prop · G403114 · 1980-12-31 00:00:00 — Ettalternativ kan vara "är skyldig närvara", men då kommer inte t.ex.ombud att omfattas av kontrollmöjligheten. : Samrådsskyldigheten bör utsträckastill åklagaren och, om det är möjligt, försvararen. JK: Det i 4 § sista meningen angivna rekvisitet attinnehavaren till påträffat föremål skall vara okänd torde kunna leda tilltillämpningssvårigheter och synes vara onödigt. Rättegångsutredning: Orden "om innehavaren ärokänd" och "eller i anslutning till" bör utgå. : bör åläggas attsamråda med åklagaren innan anvisningar utfärdas. JK: Sådant bevis om omhändertagande varom stadgas i 6 §andra stycket måste enligt motivuttalande (s 128) innehålla uppgift om vederbörandesnamn. Att ta namnuppgift synes onödigt och är integritetskränkande. Beviset bördärför inte förses med namn. Det bör enbart innehålla att föremåletomhändertagits vid säkerhetskontroll som beslutats enligt lagen. Bestämmelsen i6 § andra stycket torde kunna utformas i enlighet härmed. Prop.1980/81:114 193 Rättegångsutredningen:I andra stycket stadgas att polisman i visst fall skall utfärda bevis. Ispecialmotiveringen tili denna regel sägs att ett sådant bevis"självfallet" måste innehålla uppgift om vederbörandes namn. En sådanuppgift är enligt vår mening onödigt integritetskränkande. Motivuttalandet bördärför utgå. FöreningenSveriges länspolischefer och Föreningen : I sista stycketstadgas skyldighet för envar polisman att utfärda bevis om lämnat förbud attnärvara vid förhandling, avlägsnande från domstolslokal resp tillfälligtförvarstagande av föremål, som ej får medföras in i domstolslokalen. Urpraktisk synpunkt låter detta sig ej göra. Med polisman torde lagtexten avseden polisman som genomfört åtgärden eller polisman som bevittnat denna respannan polisman som haft att skaffa med kontrollen. Redan några fåframställningar om att omgående få skriftligt besked om vidtagen åtgärd tordefå till följd att kontrollarbetet fördröjs i icke oväsentlig mån. Medhänsyn vidare till att någon skyldighet att uppge sin identitet ej föreliggerför den som önskar övervara en förhandling som ej hålles inför lykta dörrarsynes 6 § andra stycket böra utgå. Om så bedöms nödvändigt kan i ställetinföras bestämmelse om att polismyndigheten har att föra anteckningar om vadsom förekommit vid kontroll så att vid ev prövning i efterhand tillräckligafakta om händelsen finns hos myndigheten. Sverigeslänspolischefer och Föreningen : Rent formellt sett tordeexempelvis ett avlägsnande ur domstolsbyggnad vara att bedöma somverkställighet av ett domstolens generella beslut. I följd härav kan detifrågasättas om det icke också i verkställighetsledet kan anses föreligga ettbeslut i det enskilda fallet. Möjligen kan sålunda diskuteras att 8 § ändrastill följande lydelse: Mot beslut enligt denna lag får talan ej föras. Rättegångsutredningen:I förslaget till ändring av 5 kap. 9 § bör göras klart atthänvisningen gäller endast brottmål. 13Riksdagen 1980/81. 1980/81:114 194 Bilaga 3 De remitterade förslagen Lagom säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingar 1 § Säkerhetskontroll enligt denna lag får äga rum, om det till följd avsärskilda omständigheter finns risk för att det i samband med en domstolsförhandlingkan komma att förövas brott som innebär en allvarlig fara för någons liv, hälsaeller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom. 2 § Beslut om säkerhetskontroll meddelas av domstolen efter samråd med polismyndighetenoch, i brottmål, åklagaren. 3 § Säkerhetskontroll omfattar åhörare och dem som har kallats attnärvara vid förhandlingen. Kontrollen avser dock inte rättens ledamöter ochandra som skall närvara vid förhandlingen på grund av utövning av allmän tjänstoch inte heller advokater. Domstolen får, om särskilda skäl talar för det,undanta andra personer från kontrollen. 4 § Säkerhetskontroll skall utföras av polisman efter närmareanvisningar av polismyndigheten. 