prop · G403175 · 1980-12-31 00:00:00 — I familjerättsliga mål, där omedelbar huvudförhandling är vanlig,är det viktigt bl.a. för att främja en enhetlig praxis i underhållsfrågor attparternas uppgifter om sina ekonomiska förhållanden redovisas i domen. Ettslopande av dessa uppgifter skulle vidare försvåra för försäkringskassorna attbedöma frågor om bidragsförskott. Att uppgifterna finns intagna i domen kanockså vara till nytta för både parterna och domstolen när fråga uppkommer omjämkning av underhållsbidraget. Motbakgrund av det anförda föreslås inte nu någon utvidgning av möjligheterna atlutfärda en dom i tvistemål i förenklad form. Saken kan emellertid komma attaktualiseras på nytt när resultatet av rättegångsutredningens arbeteföreligger. 4.3Förenklad dom i brottmål Förutsättningarnaför att förenklad dom skall få meddelas i brottmål är som nämnts att måletendast rör ansvar för brott, att den tilltalade har erkänt gärningen och attnågon annan påföljd än böter inte döms ut. Enligt lagmännen skulle man utanfara för rättssäkerheten kunna jämka något på dessa förutsättningar, låt varaatt detta inte skulle betyda så mycket från ralionaliseringssynpunkt. Somexempel på fall som skulle kunna omfattas nämns domar i fråga om erkändagärningar som straffas med villkorlig dom, skyddstillsyn eller ett kortarefrihetsstraff. Förutsättningenatt målet endast skall röra ansvar för brott innebär att förenklad form intefår användas om i målet har handlagts en fråga om enskilt anspråk pågrund av brott. Detta gäller även om den tilltalade har medgivit anspråket. Detär emellertid svårt att se något bärande skäl till varför inte förenklad domskulle kunna användas när domen rör både en gärning som har erkänts av dentilltalade och ett enskilt anspråk som har medgivits eller som annars äruppenbart. Det kan nämnas att det inte möter något hinder mot att meddela domeni förenklad form när en fråga om 1980/81:175 22 förverkande eller annan särskild rättsverkan har prövatssamtidigt med åtalet. En ytterligare förutsättning för atl förenklad dom skallfå användas i brottmål är att gärningen har erkänts av den tilltalade. Del kan knappasikomma i fråga atl frångå denna princip.Såväl hänsynen till den tilltalade somandra rättssäkerhetsskäl talar för att domskälen skall redovisas när ett brotthar bestritts. Att gärningen har erkänts bör därför även i fortsättningen varaen förutsättning för att domen skall få meddelas i förenklad form. När det gäller frågan om en dom bör kunna meddelas iförenklad form även i fall då den tilltalade har dömts till en annan påföljd änböter bör följande beaktas. I brottmål gäller principen om officialprövning.Del innebär att den tilltalades erkännande inte utan vidare skall läggas tillgrund för avgörandet. Erkännandet måste stödjas av andra omständigheter i målel,låt vara att någon direkt bevisning som styrker den tilltalades uppgifter oflainte behövs. Det sagda gäller i princip även för de enklaste bölesbrotten. Detär emellerUd ofrånkomligt att domstolarna i praktiken tillmäter erkännandet enavsevärt större betydelse i fråga om ett enkelt brott än ett grovt. I grövrebrottmål brukar domstolarna mer eller mindre utförligt i domen redovisa deomständigheter som vid sidan av erkännandet utgör slöd för åtalet, t.ex.berättelser som målsäganden och den tilltalade har avgivit. Det synes inte lämpligt att i fråga om de grövrebrottmålen frångå nuvarande ordning enligt vilken en fullständig dom skallskrivas även i fall då den tilltalade har erkänt gärningen. Det finnsemellertid några typer av brottmål som är av jämförelsevis enkel beskaffenhettrots att böter inte ingår i straffskalan för brottet. Som exempel nämns ilagmännens skrivelse mål rörande erkända stölder. Andra exempel är enkla formerav bedrägeri eller förskingring, tillgrepp av fortskaffningsmedel i fall dåbrottet inte är ringa samt rattfylleri. Till denna kalegori torde också kunnahänföras mål om misshandel och våld mol tjänsteman i fall då brottet inteframstår som särskilt