prop · G40380 · 1980-12-31 00:00:00 — Om regeringenhar beslutat all regionplan skall finnas, skall de kommuner som berörs bildaett regionplaneförbund (128 §). Även enligt förslag lill ny plan- ochbygglag (SOU 1979:65 och 66) finns möjlighet för regeringen att förordna allell regionplaneförbund skall bildas för att ulgöra regionplaneorgan. Enligtförslagel kan även landsfingskommun eller ett befintligt kommunalförbundförordnas att vara regionplaneorgan. förslag har remissbehandlatsoch bereds f. n. i . Bestämmelser om samverkansformer för kollektivtrafikenfinns i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollekliv persontrafik.Enligt lagen skall kommunerna och landstingskommunen i varje län, med undanlagför och , gemensamt vara huvudman för den lokala ochregionala kollektivtrafiken på väg (1 och 2 §§). Samverkan kan ske antingengenom ett aktiebolag eller genom ett kommunalförbund. Är kommunerna ochlandsfingskommunen inte överens handhas uppgifterna av kommunerna Prop.1980/81:80 21 och landstingskommunen i kommunalförbund. Om enighet intekan uppnås om förbundsordningen för ett sådant kommunalförbund eller omordförande i förbundets fullmäktige eller styrelse, får regeringen besluta idessa frågor (4 §). Landstingskommunerna och kommunerna får bestämma när deskall åta sig huvudmannaskap enligt lagen. Det skall dock ske senast den 1 juli1981 i samtliga län utom , och samt . I deangivna tre länen skall del i stället ske senasi . harhuvudmän bildals i åtta län, varav ett i form av kommunalförbund. Stalskontrollkommiltén anser att del är principielltfelaktigt alt möjlighel finns för statlig myndighet att ålägga kommuner ellerlandsfingskommuner att bilda kommunalförbund. Kommittén påpekar dock alltvångsmomenlet ingår som ett sista led i ett förfarande för att uppnå vissaönskvärda effekter. Dessutom framhåller kommiltén att kommunalförbund frånkommunalde-mokratisk synpunkt har vissa fördelar framför samverkan genom avlaleller i bolag, bl. a. insynsmöjligheten. För att bestämmelserna om alttvångsvis inrätta kommunalförbund skall kunna las bort måsle enligt kommitténövriga därmed sammanhängande frågor övervägas yllerligare. anser kommittén att det från statskonlrollsyn-punklskulle vara en marginell åtgärd att ta bort kommunalförbundsformen somobligatorisk samverkansform för gemensam bostadsförmedling somregeringens möjlighet att ålägga kommuner alt gemensamt fullgöra dennaskyldighet kvarstår. För alt öka kommunernas frihet borde i slällel dennamöjlighet för regeringen helt las bort, anser kommittén. De remissinstanser som har lagitupp dessa frågor ansluter sig till kommitténs principiella uppfattning allkommunalförbund inle bör få bildas tvångsvis. Enligt kommun är delangeläget med en översyn av den lagstiftning som innehåller sådana regler.Översynen kan enligl kommunen lämpligen göras i samband med den aviseradeöversynen av kommunalförbundslagen. För egen del vill jag anföra följande. I likhet med kommittén och remissinstanserna anser jag attdel, när interkommunal samverkan inom ett visst område behövs, i regel börankomma på de kommunala organen att bestämma samarbetsformerna-. framhåller är del dock inte möjligt att i detta sammanhang la bort debestämmelser som innebär att kommuner och landstingskommuner kan tvingas in ikommunalförbund. När det gäller formerna för huvudmannaskapet för denkollekfiva persontrafiken på väg konstaterar jag alt det finns enbelydande flexibilitet och valfrihet i samverkansformerna. Men hänsyn vidaretill att gällande trafikpolifiska riktlinjer förutsätter att ansvaret förkollektivtrafiken är fastlagt anser jag det inte heller lämpligt att nu omprövahuvudmannaskapsfrågan för den lokala och regionala trafikförsörjningen. Denprincipiella frågan om tvingande föreskrifter alt bilda kommunalförbund kräverdock ytterligare överväganden. Jag avser att ta upp frågan med tvängsvisakommunalförbund i direkfiven för Prop.1980/81:80 22 den översyn av kommunålförbundslagen som jag lidigare harnämnl. Frågan om