prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — bindandei ett senare utsökningsmål närmast uppkomma då någon som inte har vunnit bifalltill ansökan om verkställighet senare återkommer med ny ansökan i samma sak. Pågrund av reglema om behörig kronofogdemyndighet kan den nya ansökningen iblandtänkas ske hos annan kronofogdemyndighet än den som har handlagt del tidigaremålet. All en tidigare ansökan som inte har bifallils inte hindrar att nyansökan i samma sak tas upp lill prövning är i vissa fall utan vidare klart,t.ex. om exekutionstiteln vid prövningen av det första målet inle hade vunnitlaga kraft i fall då lagakraftvinnande krävs för verkställighet och sökanden intehade ställt godtagbar säkerhet eller om i införselmål gäldenärens lön haransetts inte överstiga förbehållsbeloppiet. Andra fall är attuimätningsgäldenär har befunnits sakna utmätningsbara tillgångar eller alt ifråga om förpliktelse alt utge viss egendom svaranden har befunnits inle innehaegendomen. Man kunde möjligen vara mera tveksam i vissa andrafall, t.ex. då införselsökandes fordran har ansetts inte vara införselgilleller då viss egendom, som har varit aktuell för utmätning, har ansetts tillhöratredje man eller av annat skäl inle kunna utmätas. Men även i dessa ochliknande fall bör en tidigare verkslällighetsansökan inte utgöra hinder mot attny ansökan i samma sak tas upp av kronofogdemyndigheten. Delta gällernaturligtvis särskilt då sökanden åberopar nya omständigheter eller förhållandenaeljest har ändrats. Del förhållandel att har förflutit sedan den förraansökningen prövades innebär ibland i och för sig att förhållandena harändrats. Men även i fall då nya eller ändrade förhållanden inle kan ansesföreligga bör en tidigare ansökan i princip inte utgöra hinder mot att nyansökan med samrna yrkande tas upp till prövning. Beslut av hovrätt ellerhögsta domstolen i överklagat utsökningsmål bör inte få mera bindande verkan änkronofogdemyndighetens egna beslut. Den liberalitet mot en sökande som det sagdainnebär torde inte medföra några praktiska olägenheter för motparten eller förkronofogdemyndigheterna. Det är knappast troligt att den som har fått avslagpå sin ansökan annat än undantagsvis finner anledning göra ny ansökan ulan altkunna åberopa nya skäl. Kostnaderna torde också verka avhållande. När nyansökan görs i samma sak som tidigare utan alt nya skäl åberopas,bör det i allmänhet vara tillräckligt att kronofogdemyndigheten hänvisar filldet tidigare beslutet och konstaterar att skäl att frångå den tidigareståndpunkten inte föreligger, Skulle den beslutande tjänstemannen någon gångfinna att det tidigare beslutet var otillräckligt underbyggt, är han emellertidoförhindrad att i det nya målet meddela beslut av annat innehåll. Frågan i vad mån beslut i utsökningsmål är bindandekan också uppkomma om någon som är missnöjd med sådant beslut väcker talan viddomstol i saken. Domstol kan ernellertid inte på sådan talan häva beslut somhar meddelats i utsökningsmål. Sådan prövning kan, frånsett självrältelse, skeendast efter klagan till högre instans över kronofogdemyn- 1980/81:8 Föredraganden: Allmän motivering 161 Vissa tvistiga frågor som uppkommer iutsökningsmål kan emellertid hänskjutas till prövning av domstol. Domstol skallsålunda på talan efter föreläggande pröva bl.a. frågan om äganderätten tillutmätt egendom och beståndet av fordran som skall beaktas vid fördelning avinflutna medel och domstolens avgörande i sådana frågor skall läggas till gmndför kronofogdemyndighetens fortsatta handläggning av utsöknings-målet.Avgörande i sådant mål vinner naturligtvis i vanlig ordning rättskraft. Vadfrågan nu gäller är närmast om någon som anser sig ha lidit skada till följd avbeslut i utsökningsmål kan med framgång föra talan vid domstol om bättre rätttill exekutivt såld egendom, om återbetalning av fördelade medel, om skadeståndetc, eller om kronofogdemyndighetens beslut är definitivt. Den nu angivna frågan torde inlekunna