kvalificerat utan att det likväl kan betecknas som ringa.Om påföljden i dessa och andra liknande fall inte avviker från vad som normaltbrukar utdömas, finns det knappast någon anledning att kräva en fullständigredovisning av domskälen. Det kan diskuteras hur man lämpligen bör dra gränsen förett sålunda utvidgat tillämpningsområde för dom i förenklad form. En möjlighelär att anknyta till straffmaximum (jfr 30 kap. 6 § RB i dess ursprungligalydelse). Lämpligare synes emellertid vara att liksom f.n. anknyta till denpåföljd som faktiskt döms ut. I synnerhet för den tilltalade är påföljdsfrågani allmänhet av större intresse än gärningens rättsliga rubricering. Den utdömdapåföljden ger dessutom oftast ett direkl mått på gärningens svårhetsgrad i detenskilda fallet. I enlighet härmed bör dom i förenklad form till en börjankunna utfärdas i fråga om erkända gärningar när påföljden bestäms tillvillkorlig dom eller skyddstillsyn. Detsamma bör gälla när ett inte alltförlångvarigt frihetsstraff 1980/81:175 23 Gränsen kan lämpligen sättas till högst fängelsei . Vid internering är minsta tiden för anstaltsvärden etc år,varför dom i förenklad form redan av den anledningen inte bör få användas närsådan påföljd döms ut. Härtill kommer atl frågan om påföljdens avskaffande f.n.övervägs i . Om den tilltalade överlämnas till särskildvård bör inte heller domen få utfärdas i förenklad form. De överväganden somligger till grund för valet av en sådan påföljd bör regelmässigt redovisas idomen. När det gäller disciplinstraff för krigsmän bör däremot förenklad domkunna komma i fråga. Det är uppenbart alt särskilda omständigheter kanföranleda au en fullständig dom bör skrivas även i de fall då enligt delanförda en förenklad dom i och för sig blir tillåten. Detta kan vara fallet t.ex.när den rättsliga bedömningen av gärningen är tveksam. Detsamma gäller närstarka individualpreventiva skäl har föranlett domstolen att bestämma påföljdentill exempelvis fortsatt skyddstillsyn i stället för det frihetsstraff somnormalt bon följa. Även i andra fall kan valet av påföljd kräva en närmaremotivering. Detsamma gäller när domstolen har att ta ställning till frågor om t.ex.förverkande, förvisning eller häktning. Det bör vara domstolens sak att avgöraom domen lämpligen bör utfärdas i förenklad form eller inte. Bestämmelserna i 30 kap. 6 § RB bör ändras i enlighet meddet anförda. Av lagtexten bör framgå att förenklad form inte får användas närdet finns särskilda skäl mot en sådan ordning. Med den nu förordade regleringen kommer ett mycket stortantal brottmålsdomar att kunna skrivas i förenklad form. Visserligen är kanskeinte vinsten i varje enskilt mål så stor, eftersom domen i de aktuella målenredan i dag torde skrivas mycket kortfattat i de flesta fall. Tillsammantagnainnebär emellertid de vinster som kan uppnås en betydande resursbesparing, inleminst när det gäller utskrift och kopiering. 4.4 Skriftlig redovisning av domskälen efter avkunnande De största rationaliseringsvinsterna skulle enligtlagmännen uppnås genom ett system där domskälen i brottmålsdomar endast behövdeskrivas ut i fall då parterna särskilt begärde detta. Den föreslagna ordningen fömtsätteratt domen avkunnas munUigen inför parterna med återgivande av domskälen. Omdessa inte begär en fullständig dom senast efter avkunnandet, skullenågra domskäl inte behöva skrivas ut. Med en begäran om fullständig dom börenligt lagmännen jämställas ett överklagande inom den angivna tiden . Den ordning som lagmännen har skisserat i sin skrivelsehar gett upphov till en livlig debatt bland domare och andra som berörs av förslagel.Inte minst frågans principiella aspekter har därvid tagits upp. Ett argumentmot förslaget som har förts fram från olika håll är att den skriftligautformningen av domskälen utgör en värdefull kontroll inte bara för parternautan även för Prop.1980/81:175 24 den enskilde domaren av att målet avgörs på ett riktigtsätt. Ett slopande av de skriftliga domskälen skulle därför kunna leda tillförsämringar