regionplaneförbund övervägs dessutom inom bostadsdepartementeti samband med arbetet med en ny plan- och bygglag. Ianspråktagande av medel ur kapitalfond I 4 kap. 6 § kommunallagen finnsbestämmelser om fondbildning. Kommuner och landsfingskommuner får enligtparagrafen avsätta medel fill kapitalfonder och driftfonder. Fondmedel får tasi anspråk för annat ändamål än det som fonden avser endast genom beslut isamband med att budgeten fastställs. Medel ur kapitalfond får tas i anspråk fördrifländamål endast om regeringen medger det. En allmän bestämmelse om förmögenhetsförvaltning finns i 4kap. 1 § kommunallagen. Enligt denna bestämmelse bör fasl eller lös egendom somtillhör kommun eller landstingskommun förvaltas så alt förmögenheten inleminskas. I propositionen om demokrati, ny kommunallag m. m. (prop.1975/76:187 s. 510) uttalade dåvarande chefen för kommundepartementet att enkonsekvens av principen om förmögenhetsskyddet i denna bestämmelse är att medelur kapitalfond i princip inte bör få tas i anspråk för driftändamål. Förbudetbör enligt departementschefen emellertid inle vara undantagslöst. Som ettexempel på när det kan tänkas vara försvarligt all ta i anspråk medel urkapitalfond för driftändamål nämndes att fondering har sketl för en speciell investering,som sedan på grund av ulvecklingen blir obehövlig. Det är, anfördedepartementschefen, knappast möjligt att på förhand precisera undantagsfalleneller att formulera ett allmänt undantag utan alt alltför mycket försvaga denledande grundprincipen. Han föreslog därför att det i kommunallagen infördes enföreskrift om alt medel ur kapitalfond inte får tas i anspråk för driftändamålutan regeringens medgivande. I fråga om kommunalförbundlillämpas enligt 16 § lagen (1957:281) om kommunalförbund (omtryckt 1977:181,16 § ändrad senast 1979:237) bestämmelserna i 4 kap. 1 och 6 §§ kommunallagenpå motsvarande sätt. Dessutom gäller enligt 4 § 6 lagen om kommunalförbund altförbundsordning skall innehålla bestämmelser om den rätt fill fondbildning sommedges förbundet. Genom beslut medanledning av proposifion 1978/79:53 om minskad statskontroll över kommunernaoch landstingskommunerna har regeringens prövning av kommunala beslul om att taupp lån eller ingå borgen avskaffats (KU 1978/79:26, rskr 1978/79:220). När detgäller underställning av finansiella beslut återstår härefter bara den nuaktuella bestämmelsen om ianspråktagande av medel ur kapitalfond för drifländamål.I samband med remissbehandlingen av frågan om underställning av beslut om lånoch borgen hade en remissinstans förordat att även dennaunderställningsskyldighet skulle tas bort. 1980/81:80 23 uttalade med anledning härav alt han förutsatte altslatskonlrollkommiltén skulle behandla frågan i sitl forlsatla arbele (prop. Stalskontrollkommiltén har föreslagit alt denifrågavarande föreskriften tas bort. Kommittén erinrar om att kommunförbundenhar utfärdat rekommendationer med systematiskt uppbyggd kontoplan för bokföringoch budget. Dessa rekommendationer har i praktiken vunnit en så gott somfullständig efterföljd, framhåller kommittén. Innebörden är bl. a. att enbestämd åtskillnad upprätthålls mellan kapilalbudget och driftbudget. Deresurser som står till buds enligt kapitalbudgeten får i princip inte användasför driftändamål. Några medel skall således inte överföras frånkapitalbud-gelen lill driftbudgeten, en ordning som enligt kommittén ulgör ettviktigt led i förmögenhetsskyddel. För att behålla och öka stamkapitalet måstedäremot vissa överföringar ske från driftbudgeten till kapilalbudgeten. Dessaöverföringar avser främst avskrivningsmedel. Kapitalfonder bildas för attutjämna utdebiteringsbehovet mellan olika år. Allmän invesleringsfond ochsärskild investeringsfond är exempel på kapitalfonder. Skalteregleringsfond ärexempel på driftfond. Sådan fondbildning avser alt täcka framtida utgifter fördriftändamål, dvs. Genom friheten all ulan närmareändamålsbeslämning avsätta medel lill allmän investeringsfond och skalteregleringsfondhar kommunerna och