5 § Vid säkerhetskontroll skall vapen och andra föremål som är ägnadeatt komma till användning vid brott som avses i 1 § eftersökas. För dettaändamål får kroppsvisitation äga rum. Väskor och andra föremål som medförs tilleller påträffas i rättssalen eller lokaler som hör till denna får undersökas. 6 § Åhörare som inte underkastar sig säkerhetskontroll skall vägrastillträde till förhandlingen. Omnågon annan än en åhörare vägrar att underkasta sig säkerhetskontroll, skalldetta anmälas till domstolen. Domstolen skall då avgöra om den somhar vägrat att underkasta sig säkerhetskontrollen skall undantas. Densom inte tillåter undersökning av väska eller annat föremål skall, om det intekan anses olämpligt, beredas tillfälle att lämna föremålet till förvaring.Lämnas föremålet till förvaring, får tillträde inte vägras. 7 §Påträffas vid säkerhetskontroll något sådant föremål som avses i 5 § och tas det inte i beslag enhgt bestämmelserna i , skall den hos vilken föremålet påträffas uppmanas att lämna det ifrån sig för förvaring. 1980/81:114 195 innehavarentill ett påträffat föremål okänd, får det omhändertas. Åhöraresom inte efterkommer uppmaningen får avlägsnas från domstolslokalen. Omnågon annan än en åhörare inte efterkommer en uppmaning som avses i förstastycket, skall detta anmälas till domstolen. Domstolen skall dåavgöra om den som har vägrat att lämna föremålet ifrån sig skall få behålladetta och ändå få tillträde. 8 § Föremål som har lämnats till förvaring eller omhändertagits enligtdenna lag skall förvaras på betryggande sätt. Om det begärs, skall bevis om attett föremål har lämnats till förvaring eller omhändertagits utfärdas. Föremåletskall återlämnas till den som har lämnat det till förvaring eller från vilkendet omhändertagits när denne lämnar rättssalen eller lokaler som hör tilldenna. 9 § Kroppsvisitation som är av mera väsentlig omfattning skallverkställas i enskilt rum och om möjligt i vittnes närvaro. Kroppsvisitation avkvinna får verkställas eller bevittnas endast av kvinna, om undersökningen intesker genom elektrisk metalldetektor. 10 §Domstolens beslut enligt denna lag får inte överklagas. Dennalag träder i kraft . Härigenomföreskrivs att 5 kap. 9 § skall ha nedan angivna lydelse. Detankommer på rättens ordförande att upprätthålla ordningen vid rättenssammanträden och att meddela de föreskrifter som behövs. Han får utvisa den somstör förhandlingen eller på annat sätt uppträder otillbörligt. Han får ocksåbegränsa antalet åhörare i rättssalen för att undvika trängsel. Rätten fårförbjuda att annan tar upp förhör på fonetisk väg, om det kan antas attupptagningen så besvärar den som hörs att det blir till men för 'Senastelydelse 1980:262. 1980/81:114 196 utredningen.Fotografi får inte tas i rättssalen. Omnågon som har utvisats tränger sig in i rättssalen eller om någon i övrigt intelyder en tillsägelse som har meddelats för att upprätthålla ordningen fårrätten förordna att han skall tas i häkte och kvarhållas där sålänge sammanträdet varar, dock inte längre än . Om säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingar finns särskildaföreskrifter. Dennalag träder i kraft . Lag om ändring i lagen(1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder Härigenomföreskrivs att 27 § lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder' skallha nedan angivna lydelse. 27 §2Bestämmelserna i 5 kap. om offentlighet och ordning viddomstol äger motsvarande tillämpning vid nämnd. Expert som avses i 5 § andrastycket denna lag får närvara vid hyresnämndens överläggning till beslut. Bestämmelserna (1981:000) om säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingarfår tillämpas vid nämnd. Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i lagen (1976:839) om statens va-nämnd Härigenomföreskrivs att 17 § lagen (1976:839) om statens va-nämnd skall ha nedan angivnalydelse. 'Lagenomtryckt 1980:97. 