den skaltskyldige kan visa att tillämpningenav denna - vid en bedömning av samtliga pågående arbeten - skulle leda till enmot god redovisningssed stridande skattemässig resultatredovisning. 2.4.3 Arbete IiU fast pris Förelagsskatteberedningens förslag beträffande pägäende arbetensom utförs lill fast pris bygger pä principen att de direkta koslnaderna skallbehandlas pä samma säll som vid värderingen av ett egel tillverkat varulager.Värdet av pågående arbeten skall således beräknas på grundval av de vidräkenskapsårets utgång nedlagda direkta kostnaderna. Eventuellaa-conto-betalningar skall enligl förslaget skuldföras medan samtligadriftkostnader i verksamheten dras av pä vanligt sätt. I fråga om byggnads- och anläggningsarbeten föreslårberedningen att av de direkta koslnaderna skall aktiveras. Förslagelinnebår alltså alt reserveringsutrymmet blir- bortsett frän eventuellvinst-summan av Prop.1980/81:68 144 av de direkta koslnaderna och samtliga indirektakostnader. I annan verksamhei, dvs. för hantverks- och konsultverksamhet,föreslås all samtliga direkta koslnader skall aktiveras men all denskallskyldige skall erhålla ett grundavdrag på . Avdragel får dockinle översliga det aktiverade beloppet. Reserveringsutrymmet blir alltså idelta fall summan av de indirekta kostnaderna och grundavdraget. Det övervägande antalet remissinstanser har godtagit denav beredningen föreslagna principlösningen eller lämnat denna utan erinran. Inågra remissyttranden anförs dock att aktiveringen av direkta kostnader börvara frivillig. Önskemål framförs också om större reserveringsulrymme änberedningen förordat. För egen del anser jag all den av beredningen föreslagnametoden framstår som del lämpligaste sätlet alt lösa periodiseringsproblemenför arbeien som utförs till fasl pris. Att koppla beskattningen tillförekomsten av a-contobetalningar skulle ofta strida mot principen att endaslverkliga inkomsler skall bli föremål för beskattning. Det kan å andra sidaninte komma i fräga att avstå från såväl beskallning av a-contobelopp somaktivering av nedlagda kostnader. En sådan metod skulle nämligen medföra mycketstora variationer i de redovisade resultaten som utrymmet förskattekrediter blev omotiverat stort. a. nu angivna skäl finner jag,liksom beredningen, att utgångspunkten bör vara att en skattskyldig, som utförarbete lill fasl pris, bör skuldföra delbetalningar och aktivera värdel av dedirekta koslnaderna för arbeten som inte är slutförda vid beskattningsåretsutgång. Jag ansluter mig ocksä till den av beredningen föreslagnastorleken av reserveringsutrymmet. Byggnads- och anläggningsföretag bör alltsåinle behöva aktivera av de direkta kostnaderna. övriga icke varuproducerande företag, bör aktiverasamtliga direkta kostnader. Jag återkommer strax lill behovet av ell särskillgrundavdrag. Del finns självfallet ingel som hindrar att ett företag isina räkenskaper aktiverar samtliga direkta och indirekta kostnader ochdärefter gör en öppen reservering i form av en bokslulsdisposilion om deltaöverensstämmer med tillämpad praxis. Påpekas kan ocksä att den föreslagnavärderingsnivån -resp. av de direkta koslnaderna - ulgör enminiminivå. Den skattskyldige kan därför-sä länge värderingen är förenlig medkravet på god redovisningssed - själv bestämma i vad män pågående arbeien skalllas upp till högre värden än lill lägsta tillåtna belopp. Pä dessa omräden finnas anledning för BFN att utfärda vägledande rekommendationer. Till direkta koslnader bör räknas bl. a. koslnader förmaterial och insatsvaror samt löner och andra ersättningar till anställda somär verksamma med arbetet i fräga (direkta löner). Som direkt lönekostnad börräknas även socialförsäkringsavgifter och andra lönebikoslnader för nu nämndpersonal. Arvoden till eventuella underentreprenörer och konsulter ingär ocksäbland Prop.1980/81:68 145 de direkta koslnaderna. Typiska indirekta kostnader ärallmänna administrationskostnader inkl. lön m. m. till kontors-och förrådspersonal,värdeminskning och underhåll av byggnader, maskiner och andra inventarier samtränte-och försäkringskostnader. Det torde vara oundvikligt att det i vissa fall kan varasvårt att dra