landstingskommunerna i praktiken en obegränsadfonderingsfrihet. De allmänna investeringsfonderna ochskalte-regleringsfonderna svarar för över hälften av fondmedlen i kommunernaoch landstingskommunerna. För dessa fonder är ändamålet så allmäninriktat inomkapital- resp. driftsidan att det sällan kommer i fråga att ändraändamålsbeslämningen. Möjligheten att avsätta medel till särskild invesleringsfondutnyttjas i mycket begränsad ulslräckning. Del torde enligl kommittén endast iundantagsfall finnas skäl att på detta sätt specialdestinera medel fill visstinvesteringsändamål. Kommiltén anser att de i 4 kap. 1 § kommunallagen intagnabeslämmelserna om förmögenhetsskydd är en fillräcklig reglering även avfondanvändningen. Principen om förmögenhetsskyddel innebär bl. a. att medel urkapitalfond normalt inte får tas i anspråk för driftändamål. Emellertid,framhåller kommittén, kan det i praktiken förekomma fall när denna huvudregelfår vika. Det kan t. ex. gälla situationer där fondering har skett av medel förspeciella investeringar som av vissa skäl har blivit obehövliga. I dessa falltorde det enligt kommittén dock i allmänhet vara naturligast att föra övermedlen till den allmänna investeringsfonden. Endasl då alldeles särskildaomständigheter föreligger torde det kunna motiveras att medel ur kapitalfondanvänds för driftändamål. Enligt kommitténs bedömning har dennuvarande bestämmelsen i 4 kap. 6 § om all medel ur kapitalfond får tas ianspråk för driftändamål endast om regeringen medger det i praktiken ingenbetydelse. Del mycket begränsade antal ärenden som regeringen prövat med slödav beslämmelsen framhålls som ett bevis för delta. Ett borttagande avbestämmelsen innebär enligt 1980/81:80 24 kommitténatt det i första hand får ankomma på kommunerna ochlandstingskommunerna att avgöra när den kommunalekonomiska situationen är sådanatt den aktuella huvudprincipen kan uppges. Samtliga remissinstanser som har yttrat sig omkommitténs förslag att ta bort underställningsskyldigheten tillstyrkerförslaget eller lämnar det utan erinran. Flertalet remissinslanser instämmer ocksåi kommitténs mofivering lill förslaget. Företagsekonomiska insfitufionen vidGöteborgs universitet anser dock i motsats fill kommittén att bestämmelsen i 4kap. 1 § kommunallagen om förmögenhetsskyddet inte är en tillräcklig regleringav fondanvändningen. Enligt insfitufionen är det förmögenhetsskydd som dennabestämmelse ger nominellt och har därför marginell betydelse särskilt omstamkapitalet kan minskas genom överföring av medel från kapitalfonder förfinansiering av driftändamål. I stället för att hänvisa fill bestämmelsen anserinsfitutionen att en översyn av kommunernas budget- och redovisningssystem börgöras. Föregen del vill jag anföra följande. Ilikhet med kommittén och remissinstanserna anser jag att den statligakontrollen genom underställningsprövning inte behövs när det gäller beslut omatt ta medel ur kapitalfond i anspråk för driftändamål. Jag kan även i alllväsentligt ansluta mig till de överväganden som ligger till grund förkommitténs förslag. Med anledning av de synpunkler som företagsekonomiskainstitutionen vid har framfört vill jag understryka attprincipen om förmögenhetsskyddet i 4 kap. 1 § kommunallagen innebär att medelur kapitalfond normalt inte kan tas i anspråk för driftändamål. Beslut om attgöra detta torde därför hksom f. n. komma att bli sällsynta. Jag förordar således attunderställningssbestämmelsen i 4 kap. 6 § kommunallagen tas bort. Även förkommunalförbundens del bör den ifrågavarande underställningsskyldighetenavskaffas. Delta kräver dock ingen ändring i lagen om kommunalförbund, eftersomdet i 16 § denna lag direkt hänvisas till 4 kap. 6 § kommunallagen. Demateriella beslämmelserna om fondbildning finns således även förkommunalförbundens del i kommunallagen. Jag har beträffande den nu behandladeunderställningsfrågan samrått med chefen för budgetdepartementet. Underställningav kommunala beredskapsplaner m.m. Bestämmelser om den kommunalaberedskapsplanläggningen