besvaras generellt. För att ställning skall kunna tas till frågan omsjälvrättelse är del inle heller nödvändigt alt frågan klarläggs i detalj. Jagvill endast nämna följande. Som huvudregel får anses gälla att verkan av ellexekutivt beslut inte kan rubbas i en efterföljande rättegång. En motsattordning skulle innebära att den som har fått till stånd verkställighet, t.ex.har fått betalning genom utmätning eller införsel, aldrig skulle kunna varasäker på att få behålla vad han har erhållit. Vissa undantag gäller emellertid.Om exekutionstitel som har legat till grund för verkställighet upphävs, ärsvaranden oförhindrad att väcka talan vid domstol om återgång av verkställdaåtgärder. Som Jag senare skall återkomma till bör svaranden även kunna vändasig direkt till kronofogdemyndigheten för att få biträde med återgången. Fördet fall att exekutivt såld egendom rätteligen tillhörde tredje man bör köpareni viss utsträckning vara skyldig att avstå egendomen åt tredje mannen. Ocksåden saken återkommer jag till. Även andra undantag från huvudregeln finns. En del beslut och åtgärder underdet exekutiva förfarandet har betydelse bara för handläggningen avutsökningsmålet och kan på grund av sin beskaffenhet över huvud inte få någonaktualitet utanför målet. Hit hör i första hand beslut och åtgärder som rörsjälva förfarandet hos kronofogdemyndigheten, t.ex. utsättande avverkslällighetsförrättning eller av sammanträde, säkerställande av utmätning,kungörande av auktion m.m. Även vissa beslut av mera materiell betydelse förpart eller tredje man förlorar sin betydelse efter slutförandet avutsökningsmålet, l.ex. beslut i vad mån utmätt egendom får nyttjas avgäldenären eller beslut med anledning av borgenärs begäran att kronofogdemyndighetenskall ta vård om tillbehör till utmätt fastighet. Det ligger i sakens natur attsådana beslut gäller endast tills vidare. Efter dessa mera allmännasynpunkter på frågan om exekutiva besluts bindande verkan övergår Jag till attnärmare behandla frågan om självrättelse av olika typer av beslut. Beträffande beslut om utmätning (frånsett utmätning av löno.d.) 11 1980/81. 1980/81:8 Föredragatiden: Allmän motivering 162 understryka att förrättningsmannen ofta är hänvisad attsnabbi ta ställning till humvida viss egendom skall utmätas, t.ex. dåförrättning äger rum i gäldenärens bostad. Frågan om utmätning får äga rumgmndas i stor utsträckning på presumtioner omi äganderätten. Även om annan ängäldenären gör anspråk på aktuell egendom, kan det ofta vara olämpligt attuppskjuta ställningstagandet. I fråga om lös egendom finns visserligenmöjlighet alt vidta provisorisk åtgärd, men den ger inte borgenären samma skyddsom utmätning och medför dessutom visst dubbelarbete. Den nuvarande möjlighetenlill självrältelse av utmätningsbeslut torde ha fungerat bra i praktiken. Av deuppgifter som har inskaffats angående omfattningen av vidtagen självrältelsem.m. (bilaga 3 tabell VI, seäven tabell V) framgår emellertid att behov föreligger av ökade möjUgheter tillsjälvrättelse av utmätning. Det är därför lämpligt att nu vidga befogenhetennågot. Den nuvarande befogenheten förutmätningsmannen att föranstalta om rättelse av utmätning gäller endast lösegendom. Anledningen till denna begränsning är att det vid bestämmelsernastillkomst ansågs att direkta misstag mera sällan kunde begås i fråga om fastegendom och att särskilda bestämmelser fanns om tredje mans möjligheter att tatiU vara och styrka sin rätt beträffande sådan egendom. Nämnda bestämmelser (82§ UL) innebar att den som förvärvade fast egendom kunde skydda sig motutmätning för överlåtarens skulder genom att söka lagfart, vilket även kundeske efter utmätningen. Dessa bestämmelser är emellertid numeraupphävda. Ansökan om lagfart saknar numera avgörande betydelse för fråganhuruvida fast egendom får utmätas för viss gäldenärs skuld. På den punktenfinns det inte skäl alt nu göra någon ändring. Även utmätning av sådan egendomkan bli oriktig. Av nu anförda skäl bör möjligheten lill självrättelse avutmätning omfatta även fast egendom. Av inhämtade uppgifter framgår atti det alldeles övervägande antalet fall i vilka självrältelse av utmätningvidtas åtgärden gmndas på att den utmätta egendomen visas tUlhöra tredje man.