en skarp gräns mellan direkta och indirekta kostnader. Vid dennabedömning bör enligl min mening belydande hänsyn tas till de principer förredovisningen som lillämpas inom olika branscher. Jag anser ocksä att denpraxis som utbildats i anslutning lill RSV:s anvisningar för byggnadsbranschenbör vara vägledande även i framliden. På en punkl synes del dock befogat all i lagtextenuttryckligen ta slällning till vad som skall anses som direkt kostnad. Jagsyftar pä värdet av den skatlskyldiges egen arbetsinsats. Frägan kan bliaktuell når den skatlskyldige bedriver rörelsen i enskild firma ellerhandelsbolag. Som framgår av remissbehandlingen föreligger här olikauppfattningar belräffande såväl del nuvarande rättslägets innehåll som vad sombör gälla i framliden. Enligt min mening kan det inle komma i fråga all vidvärderingen av ett arbete, som inte är slutfört vid beskattningsårets utgång,beakta värdel av det arbete som den skatlskyldige själv utfört. En skyldighelalt aktivera - och därigenom inläklsredovisa - den egna arbetsinsatsen kannämligen komma i konflikt med förmågeprincipen. Den omständigheten att denskattskyldige, t. ex. en hantverkare, lagt ned avsevärt arbete på ett ännu inteavslutat uppdrag, kan inle anses öka hans förmåga att erlägga skatt. Till detlakommer alt det självfallet är betydligt svårare att uppskatta värdet av denskattskyldiges egen arbetsinsats än all fastställa storleken av faktisktutbetalade ersättningar fill anställda m. fl. Av nu angivna skäl är det enligtmin mening också motiverat att avslå från att aktivera värdel av del arbete somutförs av den skattskyldiges make och barn under 16 är. 1 flera remissyttranden framförs önskemål om att detaktiverade beloppels storlek inte skall påverkas av valet av företagsform. Dethar mot denna bakgrund hävdats alt en konsekvens av alt en egenföretagaresarbetsinsats inte aktiveras blir all man inte heller bör aktivera det arbetesom utförs av företagsledaren i ett fåmansföretag trols att denna formellt settär anslälld hos företagel. För egen del anser jag att övervägande skål lalar för attersättningar till företagsledare och andra personer som fillhör ägarkretsen iett fåmansföretag inte bör särbehandlas. Sådana ersättningar bör alltså - ilikhet med löner lill övriga anställda - aktiveras i den mån de har karaktärenav direkta kostnader för det pågående arbetet. Att undanta vissa lönekostnaderfrån aktiveringsskyldighel - t. ex. löner fill företagsledaren och närståendelill denne samt delägare i företaget - skulle uppenbarligen välla betydandepraktiska problem. Ett "syslem som bygger på att endasl en viss del av ettföretags lönekostnader aktiveras skulle vidare leda lill avsevärt slörreperiodiseringsfel än vad som föranleds av utebliven aktivering av en 10 1980/81. I saml Nr 68. 1980/81:68 146 Detta sammanhänger med attlönekostnaderna är avdragsgilla medan en enskild näringsidkare aldrig kan fäavdrag för värdet av det egna arbetet. Vid värdering av pågående arbeten somutförs till fasl pris bör således samtliga avdragsgilla ersättningar tillanställda behandlas på enhetligt sätt. Det av beredningen föreslagna grundavdraget - högst 10 000kr, - för hantverks- och konsultföretag har enligt min mening sin störstabetydelse i de fall då del är uppenbart att de aktiverade direkta koslnadernaär mindre än avdragel. Det är utan tvivel till fördel för säväl företagensjälva som för berörda myndigheter att slippa göra en exakt värdering avnedlagda kostnader när dessa uppenbarligen understiger avdragsbeloppet. Grundavdragetkan enligt min uppfattning lämpligen bestämmas lill ell basbelopp (f. n. I likhet med beredningen anser jag alt grundavdraget bör reserveras förhantverks- och konsultverksamhet. Byggnads- och anläggningsföretag bör alltsåinte komma i åtnjutande av nägot grundavdrag. Ett företag vars lager minskat i storlek underbeskattningsåret kan med stöd av en särskild regel (supplementärregel I) baseranedskrivningen på lagrets medeltalsvärde vid utgången av de tvä närmastföregäende beskattningsåren. Beredningen har föreslagit alt en motsvaranderegel skall införas vid värderingen av pågående arbeten i byggnads- ochanläggningsverksamhet. Jag