finns i lagen (1964:63) om beredskap(omtryckt 1977:417). Kommunerna och landstingskommunerna är skyldiga alt underberedskapstillstånd utöva verksamhet även fill förmån för sådan befolkning frånannan kommun eller landstingskommun som fill följd av krigsskada, utrymningeller andra med krig eller krigsfara sammanhängande förhållanden tagit uppehållinom Prop.1980/81:80 25 kommunen (1 §). Enligt 6 § åligger det kommunerna ochlandstingskommunerna att redan i fredsfid vidta de förberedelser som behövs föratt de skall kunna fullgöra sina uppgifter under beredskapstiUstånd. I fråga omhälso-och sjukvården gäller dock särskilda bestämmelser i krigssjukvårdslagen(1953:688). Enligt 7 § lagen om beredskap får ,om del behövs med hänsyn fill beredskapsuppgiflernas omfattning ellerbetydelse, förordna att en kommun skall upprätta och anta en särskild plan därberedskapsförberedelserna redovisas. Planen skall underställas länsstyrelsenför godkännande. Beslämmelsen gäller också i fråga om landstingskommun. Planför landsfingskommun behöver emellertid inte underställas prövning. Kommuner och landstingskommuner somhar upprättat beredskapsplan har enligl 16 § rätt lill statsbidrag med 90procent eller den slörre del av planläggningskostnadens belopp som regeringenbestämmer. När plan upprättas första gången, skall planläggningskostnadenberäknas efler grunder som regeringen fastställer. Bidrag kan dock utgå efterden faktiska kostnaden, om kommunen eller landstingskommunen begär det inom tvåmånader från den dag då den fick del av förordnandet om planläggning. Enligl 14 § åligger del att följatillämpningen av lagen. skall därvid tillse alt såvälförberedelsearbetet som själva verksamheten bedrivs på ett ändamålsenligt sällsaml samordnas med annan beredskapsplanläggning och försvarsverksamhet.Underlåter kommun eller landsfingskommun alt vidta åtgärd som åvilar den enligtlagen eller enligl föreskrift som meddelats med stöd av lagen får ,om rättelse inle kan vinnas på annat säll, förelägga kommunen ellerlandstingskommunen lämpligt vite eller också själv vidta den åtgärd somskyldigheten avser (20 §). För att handha vissa centralasamordningsuppgifter rörande den kommunala beredskapsplaneringen har ensärskild myndighet, , inrättats. a. utfärdat allmänna anvisningar för beredskapsplanläggning. Samtliga kommuner utom de nybildade kommunernaVadslena och har upprättat beredskapsplan. För landsfingskommunernasdel beräknas planläggningen bli slutförd under /82. På kommunerna ankommer det även altupprätta och anta skyddsrumsplaner. Bestämmelser härom finns i 4 kap.civilförsvarslagen (1960:74, omtryckt 1975:712) och i skyddsrumsförordningen(1979:90). Enligt 6§ skyddsrumsförordningen gäller skyddsrumsplan dock inteförrän har fastställt planen i fråga om 1. skyddsrumsorlensgränser, 2. indelningen avorten i skyddsrumsområden, 3. det totalabehovet av skyddsmmsplatser i varje skyddsrumsområde. Statskontrollkommitlénföreslår att underställningsskyldigheten avskaffas Prop.1980/81:80 26 belräffande kommunala beredskapsplaner. Kommiltén påpekarall del som skål för att landsfingskommunal beredskapsplan inte behöverfastställas har angetts alt planen upprättas i samarbete med ochövriga berörda totalförsvarsmyndigheler (prop. 1976/77:74 bil. 8 s. 16). Enliglkommiltén förekommer ett sådant samarbele också när del gäller kommunalaberedskapsplaner. Kommittén framhåller vidare all har omfattandeuppgifler och befogenheter när det gäller att se lill att kommunerna ochlandstingskommunerna fullgör sina beredskapsuppgifler på ett tillfredsställandesätt. Enligt kommitténs mening kan därför nuvarandefastslällelseprövning i fråga om kommunala beredskapsplaner slopas ulan riskför menliga effekter för beredskapsplanläggningen. Enligt kommitténs mening kanman lita på alt det finns en positiv vilja hos såväl kommunerna somtotallförsvarsmyndighelerna alt finna sådana samförslåndslösningar somtillgodoser de krav på den kommunala beredskapsplanläggningen som kommer tillullryck i lagen om