prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Det som enligt min mening är viisentligast isammanhanget är att kronofogdemyndigheten kan verka för attpreskriptionsfrågan blir utredd även i fall då denna inte har förts på tal avparterna. Lagrådet har för sin del godtagit tanken på en sådan aktiv medverkanfrån kronofogdemyndighetens sida. Mot den bakgrunden kan jag biträda lagrådetsmening. I praktiken torde det bli sällsynt att gäldenären, sedan han väl hargjorts uppmärksam på sin möjlighet att göra preskriptionsinvändning, underlåter 1980/81:8 SlutprotokoU 1203 attframställa en sådan invändning. Som framgår av remissprotokollet bör emellertidkronofogdemyndigheten inte ha någon långtgående undersökningsskyldighetbeträffande preskriptionsfrågan. Lagrådet har i fråga om den inledande bestämmelseni 22 § om upphävande av exekutionstitel anmärkt att lydelsen inte tar hänsyntill att en överinstans, när den omprövar målet i sak, alltid ersätterunderrättens dom med en ny dom. I ett sådant fall bör enligt lagrådets meningunderrättens dom anses upphävd, även om den fastställs. Enligt lagrådet börparagrafen vidare kompletteras med en föreskrift om alt den nya exekutionstitelnskall ligga till grund för verkstäUighet i den mån den ålägger sammaförpliktelse eller föreskriver samma säkerhetsåtgärd som den överprövade. Att en exekutionstitel upphävs innebär enligt detremitterade förslaget att exekutionstiteln ändras till sitt innehåll, dvs. ifråga om ålagd förpliktelse eller beslutad säkerhetsåtgärd. Detta knyter antill de uttryckssätt som faktiskt används av överinstanserna när de prövar enexekutionstitel. Det lorde också stämma mindre väl med allmänt språkbruk attunder uttrycket "upphäva" inbegripa den situationen att den högreinstansen fastställer underrättens dom. Givetvis skall, när exekufionstitelnfastställs, verkstäUigheten i fortsättningen äga rum på grund av den nyaexekutionstiteln. Någon uttrycklig föreskrift härom anserjag inte behövlig. Jag finner sålunda inle anledning att frångå detremitterade förslaget när det gäller första stycket av förevarande paragrafAndra stycket bör emellertid förtydligas på sätt lagrådet har förordat. Beträffande bestämmelserna i23 § om allmänna målhar lagrådet ifrågasatt om undantag, såsom har skett i det remitteradeförslaget, bör göras för reglerna i 22 § om verkan av att exekutionstitelnupphävs. Enligt lagrådet synes anledning saknas att inte låta samma ordninggälla för enskUda och för allmänna mål. Lagrådet anser sig dock inle hatillräckligt underlag för att ta bestämd ståndpunkt i frågan. Med anledning härav villjag framhålla all även iallmänna mål bör gälla att någon ytterligare verkställighet inte får äga rum,sedan exekutionstiteln har upphävts. Redan vidtagna åtgärder skall också iprincip återgå. Vad frågan gäller är återgång skall ske.Bestämmelsen härom i 22 8 första stycket sista meningen passar inle i allmännamål. Frågan om återgång av verkställighetsåtgärder iallmänna mål har samband med frågan om återbetalning när medel har influtitutan utmätning eller införsel. I skattelagstiftningen finns det föreskrifter omåterbetalning som avviker från vad som föreslås i 22 8 (se t.ex. 87 8uppbördslagen). Frågan om återbetalning av skatt o.d. vare sig den harerlagts frivilligt eller tagits ut genom utmätning eller införsel sammanhängerockså nära med de särskilda bestämmelserna om fastställande och indrivning m.m.av sådana medel. Åven i övrigt finns det skäl all avvika från bestämmelserna i22 8 när del är fråga om ett allmänt mål. 1980/81:8 Slutprotokoll återgångav utmätning eller införsel i ett allmänt mål ske genast när exekutionstitelnhar upphävts, trots att det beslut varigenom exekutionstiteln har upphävts intehar vunnit laga kraft. Som skäl härför kan särskilt nämnas att prövningen avbesvär över taxering m.m. ofta lar i anspråk. Beträffande böter, viteno.d. villjag erinra om att verkställighet inle får äga rum förtän domen ellerbeslutet har vunnit laga kraft. Vad nu har sagts föranleder ett par ändringar i denföreslagna 23 8. Sålunda bör det i tydlighetens intresse inte göras undantagför 22 8 första stycket första och andra meningama. Vidare bör det tas upp ensärskild bestämmelse om att återgång av utmätning eller införsel i ett allmäntmål skall ske genast, när exekutionstiteln har upphävts. 