prop · G403103 · 1980-12-31 00:00:00 — Utredaren bör vid arbetetspåbörjande saml vidare under arbetets gång informera berörda personalorganisationerinom sjöfartsnäringen och bereda dem tillfälle att framföra synpunkler. Utredarenbör vidare i sitt arbete beakta vad som anförts i direktiven (Dir 1980:20) tillsamtliga kommilléer och särskilda utredare angående finansiering av reformer. UtredarenskaU redovisa resultatet av sitt arbete . Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemstäHer jag atl regeringen bemyndigarchefen för alttillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda sjöfartens roll itrafikpolitiken attbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt utredaren. 115 Kommittéer: Del II K:5 Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver att kostnaderna skall belasta sjättehuvudtitelns kommilléanslag. Regeringenansluter sig fill föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 5.Organisationskommitté för utbildning av piloter för den civila luftfarten m. m. Departementschefen,stalsrådel Adelsohn, anför. 1980/81:6 om utbildning av piloter för den civila luftfarten m. m.föreslås all en civil pilolutbildning inrättas. Huvuddelen av utbildningenföreslås bli lokaliserad lill med chefen för flygvapnet somhuvudman. () kommer alt svara för resterandedel av ulbildningen. Ipropositionen aviseras alt en särskild organisafionskommilté skall tillkallasmed uppgift att svara för den närmare planläggningen av ulbildningen. Avfidsskäl bör kommittén fillkallas . Kommitténs uppgift börvara alt med utgångspunkt i förslagen i propositionen förbereda inrättandet aven civil pilotutbildning. Kommittén bör bl. a. precisera utbildningens mål ochinnehåll, dess uppläggning samt vilka krav som skall ställas på eleverna.Kommittén bör vidare bedöma investeringsbehovet saml behovet av förstärkningari utbildningsorganisationen. Kommittén bör eftersträva en samordning mellan dedelar av utredningen som chefen för flygvapnet resp. SAS skall svara för. En fortlöpande uppföljningav ulbildningen är angelägen. En särskild utbildningsnämnd kan vara lämplig fördetta ändamål. Kommittén bör därför överväga arbetsuppgifterna för en sådannämnd samt dess sammansättning. Kommittén bör också utarbeta förslag till etlsamarbetsavtal mellan staten och SAS avseende den civila pilolutbildningen. SluiHgen bör kommitténpröva frågan om flyglärarutbildningen och lämna förslag till en permanentlösning av denna fråga. Därvid bör organisatorisk inplacering, utbildningensinnehåll samt utbildningens finansiering övervägas. En utgångspunkt är härvidatl den civila flyglärarutbildningen skall rymmas inom nuvarandeförsöksverksamhets kostnadsram. Kommittén bör vid arbetetspåbörjande saml vidare under arbetets gång informera berördapersonalorganisationer och bereda dem tillfälle atl framföra synpunkter. Kommitténbör fortlöpande redovisa resultaten av sitt arbele. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag alt regeringen bemyndigarchefen för alt fillkalla en kommittémed högst åtta ledamöter all svara för den närmare planläggningen av en civilpilolutbildning m. m., attutse en av ledamöterna alt vara ordförande. Del II K:5 Skr.1980/81:103 116 attbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annal biträde åt kommittén. Vidarehemställer jag all regeringen föreskriver alt kostnaderna skall belasta sjättehuvudfitelns kommilléanslag. Regeringenansluter sig lill föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 117 Kommittéer: Ekonomidepartementet Del II E:l Departementschefen,statsrådet , anför. Kontokrediterär en gammal företeelse i detaljhandeln. I sin enklaste form består de i atthandelsmannen noterar inköp i en kundbok och får betalning exempelvis i slutetav . postorderförsäljning har kontokrediter ocksåförekommit . En konlokortskreditinnebär att kontoinnehavaren enligl ett avtal med ett kontokorlsförelag gesrätt atl - ofta intill etl visst i förväg bestämt belopp - få kredit vid köp avvaror