beredskap. Kommittén föreslår därför attunderställningsskyldigheten las bort. Kravel på samråd med länsstyrelsenanser kommittén ha sådan tyngd att samrådsskyldigheten bör skrivas in i lagen.Vidare förordar kommittén en uttrycklig föreskrift om att kommunernas ochlandstingskommunernas beredskapsplaner skall sändas in till . Förtydlighetens skull föreslår kommittén att del i lagen anges att bestämmelsernaom samråd och redovisning för skall gälla också i fråga om sådanändring av plan som sker med anledning av att har förordnat omrevision av plan. Slutligen föreslås en följdändring i 16 § om statsbidrag förberedskapsplanläggning. När del gäller skyddsrumsplanerföreslår kommittén inle någon ändring i nuvarande handläggningsordning.Kommiltén anser således att underslällningsskyldighelen bör behållas. Vidskyddsrumsbyggandel skall, framhåller kommittén, inle bara tekniska ochekonomiska synpunkter beaklas. Även s. k. civilförsvarstaktiska hänsyn skalllas. Detla har särskild betydelse beträffande de delar av skyddsrumsplanen somanges under 6 § 1-3 skyddsiumsförordningen. anger de särskildacivilförsvarstaktiska förutsättningarna för planläggningen och planensgenomförande. Skyddsrumsplanen växer fram under fortlöpande samråd mellankommunen och . får det anses rimligl altlänsstyrelsen som civilförsvarsmyndighet lar ansvar för decivilförsvarstaktiska delarna av planen. Skyddsrumsplanen och dess genomförandehar också belydelse för av andracivilförsvarsålgärder såsom utrymning och omflyttning av människor och åtgärderför att hänvisa dem lill befintliga skyddsrum, framhåller kommittén. Nästan samtliga remissinstanser somhar tagit upp förslaget att la bort underslällningsförfarandel vid denkommunala beredskapsplaneringen lill- 1980/81:80 27 styrker förslaget eller lämnar det ulan erinran. Tilldessa remissinstanser hör överbefälhavaren, ,, , sex av de niolänsslyrelser som yttrat sig i frågan samt . i uttrycker en visstveksamhet till att nu slopa underslällningsskyldighelen. Länsstyrelsenifrågasätter om inte resultatet av försvarskommilténs arbele ochutredningsarbetet om alt närmare anknyta civilförsvaret lill den kommunalaverksamheten bör avvaktas. Endasl länsslyrelserna i och Norrbollens länavstyrker förslagel. Enligl i län gäller förberedskapsplanläggningen i mångt och mycket vad kommittén anför omskyddsrumsplanläggningen, nämligen all civilförsvarstaktiska hänsyn måsle las.Med hänsyn härtill bör enligt underslällningsförfarandelbehållas. i anför bl. a. altberedskapsplanläggningen inle kan belraklas som en intern angelägenhetutan utgör ett led i en planering för hela länet för att kunna möta en beredskaps-eller krigssituation som kan få konsekvenser även ulanför länet. När det gäller underställning avskyddsrumsplaner delas kommitténs uppfallning att underslällningsförfarandetbör behållas av samtliga remissinstanser som har tagit upp frågan. För egen del vill jag anföra föjande. Den kommunala beredskapsplanläggningen har genomförts inästan samtliga kommuner. Inriktningen i fortsättningen är att lokalaledningsövningar skall genomföras . 1 samband härmed görs vidbehov en allmän revision av beredskapsplanerna. Vidare sker liksom hitlills enårlig revision av främst personalplanen. Länsslyrelserna kommer att ha omfattandeuppgifler när del gäller revision av beredskapsplaner. skall motbakgrund av lotalförsvarsmyndighelernas grundsyn för totalförsvaret inom länetge kommunerna ett planläggningsunderlag. Vidare svarar för attkommunerna övas vid de lokala ledningsövningarna och för utbildning i fråga omrevision av beredskapsplaner. Jag delar mot denna bakgrund kommitténs och del heltövervägande antalet remissinstansers uppfattning att del inle är nödvändigl attbehålla förfarandet med underställning och fastställelse av de kommunala beredskapsplanerna.Liksom belräffande de landstingskommunaia planerna bör del vara lillräckliglatt planen upprättas i samarbete med och andra berördatotalförsvarsmyndigheter. Jag är övertygad om all de övergripandecivilförsvarslaktiska hänsyn som måste tas liksom övrigatotalförsvarssynpunkter härigenom blir tillgodosedda. 