2 Senaste lydelse 1980:215. Prop.1980/81:114 197 17 § Vid nämndens sammanträden och vid besiktning föres protokoll. Bestämmelserna i 5 kap. Bestämmelserna i 5 kap. omoffentlighet om offentlighet vid domstol gäller i tillämpliga vid domstol och i lagen (1981:000) delar. om säkerhetskontroll vid domstols- förhandlingar gäller i tillämpliga delar. Nämnden är berättigad att för sina sammanträden förfogaöver behövliga lokaler i domstolsbyggnad eller annan allmän byggnad, som ej ärför tillfället upptagen för sitt huvudsakliga ändamål eller utgöres avgudstjänstlokal. Uppkommer särskilda kostnader skall de ersättas. Dennalag träder i kraft . 1980/81:114 198 Närvarande:f.d. justitierådet , regeringsrådet , justitierådet Vängby. tillhandakommet utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 15januari 1981 har regeringen på hemställan av statsrådet och chefen förjustitiedepartementet beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslagtill 1. lag om säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingar, 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnderoch hyresnämnder, 4. lagom ändring i lagen (1976:839) om statens va-nämnd. Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Åkerdahl.Förslagen föranleder följande yttrande: Förslagettili lag om säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingar Säkerhetskontrollfår enligt förslaget äga rum vid förhandling inte bara i samtliga mål vidtingsrätterna, såväl brottmål som tvistemål och ärenden, utan vidare i alla målvid förvaltningsdomstolarna, inklusive taxeringsmålen, vidförsäkringsdomstolarna, vid arbetsdomstolen, ,bostadsdomstolen och patentbesvärsrätten. Dessutom föreslås att även arrende-och hyresnämnderna samt statens va-nämnd skall kunna förordna omsäkerhetskontroll. Otvivelaktigt är det i mål om ansvar för grövre brott somriskerna för våldshandlingar och därmed också behovet av säkerhetskontroll ärstörst. Det kunde därför övervägas att begränsa möjligheterna att förordna omsäkerhetskontroll till sådana mål. Även när det gäller dem kommer emellertidförordnande om säkerhetskontroll att förbli en undantagsföreteelse. Man kaninte bortse från att det även i andra typer av mål - om också än merundantagsvis - kan uppstå behov av att förebygga risken för våldsdåd genom att kroppsvisiterade närvarande och undersöka väskor och andra föremål som de bär med sig. Somexempel kan nämnas vårdnadsmål i Prop.1980/81:114 199 tingsrätteller mål om flyttning av barn i länsrätt. Om nu sådana mål undantas från denföreslagna lagstiftningen, kan det knappast komma i fråga att vidta motsvarandesäkerhetsåtgärder med stöd av 2 § polisinstruklionen; en specialreglering avfrågan får antas vara uttömmande. Straffprocessuella tvångsmedel är avsedda förutredning av brott och hör i princip inte hemma i samband meddomstolsförhandlingar; skall brott utredas bör det ske och plats.Att använda sådant tvångsmedel i de situationer varom här är fråga kan blottundantagsvis vara riktigt. Om den föreslagna lagstiftningen begränsas tillbrottmål, skulle den kunna få till effekt att säkerhetsåtgärder inte ansesmöjliga i vissa andra mål där sådana finnes önskvärda. Risken för missbruk avlagstiftningen torde vara mycket liten, även om man låter denna omfatta ävenandra mål än brottmål. Godtas denna ståndpunkt, är det svårt att finna en gränssom med bestämdhet kan sägas vara bättre än den föreslagna. Lagrådet finnerdärför att den föreslagna avgränsningen för lagens tilllämpningsområde fårgodtas. Hildingär av skiljaktig mening och anför: Somgrundval för det nu remitterade lagförslaget anges de svårigheter som uppstår,när det allmänt föreligger en risk för våld vid en kommande domstolsförhandlingmen man inte vet från vilken persons sida våldet är att vänta. Detta gör detenligt motiven nödvändigt att i vissa speciella fall kunna förordna om enallmän säkerhetskontroll. Av det material som redovisas i remissen får ansesdokumenterat att behov av en sådan allmän kontroll kan föreligga i vissabrottmål. Så som förslaget är utformat ger det emellertid möjlighet tillsäkerhetskontroll inte bara i samtliga mål vid allmän domstol, inklusivetvistemål och ärenden, utan vidare i alla mål vid de allmännaförvaltningsdomstolarna, vid