Även då begäran om självrättelse inte har kunnat bifallas på grund av alttvåveckorstiden har hunnit gå lill ända har det i de allra flesta fallen varitfråga om att egendomen tillhörde tredje man. Att rättelse sker av begångetmisstag och ändring kommer till stånd så snabbt som möjligt är också särskiltangeläget när felet består i att Iredje man tillhörig egendom har tagits ianspråk. Tredje man lär ofta inle höra av sig förrän efter utgången av tiden från utmätningsförrättningen, vUket torde bero på att det kan dröjainnan han får kännedom om utmätningen. För besvär över utmätning som anförs aviredje man anser Jag att del lika litet som bör gälla någon särskUdtidsbegränsning. Det innebär att Iredje man skall kunna vinna framgång med sinklagan så länge inle beslut om fördelning eller utbetalning av influtna medelhar vunnit laga kraft, låt vara all han får nöja sig med köpeskillingen omexekutiv försäljning av egendomen har vunnit laga 1980/81:8 Föredraganden: Allmän motivering 163 Mot bakgrund härav synes betänkligheter knappastkunna anföras mot att även självrältelse, i enlighet med beredningens förslag,i nu aktuella fall får ske utan särskUd tidsbegränsning. Det innebär i praktikenatt kronofogdemyndigheten kan häva utmätningen så länge beslut inte harmeddelats om fördelning eller utbetalning av influtna medel. Har egendomensålts, kommer hävandet att avse endast rätten till influtna medel. När utmätning i andra fall blir felakfigkan det bero på flera olika omständigheter, t.ex. all egendomen ingick igäldenärens beneficium eller av annat skäl borde ha undantagils från utmätningeller alt utmätningen stred mot utmätningsordningen. Sådana felaktigheterhänför sig i allmänhet till gäldenärens förhållanden. Denne får som regelgenast kännedom om utmätningen och kan då begära rättelse. Omutmätning över lag skulle kunna hävas av kronofogdemyndigheten efterbeslutet, skulle förfarandet kunna bli alltför lösligt. Det kan också iblandvara svårt att efter en längre lid klarlägga de förhåUanden som det här rör sigom. Av de inhämtade uppgifterna angående självrältelse framgår att man inteskulle vinna så mycket genom att slopa den nuvarande tidsbegränsningen för självrättelsei fall som avses nu (från utmälningsförrätlningen). Frågan har ocksåsamband med gäldenärens möjlighet att vinna ändring efler besvär. På denpunkten anser Jag att, liksom enligl gällande rätt, besvär av sökanden ellergäldenären över sakutmätning bör kunna anföras från delgivningav utmätningsbeslutet. bör inle lämpligen kunna självrätta utmätning, som inte kan ändras av överinstansen. På grund av det sagda anser Jag allrättelse i fall som avses nu inle bör kunna ske utan tidsbegränsning. Det kanemellertid övervägas alt, som några remissinstanser har förordat, någotförlänga den nuvarande tiden från förrättningen. Om gäldenäreninte får till stånd självrältelse, är det dock lämpligt att någon ytterligarelid slår till buds för att anföra besvär. Den tid inom vilken självrältelse kanäga rum bör därför vara kortare än besvärsliden. Man kan tänka sig atttidsfristen på samma sätt som besvärstiden räknas från delgivning av uimätningsbeslutetoch inte för beslutet. Härigenom skulle tidsfristen förlängas i falldå del dröjer med delgivning av beslutet, som gäldenären alltidskulle ha på sig att anföra besvär. Man skulle docksannolikt inle vinna mycket med en sådan lösning. Dessutom är det enklare,bl.a. för rättelse i samband med kronofogdemyndighetens granskningsverksamhet,om tiden räknas från utmätningsbeslutet. Det kan då genast fastställas hurlänge möjligheten till självrältelse står till buds. Den granskning somförutsätts ske inom kronofogdemyndigheten torde hinnas med inomtvåveckorstiden. På