prop · G40390 · 1980-12-31 00:00:00 — Problemen med utsläpp av kvicksilver och kadmium är allvarligare vidkolförbränning. Utsläppen av vanadin och nickel är ä andra sidan större vidoljeförbränning. Någon avgörande skillnad mellan kol och olja existerar inte idessa avseenden. Kolet ger upphov till större avfallsproblem. En väsentligfördel vid användning av kol är dock att det inte föreligger några risker förallvarliga skador i vatten och på land under transport. Förbränning av biomassa ger liksom förbränning av kolutsläpp av 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 168 kväveoxider,tungmetaller och ofullständigt förbrända kolväten. Däremot är utsläppen av svavelobetydliga. är ett bränsle av samma karaktär som kol.Torven kan sägas utgöra första steget mot kolbildning i naturen. Det innebäratt torv är ett material med lägre energitäthet än kol. Gjorda utredningarvisar att torvförbränning ger utsläppsproblem av likartad karaktär somförbränning av olja och kol. Dock är utsläppen av svavel i allmänhet mindre.Därtill kommer vid utnyttjande av torv liksom vid användning av biomassa attuttag och produktion kan ge problem i naturmiljön. Jag återkommer till dessafrågor i det följande (avsnitt 7.5). Denna översiktliga genomgäng visar att koletsmiljöeffekter inte principiellt skiljer sig från andra fossila bränslens.Detta förhållande utgör enligt min uppfattning dock inte anledning attunderiåta att försöka minska de miljöproblem som är förknippade medkolanvändning. Av störst betydelse är härvid att försöka minskasvavelemissionerna. Eftersom kol från många länder innehåller mindre svavel änt.o.m. lägsvavlig eldningsolja finns förutsättningar att förbättra denallvariiga försurningssituationen i vid en kolintroduktion. Möjligheterna finns att genom effektivamiljöskyddsåtgärder väsentligt minska miljöeffekterna vid kolanvändning.Exempelvis finns högeffektiva stoftavskiljare som elfilter och slangfilter, somenligt resultat från undersökningar som har genomförts ävenkan avskilja en stor del av tungmetallerna. Tungmetallutsläppen kan ävenpåverkas genom val av en god kolkvalitet. Kväveoxidutsläppen kan minskas genomolika förbränningstekniska åtgärder. Kolet kan, där så är erforderligt medhänsyn till t. ex. omgivande bebyggelse, hanteras i slutna transportörer föratt undvika dammspridning. Den aska som erhålls vid koleldning kan delvisåteranvändas genom att t. ex. blandas in i byggnadsmaterial. När deponering avaska och slagg behöver ske bör det vara möjligt att finna sådana platser ochanvända sådana metoder att förorening av yt- och grundvatten undviks. Krav på effektiva skyddsåtgärder av detta slag börfastställas vid sedvanlig prövning enligt gällande lagstiftning avtillkommande koleldade anläggningar. Av stor betydelse i detta sammanhang är projekt , det s. k. , som har fåttregeringens uppdrag att genomföra i samarbete med berörda kraftföretag ochkommuner samt övriga intressenter. I detta projekt studeras och prövas vilkatekniska åtgärder som erfordras för att minska hälso- och miljöeffekterna vidkoleldning. Arbetet är uppdelat i fem programområden, nämligen arbetsmiljö ochtransporter, förbränning och rökgasrening, avfall, miljöeffekter samthälsoeffekter. Enligt uppdraget skall en fortlöpande redovisning lämnas av deresultat som erhålls i arbetet. Denallvarliga försurningssituationen i stora delar av vårt land gör att Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 169 kraftfulla åtgärder måste vidtas för att minskasvavelutsläppen. Ett särskilt problem utgörs av att huvuddelen, omkring trefjärdedelar, av det svavel som faller ned över beräknas härtöra fränutländska källor. Det är därför av största vikt att möjligheterna att genominternationellt samarbete minska nedfallet av svavel i landet tas till vara.Sverige har ratificerat den inom FN:s ekonomiska kommission för (ECE)framförhandlade konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar.En förutsättning för ett kraftfullt svenskt agerande inom denna konventionsram