försäkringsdomstolarna, arbetsdomstolen,, bostadsdomstolen och patentbesvärsrätten. Dessutom föreslåsatt även arrende- och hyresnämnderna och statens va-nämnd skall kunna förordnaom allmän säkerhetskontroll. Som skäl åberopas att vid tvistemålsförhandlingar,därvid särskilt nämns familjerättsliga och äganderättsliga tvister, oftaavhandlas ämnen som kan starkt engagera parter och andra inblandade. Det är dåemellertid inte fråga om ett obestämt antal åhörare, där polisen inte kanavgöra varifrån våldet kan beräknas komma, utom om någon eller några särskildapersoner mot vilka misstankarna kan riktas. I dessa fall torde ingripande kunnaske redan med stöd av gällande rätt, däribland bestämmelserna ipolisinstruktionen. Jag kan inte dela majoritetens uppfattning att sistnämndabestämmelser skulle sättas ur spel genom en lagstiftning som medger en allmänsäkerhetskontroll. Enbegränsning i de grundlagsskyddade rättigheterna får enligt 2 kap. 12 § RFaldrig gå utöver vad som är nödvändigt för det ändamål som har föranlett den.Någon sådan nödvändighet finner jag inte ha visats föreligga annat än 1980/81:114 200 närdet gäller vissa brottmål. Det kan givetvis diskuteras hur en avvägninghärvidlag skall göras, men jag har stannat för att föreslå att lagenstillämpningsområde bestäms till att gälla förhandling vid allmän domstol i målom ansvar för brott på vilket kan följa fängelse . Lagtextenskulle då få följande lydelse: "Säkerhetskontroll enligt denna lag får ägarum, om det till följd av särskilda omständigheter finns risk för att det isamband med förhandling vid allmän domstol om ansvar för brott, på vilket kanfölja fängelse , kan komma att förövas brott som innebärallvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattandeförstörelse av egendom." Iakttages vad jag nuförordat bör i lagens rubrik efter ordet "domstolsförhandlingar"tilläggas orden "i vissa mål". Enligtbestämmelse i förevarande paragraf meddelas beslut om säkerhetskontroll avdomstolen. I den allmänna motiveringen uttalar departementschefen att i frågaom beslutförhet de allmänna bestämmelserna om beslutförhet för domstolen ifråga bör gälla. Om beslutet meddelas på ett förberedande stadium och vid annanhandläggning än förhandling är - heter det vidare i specialmotiveringen -domstolen i allmänhet beslutför med en lagfaren ledamot. Dock sägs att när detgäller hovrätt och kammarrätt beslutet bör fattas i kollegial sammansättning.Någon närmare penetrering av spörsmålet har ej skett i remissen. Uttalandena synes bygga påuppfattningen att beslut om säkerhetskontroll är att betrakta som ett beslut avprocessuell och ej av administrativ natur. Denna uppfattning synes ocksåvälgrundad. Del blir då - såsom också framhållits av departementschefen - domförhetsreglernasom avgör på vilken person eller personer beslutanderätten ankommer. I det fallbeslut om säkerhetskontroll träffas vid en pågående förhandling tillkommerbeslutanderätten den eller dem som vid förhandlingen ingår i domstolen. Fråganom en förhandling skall vara underkastad säkerhetskontroll torde emellertid somregel komma att prövas före förhandlingen. Fattandet av beslutet är då att ansesom en åtgärd som endast gäller målets beredande. Såvitt gäller den grupp målsom i detta sammanhang främst är av intresse, nämligen brottmålen, är tingsrätt'vidhandläggning av sådan fråga enligt 1 kap. 3 § domför med en lagfarendomare. Denne är enligt 17 § tingsrättsinstruktionen (1979:572) innehavaren avden rotel som målet tilldelats. Vad gäller hovrätt bestämmer enligt 2 kap. 4 §rättegångsbalken regeringen i vilken omfattning åtgärd, som avser allenast målsberedande, må vidtagas av en lagfaren domare. Av 18 och 19 §§ hovrättsinstruklionen(1979:569) framgår att innehavaren av den rotel som målet tilldelats skall 1980/81:114 201 svaraför målets beredning dock att vissa angivna åtgärder undantagils från hansbehörighet. Med gällande lydelse av hovrättsinstruktionen kommer därförbehörigheten att på beredningsstadiet fatta beslut om säkerhetskontroll atttillkomma