eller tjänster hos säljare, som har anslutit sig lill detkontokortssystem som köparen utnyttjar. Kontokortet - vanligen en plastbricka- används för alt visa att innehavaren är berättigad att köpa på kredit somtillhandahålls av kontokortsföretaget. I ett kontokortssystem bokförs inköpeller andra transaktioner på konlohavarens konto hos konlokortsföre-taget. Den verksamhet medkontokort som vuxit fram har utvecklats under inflytande av denfortgående strukturomvandlingen i varudistributionen och förändringar i frågaom den allmänna betalningstrafiken. Statistiken över kontokortsmarknaden ärbristfällig men visar ändå klart att allt fler konsumenter innehar kontokortoch att antalet försäljningsställen där kontokort är gångbara ökar snabbt.Delta gäller särskilt de kontokort som ger möjlighet till kredit. Enligt någotosäkra uppgifter ökade de utestående kontokrediterna från ca 130 milj. kr. år1970 till ca 1.700 milj. kr. Avbetalningsköpens betydelse harsamtidigt minskat i samma mån, varför de två formerna av konsumtionskredittillsammantagna inte har ökat i relation till konsumtionen och övrigkreditgivning. Det finns olika typer avkontokort. Man kan skilja mellan - betalkort, där hela inköpsbelopjjet betalasvid faktureringen - kreditkort, där inköpsbeloppet får avbetalas underen , ofta etl eller två år - bankkorl som gör del möjligt att göra uttag frånbankkonto i särskilda uttagsautomater. Om kortets användningsområde vidgas såatt det också kan användas för köp av varor eller tjänster och till kontotkopplas en krediträtl, är bankkortet att betrakta som ett betalkort eller, omen krediträtt utnyttjas, ett kreditkort. Kreditkortkan användas för köp upp till elt sammanlagt belopp som avtalas mellankontokortsföretaget och kontoinnehavaren. Skillnaden mellan betal- ochkreditkort är atl skulden på de förra normall skall regleras i sin helhet inomen kortare lid efter faktureringen, medan skulden på kreditkor- 1980/81:103 118 ten kan amorteras på upp lill 10 eller 24månader och i vissa kreditkorlssystem ända upp till . Amorteringar frigörkredilulrymme som kan disponeras för nya köp. Denna s.k. revolverandekreditform innebär att kontoinnehavaren i praktiken kan skaffa sig enamorteringsfri kredit. Kontokort av olika slag ges ul av specialiseradekontokorlsförelag, varuhus och affärskedjor. Även bankerna förmedlar vissakontokort vid sidan av sina egna bankkort. Gångbarhelen i butiker,restauranler, resebyråer etc. varierar mellan kort av olika märken. Vissa kananvändas för inköp endast i det utgivande företagets försäljningsställen, medanandra har en utbredd, i en del fall internationell, gångbarhel. En närmare beskrivning av kontokorten ochkontokorlsförelagens verksamhet finns i finansieringsbolagskommillénsbetänkande (SOU 1977:97 s. 73-86) samt i prop. 1978/79:170 s. 12. En utförligbeskrivning ges också i näringsulskottets betänkande 1979/80:24. Summan utestående kontokrediler har ökalsnabbi eller med i genomsnitt . En kartläggning avkonlokredilmark-naden, som har verkställts inom , visar atlantalet öppnade kreditkonton och antalet försäljningsställen, hos vilkakreditkort är gångbara, också har ökal snabbi. I utredningen redovisas ävenberäkningar över antalet misskötta kreditkonton. fördes en debatt i ochmassmedia om kreditkortens samhällsekonomiska och konsumenlpolitiskaverkningar. I svar på interpellalion och fråga i riksdagenanförde jag med hänvisning till de uppgifter om kredilkortsmarknadens storleksom då förelåg, atl konlokrediterna trots en myckelkraftig expansion ännu inte nått en omfattning som i någon betydande gradpåverkat samhällsekonomin. Med ledning av överslagsvisa beräkningar över hurmånga hushåll eller konsumenter som ännu inte har kreditkort men som kan tänkasskaffa sådana bedömde jag dock atl expansionen kommer alt fortsätta.Kreditkorlsmarknaden kan i så fall få större betydelse för i första handkonsumtionens variationer och kreditströmmarnas fördelning. Med anledning avfarhågor för att kreditkorlens