är att vi i värt land för en svavelpolitik som understryker vår bedömningav försurningsproblemets allvar. I detta sammmanhang bör beaktas attvi i har utvecklat ett elproduktionssystem, som har storafördelar med hänsyn till utsläppen av försurande ämnen. I övriga europeiskaländer används fossila bränslen i stor utsträckning för elproduktion i kondenskraftverk,vilket ger stora svavelutsläpp per producerad mängd nyttig energi. I vårt landsvarar sådana bränslen för endast av elproduktionen, varav huvuddelen ikraftvärmeverk som har hög verkningsgrad. Dessutom är värt värmeförsörjningssystemtill tämligen stor del grundat pä Qärtvärme, varvid bränsleanvändningen harcentraliserats till kraftvärmeverk och störte hetvattencentraler, vilket är avstort värde frän bl. a. lokal miljösynpunkt även om de totala utsläppen avförsurande ämnen inte minskar nämnvärt. I sammanhanget bör också beaktasatt vi i ännu har liten erfarenhet och kunskap inom kolområdet och attvi har ett klimat som kräver särskilda åtgärder vid kolanvändning. Dessaförhållanden gör det motiverat att genomföra en successiv teknikutveckling ochskärpning av miljövårdskraven vid koleldning i landet. F. n. pågår betydandeutvecklingsarbete, bl. a. i , rörande teknik för avsvavling av rökgaser.Ett omfattande arbete bedrivs för att utveckla och införa andra tekniker än dens. k våta metoden, som till allra största delen har använts hitUlls och som gerstora avfallsmängder. a. pågår utveckling och införande av s. k. vättortavsvavlingsmetod, som ger mindre avfallsmängder och kan komma att visa sigvara mindre kostsam. Regeringen har vid beslutenligt 136 a § byggnadslagen rörande övergång från oljeeldning till koleldningvid kraftvärmeverket i föreskrivit att avsvavlingsutrustning ellerannan likvärdig teknik skall användas för att nedbringa utsläppen av svavelfrån kraftvärmeverket. Svavelutsläppen från anläggningen kommer därmed attreduceras väsentligt. Med hänsyn till den pågående tekniska utvecklingen fannregeringen det inte lämpligt att nu ta ställning till det närmare valet avteknik för att minska utsläppen av svavel. Regeringen har också beslutat getillstånd till en koleldad hetvattencen-tral i . Kommunen krävde idetta fall som villkor för sin tillstyrkan att pannorna skulle förses medutrustning för avsvavling av rökgaserna. Regeringen lämnade i sitt beslutföreskrifter för anläggningen i enlighet med kommunens villkor. 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 170 Utsläppen av svavel kan nedbringasgenom användning av lågsvavligt kol. I studien 90 som har genomförts avstatens verk, () och ABredovisas svavelhalten i koltillgångarna i några av de länder som anses iförsta hand aktuella för kolleveranser till . Tabell 7.7 Andelen kol med viss högsta svavelhalt i någraexportländer Land/region ceringsbas med svavelhalt Källa; Kol 90 ' Närmare uppgifter saknas. Del är f. n. oklart om ensådan svavelhalt kan garanteras. Av tabell 7.7 framgår att merpartenav det kol som har studerats håller en svavelhalt som inte överstiger ,vilket anses motsvara lägsvavlig olja, dvs. olja med svavelhalt på . Kol 90-studien visar också att omkrav på högsta genomsnittlig svavelhalt skulle sättas till minskarförsörjningsbasen, bl. a. genom att en import av polskt kol ytterligareförsvåras. Vidare minskar urvalet av kol från med ca hälften.Däremot påverkas försörjningsbasen mindre när det gäller och i endastobetydlig utsträckning när det gäller . Jag vill dock påpeka att dethär är fråga om teoretiska beräkningar. De verkliga möjligheterna att erhållakommersiella långtidsavtal innehållande garantier om lägsta svavelhalt ärsannolikt mindre än vad som framgår av tabellen. De nuvarande svenska bestämmelsernarörande utsläpp av svavel från bl. a. förbränning av olja och kol grundar sigpå den lag om svavelhaltigt bränsle som antog (prop.1976/77:3, JoU 1976/77:4, rskr 1976/77:24). I lagen bemyndigas regeringen attmeddela föreskrifter. Bestämmelserna återfinns i förordningen (1976: 1055) omsvavelhaltigt bränsle. F. n. omfattas hela södra och upptill samt och av förbud att förbränna tjockeldningsolja med en svavelhalt överstigande , vilket motsvarar svavelper MJ bränsle. Förbudet utvidgas till aU gälla ocksåUppsala, , och och tillatt gälla hela landet. De svenska bestämmelserna är vid en internationelljämförelse att betrakta som långtgående i strävan att skydda miljön.Försurningseffekterna är svårare i än i flertalet andra länder pä grundav den låga naturliga kalkhalten i naturen. 