rotelinnehavaren. Huruvida uttalandet i motiven att hovrättens beslutbör fattas i kollegial sammansättning har den innebörden att avsikten är attgenom ändring i hovrättsinstruktionen undantaga beslut om säkerhetskontrollfrån rotelinnehavarens behörighet framgår ej. Införes en regel om sådantundanlag i hovrättsinstruktionen blir hovrätten enligt 2 kap. 4 §rättegångsbalken vid avgörande av sådan fråga domför med fyra lagfarna domare.Då del gäller högsta domstolen är läget likartat det i hovrätten, dock attåtgärd för beredande där i första hand ankommer på den revisionssekreterare sommålet tilldelats. Frågan omsäkerhetskontroll är till sin natur i mycket likartad med dem som gällerupprätthållandet av ordningen vid domstolens sammanträden och som enligt 5 kap.9 § ankommer på rättens ordförande. Det framstår därför somnaturligt att när fråga om säkerhetskontroll prövas före förhandlingen den somskall vara ordförande vid denna deltager i avgörandet. Av departementschefen framhållesockså att den som har att ta ställning till frågan om säkerhetskontroll men sominte kommer alt vara ordförande vid förhandlingen bör underrätta och ierforderlig utsträckning samråda med ordföranden. Med hänsyn till det nyssangivna sambandet med de frågor som avses i 5 kap. 9 § finnsemellertid enligt lagrådets mening starka skäl att säkerställa attförhandlingsordföranden får ett avgörande inflytande på frågan. Att i dettasyfte för beslut om säkerhetskontroll skapa en alldeles särskild beslutsform, ivilken vissa av domstolens ledamöter skall deltaga, kan inte anses lämpligt. Merarationellt synes vara att när fråga om säkerhetskontroll skall prövas föreförhandlingen tillägga ordföranden vid förhandlingen beslutanderätten. Lagrådetvill för sin del förorda en sådan ordning. Det kan ifrågasättas om därvid börgöras ett undantag för det fall att - såsom blir händelsen om genom ändring ihovrättsinstruktionen rotelinnehavaren fråntages beslutanderätten omsäkerhetskontroll - frågan ankommer på domstolen i dess vanliga kollegialasammansättning. Tillräckliga skäl synes dock ej föreligga härför. En annan sakär att ordföranden ofta lämpligen kan samråda med de ledamöter som skalltjänstgöra i domstolen vid förhandlingen. Underåberopande av det anförda förordar lagrådet att i förevarande paragraf upptagesen andra mening med förslagsvis följande lydelse: "När fråga omsäkerhetskontroll skall prövas före förhandlingen, fattas domstolens beslut avden tillämnade ordföranden vid förhandlingen." 1980/81:114 202 Andrastycket av förevarande paragraf anger ej vad som händer, om den som kallatstill förhandlingen vägrar att underkasta sig säkerhetskontroll och domstoleninte medger undantag. Avsikten är emellertid att även han skall vägrastillträde till förhandlingen. Första stycket bör därför omfatta samtliga som vägraratt underkasta sig säkerhetskontroll, om inte undantag följer av andra ellertredje stycket. Första stycket kan därvid förslagsvis ges följande lydelse:"Den som inte underkastar sig föreskriven säkerhetskontroll skall vägrastillträde till förhandlingen." I ordet "föreskriven" ligger dåatt den som undantagits från säkerhetskontrollen enligt andra stycket inte fårvägras tillträde. Somframgår av 3 § i förslaget omfattar säkerhetskontroll också med vissa undantagdem som har kallats till förhandling. Till dem som skall undergåsäkerhetskontroll hör sålunda part och hans ställföreträdare (såvida inteparten företräds av någon som i den egenskapen utövar allmän tjänst),målsägande som skall höras i anledning av åklagarens talan, vittne ochsakkunnig (likaledes under förutsättning att han inte fullgör sitt sakkunniguppdragsom ett led i utövandet av allmän tjänst). Om någon av de angivna uteblir,drabbas han i regel av en sanktion av ett eller annat slag - mål kan avgörasutan hinder av parts utevaro eller genom tredskodom, vilen eller böter kandömas ut, vederbörande kan hämtas till rätten. medför dessutom denkallades utevaro att förhandlingen måste inställas. Lagförslagetinnebär att det äventyr