delar denna uppfattning. Alt i delta sammanhanginföra regler som begränsar tillämpningsområdet för nämnda regel när denskallskyldige t. ex. ingår i en koncern (jfr punkt 2 sjunde slyckel avanvisningarna lill 41 § KL) behövs enligl min mening inte. För dessa ochliknande fall av intressegemenskap bör i stället införas en särskildskatleflyktsregel. Jag återkommer strax lill denna fråga. Vid beräkning av det skattemässigt lägsta tillåtna värdelpå lager skall fr. o. m. taxering hänsyn normall las till om denskallskyldige yrkat avdrag för avsältniag till resullatutjämningsfond (41 d Ssista stycket KL). I fråga om lagerlillgängar som omfattas av de reguljäranedskrivningsreglerna minskar sålunda förekomsten av en resullatutjämningsfondnedskrivnings-rätten från till av del lägsta av lagrets anskaffnings-eller åleranskaffningsvärde. Samma begränsning i nedskrivningsulrymmet kaninträda om ett närstående förelag, exempelvis ett förelag som ingår i sammakoncern, utnyttjar möjlighelen alt göra avsältning lill resultatutjämningsfond.Jag kommer i del följande alt lägga fram förslag om att liknandebegränsningsregler skall införas ocksä vid nedskrivning av lager av fastigheteroch liknande tillgångar (avsnitt 2.5.8). En logisk följd av nu nämnda regler borde vara att ettbyggnads- eller anläggningsföretag, som avsatt ell belopp lillresullatutjämningsfond, därigenom begränsar sina nedskrivningsmöjligheler medviss del av de direkta koslnaderna för pågående arbeien. Som värde av pågåendearbeien skulle alltså fä redovisas t. ex. - i stället för minst 85 %- av de direkta kostnaderna. Enligt min mening talar emellertid flera skäl föralt man Prop.1980/81:68 147 kan avstå frän en sådan reducering av nedskrivningsrällen.För del första innebär den av mig föreslagna värderingsnivån - av dedirekta koslnaderna - en begränsning av reserveringsutrymmet med 5 procentenheterjämfört med nuvarande praxis. Del finns vidare anledning all befara alt enkoppling mellan den skaltemässiga behandlingen av pågående arbeien och egnaeller närstående företags avsättningar till resullatutjämningsfond skulle vållasvårbemästrade fillämpningsproblem inom byggnads- och anläggningsbranscherna.Jag syftar bl. a. på det fallet att ett anlal företag gemensamt uppför enbyggnad eller anläggning genom förmedling av ett för ändamålet särskilt bildalbolag. Företagsskatleberedningen har föreslagit alt en särskildregel skall införas för att förhindra all ett och samma pägäende arbeteutnyttjas som nedskriyningsunderlag av tvä förelag mellan vilkaintressegemenskap råder. Fräga kan t. ex. vara om en underentreprenör som ärdollerbolag lill huvudentreprenören eller om en enskild byggmästare som anlitarett helägl aktiebolag för viss del av byggnadsarbetet. Beredningens förslag gärut på alt nedskrivning inte fär ske för pågående arbeten som den skatlskyldigeutför för ett närslående företags räkning. Vid remissbehandling har framhållits att den avberedningen föreslagna regeln, som lill sin konstruktion skiljer sig från enregel med samma syfte i RSV:s anvisningar för byggnadsföretagen m. fl., harfått ett alltför oprecisl innehåll. Jag delar denna uppfattning. Risk föromotiverade skattekrediler för pägäende arbeien torde nämligen uppkomma endasli de fall dä ell förelag åtagit sig att till fast pris utföra ell uppdrag förell närstående förelags räkning. I sådana fall kan del hävdas att uppdragsgivaren- t. ex. en huvudentreprenör eller en byggherre - har rätt lill avdrag föra-conlobetal-ningar lill uppdragstagaren trots att denne - enligl de allmännareglerna -inte skall ta upp mottagna belopp som intäkt. Med hänsyn till detlabör mina i del föregäende föreslagna regler för pågående arbeien lill fast pris- bl. a. skattefrihet för mottagna a-contobetalningar- inte gälla när denskattskyldige har ställning som uppdragstagare och intressegemenskap rådermellan denne och uppdragsgivaren. I situationer av detla slag böruppdragstagarens inkomst pä grund av del pågående arbetel bestämmas eflerskälig grund. Vilka principer som då bör gälla återkommer jag till ispecialmotiveringen. I fråga om arbeien på löpande räkning föreslog jag att