1 fråga om återbetalningav redovisat belopp bcir även i fortsättningen gälla vad som är föreskrivet isärskilda författningar på området. Jag vill påpeka att en sådan ordning ärförmånligare för gäldenären än vad en tillämpning av 22 8 första stycket i desshelhet skulle innebära. 1 den mån det kan finnas skäl att jämka bestämmelser iskattelagstiftningen som har beröring med de nu nämnda reglerna i UB, får denfrågan tas upp i ett annat sammanhang. Jag kan i huvudsak ansluta mig till vad lagrådethar yttrat angående 24 §. Bestämmelsen, som avser att klargöra att självaexekutionstiteln inte används vid utsökningen, bör ernellertid lämpligen tasupp i balken och inte i verkställighetsföreskrifter. Bestämmelsen bör därvidjämkas så att det bättre framgår att restlängder, saköreslängder och andraliknande indrivningshandlingar inte utgör exekutionstitlar i balkens meningutan endast sammanställningar av exekutionstitlar. Jag förordar emellertid attdet i paragrafen direkt anges all verkslällighet får äga rum på grund avifrågavarande handlingar. I sak torde detta inte innebära någon skillnad iförhållande till vad lagrådet har förordat. Lagrådet, som även har alt granska det remitteradeförslaget till handräckningslag m.m., har framhållit att man i yttrandet överdetta kan komma att föreslå ändringar i de bestämmelser i som är beroende avhandräckningslagen. I enlighet härmed har lagrådet senare i nämnda yttrandeföreslagit ett par mindre jämkningar i 3 kap. 14 8. Ställning fill detta förslagfår tas i samband med att proposition beslutas i handräckningsfrågan. Lagrådet har också föreslagit vissa andra,redaktionella jämkningar i kapitlet. Jag har i aUmänhet kunnat godta dessaförslag. Jag biträder lagrådets mening ailt / § bör jämkasredaktionellt. Paragrafen bör dock utformas något annorlunda än vad lagrådethar föreslagit. Enligt 2 § i det remitterade förslaget fårutmätning på grund av en skriftlig förbindelse angående underhållsbidrag somskall utges till make 1980/81:8 Slutprotokoll ägarum endast vid särboende. Lagrådet har anseti att denna bestämmelse bör utgå.Som skäl anförs främst att ett motsvarande villkor inle uppställs för attinförsel skall få ske, alt det vid införsel i stället finns möjlighet alt jämkaotillbörligt höga underhållsbidrag samt att en motsvarande jämkningsmöjlighetenligt förslagel slår lill buds även vid utmätning, vilket bör varatillräckligl. Vad lagrådet har anfört ger mig anledning att först la upp enmera principiell fråga som berör även vissa andra bestämmelser i förslaget. Det ligger i sakens natur att den mot vilkenutmätning eller införsel har sökts ofta försöker undgå verkslällighet. 1 dettasyfte vidtas faktiska eller rättsliga åtgärder av skilda slag. Ett sätt somanvänds är att gäldenären döljer tillgångar genom att lämna oriktiga uppgiftereller genom att åberopa ett skenavtal o.d. Ett annat förfarande är attgäldenären och hans make eller annan närstående i samråd anskaffar en formelltriklig exekutionstitel, vilken inte svarar mot någon verklig skuld. Detta ärsärskilt enkelt i fråga om en förbindelse angående underhållsbidrag, eftersomdet då inte krävs medverkan av någon myndighet. Sedan en formellt oantastligexekufionstitel har anskaffats, kan den som är berättigad enliglexekutionstiteln söka utmätning eller införsel hos gäldenären i syfte altkonkurrera ul den borgenär som har sökt verkställighet för en verklig fordran. Kronofogdemyndigheterna möter inte sällanrättshandlingar, beträffande vilka det med fog kan misstänkas att de hartillkommit för skens skull. Det är emellertid svårt att till fullostyrka handlingens rätta innebörd. En del av de lagändringar som har ägt rumvid de tidigare, partiella reformerna av