prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — Sänds beskedel motpostförskott innebär det att utdraget måste framställas men ger inte säkerhetför ätt postförskottet löses ut. Skälig avgift för ett utförligt utdrag tordeuppgå till annat och högre belopp än det som är skäligt för ett besked om attuppgifter helt saknas. Det medför således endera behov av en extra rutin föråterbetalning av viss del av erlagd avgift vid besked om att intet finnsnoterat 1980/81:10 249 eller att tilläggsavgift behöver tas ut för utdrag urregistret. Datainspektionen som i och för sig är positiv till idén bakomföreslagen ändring och också ser parallellen till den antagna ändringenav 10 S datalagen, har f. n. inte något förslag till lösning av problemet. Till promemorians uppgift om att en gift person enligl 10 Sinte har rätt att erhålla uppgifter om andra maken, gör datainspektionen denkommentaren alt den andra makens identitet i och för sig lorde vara en uppgiftsom så att säga berör den frågande och få utlämnas, men övriga uppgifter fårinte lämnas ens till maken vilket följer av 9 S. 2,10.2 Föreningen : Enligt 10 S kreditupplysningslagen kan en person mot"skälig avgift" fä skriftligt besked om den information somkreditupplysningsföretaget har lagrad om honom. Föreningen kan inle finna någotbärande skäl varför avgift skall las ut av den, som vill kontrollera, attupplysningsföretaget lämnar korrekta uppgifter om bl. a, hansförmögenhetsförhållanden. 2.11 Rätt till besked om innehållet i lämnadpersonupplysning och om beställaren m. m. (11 § promemorieförslaget) 2.11.1 Justitiekanslern (): I fem av lagens paragrafer (1, 3, 11, 12 och 16 §S)förekommer enligt förslaget begreppet "tryckt skrift". Den ändring itryckfrihetsförordningen varigenom stencilerade eller på annat sättmångfaldigade skrifter under vissa omständigheter likställts med tryckt skrifthar aktualiserat frågan huruvida det i kreditupplysningslagen i någol fallfinns anledning att skilja på olika typer av skrifter. Enligt förslaget har manstannat för all göra en sådan åtskillnad bara ill S. I alla andra sammanhanglikställer man tryckt skrift och annan i 1 kap. 5 S tryckfrihetsförordningenavsedd skrift. Enligt min mening kan det ifrågasättas om det är motiveratatt just i fråga om 11 S skilja på de olika typerna av skrifter. Det är i ochför sig tilltalande att man enligt förslaget kräver meddelande till den somavses med upplysningen även om personupplysningen lämnas i en stencilerad ellerpä dylikt sätt mångfaldigad skrift. Men jag har svart att förståvarför man skall göra denna skillnad. Skrifter kan i båda fallen gå ut i enmycket stor upplaga och rena tillfälligheter kan vara avgörande för valet avproduktionsmetod. En viss parallell med 12 S synes befogad. Där har man -troligen av praktiska skäl - stannat för att likställa de olika typerna avskrifter. 2.11.2 Hovrätten över och : Se 2,9.2 ovan. Den utvidgning av bestämmelsernas tillämpningsområde somblir följden om det ändrade personupplysningsbegreppet genomförs innebär en integri-lelsförbättringför berörda personer. I vissa fall torde dock vissa problem 1980/81:10 250 Del gäller t. ex. för s. k. löpandekreditbevakning, som innebär att en kreditupplysningsabonnent lämnarkreditupplysningsföretag uppgift om sina egna kunder, således även enskildafirmor varefter kreditupplysningsföretaget lämnar löpande information ominträffade förändringar rörande de bevakade företagens kreditupplysningsuppgifler.Sådan kreditbevakning är synnerligen värdefull men blir genom kopiepliktenavsevärt dyrare. Oavsett om personupplysningsdefinitionen ändras eller ej kandelta - med lagstiftarens hjälp - praktiskt lösas så att för dessa fallistället för att en kopia utsänds vid varje bevakningsrapportering, det ianslutning till att viss abonnent begär kreditbevakning lämnas besked till den krediibevakadeförelagaren härom. Del bör också anmärkas alt den ändrade personupplysningsdefinitionenmedför vissa praktiska svårigheter när det i en företagsupplysning ingär