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 171 OED har i sin rapport (Ds I 1980: 23) Program föroljeersättning framhållit att en alltför snabb kraftig skärpning avutsläppskraven för svavel skulle medföra en allvarlig risk för att angelägnaoljeersättningsprojekt läggs ned eller skjuts på en obestämd framtid. OED anser det rimligt att skärpta krav påsvavelutsläpp frän energiproduktionsanläggningar övervägs som en del av ettprogram för att avhjälpa försurningssituationen i landet. Delegationenframhåller dock att en sådan skärpning nu bör göras stegvis för att detoljeersättningsmål OED har föreslagit inte skall äventyras. Med en skärpning avkravet till ätt motsvara 0,svavelhalt i tillfört kol finns enligt OEDmöjligheter till import av lågsvavligt kol så att detta alternativ blirtillfredsställande frän försörjningssynpunkt. Därmed skulle inte krav pårökgasavsvavling behöva ställas på de anläggningar som är aktuella föruppförande. Man löper därmed inte risk att läsa sig vid en teknik som senarekan visa sig olämplig. , då ytterligare erfarenhet harvunnits, bör enligt delegationen en ytterligare skärpning kunna övervägas.Åtgärder i form av bl. a. markreservationer bör enligt förslaget vidtas iaktuella anläggningar som förberedelse. Jag vill i denna fråga anföra följande. OED:sprogram för oljeersättning visar att vi måste använda kol i vårtenergiförsörjningssystem för att minska oljeberoendet i den utsträckning somerfordras. Den ökade kolanvändningen får emellertid inte innebära ökademiljöproblem. Möjligheten att förbättra miljösituationen bör tas till vara vidkolintroduktionen. Det är en fråga för regeringen och berörda statligamyndigheter att beakta detta vid prövning av koleldade anläggningar enligtgällande lagstiftning. Med hänsyn till den betydelse som den närmareutformningen av miljöskyddskraven enligt min bedömning har för möjligheternaatt introducera kol anser jag emellertid att bör informeras om deriktlinjer som härvidlag bör gälla. Jag har samrätt med chefen förjordbruksdepartementet och statsrådet vid utarbetandet av riktlinjerna. Vid eldningsanläggningar med stor effekt och medläng eller medellång drifttid bör en gräns läggas fast för högsta tillåtna utsläppsmängdav svavel. Vid sådana eldningsanläggningar finns i regel ekonomiska förutsättningarför att bära de ökade kostnader som ett sådant krav för med sig. Det äremellertid viktigt att de stränga miljöskyddskraven inte utformas så att deleder till att den även från miljövårdssynpunkt angelägna fjärrvärmeutbyggnadenoch koncentrationen till större eldningsanläggningar förhindras. Jag finner mot denna bakgrund att eneldningsanläggning bör tillåtas släppa ut högst svavel per är vid enför genomsnittlig drifttid. Beräknas utsläppen blir störrebör rökgasavsvavling installeras eller andra åtgärder vidtas så attutsläppsmängderna inte överstiger . Anläggningsinnehavaren hardärmed möjlighet att välja den metod som är lämpligast i det enskilda fallet.Exempelvis kan 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 172 särskiltlågsvavligt kol utnyttjas om en tillfredsställande långsiktig försörjninghärav kan åstadkommas. Det krav jag här har angivit innebär att för ettnormalstort kraftvärmeverk i några av våra större städer erfordras merlångtgående åtgärder än vad som följer av förordningen (1976:1055) omsvavelhaltigt bränsle. bör kraven skärpas ytteriigare genom attgränsen för högsta till-låtna utsläpp sänks till I svavel. Dennaskärpning bör beslutas för att erforderiiga