enskatteflyktsregel skulle införas som log sikte på uppdragstagare som avskatteskäl senarelade sin fakturering. En liknande bestämmelse behövs enligtmin mening också beträffande arbeten som utförs lill fast pris. Jag syftar pådel fallet all den skatlskyldige avstår från att slutredovisa ett utförtuppdrag för att därigenom kunna skjuta beskattningen framåt i fiden.Situationen är alltså den att uppdraget redovisas som ett pågående arbete trolsatt uppdraget mycket väl hade kunnat slulredovisas före beskattningsårelsutgång. Har den skattskyldige i betydande omfattning underlåtit allslutredovisa arbeten som enligt 1980/81:68 148 god redovisningssed hade kunnat slutfaktureras, bör därförden skattemässiga inkomstberäkningen baseras pä de belopp som skäligen hadekunnat slulredovisas. Den nu föreslagna skatteflyktsregeln förutsätter - liksommotsvarande regel för arbeten på löpande räkning - kännedom om vad som är godredovisningssed inom den aktuella branschen. Del bör enligt min mening ankommapå RSV att - efter samråd med BFN - vid behov utfärda anvisningar förtillämpning av de ifrågavarande skalteflyklsreglerna. Det kan inträffa alt ett uppdrag, som den skatlskyldigeåtagit sig alt ulföra till fast pris, kräver väsentligt längre arbetsinsatseller väsentligt högre materialkostnader än denne räknat med. Följden kan blialt den skaltskyldige inle får någon som helst täckning för sina indirektakostnader och all de direkta kostnaderna endast delvis läcks av denöverenskomna ersättningen. I situafioner av detta slag leder en aktivering avde direkta kostnaderna fill att det redovisade resultatet av det pågåendearbetet blir bättre än det verkliga resultatet. Detta strider mot godredovisningssed. Jag föreslår därför att värdet - och därmed inkomsten - av denskattskyldiges pågående arbeten får jämkas nedåt, om den skaltskyldige kan görasannolikt att summan av de aktiverade beloppen - i förekommande fall eftergrundavdrag - överstiger motsvarande delar av konlraktssummorna. 2.5 Byggnadsrörelse och handel med fastigheter Vid den skattemässiga behandlingen av byggnadsverksamhetoch handel med fasfigheter uppkommer tvä principiellt sett skilda problem. Detförsta är alt avgöra om den bedrivna verksamheten är alt anse som rörelse ellerinte. Frågan gäller med andra ord att dra en gräns mellan exempelvis byggnadsrörelseoch uppförande av en privat byggnad eller en driftbyggnad saml mellanyrkesmässig handel med fastigheter och ett fastighetsförvaltande företagsnormala omplaceringar av sitt fasfighetsbeständ. Del andra huvudproblemetgäller hur inkomsten skall beräknas i de fall då det är klarlagt attverksamheten är att hänföra fill rörelse. I det sammanhanget måste ställningtas till bl. a. vilka fastigheter som skall anses ingå i rörelsen och i vad mänden i räkenskaperna gjorda nedskrivningen av fastigheternas värden kan godtas iskattehänseende. 1 KL och andra skatteförfatlningar finns f. n. endast ellfätal regler som direkt lar sikte på byggnadsverksamhet och handel medfastigheter. Vad som skall anses utgöra byggnadsrörelse eller handel medfastigheter definieras inle. Som princip gäller emellertid att sådan verksamhetskall - om den utgör rörelse i skattehänseende - beskattas på samma sätt somannan rörelse. Inkomsten skall beräknas enligt bokföringsmässiga grunder,vilkel innebär alt hänsyn skall tas till in- och utgående lager, fordringar ochskulder. Prop.1980/81:68 149 beräkning av rörelseinkomsten medges avdrag för inköp avfastigheter medan vederlaget för sålda fastigheter skall tas upp som inläkt.Värdet av fastigheterna vid beskattningsårets ingång blir i praktiken enavdragspost och värdel vid beskatlningsårels utgång en inläktspost. Enligt de allmänna nedskrivningsreglerna i punkl 2 avanvisningarna till 41 § KL skall den i räkenskaperna gjorda värderingen avlagret godtas i skattehänseende såvida lagret inle skrivits ned till lägrebelopp än av anskaffnings- eller återanskaffningsvärdet. Dessa regler ärdock enligt punkl 3 i samma anvisningspunkt inte tillämpliga pä fastigheter,av fasligheter skall i stället las upp lill vad som med hänsyn till riskför förlust, prisfall m. m. framstår som skäligt.