grund härav godtar jag beredningens förslag att dennuvarande tidsbegränsningen från uimätningsbeslutet skallbehållas för självrältelse i andra fall än då egendomen tillhörde tredje man. 1980/81:8 Föredraganden: Allmän motivering 164 Beredningen har föreslagit delundantaget från nämnda tidsbegränsning att självrättelse skall få vidtassenare, om besvär har anförts över utmätningen. På den punkten anser jagemellertid all flera skäl talar mol beredningens förslag. Om del i andra fallän då egendomen visas tillhöra tredje man föreligger anledning tillsjälvrältelse, torde den som regel kunna ske inom tvåveckorstiden vid dengranskning som kronofogde företar självmant eller efter begäran av gäldenäreneller annan. Det kan därför antas att kronofogdemyndigheten endast undantagsvisskulle finna anledning att i faU som avses nu vidta självrättelse på grund avanförda besvär. Någol större praktiskt behov av att självrättelse skall kunnaäga rum när besvär har anförts föreligger därför inte. För att en sådan vidgadbefogenhet till självrältelse skulle tillgodose syftet att begränsa tillströmningenav mål lill hovrätterna borde besvärshandlingama inte sändas vidare lillhovrätten, om klaganden blir tillgodosedd genom självrättelse. Mot en sådanordning, som också har föreslagits av beredningen, kan emellertid riktasavgörande invändningar. Frågan behandlas närmare i det följande. Jag kansålunda inte godta beredningens förslag att självrättelse i fall som avses nuskall få äga rum efler tvåveckorstidens utgång när besvär har anförts överutmätningen. I fråga om beslut om utmätning avlön o.d. eller om införsel bör kronofogdemyndigheten, som beredningen harföreslagit, ha samma befogenhet som f.n. alt själv ändra beslutet. Sådanändring kan äga rum såväl då beslutet från början var orikligt som dåförhållandena har förändrats efter beslutets meddelande. Ändringsbeslutet får iprincip avse endast belopp som tas ut i framliden. Hinder föreligger dock intemot att ändringen, när skäl därtill finns, får omfatta även belopp som redanhar innehållits men ännu inte har redovisats tUl borgenären. Däremot kankronofogdemyndigheten inte förordna om ändring beträffande belopp som redanhar redo-visals. När det gäller kvarstad eller annansäkerhetsåtgärd kan inte f.n. utmätningsmannen själv ändra åtgärd genom vilkenbeslutet- har verkställts. Enligt beredningens förslag skallkronofogdemyndigheten kunna häva säkerhetsåtgärd bl.a. om det befinns attåtgärden inle hade bort äga rum. Bestämmelsen bör ses mot bakgrund av altförordnande om handräckning enligt beredningens förslag skall ankomma påkronofogdemyndigheten. Jag har däremot förordat att befogenheten att förordnaom handräckning skall åvila tingsrätt. 1 fråga om kvarstad för fordran börkronofogdemyndigheten få möjlighel alt även själv rätta begångnafelaktigheter. Det synes lämpligt all bestämmelserna om självrättelse avutmätning får motsvarande tillämpning beträffande kvarstad för fordran. 1fråga om annan säkerhetsåtgärd torde inte finnas behov av möjlighel tillsjälvrättelse. Beredningen har utgått från attkronofogdemyndigheten i viss utsträckning själv kan ändra beslut och ätgärder ävennär befogenheten inte är särskilt angiven i balken. Beredningens uttalanden ifrågan synes ha delvis 1980/81:8 Föredraganden: Allmän motivering 165 missuppfattatsav de krifiska remissinstansema. verksamhet är, till skillnadfrån verksamheten vid domstolar och andra rent beslutande myndigheter, i förstahand av praktisk natur. Av verksamhetens beskaffenhet följer all meddeladebeslut och vidtagna åtgärder i viss utsträckning kan ändras av myndighetensjälv. Detta gäller närmast beslut och åtgärder utan direkt materiell betydelseför part eller annan. Som exempel kan nämnas följande. Om uimätningsgäldenär har kallals att inställa sigtiU förhör angående sina tillgångar men risk visas föreligga att han skaffarundan utmätningsbar egendom, kan kronofogdemyndigheten instäUa förhöret ochomedelbart hålla