användning medför negativa sociala och ekonomiskaverkningar för enskilda personer framhöll jag att regeringen var beredd attvidta lämpliga åtgärder, om sådana olägenheter skulle visa sig förekomma ioacceptabel omfattning. Om av stabiliseringspolitiska skäl vidtagna ålgärderskulle visa sig otillräckliga, måsle givetvis även konsumenlpoliliskt inriktadeåtgärder sällas in. Jag underströk dock att etl säkrare underlag om arten ochomfattningen av befarade skadeverkningar måste föreligga innan eventuellaålgärder kunde preciseras. I motion 1978/79:1515 hemställdes all hosregeringen skulle begära en utredning av kontokorten och deras sociala ochekonomiska effekter för de enskilda hushållen. I näringsulskottets belänkande(NU 1978/79:24) med anledning av motionen noterades alt konsumeniverkelplanerar genomföra en ny utredning. Vidare hänvisades lill detinterpella-tions- och frågesvar i som jag nämnde. Riksdagenbeslöt att bifalla motionen och gav därvid följande till känna för regeringen. "Denämnda problemen är emellertid av sådan omfattning och natur att de börbehandlas i en övergripande utredning. De viktiga konsumentekono-jniska ochsociala aspekterna måsle därvid sättas i relation lill såväl kreditpolitiskasom allmänt samhällsekonomiska aspekter. Utskottet finner det angelägel alt enövergripande utredning på konlokorlsområdel kommer lill stånd genom enparlamentariskt sammansatt kommitté. 119 Kommittéer: Ekonomidepartementet Del II E:l börgivelvis initiera, samordna och utnyttja insatser av olika berörda organ avvilka särskilt kan nämnas . Regeringen bör vara beredd all ulanhinder av utredningsarbetet - vilket för övrigt bör bedrivas skyndsamt -vidbehov ingripa med ålgärder av såväl kredilpolifisk somkonsumenlpolitisk natur." I två andra mofioner(1979/80:216 och 716) framfördes olika önskemål om utformningen av direktivenlill den kommitté som föreslogs bH tillsatt. Bland annat kan nämnasmöjlighelerna för den enskilde att skaffa sig flera kreditkort och farhågor föratl konlohavare skuldsätter sig ulöver sin betalningsförmåga. Vidare berördeskrav på kontantinsats eller föregående sparande för rätt alt utnyttjakreditkort. Ytterligare andra frågor gällde om kontantkunder missgynnades,marknadsföringen av kreditkorten och säkerheten kring hanteringen avkontokorten. Enligt näringsulskottets betänkande (NU 1979/80:27) övermotionerna var del uppenbart atl dessa frågor skulle uppmärksammas iutredningsarbetet och atl någon särskild framställning till regeringen i deltahänseende inte var erforderiig. Regeringenhar denna dag beslutat förelägga en proposition (prop. 1979/80:159)om alt ufiåningsreglering samt - i den ulslräckning som f.n. gäller förkredifinsfilut - emissionskontroll enHgt lagen (1974:922) om kreditpolitiskamedel skall kunna fillämpas på finansbolag och därmed på flerlalelkontokorlsförelag. I proposifionen föreslås också alt regeringen bemyndigasmeddela föreskrifter om betalningsvillkor vid konloköp på kredit. Bemyndigandetfår ses som ett provisorium som ger regeringen möjHghet till etl snabbtingripande om del skulle behövas. I propositionen understryks behovel av etlbättre underlag för atl bedöma om del på lång sikt behövs åtgärder frånsamhällets sida. Medhänvisning liH vad jag nu anfört föreslår jag alt en kommitté tillkallas föralt utreda verksamheten med kontokort. Kommitténs huvuduppgifter bör vara attklarlägga kontokortshandelns verkningar och betydelse dels frånsamhällsekonomiska och kreditpolifiska synpunkter, dels med hänsyn liH konsumentpolitiskaoch sociala aspekter för den enskilde konsumenten, dels också för detaljhandelnoch servicenäringarna. Kommittén bör bl.a. bedöma de frågor och synpunkler somframförts i nämnda motioner och av näringsutskottet. Tillnärmare vägledning för kommitténs arbete vill jag anföra följande. Frånsamhällsekonomisk synpunkt bör kontokortens funktion som betalningsmedel ochsom en del av kreditulbudet lämpHgen analyseras var för sig. Kommittén börklarlägga i vad