från rättssäkerhetssynpunkt. Det finns knappast anledning att i detta sammanhang gånärmare in på den debatt som har förts. Det bör emellertid framhållas attförslaget inte innebär att man frångår principen att en dom skall ges medmotivering. Nyheten är bara att domskälen inte behöver redovisas skriftligt.Förslaget innebär inte heller någon inskränkning i möjligheten att, under deförutsättningar som anges i RB, meddela domen som kanslidom. I så fall skalldomen alltid innehålla domskäl, såvida det inte finns förutsättningar attskriva domen i förenklad form. En viktig fråga är i vad mån den skriftliga redovisningenav domskälen kan slopas utan att allmänhetens insyn i domstolarnas verksamhetförsämras. Den insynen garanteras f.n. på olika sätt. Av grundläggandebetydelse är principen att domstolsförhandlingar med få undantag är offentliga.Vidare deltar lekmän i stor utsträckning i rättskipningen. Var och en har ocksårätt att ta del av domstolarnas domar och beslut. Det kan naturligtvis sägas attlagmännens förslag inte gör någon principiell inskränkning i allmänhetens rätttill insyn. Det synes emellertid ofrånkomligt att förslaget, om det tillämpasså som har avsetts, innebär en viss försämring av de praktiska möjligheternaför journalister och andra att följa den dömande verksamheten vidtingsrätterna. Detta förhållande måste uppmärksammas när det gäller att taställning till förslaget. Givetvis är det vanskligt att söka göra någon bedömning avhur det föreslagna systemet skulle komma att fungera i praktiken. Det finnsemellertid en del omständigheter som talar för att betydelsen från ralionaliseringssynpunktkan komma att bli mindre än vad lagmännen har antagit. Den föreslagna ordningen förutsätter som nämnts att domenavkunnas antingen i samband med huvudförhandlingen eller vid ett senaresammanträde till vilket parterna har kallats. Att en dom avkunnas i sambandmed huvudförhandlingen är f.n. ganska ovanligt när det rör sig om mera komplicerademål. Särskilt när rättsfrågan är oklar brukar de flesta domare väljaalternativet att meddela kanslidom. Härigenom vinns bl.a. den fördelen atträtten kan hålla en ny överläggning och ändra den tidigare beslutade domen, omdet vid avfattningen av domskälen skulle visa sig att vad som tidigare beslutatsinte är hållbart. Kanslidom brukar i allmänhet också meddelas när målet ärmycket omfattande, t.ex. med ett stort antal målsägande och tilltalade ochmotsvarande antal yrkanden som skall prövas. Det kan då ta tid att kontrolleiaatt alK som har prövats i målet också kommer med i domen. Dessa och liknandeskäl för att meddela en kanslidom i stället för att avkunna domen tordeknappast minska i styrka av att vederbörande domare vid ett avkunnandeeventuellt inte behöver avfatta domskälen skriftligt. Som nämnts kan en dom avkunnas inte bara i samband med huvudför- 1980/81:175 25 handlingen utan också vid ett annat sammanträde som rättenhåller. Genom att avkunnandet uppskjuts går det naturligtvis attundvika en del av svårigheterna med att avkunna dom i kompliceradeeller omfattande mål. Därmed torde emellertid också betydelsen från rationaliseringssynpunktav den föreslagna ordningen minska. Om avkunnandet skjuts upp av den anledningenatt rätten behöver på sig för att tänka igenom domskälen torde detkunna förutsättas all dessa kommer att formuleras med ungefär samma noggrannhetsom när en fullständig dom skrivs ut. Vidare får man inte bortse från denolägenhet som det innebär för parterna att behöva inställa sig till ettsärskilt sammanträde för avkunnande av domen. Enligt lagmännens förslag skall fullständiga domskälskrivas om en part begär det senast efter avkunnandet. Man tordeemellertid knappast kunna räkna med att parterna kommer att avstå från attbegära en fullständig utskrift av domen av det skälet att detta skulle medföraen lättnad för domstolen. Man torde snarare få utgå från att en sådan domregelmässigt kommer att begäras i de fall då t.ex. rätts- eller bevisfrågornaär komplicerade, dvs. i praktiken