ulmätningsförrältning. Utsatt förrättning för verkställighetkan vid behov inställas och i stäUet sällas ut till annan tidpunkt. När utmättlösöre har kvarlämnats hos gäldenären, är kronofogdemyndigheten oförhindrad atti stället la egendomen i förvar, om det anses påkallat. Kan kungörande avauktion inte anses tillräckligt effektivt, kan kronofogdemyndigheten inställaauktionen och sätta ut ny auktion tUl senare tillfälle. beslutat att sälja utmätt egendom på auktion men visardet sig senare alt underhandsförsäljning kommer att ge bättre resultat, kanmyndigheten ändra mening och i stäUet föranstalta om att sälja egendomen underhand. Det förhållandet att kronofogdemyndigheten inte har funnit anledning attbegära förskott på förrättningskostnaden av den som söker verkställighethindrar inte att myndigheten senare under målels handläggning begär sådantförskott. Har kronofogdemyndigheten avslagit begäran om anstånd med exekutivförsäljning eller begäran om undantag från förbud att förfoga över utmätt fastegendom, kan myndigheten bifalla ny ansökan i saken från samma person omanledning föreligger därtUl. har redan fn. befogenhet attsjälv ändra beslut och åtgärder av det slag som avses . Det synes varkenlämpligt eller möjligt att reglera denna befogenhet i UB. Det torde inte hellerbehöva befaras att nägra praktiska problem skall uppstå tiU följd av attbefogenheten inte är lagreglerad. Beträffande gränsdragningen mot beslut ochåtgärder som inte får ändras av kronofogdemyndigheten på gmnd av nämndaoreglerade befogenhet vill jag framhåUa att principen bör vara att beslut elleråtgärd, som kan anses ha skapat en rätt eller annat anspråk för part, inte färbli föremål för självrättelse ulan slöd av bestämmelse i balken. Del är sålundauppenbart att kronofogdemyndigheten inte själv får rätta beslut om utmätning ividare omfattning än som anges i bestämmelsema därom. Exekutiv försäljning kaninte hävas och beslut om fördelning eller utbetalning av medel kan inte ändrasav kronofogdemyndigheten själv. Inte heller verkställighet av annanförpliktelse än betalningsskyldighet skall i princip kunna bli föremål försjälvrättelse. En situation som skiljer sig från de hittiUsbehandlade föreligger om förrättningsmannen inte företar begärd verkstäUighet,t.ex. om han i mål Pr 1980/81*8 Föredraganden: Allmän motivering 166 om utmätning anser att viss egendom tUlhör tredje man elleringår i gäldenärens beneficium eller om han i mål om annan verkstäUighet försin del finner att hinder föreligger mot verkställigheten. Det kan då inträffaatt kronofogden vid sin granskning av förrättningsmannens tUlämpning eUer eflerpåpekande frän sökanden finner att verkstäUighet rätteligen borde ha skett.Fråga uppkommer då om kronofogden kan förordna att verkställighet skall ägarum. Som har nämnts tidigare är sökanden oförhindrad alt göra ny ansökan isaken. Frågan gäUer därför närmast om han, för alt få liU stånd verkstäUighet,skaU nödgas göra ny ansökan, vUkel bl.a. medför ny utsökningsavgift, ellereventueUt behöva anföra besvär tUl hovrätten. Något hinder bör dock inteföreligga mot att kronofogdemyndigheten ändrar mening och i samma mäl företarverkställighet. Detta bör emellertid endast få ske i nära anslutning fill dettidigare beslutet att vägra verkställighet. Som har framhållits i detföregående är det lämpligt att vid varje kronofogdemyndighet en kronofogdeeller vid behov flera fortlöpande följer lägre tjänstemäns tUlämpning genomgranskning av deras handläggning. bör självmant kunnavidta rättelse om anledning därtill yppas vid sådan granskning eller på annatsätt. Självrältelse bör också kunna äga rum efler begäran eller påpekande avpart eller annan. Befogenheten bör vara förbehåUen kronofogde. Som framgår av det föregående börnågon särskild tidsbegränsning inte gäUa när självrältelse är tilläten,frånsett rättelse av utmätning eller kvarstad i annat fall än då egendomentillhör tredje man. Härav följer alt möjligheten lill självrältelse i och försig