t. ex.vissa besked om en verkställande direktör. I den delen mäste kreditupplysningsföretaget,om förslaget genomförs, kontrollera abonnentens legitima behov av upplysningenoch tillställa direktören en personupplysningskopia med bl. a. besked om vemsom begärt och fått upplysningen. Oavsett om personupplysningsdefinitionen ändras eller ej,och delvis som ett alternativ härtill, bör enligt dalainspektionens uppfattningövervägas om inte skyldigheten att tillställa omfrågad kopia av lämnadupplysning bör utvidgas till att omfatta även fall som ej täcks av personupplysningsdefini-tioner,t. ex. då upplysning lämnats om enskild firma, handelsbolag eller aktiebolag avbegränsad storlek t, ex. med aktiekapital icke överstigande . Ensådan reglering medför begränsade kostnader för kopiering, kuvertering ochporto - men ger flera fördelar. Skyddet för berörda småföretagares personligaintegritet förstärks liksom de förvisso existerande motsvarandeintegritetsförhållandena för berörda juridiska personer, ävensom skyddet motölägenheter oeh rättsförluster. Även effektiviteten ikreditupplysningsverksamheten som sådan förbättras. Båda dessa effekter nåsgenom kopieplikten. Därigenom uppmärksammar nämligen den omfrågade att enkreditupplysning lämnats och detla föranleder kontroll av riktigheten avdensamma, samt i förekommande fall, att rättelse begärs enligt 12 S, Det ärlika angeläget för kreditgivare som för kredittagare att krediter inte stoppastill följd av missvisande eller oriktiga negativa upplysningar. De två största kreditupplysningsföretagen har redan medstöd av föreskrift enligt datalagen, ålagts att ange i kopian vem som erhållitpersonupplysningen. Delta har vallat problem i sådana fall där t. ex. enadvokatbyrå för en klients räkning beställt personupplysning om Iredje man.Anges inte klienten vid beställningen får den omfrågade besked om attadvokatbyrån begärt upplysningen. Advokaten är av sin tystnadsplikt förhindradatt lämna den omfrågade vidare besked. Upplysningen begärs oftast i ettinledande skede varför den omfrågade ofta inte på annat sätt kontaktats avadvokaten när upplysningen inhämtas. Det korrekta förfarandet är givetvis attadvokaten/ ombudet anger sin klient som mottagare av upplysningen även om dendebileras och postas till ombudet. Förslaget innefattar förutom att del skall anges för vemsräkning upplysningen begärts också en ordrik reglering om hur information skalllämnas i de fall då kreditbedömningen sker med underlag avseende även annanperson. Det praktiska fallet är att upplysning lämnats även om make/maka. Avregistertekniska skäl förekommer knappast andra fall i detla sammanhang 1. ex. uppgiflerom sammanboende "under äktenskapsliknan- 1980/81:10 251 de former" eller hemmaboende barn, föräldrar ellersammanboende syskon. Texten skulle vinna i klarhet om det direkt angavs att detgäller make/ maka-situationer. Därtill kan förslaget föranleda till misstagetatt "annan person" inte skulle ha rätt till "skriftligtmeddelande" enligt första ledet i texten. Det kan i sak ifrågasättas omdet är nödvändigt att föreskriva alt namn och övriga identitetsuppgifter skalllämnas om "annan person". Det har visserligen förekommit attkreditupplysningsföretag uppgivit fel person som gift med den kreditsökande mendelta går i de flesta fall att undvika genom regislertekniska åtgärder. Datainspektionen har inget att erinra mot de synpunktersom anförs i promemorian i detta avsnitt, som ovan anförts har inspektionenredan i slutet av år 1978 tagit initiativ lill alt den redovisade praxisbeträffande uppgifter om kreditsökandens make/maka ändras. Ändringarna skallvara genomförda fill /80 oeh innebär bl. a. att endast makas/makesnamn, adress och personnummer får anges i personupplysningskopian. Som anförts ovan och med beaktande av de lösningar somantytts i avsnitt 3.8 (i departementspromemorian) oeh här ovan avstyrkerdatainspektionen del föreslagna andra ledet i paragrafen. Motiven tar inle uppfallet som berörts ovan, nämligen frågan hur "kopieplikten" börfullgöras i den situationen alt en personupplysning om t. ex. verkställandedirektören ingår som en del i en företagsupplysning om det bolag direktörenleder. Samfundet motsätter sig inte den i 11 S föreslagnaändringen, enligt vilken uppgift skall lämnas om vem som beställtpersonupplysning, under förutsättning att gränsdragningen mellankreditupplysning och personupplysning blir oförändrad eller i vart fall endastjämkas på sätt samfundet här ovan föreslagit. 