som drabbar den som inte underkastar sigsäkerhetskontroll eller inte lämnar ett påträffat farligt föremål ifrån sig äratt han vägras tillträde till förhandlingen, låt vara att domstolen i fråga omannan än åhörare först skall ha tillfälle att pröva om undantag bör medges.Såvitt angår åhörare framstår den angivna sanktionen som meningsfull. När detdäremot gäller den som kallats till förhandlingen ligger det ettmotsatsförhållande i att han å ena sidan skall kunna vägras tillträde tillförhandlingen, å andra sidan behandlas som utebliven enligt de processuellareglerna. Det kan till en början anmärkas, att det inte är helt förenligt medvanligt språkbruk att beteckna den som infunnit sig i anledning av kallelse menvägrats tillträde som utebliven eller icke tillstädes. Att så skall ske fårdock anses följa av den föreslagna lagstiftningen; det kan inte rimligen krävasatt man tar in en erinran om förhållandet i alla de bestämmelser som behandlar utevarofrån rättegång. Inte heller kan den som vägrar underkasta sig en av domstolföreskriven säkerhetskontroll anses ha laga förfall för sin utevaro. Om den somkallats bara kan drabbas av ekonomiska sanktioner på grund av sin utevaro börmåhända godtas, alt det överlämnas åt honom själv att avgöra om han till följdav sin inställning till säkerhetskontrollen vill utebli fråndomstolsförhandlingen. Men när det gäller den som kan hämtas till Prop.1980/81:114 203 rätten,vilket såvitt angår process enligt är fallet med tilltalad ibrottmål och part i indispositivt tvistemål samt målsägande som skall höras ianledning av åklagarens talan och vittne, förefaller det inte lämpligt att hantillåts välja mellan att underkasta sig säkerhetskontroll och avlägsna sig frånrätten för att därefter tilläventyrs hämtas - kanske - och isamband därmed skyddsvisiteras. Det synes rimligare att om domstolen anser sigvarken kunna undanta vederbörande från säkerhetskontrollen eller avstå frånhans hörande, säkerhetskontrollen görs tvångsvis och domstolsförhandlingengenomförs. I fråga om den som kan hämtas till rätten bör därför gälla att hanskall vara skyldig att underkasta sig föreskrivna säkerhetsåtgärder, om rättenfinner det erforderligt. På grund av det anförda och med vissa redaktionellaändringar i övrigt bör andra stycket av förevarande paragraf ges följandelydelse: "Om någon annan än en åhörare vägrar att underkasta sigsäkerhetskontroll, skall detta anmälas till domstolen. Domstolenskall då avgöra om den som har vägrat att underkasta sig säkerhetskontrollskall undantas från denna. Får den som vägrar att underkasta sigsäkerhetskontroll hämtas till domstolen, om han utebHr, får domstolen förordnaatt han trots sin vägran skall undergå säkerhetskontroll." Eftersomsäkerhetskontroll omfattar även undersökning av väskor och andra föremål blirresultatet av den föreslagna ändringen i andra stycket att -om ej sådantundantag föreligger som anges i tredje stycket - väskor och andra föremål fårundersökas tvångsvis, om de medförs av någon som kan hämtas till domstolen. I Hkhetmed 6 § första stycket bör andra stycket i förevarande paragraf omfatta ävenandra än åhörare och ges följande lydelse: "Den som inte efterkommeruppmaningen får avlägsnas från domstolslokalen, om ej annat följer av tredje stycket." Iöverensstämmelse med vad som anförs under 6 § bör den som medför ett farligtföremål och som kan hämtas till rätten inte tillåtas välja mellan att lämnaifrån sig föremålet och att avlägsna sig. Han bör, om rätten inte finner sigkunna medge undantag eller avstå från hans hörande, i stället fråntasföremålet. Om han därefter ändå avlägsnar sig, får rätten ta under övervägandeom han skall hämtas, eventuellt till samma rättegångstillfälle. Om så intesker, lär föremålet få lämnas tillbaka lill den som medfört det. Pågrund av det anförda bör andra meningen av tredje stycket formuleras om ochtill stycket läggas en ny tredje mening. De angivna meningarna kan förslagsvisges följande lydelse: "Domstolen skall då avgöra, om den som har 1980/81:114 204