utsökningslagstiftningen har syftattill att komma till rätta med förhållanden av nu nämnd beskaffenhet. Flerabestämmelser som har tagits upp i det remitterade förslaget till UB har sammasyfte. Vad gäller bestämmelsen i 2 8 villjag understrykaall det finns anledning att se skeptiskt på förbindelser angåendeunderhållsbidrag till make i fall då makarna sammanbor. I gäUande rält finnsdet en motsvarande bestämmelse om hinder mot utmätning, vilken fillkomsamtidigt med att möjligheten att få utmätning på grund av avlal omunderhållsbidrag infördes . För kronofogdemyndigheten är det betydligtenklare att med hänvisning till en konkret föreskrift kunna avslå en eventuellbegäran om utmätning än att med tillämpning av en allmän regel om jämkning avotillbörligt höga underhållsbidrag pröva huruvida fömtsättningar för jämkningföreligger. Det lorde inle heller finnas något praktiskt behov att ha enmöjlighet till utmätning på grund av förbindelser när det gäller underhållsbidragmellan samboende makar. I UB bör alltså finnas en bestämmelse som hindrarverkslällighet av en förbindelse angående underhållsbidrag i fall som avses i 28- En sådan bestämmelse torde visserligen ha störte betydelse vid utmätning änvid införsel. Med hänsyn särskilt till att jämkningsregeln skall gälla både vidinförsel och vid utmätning vill Jag dock föreslå att bestämmelsen i 2 8 1980/81:8 SlutprotokoU 1206 vidgastill att gälla även vid införsel. En sådan generell bestämmelse bör tas upp i 3kap. 19 §, i anslutning, lill förutsättningarna för att en förbindelse angåendeunderhållsbidrag skall få verkställas. 1 följd härav bör bestämmelsen i 4 kap.2 8 utgå. Jaggodtar lagrådets förslag till Jämkning avi § första stycket. Vad lagrådet har föreslagit i fråga omdispositionen av bestämmelserna rörande utmätningsordningen godtar jag.Hänvisningen i den nya 3 8, som motsvarar 4 8 första stycket i det remitteradeförslaget, bör dock avse endast 4-6 88. Jag ansluter mig lill lagrådets förslag attbestämmelsen i 8 § andra stycket Iredje meningen, att utmätning av en fordranfår sökas hos kronofogdemyndigheten i det distrikt där sekundogäldenärenfinns, vidgas till att gälla även andra rättigheter. Det bör understrykas attden sålunda föreslagna bestämmelsen endast avser rättigheter beträffande vilkadet finns någon förpliktad. Med anledning av vad lagrådet i detta sammanhanghar anfört om "fordran" vill jag påpeka att termen fordran och dethäremot svarande ordet betalningsskyldighet i UB åsyftar endast fordringarresp. förpliktelser i pengar. Detta torde överensstämma med användningen avdessa termer i annan nyare lagstiftning, t.ex. i 6 kap. jordabalken (JB) och iförmånsrättslagen (1970:979). Lagrådet har ifrågasatt om nyssnämnda bestämmelseom fomm för utmätning av en fordran är tillämplig i fråga om löneutmälning.Lagrådet, som anser att samma behörighetsregler bör gälla för löneutmälning somför införsel (jfr 15 kap. 7 8) och alt löneutmälning alltså skall kunna sökas idet distrikt där arbetsgivaren finns, när gäldenären inte har hemvist här iriket, föreslår att en särskild forumregel för sådan utmätning las upp i 7 kap.7 8 eller i 4 kap. 8 8. Med anledning härav villjag framhålla att detremitterade förslaget, i likhet med vad som torde vara förhållandet medmotsvarande bestämmelse i UL, ulgår från aitt forumbestämmelsen i 4 kap. 8 8andra stycket beträffande utmätning av en fordran är tillämplig även i fråga omutmätning av lön o.d. Jag vill ernellertid inte motsätta mig att i klarhetensiniresse en särskild bestämmelse meddelas i saken. En sådan bestämmelse bör tasupp i andra stycket av fcrevarande paragraf. Bestämmelsen i // § första stycket om samtidigutmätning, när två eller flera borgenärer har sökt utmätning mot sammagäldenär, kritiseras av lagrådet, som anser att vad som gäller f n. bör beståutan ändring i sak. För egen del villjag påpeka att, som också har framhållitsi remissprotokollet, frågan om samtidig utmätning skall ses mot bakgrund avtidpunkten för inträdet av förmånsrätt på