1 likhet med kommitténanser jag att man kan lita på kommunernas och totalförsvarsmyndigheternasvilja alt gemensamt finna lösningar som tillgodoser de krav som kommer tillullryck i lagen om beredskap. Jag vill i detta sammanhang också pekapå de allmänna lillsynsbefogenheter som länssty- Prop.1980/81:80 28 relsen har enligl lagen. Enligl min mening bör denförändring i den statliga kontrollen av den kommunala beredskapsplaneringen somjag har förordat kunna genomföras utan att awakta pågående utredningsarbete omcivilförsvaret. De förändringar beträffande civilförsvaret som kan bliaktuella lorde inte behöva leda lill annat ställningslagande i fråga omstatskontrollen. Jag föreslår alltså attbestämmelsen om underställning i 7 § lagen om beredskap tas bort. Ilikhet med kommittén anser jag alt en uttrycklig bestämmelse om samråd medlänsstyrelsen bör tas in i lagen. Bestämmelsen bör gälla även förlandstingskommuner. Samråd bör ske dels under själva planläggningsarbelet, delsbeträffande planen i dess helhet innan den antas av kommunfullmäktige ellerlandstinget. Jag kan även i övrigt ansluta mig fill kommitténs förslaglill ändringar i lagen om beredskap. En föreskrifl om att kommunernasoch landstingskommunernas aniagna beredskapsplaner skall sändas in tilllänsstyrelsen bör således tas in i lagen. Vidare bör för alt undvikamissförstånd anges alt bestämmelserna om samråd och redovisning förlänsstyrelsen skall gälla också i fråga om revision av beredskapsplaner. Enföljdändring bör dessulom göras i beslämmelserna om statsbidrag i 16 §. När det gäller frågan omunderställning av skyddsrumsplaner ansluter jag mig till kommitténs ochremissinslansernas bedömning att underställningsskyldigheten på delta områdebör finnas kvar. Jag har beträffande de nubehandlade underställningsfrågorna samrått med chefen förförsvarsdepartementet. Statsbidrag till kommuner ochlandstingskommuner ulgår dels i form av allmänna bidrag som ett tillskott tillden kommunala ekonomin utan särskilda förbehåll om medlens användning, dels iform av särskilda bidrag till vissa verksamheter, s. k. specialdestineradebidrag. Del viktigaste allmänna bidraget är skatteutjämningsbidraget som syftartill alt kompensera kommunerna för låg skattekraft och oförmånligtkostnadsläge. Slatskonlrollkommiltén har genomsina studier visat att systemet med specialdestinerade statsbidrag ärförhållandevis komplicerat. Den kartläggning som slatskonlrollkommiltén hargjort (se rapport 1979:9) visar att statsbidrag utgår till ungefär 120olika verksamhetsområden. Statsbidragen regleras genom ca 65 olikaförfattningar. Många bidrag avser relativt begränsade kommunalaverksamhetsområden. Sålunda utgår fill hälften av de bidragsberättigadeverksamhetsområdena endast en procent av den sammanlagda bidragssumman. I frågaom vissa bidrag torde det enligt kommitténs mening vara uppenbari all de beloppsom kommer kommunerna lill godo praktiskt tagel är betydelselösa för det hellövervägande antalet kommuner. Prop.1980/81:80 29 För en del speciella slatsbidraggäller ganska delaljerade beslämmelser. Dessa bestämmelser har enliglkommitténs mening verkat onödigt styrande på verksamhetens utformning ochinnehåll. Detsamma gäller föreskrifler och anvisningar med långtgående krav pådelaljredovisning av koslnader m. m. Inslaget av kontroll från myndigheternassida är enligl kommiltén påfallande. Andra bidrag åter ulgår i merschabloniserade former, dvs. ulan slörre detaljredovisning ochkostnadskontroll. Skillnaderna hänger till mycket slor del samman med de olikabidragskonslruktioner som lillämpas. Kostnadsrelaterade bidrag kräver allmäntsett en högre grad av kontroll än prestationsrelaterade. Kommittén har inte funnit någon övergripande linje när detgäller graden av detaljredovisning och kostnadskontroll. Bidragsbeloppensstorlek tycks inte påverka valet av kontrollmetoder. Bidragsgivningenadministreras av ett stort antal statliga myndigheter.