mån kontokorten såsom betalningsmedel kan vara ägnade allersätta sedlar, checkar och gireringar. Av särskilt intresse är hur en utbreddanvändning av kontokort påverkar penningmängden och förutsättningarna förpenningpolifiken. I fråga omkredilfunktionen bör kommittén klarlägga vilken belydelse en fortsall snabb ökning av konlokrediterna kan få för kreditulbudet. I della sammanhang är det av vikt att bedöma om kontokrediterna medför en ökning av konsumlionskredilerna eller ersätter andra kredilformer. Vidare är del angeläget all klarlägga hur kontokrediterna kan länkas påverka konsumtionen och om de kan leda till att konsumtionen ökar- tillfälHgt eller mera permanent - på bekostnad av sparandet. Till frågan hör också om det kan länkas att konsumtionsinriktningen förskjuls från sådana ändamål som kräver långsiktigt sparande i förskott, exempelvis bostäder, fritidsfastigheter el.dyl., lill förbrukningsvaror och tjänster. Motbakgrund av en samhällsekonomisk analys bör kommittén förutsättningslöstbedöma behovel av penning- och kreditpoHtisk kontroll över Del II E:l Skr. 1980/81:103 120 kontokortsmarknadenoch vilka medel som i så faH bör användas. Kommittén bör i denna del av sittarbete samråda med den kommitté för översyn av kreditpolitiken som regeringendenna dag har bemyndigat mig att tillkalla. Utvecklingeni andra länder där erfarenhet av konlokortsverksamhet föreligger bör redovisasoch beaktas. Kontokortensbetydelse för den enskilde som ell rationellt betalningsmedel inom varuhandelnoch servicesektorn bör belysas liksom de fördelar ur säkerhets- ochkostnadssynvinkel som konlokorlssystemet kan vara ägnat att medföra.Olägenheter bör vägas mot fördelar. Kontokorlenskreditfunktion bör utredas från konsumentekonomiska och sociala ulgångspunkter.Därvid bör beaktas deras betydelse för konsumenter som på grund av allmänkreditåtstramning eller avsaknad av bankförbindelser, formella säkerheter m.m.har svårt all få önskade krediter. Kommitténbör söka belysa i vad mån konlokreditgivningen lett till eller kan vara ägnadleda till all kontoinnehavare tar på sig en med hänsyn till sin långsikligabetalningsförmåga alltför slor skuldbörda. Omfattningen avbetalningssvårigheter där kontokort spelat roll bör kartläggas. De socialamyndigheternas erfarenheter av konlokorlssystemet, Hksom också de rön som kanha vunnits inom bl.a. , bör inhämtas och redovisas. Kommitténbör på grundval av sådana analyser bedöma om åtgärder från statsmakternas sidaär erforderliga och, om så befinns vara fallet, framlägga förslag till lämpligaåtgärder. DenkonsumentpoHtiska lagstiftningen är tillämplig på konloköp ochkonlokortskrediter på huvudsakligen samma sätt som andra köp och krediter.Konsumentkreditlagen (1977:981) ålägger företagen bl.a. att ge information omden effektiva räntan. Bestämmelserna om kreditköp, som avser köp av varor meninte tjänster m.m., gäHer även kontoköp med både betalkort och kreditkort. Dithör bestämmelserna om kreditköparens befogenheter mot kreditgivaren vid fel påvaran och om betalningsansvaret vid förlust av kontokort. Konsumentkreditlageninnehåller också krav på atl säljaren vid varuköp på kredit skall ta utkontantinsats i enlighet med god sed. Kontantinsatsen skall vara avkontantprisel, om inte särskilda förhållanden föranleder annal. Enliglregeringens och uttalanden vid lagens tillkomst har dock köp medkontokort ansetts t.v. böra hållas utanför kravet på kontantinsats. I prop.1979/80:159 har uttalats atl denna ordning t.v. bör behåHas. Kommitténbör granska sambandet mellan konsumentkreditlagen och den i propositionen(prop. 1979/80:159) föreslagna bemyndigandelagen, som gäller köp av såväl varorsom tjänster. Beaktas bör emellertid att den kredilpolitiska kommittén fåll iuppdrag alt överväga hur åtgärder av det slag som regleras i den föreslagnabemyndigandelagen och den lag som avser betalningsvillkor vid yrkesmässigförsäljning av bilar bör regleras. De båda kommittéerna bör samordna sinabedömningar i delta