i sådana fall då det från domstolens synpunktskulle innebära en verklig vinst att slippa avfatta domskälen skriftligen. Äveni andra fall kan en part givetvis ha intresse av att få la del av domskälen iskrift. Några skäl för sin begäran skulle han enligt förslaget över huvud tagetinte behöva ange. Av det anförda framgår att de rationaliseringsvinster somkan väntas med det av lagmännen föreslagna systemet inte torde bli så stora.För att uppnå en mera påtaglig effekt skulle man behöva bygga vidare påsystemet och eventuellt ha den ordningen att över huvud taget inte tillåtaannat än en muntlig redovisning av domskälen. Dessutom borde då möjligheternaatt meddela kanslidom inskränkas. Detla skulle emellertid innebära en kraftigförsämring för parterna och även i övrigt möta betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Som lagmännen framhåller reser den föreslagna ordningenockså en del praktiska och lagtekniska problem. Sådana uppkommer särskilt i defall då domen överklagas. Bl.a. torde det bli nödvändigt att, om fullständigdom inte skrivs ut, på ett eller annat sätt dokumentera den tilltaladesberättelse vid huvudförhandlingen. En bandupptagning av denna är i och för sigmöjlig. Det kan emellertid inte uteslutas att en bandinspelning kan verkahämmande på den tilltalades vilja eller förmåga att uttala sig. Om domen överklagas efter utgången av tiden för begäran omfullständig dom får med den föreslagna ordningen hovrätten etl sämre underlagför sin prövning även såtillvida att de egentliga domskälen inte finns med. Detär tänkbart att den olägenheten skulle kunna avhjälpas genom att en utskrift aven bandupptagning från avkunnandet fogas som bilaga till domen. Risken med ellsådant förfarande är naturligtvis, som lagmännen påpekar, att domaren läggerner så stor möda på att avfatta domskälen inför avkunnandet 1980/81:175 26 att rationaliseringsvinsten i praktiken går förlorad.Vidare är det inle särskilt tilltalande att beskaffenheten av hovrättensprövningsunderlag blir beroende på inom vadetiden som domenöverklagas. Del uppkommer också vissa olägenheler när domen överklagas straxinnan tiden för begäran om en fullständig dom löper ul och akten t.ex. på grundav atl den tilltalade är häktad genast skall sändas till hovrätten (jfr 51 kap.5 § andra Slyckel RB). Som en tänkbar möjlighel att lösa en del av de svårighetersom den föreslagna ordningen för med sig vid överklagande av domar pekarlagmännen på möjligheten alt för brottmålens del införa en motsvarighet tillinstitutet vadeanmälan i tvistemål. Atl på del sättet förkorta vadetiden ibrottmål skulle emellertid innebära påtagliga nackdelar för den dömde. Det böri alla händelser inte komma i fråga atl enbarl av rationaliseringsskäl förkortavadeliden i brottmål genom krav på vadeanmälan. Del kan nämnas atträttegångsutredningen enligt vad som upplysts överväger möjligheten atl ta bortinstitutet vadeanmälan i tvistemål. Även om den av lagmännen skisserade ordningen skullemedföra större rationaliseringsvinster än som har antagits är del Iveksamtom dessa kan anses uppväga de nackdelar från principiell och praktisk synpunktsom förslaget innebär. Genomförs de förslag om utvidgad möjlighet atl meddelabrottmålsdomar i förenklad form som har redovisats i del föregående tordeganska betydande rationaliseringsvinster kunna uppnås. Det synes i varje fall lämpliglatt avvakta resultatet av dessa ändringar innan man går vidare med enundersökning i vad mån det därutöver går att förenkla domskrivning-en. Förslag lill lag om ändring i 30 kap. 6 § RB har lagitsupp som bilaga 2 till denna promemoria. 30 kap. 6§ RB Förslaget till ändring i 30 kap. 6 § RB har berörts iavsnitt 4.3. Förslaget innebär till en början att det generella förbudet motatt utfärda domen i förenklad form när talan om enskilt anspråk har prövats tasbort. En särskild bestämmelse angående enskilt anspråk har tagits upp som ettnytt andra stycke i paragrafen. Genom en ny andra mening i första slyckel av paragrafenöppnas möjlighet att använda förenklad dom i vissa fall när påföljden bestäms lillannat än böter. Grundförutsättningen är även här alt den tilltalade har erkäntgärningen. Förenklad dom får i sådana fall användas om påföljden bestäms tillvillkorlig dom eller skyddstillsyn. Detsamma gäller om rätten med tillämpningav 27 kap. 2 § resp. 28 kap. 2 § förenar den villkorliga domeneller skyddstillsynen med ett bötesstraff. 