stär öppen även när besvär har anförts. Vidare kan i fall då möjlighetentill självrättelse av utmätning eller kvarstad är tidsbegränsad besvär kommaalt anföras innan tiden för rättelse har gått till ända. Enligt beredningensförslag skall kronofogdemyndigheten, som skall tUlställas besvärshandlingama,självmant kunna vidta självrältelse med anledning av besvären när sådan åtgärdär tillåten. Några remissinstanser har ansett det olämpligt all rättelse skermed anledning av anförda besvär. Enligl min mening saknas dockanledning att frånta kronofogdemyn digheten befogenheten alt själv rätta sina beslut och åtgärder enbart därför all beslutet eller åtgärden har överklagats. Förfarandet blir enklare och smidigare om kronofogdemyndigheten själv kan vidta rättelse i fall då besvärshandlingama ger anledning lill det. Redan f n. förekommer att utmätningsmannen själv ändrar eller rättar ett överklagat beslut. Delta är vanligt särskilt beträffande beslut om införsel, när nya eller tidigare ' okända uppgifter lämnas först i besvärsinlagan. kanockså vara angeläget att en klagande, som har fog för sin talan, omedelbartkommer fill sin rätt. Om självrältelse i övrigt är tUlåten bör sådan därförkunna ske även när besvär har anförts. Anledning saknas anta alt kronofogdemyndigheternaskall vidta självrätlelse utan tillräckliga skäl när besvär har Prop.1980/81:8 Föredraganden: AUmän motivering 167 Om kronofogdemyndigheten har prövatbegäran om rättelse, torde det i praktiken sällan bli aktuellt att vidtarättelse med anledning av anförda besvär, såvida inte nytt material avbetydelse har tillförts målet. Sedan kronofogdemyndigheten har vidarebefordrathandlingarna till hovrätten och saken alltså har kommit under hovrättensprövning, bör kronofogdemyndigheten avstå från att vidta rättelse även om skäldärtiU skulle anses föreligga. Någon uttrycklig föreskrift härom torde intebehövas. Beredningen har emeUertid gått ellsteg längre och föreslagit alt kronofogdemyndigheten inte skall vidarebefordrabesvärshandlingarna fill hovrätten, om klaganden blir tiUgodosedd genomsjälvrältelse eller om han återkallar sin talan. Det innebär att saken i sädantfall över huvud inte skall komma under hovrättens prövning. Mol en sådanordning kan emellertid enligt min mening anföras principiella betänkligheter.När någon har anfört besvär lill hovrätten, synes inte lämpligt att denna håUshelt utanför målet. Hovrätten bör få tillfälle att ta ställning lill huruvidaklaganden har blivit tillgodosedd och, om så kan anses vara förhållandet,avskriva målet och pröva eventuella kostnadsfrågor i besvärsmälet. tordedet f.ö. kunna vara svårt alt avgöra om klaganden har tillgodoselts helt, t.ex.om han i mål om införsel har yrkat höjning av förbehållsbeloppet utan att angenågot visst belopp eller om han i annat fall inte har angelt ett lill beloppeller på annat sätt preciserat yrkande. Det är knappast lämpligt att kronofogdemyndighetenhör efter med klaganden om denne anser sig tillgodosedd eller upplyser ommöjligheten att återkalla besvären. Detta skulle lätt kunna uppfattas avklaganden som en påtryckning att avstå från att fullfölja besvärsialan. Man kan inte heller räkna med attkronofogdemyndigheten skall i någon avsevärd utsträckning föranstalta omrättelse med anledning av vad som anförs i besvärshandlingama. Det torde inteheller åsamka hovrätterna så mycket arbete att i ett antal mål konstatera attklaganden har blivit tillgodosedd och pröva eventuella kostnadsfrågor. Jag villerinra om att när talan har fullföljts mot tingsrätts dom eller besluthandlingarna skall, även om klaganden återkallar sin fullföljda talan innanhandlingarna har hunnit sändas till hovrätten, tillställas hovrätten som haratt pröva återkallelsen. 1 enlighet med det anförda förordar Jag att besvär iutsökningsmål alltid skall komma under hovrättens prövning, även om klagandenkan anses ha blivit tillgodosedd genom självrältelse av kronofogdemyndigheteneller har återkallat sin lalan.