hänseende. Deflesta kontokorlsförelag är sådana finansbolag som fr.o.m. den 1 juli 1980kommer att stå under bankinspektionens tillsyn. Frågan om kreditupplysningartill och från bl.a. finansbolag skall omfattas av kredilupplysningslagen(1973:1173) övervägs f.n. inom . Kommittén bör emellertidpå grundval av sitt ut£edningsarbete närmare pröva vad som bör gälla i fråga omkontokorlsförelagens möjligheler att få och utbyta information omkreditmissbruk m.m. Intresset av integritetsskydd får därvid vägas 121 Kommittéer: Ekonomidepartementet Del II E:l molde konsumentpolitiska motiven för en effektiv kreditupplysning. Elt problem som kommitténbör uppmärksamma är frågan om missbruk av kontokort från konlohavarens sidaeller när kontokort används av obehöriga personer. Kontokort kan hamna i orättahänder I.ex. genom stöld eller om de bort. Konsumentkreditlagen harregler till skydd för kontohavaren, om kontokort i sådana situationerobehörigen utnyttjas för inköp. Utgångspunkten är att risken för ekonomiskförlust skall bäras av kreditgivarna ulom i vissa kvalificerade fall, bl.a. omförlust av kortet skett genom grov oaktsamhet. Kommittén bör bedöma omden kontroll som f.n. utövas vid beviljande av nya kontokortskrediter och vidköp med kontokort kan anses godtagbar eller om ytterligare åtgärder i detlahänseende kan erfordras till förebyggande av missbruk av kontokort. Jag villerinra om att frågan om åtgärder i samband med konlokortshandeln tagits upp viddiskussioner mellan bl.a. , , bankinspektionen,datainspektionen, brottsförebyggande rådet, finansieringsföretagen ochköpmannaorganisafioner. Kontokortens betydelse fördetaljhandeln bör uppmärksammas. En omstridd fråga är om och i vad månkonlokorlssystemet är ägnat atl förbilliga varudistributionen ochservicefunktionerna i sin helhet och vilka grupper som främst har alt bära desskostnader eller kan dra fördel av dess vinster. Kommitténs arbete bör belysadelta. Kommittén bör också bedöma hur systemels och kontokorlsförelagensverkliga kostnadsfördelning på bl.a. ränlor och administrativa kostnaderåterspeglas i deras debitering och prissättning. Den kommitté som regeringenbeslutat tillsätta för atl utreda frågan om avdrag för underskott vidinkomsttaxeringen (Dir 1980:11) har bl.a. till uppgift att se överränteavdragen i fråga om I.ex. Samråd bör ske med dennakommitté. I statistiskacentralbyråns slatislik över finansbolagen finns uppgifter om hur slora deutestående konlokrediterna är. Statistiken över konlokortsverk-samheten är dockbristfällig i övrigt. Kommittén bör ange om ytterligare statisfik behövs föralt myndigheterna skall kunna följa kontokortsmarknadens utveckling. mån kommittén lägger fram kostnadskrävande förslag, måsle det samtidigtvisas hur förslagen skall kunna finansieras genom besparingar i form avrationaliseringar och omprövning av pågående verksamhet inom utredningsområdet. Utredningsarbetetbör bedrivas skyndsamt och kan redovisas i etapper, om kommittén anser dellämpHgt. Med hänvisning lill vadjag nu har anfört hemställer jag efter samråd med cheferna för justitie- ochhandelsdepartementen alt regeringen bemyndigar chefen för ekonomidepartemenlel alltiHkalla en kommitté med högst 5 ledamöter för all utreda verksamheten medkontokort i enlighet med vad jag har anfört, allutse en av ledamöterna att vara ordförande, altbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde ål kommittén. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver all kostnaderna skall belasta sjundehuvudtitelns kommilléanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. DelIIE:2 8kr.1980/81:103 122 2.