planeringsförutsättningarskall erhållas. Enligt min bedömning är det inteaktuellt att ta något kolkondenskraftverk i drift. Som jag kommer attutveckla närmare bör en planering ske av elproduktionskapacitet för 1990-talet.Om kolkondenskraftverk då blir aktuella bör planeringen inriktas på att rökgasavsvavlingeller annan likvärdig teknik kommer att erfordras oavsett anläggningensstorlek. Syftet med de förhållandevis strängamiljöskyddskrav pä koleldade anläggningar som jag anser bör gälla är dels attåstadkomma en ytterligare minskning av de svenska svavelutsläppen, dels att getrovärdighet ät det svenska agerandet internationellt i denna fråga. Om övrigaländer i skulle fastställa lika stränga miljöskyddskrav, skulle enväsentlig förbättring av försurningssituationen erhållas. Jag vill vidare erinra om att möjlighet harskapats att ekonomiskt stödja framtagning och kommersialisering av miljövänligkolteknik och miljöskyddsåtgärder vid koleldning. Sädana åtgärder kan erhållastöd från den oljeersättningsfond som har inrättats den . Det ärangeläget att praktiska erfarenheter erhålls frän drift av någon eller någraanläggningar försedda med rökgasavsvavling, sä att dessa erfarenheter kan utnyttjasi det fortsatta arbetet. Det är vidare angeläget att ett intensivt forsknings-och utvecklingsarbete bedrivs rörande miljövänlig kolteknik. I tillståndsbeslut rörande större koleldadeanläggningar kan mot den bakgrund jag här har angivit föreskrivas att deåtgärder, som behövs för att inte högsta tillåtna utsläppsmängd skallöverskridas, skall vidtas när t. ex. reningstekniken har utvecklats längre ochdrifterfarenheter från några anläggningar har erhållits. Regeringens beslutrörande kraftvärmeverket i innehåller ett sådant villkor. Vid nya anläggningar med en bränsleeffekt över ca150 MW bör, där så är lämpligt, mark reserveras för anläggning för avsvavlingav rökgaserna och andra förberedande åtgärder vidtas. Vid mindre anläggningar bör användning av kol medlåg svavelhalt eftersträvas. Gällande bestämmelser innebär att endast kol meden svavelhalt på högst 0,får användas i södra och mellersta Sverige.Fr.o.m. gäller detta krav hela landet. Som jag har redogjort för kan det finnas möjlighetatt med bibehållen försörjningstrygghet ytterligare skärpa miljövårdskraven idetta avseende, genom att utnyttja kol med en genomsnittlig svavelhalt på högst0, Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 173 Detta skulle innebära en minskning avsvavelutsläppen med i förhållande till utsläppen vid användning avlägsvavlig eldningsolja. Jag anser att en sådan ytterligare begränsning avsvavelhalten i kol bör eftersträvas. Med hänsyn till vår begränsade erfarenhetav kolmarknaden och det förhållande att kommersiella kontakter inom områdethar kunnat utvecklas endast i ringa utsträckning ännu bör dock ett generelltkrav på användning av sådant kol inte ställas f. n. Större svensk erfarenhet avkolmarknaden erfordras innan en sådan skärpning kan ske. En förutsättning fördetta är att en aktiv kolförsörjningspolitik bedrivs från svensk sida. Jag räknar med att vi om några årskall få tillräcklig erfarenhet av kolmarknaden för att kunna avgöra när ettgenerellt krav på ett kol med en genomsnittlig svavelhalt på högst skallkunna införas i . Regeringen bör därför återkomma till med enredovisning i denna fråga . Som riktpunkt bör t. v. gälla attskärpningen skall träda i kraft senast . Då bör också den sänkningtill , som jag har nämnt, av gränsen för högsta tillåtnautsläpp av svavel från eldningsanläggningar träda i kraft. Miljöskäl talar föratt kraven behöver skärpas ytteriigare . De riktlinjer som jag här harredogjort för innebär att möjlighet skapas att införa kol för att ersätta oljai den utsträckning som krävs för att förverkliga det föreslagna programmet föroljeersättning. Riktlinjerna innebär att ytterligare förbättringargenomförs för att skydda och bevara vår miljö. Jag fäster stort avseende vidatt en kolintroduktion enligt dessa riktlinjer ger en minskning avsvavelutsläppen, så att den allvarliga försurningssituationen i landet kanförbättras. 