2.11.5 (): Se 2.3.6 ovan. 2.11.6 med instämmande av PKbanken,föreningsbankers förbund. (se även 2.11.6 nedan) och : Här upptas f. n. en regel som i praktiken innebär attkopia av personupplysning skall lämnas till den omfrågade när personupplysninglämnas på annat sätt än genom offentliggörande i tryckt skrift. Genom den nyadefinitionen på personupplysning kommer denna regel att gälla ävenpersonupplysning som avser näringsidkare. Genom ett tillägg lill paragrafenskapas skyldighet för dem som lämnar kreditupplysningen att dessutom ge den omfrågadebesked vem som begärt upplysningen. Även denna regel skall alltså gälla inteblott personupplysning rörande privatpersoner utan även personupplysningavseende näringsidkare. har ingen erinran mot att kopia avpersonupplysning rörande privatpersoner upptar besked även om vem som beställtupplysningen. Datainspektionen har redan för UC:s del givit föreskrifter avsådant innehåll. Däremot vill föreningen en regel, som ger näringsid- 1980/81:10 252 käre rätt alt fä kopia av personupplysning. En sådan regelmåste enligt bankernas bedömning få bestämda negativa verkningar påkreditupplysningsverksamhetens effektivitet. Vetskapen om en dylik regel måstebefaras försvåra för banker och kreditupplysningsföretag att i branscheninhämta sådana upplysningar omen näringsidkare, som kan bli betydelsefulladelar av underlaget förde omdömen och råd, vilka ofta utgör det viktigasteinnehållet i en kreditupplysning. De tänkbara uppgiflslämnarna måsteförutsättas ej sällan hålla tillbaka väsentlig information, enär källan lättskulle kunna urskiljas av den omfrågade. Varje näringsidkare, som får en kopiaav en personupplysning om honom, är kund i någon bank oeh personupplysningenkan förutsättas mycket ofta bli lämnad av just den banken. Personupplysningenutmynnar regelmässigt i ett omdöme om näringsidkaren och hans kreditvärdighet.Del är psykologiskt ofrånkomligt att en underrättelse härom tillnäringsidkaren, om han får kopia av personupplysningen, måste skapairritation och även skada relationen mellan banken och näringsidkaren såsomkund i banken hur välbefogade bankens uttalanden än mä vara. En näringsidkare, som får besked alt en potentiellavtalspart har begärt kreditupplysning om honom skulle vidare ej sällan finnadenna åtgärd vara uttryck för ett obefogat misstroende och godaaffärsförbindelser skulle äventyras. För en tegelbyggnad med sådana verkningarmåste starka skäl kunna åberopas. 1 promemorian har åberopats att den tänktaregeln skulle dels öka näringsidkarnas integritelsskydd dels deras skydd motoriktiga eller missvisande kreditupplysningar. Dessa skäl har bankföreningenkommenterat ovan vid § 7 och vill därutöver tillägga: Enligt 10 S datalagen har varje fysisk person, ävennäringsidkare, rätt alt minst var tolfte månad på begäran få underrättelse ompersonuppgift, som upptagits om honom i personregister enligl datalagen. Avdatalagens 6 S näst sista stycket framgår att personuppgift även avser"omdöme eller annan värderande upplysning". Eftersomkreditupplysningsregister i allt större utsträekning datoriseras, innebär debeskrivna reglerna i datalagen en betydelsefull möjlighel för bl. a.näringsidkare att hålla sig underrättade om de uppgifter och omdömen som finnsregistrerade om dem och att vid behov kräva de rättelser, som datalagenberättigar till. Delta bör kunna ske i stort sett utan de skadeverkningar, somde automatiskt verkande reglerna enligt förslaget i U S kreditupplysningslagenkan åstadkomma. Betr. ännu inte datoriserade kreditupplysningsregister ger