grund av utmätning. Förslaget utgårhärvid, liksom gällande rätt, från att förmånsrätten inträder först i och medatt utmätning äger rum, att en utmätning ger företräde framför en senareutmätning av samma egendom saimt att utmätning för flera fordringar på en gångger lika rätt. För att inte en sökande skall gynnas framför en annan Prop.1980/81:8 SlutprotokoU 1207 sökandegenom alt erhålla utmätning före denne och därmed få bättre förmånsrätt gällerredan f.n. alt utmätning i princip skall ske för fordringarna (58 8UL). Samma huvudregel har tagils upp i förslagel, och lagrådet har inte haftnågon erinran däremot. Vad frågan gäller är endast i vad mån undantag bör gällafrån nämnda regel. F.n. föreskrivs i 58 8 UL, vars lydelse äroförändrad sedan UL:s tillkomst, undantag från samtidig utmätning i fall dåden ene borgenären "i sin rätt uppehälles" på grund av hinder somföreligger för uttagande av den andres fordran. Det synes något ovisst vad somnumera utgör den närmare innebörden härav, i vart fall då enutmätningsförrältning inte är utsatt. Utmätning sker ju inle i någon striktturordning efter målens anhängiggörande, vilket sammanhänger bl.a. med attutmätning i varje mål i princip skall föregås av all gäldenären underrättas ommålet samt att kronofogdemyndigheten har att undersöka huruvida gäldenären harutmätningsbar egendom. Beaktas bör också att den nuvarande tidsfristen om fyraveckor för utmätning i normala fall inte gäller i allmänna mål och att enligtdet remitterade förslaget någon bestämd tidsfrist inte heller skall gälla ienskilda mål. Den nuvarande ordningen med en rufinmässig förrättning igäldenärens bostad skall också överges och kronofogdemyndigheten skall istället under den som slår till buds efterforska utmätningsbaregendom genom kontroll i tillgängliga register m.m. och förhör med gäldenäreneller tredje man. På grund härav synes det nödvändigt att i viss utsträckningöverlämna ål kronofogdemyndigheten att bedöma om samtidig utmätning skall skeeller inte. Jag vill vidare påpeka att det ofta förekommer mot vilken en enskild borgenär söker utmätning häftar även för obetaldaskatter eller böter, vilka bevakas av kronofogdemyndigheten och i princip kanföranleda utmätning när som helst. Om sökanden i det enskilda målet anvisarviss egendom till utmätning, skulle tydligen enligt lagrådels förslag utmätningomedelbart kunna äga rum för del aUmännas fordran, medan utmätning i detenskilda målet ibland fick ske . En sådan ordning bör inte godtas. Detkan också nämnas att det enligl förslagel överlämnas åt kronofogdemyndighetenatt avgöra om en åberopad handling, som har getts in i bestyrkt avskrift, börföretes i huvudskrift (2 kap. 2 8 tredje stycket) och om ett ombuds behörighetbör styrkas genom fullmakt (2 kap. 6 8 andra stycket). Att förrättningsmannenför sin del anser att en ansökan bör kompletteras på nu nämnt sätt bör inlevara avgörande för frågan om samtidig utmätning och därmed för företrädetmellan borgenärerna. Med hänsyn lill det sagda anser Jag det intelämpligt att bestämmelsen utformas i enlighet med den ålderdomliga lydelsen i58 8 UL. Med anledning av vad lagrådet har anfört villjag emellertid framhållaatt om en sökande redan har fått vänta , det ofta kan vara oskäligt attutmätning för hans fordran fördröjs ytterligare och han därmed inte fårförmånsrätt framför en senare sökande. 1980/81:8 SlutprotokoU 1208 En särskild fråga är om en utmätningsförrältning,som redan har satts ut när utmätning söks för en annan fordran, bör ställas inför att samtidig utmätning skall komma till stånd. I första hand bör givetvisdet sist anhängiggjorda målet handläggas så skyndsamt att gemensam utmätningkan äga rum på utsatt lid. För fall då detta inte är möjligt vill jag medbeaktande av vad lagrådet har anfört förorda att en utsatt förrättning ipfrincip inte ställs in. I anslutning till // # andra stycket framhölls iremissprotokollet beträffande konkurrerande utmätningar, när egendomen inteförslår till samtliga fordringar, att utmätning inle skall