7.4.3 Riktlinjer för kotförsörjningen koltillgångar är små ochav dålig kvalitet. Egentliga fyndigheter finns endast i , underslättlandet mellan och . Den brytbara mängden haruppskattats till ca 30 milj. ton med ett energiinnehåll om ca . Underåren 1940-1945 var brytningen i genomsnitt drygt en halv miljon ton per år.Denna brytning har i stort sett upphört. En smärte kvantitet, ca 15000 tonper år, erhålls dock som biprodukt vid lerbrytning. En viss ökning avkolbrytningen kan komma att ske som en följd av ökad lokal efterfrågan. Försörjningen med kol föranvändning i måste i allt väsentligt ske genom import. Jag har tidigareredogjort för de mycket stora koltillgångar som finns i världen och visat pådet förhållande att tillgångarna är väl spridda mellan länder med skildapolitiska och ekonomiska system. Trots detta är emellertid urvalet av kol förexport till i vissa avseenden begränsat. Som jag har nämnt beräknasefterfrågan på kol öka väsentligt under . Även om enmycket stor ökning av produk- 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 174 tionen kan ske är det bara några länder som under1980-talet och kanske också har möjlighet att exportera storamängder kol. Flera kolimporterande länder har aktivt arbetat föratt försäkra sig om erforderliga mängder kol framöver från dessa exportländer.T. ex. och bedriver f. n. en aktiv verksamhet för att köpaandelar i koltillgångar i och västra . Importavtal med Canadaoch har slutits av länder som själva är kolproducenter,t. Även statshandelsländerär aktiva när det gäller att engagera sig i kolgruveprojekt och försäkra sigom långsiktiga leveranskontrakt. Detta förhällande begränsar i vissmån möjligheterna för att nu trygga sin försörjning. Begränsande inverkan pämöjligheterna att förse med kol utgör också det förhållande att viendast kan acceptera kol av från miljösynpunkt god kvalitet. Av stor betydelseär härvid svavelhalten i kolet. Vidare har värt geografiska lägebetydelse när det gäller import av kol från bl. a. och västraCanada. Som exempel kan nämnas att för kol från Australien utgörsjötransportkostnaden ca en tredjedel av kostnaden för kolet i . Slutligen bör vi som jag senarekommer att utveckla närmare undvika att bli beroende av kolimport frånSydafrikanska republiken. Den nuvarande internationellaångkolsmarknaden, som är mycket liten, kännetecknas av relativt fastabindningar mellan producent och konsument, dvs. leveranserna sker inom ramenför långtidskontrakt i någon form. Det finns en s. k. spolmarknad, som kankomma alt öka i volym när den internationella handeln med ångkol ökar. I storutsträckning torde dock den framtida kolhandeln komma att baseras pä längtidskontrakt. I studien 90 har de treintressenterna , och gjort en genomgångav vilka länder som kan bli aktuella för export av kol till . Enligtdenna studie är de i första hand intressanta kolleverantörsländerna fram tillslutet av seklet sådana där det redan existerar en viss kolproduktion ochkolexport, dvs. där en grundläggande infrastruktur för produktion,landtransport och skeppning finns. , , ochmöjligen även utgör enligt studien de sannolikakolförsörjningsländerna för svensk del. Vidare bedöms även Förenta Staternabli en betydande exportör av ångkol och därmed också få betydelseför den svenska kolimporten. Den energipolitiska situationen i detta land ärdock något oklar. En ökad ambition från sida att bli mersjälvförsörjande med energi kan, framför allt under vissa perioder, fä effektergenom att landet inte kan öka sin kolexport. Pä kan, enligt Kol 90,även och vissa utvecklingsländer, t. ex. Mogambique, bli aktuella somexportörer. I Kol 90-studien redovisas också,som jag har redogjort för, svavelhalten i koltillgångarna i några avde länder som anses i första hand Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 175 aktuella för export till . Som framgår härav är detmöjligt att förse med kol som i detta avseende motsvarar