f, ö.bestämmelsen i 10 S kreditupplysningslagen näringsidkare möjlighel att fä delav registerinnehållet som är fullt jämförbar med den som följer av 10 §dalalagen såvitt gäller dataregister. Ett särskilt skäl mol en regel, som berättigarnäringsidkare att alltid få kopia av personupplysning om honom och besked vemsom beställt upplysningen, är den sannolika effekten av en sådan regel vidförmedling av kreditupplysningar om näringsidkare från svenska till utländskabanker. Man måste räkna med att utländska banker och deras kunder med vetskapom en dylik regel ofta hellre skulle avstå från att begära kreditupplysningarbetr. en tänkt svensk motpart. lämnas i samband med vårutrikeshandel svenska kreditupplysningar i betydligt större utsträckning lillutlandet än utländska kreditupplysningar lämnas lill . En kredilupplysningsverksamheti , som enligt utlandets mening fungerar tillfredsställande, är i storutsträckning en förutsättning för de krediter, som lämnas vid den svenskaimporten, oeh för de förskott, som de svenska exportörerna ofta erhåller. 1980/81:10 253 En rätt till personupplysningskopia även för näringsidkareaktualiserar en speciell svårighet. Här avses exempelvis det fall att i ettkreditupplysningsregister har pä näringsidkaren registrerats alt hanskreditvärdighet är tveksam pä grund av att en konkurrent väntas inom kortlansera en klart överlägsen produkt, vilket den registeransvarige har erfarit fränannan än den omfrågade näringsidkaren. En uppgift därom i personupplysningskopiantill näringsidkaren kan allvarligt skada konkurrenten. Jfr att en bank kan vidtaxeringsrevision fä rält att undanta handlingar, som avser affärs- ochyrkeshemlighet; taxeringslagen 56 S 4 mom. oeh prop. 1955:160 sid. 145 oeh 148.Den som lämnar en kreditupplysning om näringsidkare bör ha rätt att , göramotsvarande inskränkning i personupplysningskopian. De föreslagna reglerna i USbör kunna ges en utformning som tillgodoser detta önskemål. För att ytterligare understryka betydelsen av att reglernaom kreditupplysning rörande näringsidkare får en adekvat utformning skallframhållas att antalet enskilda näringsidkare i landet är betydande. Iaktiebolagslagen har vidare upptagits en regel att efter en övergångstid skallaktiekapitalet i ett bolag uppgå till . Sannolikt kommerdenna regel att vid övergångstidens slut åstadkomma att åtskilliga små bolaglikvideras oeh att deras verksamhet fortsattes av ägarna såsom enskildanäringsidkare. Antalet enskilda näringsidkare kommer därmed att ytterligareöka. 2.11.7 (se även 2.11.6ovan): Utöver vad bankföreningen anfört under 11 S får föreningenåberopa sitt yttrande den 20.3.1979 till datainspektionen, som bifogas.Föreningen yrkar alt ändring, som tillgodoser föreningens önskemål enliglyttrandet, genomföres. Vidare anser föreningen att krav ej skall införas att iupplysning betr. förelag och företagare upplysa om vem som beställt upplysning.Det är enligt föreningens inening uppenbart att denna kategori känner till attintressenter av olika slag begär upplysningar. Det bör således vara tillfyllestatt vederbörande erhåller kopia med därav följande möjligheter att påpeka fel iupplysningen. Del av åberopadeyttrandet har följande lydelse: "Skrivelse m. m. frän datainspektionen. DI,beträffande personupplysning om äkta make. har genom skrivelse den15.2.1979 beretts tillfälle att avge yttrande över rubr. De medlemsföretag som berörs är de som beviljar konlokredileroch personlån och som finansierar avbetalningskontrakt, leasingkontrakl ochreverser i fall där privatpersoner är den slutlige kredittagaren. Denna kreditgivning är betydande. Vid finansbolagens kredilprövningär det regel att personupplysning omfattar bägge makar vid ena makens ansökanom kredit. (Vad som i detta yttrande sägs om makar gäller i tillämpliga delar omsammanboende person i äktenskapsliknande former,) Detla av skäl som utvecklassenare. En förändring på sätt Dl beslutat innebär en omfatiande ändring iberörda finansbolags rutiner som tar tid att genomföra. Föreningen anser därföratt ett ev. genomförande av förändringen bör genomföras tidigast fr. o. m, den1 , förväntas för övrigt en ev. lag omfinansbolag och viss ändring i kreditupp- 1980/81:10 254 lysningslagen träda i krafl. Föreningen menar emellertid att DLs beslul pä ettgenomgripande och allvarligt sätt påverkar berörda finansbolags rutiner,risktagande och kostnader, varför föreningen hemställer att DI omprövar sitt beslul.Visserligen har DI i sin skrivelse till påsid. 