ske, om det framgårall någon verklig fordran inte föreligger. Lagrådet menar att detta innebär attkronofogdemyndigheten i princip skulle ha rätt att överpröva enexekutionstitels materiella innehåll. En sådan allmän prövningsrätt kan dockinte anses tillkomma kronofogdemyndigheten, framhåller lagrådet. En annan sakär enligt lagrådet att det ankommer på kronofogdemyndigheten alt pröva öm enåberopad handling verkligen utgör exekutionstitel och all t.ex. en förbindelseangående underhållsbidrag, som uppenbarligen har tillkommit för skens skull,inte kan läggas till grund för verkställighet. Med anledning härav vill jag understryka attkronofogdemyndigheten självfallet inle skall ha rätt att pröva, om den domstoleller annan myndighet som har meddelat en exekutionstitel har bedömt saken rättvid sin prövning. En annan fråga är emellertid om kronofogdemyndigheten avhänsyn till en annan uimätningssökande skall kunna vägra utmätning i fall dådet är klarlagt att en formellt riktig exekutionstitel, som inte grundas pånågon prövning i sak, har tillskapats för skens skuU och alltså inte svarar motnågon verklig skuld. Vid bedömningen av denna fråga kan erinras om vad jag idel föregående har anfört om förfaranden från gäldenärers sida för att undgåverkslällighet. När det gäller åtgärder som går ut på alt anskaffa enexekutionstitel för en skenfordran bör beaktas att en domstol i princip ärbunden av parternas processhandlingar, l.ex. om en svarande medger kärandenstalan eller om en ansökan om betalningsföreläggande eller lagsökning intebestrids. Det är därför enkelt för en gäldenär att i samråd med någon annanutverka en formellt oantastlig exekutionstitel som inte svarar mot någonverklig fordran. Beträffande motsvarande fråga i konkurs torde gällaatt om det klarläggs att något skuldförhållande inte föreligger, en påståddfordran inte får göras gällande gentemot andra, verkliga fordringar, trots attden är domfäst. Det saknas anledning att bedöma saken på annat sätt när sammafråga kommer upp i samband med utmätning. Beaktas bör också att en utfästelseom gåva i pengar inte gäller mol givarens borgenärer så länge gåvan inte harfullbordats, dvs. innan det utfästa beloppet har kommit i gävotagarens besittning(1 och 2 88 lagen 1936:83 angående vissa utfästelser om gåva). En fordran pågrund av gåvoutfästelse får sålunda i konkurs slå tillbaka för andra, vanligafordringar. Det förhållandet alt gåvotagaren kan åberopa en Prop.1980/81:8 Slutprotokoll domtill stöd för sitt anspråk ändrar härvid ingenting. Det finns goda skäl för attdetsamma bör anses gälla vid utmätning. En sådan fordran som har nämnts i delföregående bör uppenbarligen inte ges en förmånligare ställning än enofullbordad gåva. Remissens ståndpunkt i frågan ligger också i linjemed vad som vid lagstiftning om exekution i fast egendom uttalades omden verkan som en betalningsfastställelse i fast egendom har mot andraborgenärer som har rätt till betalning ur egendomen (prop. 1971:20 s. 90 f och159). Jag är sålunda inte beredd att frångå nämnda ståndpunkt i saken. Jag villdock understryka att en exekutionstitel inte bör kunna åsidosättas av skäl somnu avses utan att saken är uppenbar. Beträffande bestämmelserna omförhållandet IiUtredje man godtar Jag i princip lagrådets förslag om de uttryckssätt som böranvändas för att ange förutsättningarna för utmätning, bl.a. i 17 §. Lydelsenav 17 8 bör emellertid jämkas något i förhållande till vad lagrådet harförordat. Jag vill understryka att när det i paragrafen som fömtsättning förutmätning anges att det "framgår" att egendomen tUlhör gäldenären,det måste beaktas att den utredning som ligger till grund för prövningen ärsummarisk och därför inle jämförbar med en utredning i rättegång. Härav följerockså att frågan hur mycket bevisning som i praktiken bör krävas måste ställasig annorlunda än i en rättegång. Å andra sidan kan omständigheter eller bevissom inte har blivit kända för myndigheten beaktas i efterhand och eventueUtföranleda självrättelse eller ett