Översyn av kreditpolitiken och den kreditpolitiska lagstiftningen Departementschefen,statsrådet , anför Kreditpolitikenär ett viktigt inslag i den ekonomiska politiken. Genom all påverkakreditströmmarnas storlek och riktning bidrar den lill all stabiliserasamhällsekonomins utveckling. Inom ramen för den totala tillväxten avkredilmarknaden har kredilpolitiska medel använts även för all säkerställakredilförsörjningen lill de sektorer och investeringsändamål som prioriterats av statsmakterna. I liksom i många andra länderhar kredilpolitiken i allt högre grad kommit till användning också för attpåverka betalningsflödet över gränserna och därmed åstadkomma balans gentemotutlandet. Dekredilpolitiska medlen har efterhand utökats med instrument av olika karaktär.Till de traditionella medlen brukar räknas diskontopo-lilik ochoperafioner på värdepappersmarknaden. Genom atl variera diskontot, dvs. denräntesats som tillämpar vid utlåning lill banker, kan riksbankenpåverka bankernas räntesatser vid in- och utlåning. Genom marknadsoperationer iform av köp och försäljning av obligationer och skattkammarväxlar tillallmänheten och kreditinstituten kan dessas likviditet och därmed ocksåkreditmarknadens kapacitet påverkas. I har marknadsoperationerna påsenare år i huvudsak tagit formen av stalspapper-semissioner somriksgäldskontoret genomför i samråd med . För alt förslärka detraditionella medlens effekt har dessa komplet terats med andrakredilpolitiska instrument, I.ex. kvanlifierade krav rörande bankernaskassahållning. Vissa medel har också selektiv karaktär för alt fillgodoseprioriterade kreditbehov. Under1950-lalel utvecklades ell system med överenskommelser och rekommendationer omlikviditetskvoter för affärsbankerna samt emissionskontroll och andraarrangemang för alt begränsa kreditgivningen och lillgodose statens ochbostadssektorns kreditbehov. Syslemel utvecklades mol bakgrund av enberedskapslagstiftning som kunde sättas i kraft, om så bedömdes befogal. År1962 samlades den kredilpolitiska lagstiftningen i tre lagar, lagen (1962:256)om likviditetskvot och kassakvot för vissa kreditinrättningar, lagen(1962:257) om placeringskvot för vissa kreditinrättningar och lagen (1962:258)om räntereglering och emissionskontroll. lagstiftning ersattes i sintur av den lag som gäller på området, lagen (1974:922) om kreditpolitiskamedel (LKM). LKMträdde i kraft . Gilfighetsfiden begränsades till tre år.Därefter har lagens gillighelsfid föriängls två gånger, , dåriksdagen beslöt förlänga giltighetstiden till utgången av (prop.1978/79:47, FiU 12, rskr 71). LKMhar formen av en fullmaklslag. Den ger regeringen befogenhet alt på framställningav fullmäktige i förordna alt får använda kreditpoHlisktmedel. Förutsättningen för sådanl förordnande är att del behövs för alt uppnåde mål som har fastställts för penningpoliliska verksamhet. DekredilpoHliska medlen enligt lagen är likviditetskrav, kassakrav,utlåningsreglering, emissionskontroll, allmän placeringsplikt, särskild placeringsplikloch räntereglering. Av dessa är likviditetskrav, kassakrav och 123 Kommittéer: Ekonomidepartementet Del IIE:2 emissionskontroll avsedda alt vara mera normala inslag ikreditpolitiken och kunna användas fortlöpande. De övriga är enligt lagen altanse som extraordinära medel och förordnande om något av dem får meddelasendasi om synnerliga skäl föreligger och endast för begränsad fid. Förordnandeom kreditpoliliskl medel kan avse etl eller flera slag av bankinstitut,försäkringsinslitut eller annal kreditinstitut. Förordnande omemissionskontroll eller räntereglering kan avse även annan än kreditinstitut. Ilagen räknas som bankinslitul bankaktiebolag, sparbank och centralkassa förjordbrukskredit. Med försäkringsinslitut avses AP-fonden och försäkringsförelagmed svensk koncession. i lagens mening är vid sidan ombankinstituten och försäkringsinstiluten jordbrukskassa, kreditaktiebolag,landshypoleks- och stadshypoteksinslilulionerna. Svenska skeppshypotekskassanoch Skeppsfartens sekundärlånekassa. I en denna dag beslutad propositionföreslås atl finansbolagen förs in bland kredifinstituten i lagens mening fr.o.m. . I korthetinnebär de olika kredilpoHliska medlen följande. Med likviditetskrav avses altbankinsliluts likvida medel, inkl. stats- och bosladsobligationer, skallmotsvara viss andel - högst - av bankens förbindelser.