1980/81:175 27 däremot inte det fallet att skyddslillsyn enligt 28 kap. 3§ förenas med fängelse. Att en sådan kombinerad påföljd har valts lorderegelmässigt böra motiveras i domen. Förenklad dom får också användas om fängelse i högst sexmånader döms ut eller om påföljden bestäms till disciplinstraff för krigsmän.Delsamma gäller om rätten förordnar att en påföljd som sagts skall avse ävenell nytt brott. Inte heller i dessa fall hindrar lalan om enskilt anspråk i ochför sig att domen utfärdas i förenklad form. Bestämmelsen omfattar formellt även det fallet attdomstolen med tillämpning av 34 kap 1 § första stycket 3 harundanröjt en tidigare påföljd och dömt till en ny påföljd av annan art. Isådana fall är del dock som regel inte lämpligl att meddela domen i förenkladform. I samtliga fall som omfattas av andra meningen i förstastycket av paragrafen gäller att förenklad dom inte får användas om särskildaskäl föranleder annat. Exempel på vad som avses med särskilda skäl har anförtsi avsnitt 4.3. Tredje meningen i paragrafen motsvarar nuvarande andrameningen. I ett nytt andra stycke i paragrafen görs vissabegränsningar i möjligheten att utfärda domen i förenklad form när talan harförts om enskilt anspråk i anledning av brott. I det fallet får första ochandra meningarna i paragrafen tillämpas endast om den tilltalade har medgivitanspråket eller saken befinns vara uppenbar. Som exempel på fall då frågan omenskilt anspråk kan tänkas vara uppenbar kan nämnas att ersättning yrkas förförstörd egendom enligl ett företett värdeintyg eller för självrisk påförsäkring. Prop.1980/81:175 28 (Lagmännens skrivelse) En rationalisering av arbetet i de allmänna domstolarnaframstår ur olika synpunkter som mycket angelägen. Den av regeringen iregleringsbrevet för /80 beslulade minskningen av antalettjänster vid tingsrätterna aktualiserar en sådan rationalisering. Del finnsenligt vår uppfattning rationaliseringsmöjligheter på olika områden inomdomstolsväsendet men vi vill i denna framställning begränsa oss till de jämförelsevisstora rationaliseringsmöjligheter som finns i tingsrätt beträffandedomskrivningen i brottmål. Avfattandet av domar upptar en väsentlig del avtingsrättsdomarnas arbetstid. Särskilt torde detta vara fallet i fråga omdomare som sysslar med brottmål. För dem som uteslutande har att handläggabrottmål torde grovt räknat kunna uppskattas till inemot hälften avarbetstiden. Större delen av torde avse domskälen och icke domslutet.En uppskattning av biträdespersonalens arbete med utskrift av domsmotiveringarställer sig svår men möjligen kan det röra sig om ett tredjedels biträde perdomare. Frågan är om det arbete som nedlägges på domskrivningar (här och i detföljande avses med domskrivning avfattandet av domskäl i brottmål) har ettvärde som motsvarar del nedlagda arbetet. Av det anförda framgår att en minskning avdomskrivningen skulle vara av största betydelse för behovet av arbetskraft vidtingsrätterna. Frågan är då om det finns möjlighet att utan försämradrättssäkerhet eller andra olägenheter inskränka domskrivningen. Kan man genomen minskad domskrivning ge domare mera tid att ägna sig åt handläggningen avmål och åt det egentliga dömandet saml biträdena mer lid lill andra uppgifter? Det är tydligt att motiverade domar i ett stort antal fallär nödvändiga för att tillgodose den enskilde individensrättssäkerhetsintressen. Den som mot sitt nekande blir dömd till ansvar har ettberättigat anspråk på att få veta varför han blir dömd. Även den som på grundav ett eget erkännande dömes till en påföljd, som inte framstår som självklar,bör få veta varför