lägsvavligolja. Vidare framgår av Kol 90-studien att det kan finnas möjlighet att genomimport av särskilt lågsvavligt kol ytterligare minska utsläppen av svavel. Föregen del vill jag framhållaföljande. Den bild jag här har tecknat visar att det finns möjlighet atttillgodose försörjning med kol i erforderlig utsträckning, dvs. viden konsumtionsnivå om 4-6 milj. ton . framgår dock att ettflertal konsumentländer kommer att efterfråga det kol som blir tillgängligtunder och att vi har anledning att ställa särskilda kravpå det kol som vi skall importera, bl. a. med hänsyn till miljön. I denna situation krävs att vi fören aktiv kolförsörjningspolitik från svensk sida. Inriktningen bör vara att vigenom långsiktsavtal och engagemang i kolgruvor försöker åstadkomma ettförsörjningssystem som starkt präglas av leveranstrygghet. Vi kan inom dettaområde inte acceptera att bli beroende av en osäker s. k. spotmarknad, så somhar varit fallet inom oljeförsörjningen. Erfarenheter från bl. a.oljeområdet har dock visat att det kan vara svårt att genom direkta engagemangi produktionsledet säkra tillförseln. Emellertid är sådana engagemang enligtmin uppfattning angelägna att uppnå, då delägarskap i kolproducerande företagoch i kolgruvor kan ge större försörjningstrygghet än leveranskontrakt.Delägarskap kan också fä ekonomisk betydelse samt innebära attvärdefull erfarenhet och kunskap inom området vinns. Den internationellakonkurrensen inom området har dock ökat väsentligt . Det krävsdärför ett snabbt handlande från svensk sida för att möjligheterna tillengagemang i kolproduktion skall kunna tillvaratas. En betydande del av kolimportentill torde emellertid komma att ske utan direkt engagemang ikolproduktionen. I dessa fall bör försörjningen så långt möjligt baseras pålångsiktiga avtal. Möjligheterna att uppnå fördelaktiga sådana avtal torde varastörst om köpet gäller stora kvantiteter. En samordning av de svenska inköpenav kol är med hänsyn till bl. a. detta förhällande fördelaktigt. , , statensvattenfallsverk och har bildat ett bolag. , med uppgift att bl. a. lägga fram förslag om särskildaprojekt och kommersiella åtgärder för att trygga intressenternas kolförsörjning(jfr prop. 1980/81:25 s. 47). Bolaget avses också bl. a. fungera som organ försådan gemensam anskaffning av kol varom två eller flera intressenter enas. Jagframhöll vid min anmälan att det nya bolaget därmed kan skapa en grund församarbete om kolinköp på den internationella marknaden samt att det ärangeläget att detta samarbete kommer till stånd och vidareutvecklas så att etthandlingskraftigt organ för försörjning av kol till skapas. Därmed ökarenligt min mening möjligheterna till en långsiktigt tryggad försörjning av dekolkvan- Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 176 titeter som kommer att erfordras för vårenergiförsörjning. Ett sådant samarbete, byggt på långsiktiga kontrakt ochengagemang i utländska gruvprojekt, torde också underlätta ansträngningarna attförsörja med kolkvantiteter med låga halter av svavel och tungmetaller. godkände i december 1980det av parterna upprättade kon-sortialavtalet för bolaget (NU 1980/81:23, rskr1980/81: 112). Det nu bildade bolaget torde komma att svara för en betydandedel av den svenska kolimporten framöver. Det beräknas därmed kunna byggas upptill tillräcklig storlek och styrka för att kunna göra sig gällande pä deninternationella kolmarknaden. Jag ser därför bildandet av detta bolag som enviktig del i strävandena att skapa en trygg försörjning av kol till . Jag vill i sammanhanget ocksåerinra om att regeringen i prop. 1979/ 80: 170 om vissa energifrågor harframhållit att energiförsörjningens stora betydelse för samhällsutvecklingenmotiverar att samhället har betydande insyn i och inflytande över tillförselnav energi. hade vid sin behandling av propositionen inget att erinrahäremot. Vad jag nu har sagt uteslutergivetvis inte att även andra företag med långsiktig inriktning kan svara förkolförsörjning till den svenska marknaden.