föreläggande att väcka talan. Frågan om en utmätningssökandes ställning, när hansfordran är förenad med särskild förmånsrätt i viss egendom som gäller motenvar, behandlar jag efter de olika bestämmelserna om förhållandet till tredjeman. Förslaget i 19 § att lös egendom som makar ellerandra varakfigt sammanboende har i sin gemensamma besittning skall presumerastillhöra dem med samäganderätt har tillstyrkts av lagrådet såvitt avser makarmen avstyrkts i övrigt. Enligl lagrådet är det vanskligt alt utgå från alt samäganderättmellan andra samboende än makar är så vanlig alt en presumtion kan uppställas.Möjligen skulle en presumtion om samäganderätt kunna gälla i fall då en man ochen kvinna lever samman under äktenskapsliknande förhållanden. Enligt lagrådettorde emellertid samäganderätt även i sådana fall vara mindre vanlig än mellanmakar. Lagrådet anser också att svårigheter skulle uppkomma i tillämpningen vidbedömandet huruvida en äktenskapsliknande samlevnad föreligger. För egen del villjag först, med anledning av vadlagrådet har anfört om behovet av ändring av nuvarande bestämmelser, framhållaatt del givetvis är angeläget alt regleringen harmonierar med rådandeförhåUanden i samhället. Regleringen bör också så långt möjligt utgöra enriktig och rättvis avvägning mellan de olika rättsägarnas intressen. Beträffande frågan i vilken utsträckningsamäganderäll förekommer mellan samboende har lagrådet när det gäller makaransett alt samägande- 1980/81:8 Slutprotokoll rällspresumtionenregelmässigt återspeglar de faktiska äganderättsförhållandena. Enligt minmening kan man emellertid inte med fog hävda att frågan om äganderätten tilllös egendom i samboendes gemensamma besittning ställer sig väsentligtannorlunda när två personer utan att vara gifta med varandra sammanbor underäktenskapsliknande förhållanden (jfr SOU 1978:55 Att sambo och gifta sig).Särskilt torde situationen normalt vara densamma när parterna har gemensammabarn. Det torde också vara minst lika vanligt som i äktenskap att båda desamboende har förvärvsinkomst. Den omständigheten att det inte finns någonlagstadgad underhållsskyldighet de samboende emellan lorde inte inverka påfrågan om äganderättsförhåUandena. Åven i övrigt torde förhållandena vidvaraktigt samboende mellan makar och mellan ogifta i de flesta fall vara sålikartade att det framstår som främmande att ha olika regler vid utmätning. Om samäganderätlspresumlionen begränsas till attgälla makar, kommer en samboende make i en sämre ställning än den som sammanbormed en gäldenär utan att vara gift med honom eller henne. En sådan olikhetframstår som omotiverad. I två avgjorda mål (NJA 1979 s. 302 I och II) har också högsta domstolen likställt dem som varaktigt sammanbor underäktenskapsliknande förhållanden med makar på så sätt all bestämmelserna i 69 8UL om utmätning hos den som är gift har tiUämpats analogt. Det bör också nämnasatt det i lagstiftningen på olika områden har eftersträvats attmed makar dem som utan att vara gifta lever samman underäktenskapsliknande förhållanden. Enordning enligt vilken samäganderätt presumeras även när andra än makarvaraktigt sammanbor under äktenskapsliknande förhållanden torde intevålla några större svårigheter i tillämpningen. I allmänhet torde del utanvidare framgå av omständigheterna huruvida samboendel kan anses skeunder äktenskapsliknande förhållanden och om det kan betecknas som varaktigt.Annars kan enkla upplysningar av gäldenären ge klarhet i saken. Det är naturligtvis inte meningen att kronofogdemyndigheten skall närmareundersöka de samboendes rent privata förhåUanden. någotfall skulle framstå som tveksamt humvida det föreligger ett varaktigt samboendeunder äktenskapsliknande förhållanden, bör samäganderäll På grund av del anförda anserjagalt samäganderätlspresumlionen bör varatillämplig även på nu berörda fall. Det finns härvid inte anledning att skiljamellan olika slags lös egendom som de samboende har i sin gemensammabesittning (frånsett registrerade skepp och luftfartyg).