domstolen valt just en påföljd av ifrågavarande slag och svårhetsgrad.Motsvarande gäller ifråga om åklagare och målsägande, när domslutet, helt ellerdelvis, gått dem emot. För kontrollen av domstolarna och allmänhetens tilltrotill rättskipningen är självfallet motiverade domar av största betydelse.Motiverade domar är naturligtvis också av stort värde för överrätlerna vidfullföljd. Å andra sidan måste beaktas att det är en jämförelsevis ringa del avbrottmålen som fullföljes till hovrätt (7,). Bestämmelser om avfattning av dom i brottmål finnes i 30kap. 5 och 6 §§ 1980/81:175 29 I förstnämnda paragraf stadgas bl.a. atldom skall avfattas skriftligen och i skilda avdelningar angiva bl.a. domslutet,parternas yrkanden och de omständigheter, vara de grundats, samt domskälen meduppgift å vad i målet är bevisat. 130 kap. 6 § RB föreskrives alt i mål, somrör allenast ansvar för brott, må, om den tilltalade erkänt gärningen och annanbrottspåföljd än böter ej ådömes, domen utfärdas i förenklad form. Vid en undersökning av frågan om möjligheten att begränsadomskrivningen och likväl tillgodose de befogade inlressen av motiverade domarsom finnes kan man tänka sig att antingen inskränka omfattningen av denuvarande motiveringarna med bibehållande av kravel på att motivering skallfinnas i de fall som angives i den gällande lagen eller genom lagändringinskränka de fall där en fullständig motivering skall finnas. Mellanvägar ärnaturligtvis också tänkbara. Om man till en början ser på det första alternativet,skulle åtskilligt stå att vinna om domarna skrevs mera kortfattade än vad somnu ofta förekommer. (Jfr SvJT 1978 s. 712,1979 s. 373 f.) Många domare anserdel nödvändigt att skriva tämligen fullständiga berättelserom vad detilltalade, målsägande och vittnen har sagt vid huvudförhandlingen för attdärefter redovisa rätlens slutsatser av berättelserna. Åtskilliga domare anseremellertid en sådan redovisning överflödig och går i stället direkt in påbedömningen av berättelserna. Vid fullföljd mot domen är dessa berättelsersjälvfallet av betydelse för överinstanserna och kan möjliggöra en förenklingav handläggningen i överinstans. För parterna torde emellertid de utförligaberättelserna knappast vara av någol värde. I detta sammanhang skall nämnas att domarförbundetigångsatt en undersökning av möjligheterna alt utan lagändring begränsadomskrivningen (se SvJT 1979 s. 373 f). Det torde emellertid kunna sägas attäven om man kan förmå många domare atl övergå till etl kortare skrivsätt skulletotalresultatet bli avsevärt bättre om man genom lagstiftning begränsarskyldigheten atl redovisa domskälen skriftligt. Det finns flera olika vägar attgå fram med olika fördelar och olägenheter. Vi kan naturligtvis icke här läggafram ett fullständigt eller definitivt förslag ulan vill endast antyda några avde möjligheter som finns och som enligl vår mening bör bli föremål för närmareundersökning. Den utväg som synes ligga närmast till hands är alt ökautrymmet för förenklad dom enligt 30 kap. 6 § . Omfattningen avdetta stadgande har utvidgats i förhållande till den ursprungliga lydelsen utanatt man dock rubbat på förutsättningarna atl det skall vara fråga om erkändagärningar och icke någon annan påföljd än bötesstraff. Den första av dessa förutsäitningaranses på sina håll utesluta bl.a. den stora målgrupp som trafiknykterhetsbrottenutgör från tillämpningsområdet för förenklad dom. Den andra förutsättningenutesluter även ett stort antal andra fall, där del är svårt alt se någrabärande skäl för en fullständig dom, t.ex. erkända stölder som straffas medvillkorlig dom, skyddstillsyn eller etl kortare frihetsstraff. 1980/81:175 30 Enligl vår mening borde man kunna jämka något på dessaförutsättningar utan att delta skulle medföra några vådor urrättssäkerhetssynpunkt eller andra egentliga olägenheler. Å andra sidan skullesådana jämkningar inte betyda mycket ur rationaliseringssynpunkt, eftersomdomar i nu åsyftade mål regelmässigt sknves ytterst kortfattat eller eftermall.