1 angelt alt DI inte erhållit "någon beaktansvärd negativ reaktionfrån kreditgivarsidan", men detta kan möjligen bero på att denna sida ejsynes ha fått del av DLs beslut . DI har fattat det principbeslutet att kreditupplysningi fortsättningen ej får omfatta båda makar om endast en är kreditsökande. F. n.godtages att personupplysning lämnas om båda makarna även om endast en av demvarit kredilsökande. Beroende pä kreditupplysningsföretag skickas kopia av upplysningtill endast den kreditsökande eller till sökande och dennes make, framgår kreditupplysningsuppgifter om båda makarna. Även om en konsumenlkredil i och för sig ej innebär ettgemensamt betalningsansvar för båda makarna och huvudregeln är att envar avmakarna svarar för sin gäld är det för flertalet av kreditsökanden avgörandeför krediten all makarnas sammanlagda inkomster är kända. Den sammanlagdainkomsten är oavsett betalningsansvaret den som bestämmer makarnaskreditåtagande och betalning därav. Vidare är båda makarnas betalningsbeteendeav stor betydelse, enär eljest maken med ett dåligt betalningsbeteende låtereller övertalar den andre maken, som har ett gott betalningsbeteende, att sökakrediten. Även det förhållandet att makarna utan att vara skilda ej bor undersamma andress i följd av arbete eller eljest är av vikt vid kredilprövningen. Enligt föreningens inening uppkommer betydandekreditrisker för särskilt finansbolagen i den "masshantering" somdessa bolag bedriver och mol bakgrund av kravet på snabb behandling (ända nedtill vid t. ex. s. k. snabbkrediter) från såväl detaljhandel som kredittagare.Det är helt klart att DLs beslul kommer att leda lill kostnadshöjande effekterpå grund av ökat risktagande. Det år tveksamt om finansbolag i följd av DLs beslutkommer att kräva att båda makarna undertecknar kreditansökan. Ett sådantförfarande skulle nämligen förorsaka betydande kostnadsökningar på grund avadministrativ omgång och dubbla kreditupplysningar vid flertaletkreditansökningar (ett större kreditkortsföretag räknar med alt desskreditupplysningskostnader kommer att öka från nuvarande 1 000 000:- till 1 750000:- ) och vara omöjligt vid snabbkrediler där andra makens kredilansökanej kan avvaktas. Därigenom föreligger en uppenbar risk för att bedömningenhuruvida kravet skall vara att båda makar skall vara kreditsökande vid den enamakens ansökning kan bli ett konkurrensmedel mellan kreditgivare. Delta kankomma att leda till - förutom ökade kreditrisker för kreditgivarna - att enfamilj påtar sig ett för stort kreditålagande. Föreningen menar att en sådan utveckling skulle varasynnerligen olycklig. Del synes för övrigt i vissa fall vara direkt olämpligtatt kreditgivaren kräver andre makens medverkan i de fall makarna iäktenskapsförord beslutat t, ex. om enskild egendom eller eljest kommit överensom vem som skall vara kredittagare och därmed betalningsansvarig vid enupplösning av äktenskapet. (Det sagda behöver ej betyda alt maken till denkreditsökande ej skulle vara beredd alt under äktenskapet bidra lill skuldensbetalning.) Ett annat fall är när makarna bor åtskilda ulan attäktenskapsskillnad ingåtts. 1980/81:10 255 Sammanfattningsvis menar föreningen att konsekvenserna försåväl kreditgivare som kredittagare ej står i rimlig proportion lill deintegritetsvinster som beräknas uppstå som en följd av DLs beslut. Deavigsidor som Dl pekat på synes för övrigt kunna undvikas genom att låtacivilståndsändringen och sammanboendeadress vara styrande. Om t. ex. mannensöker och är sammanboende med hustrun erhåller mannen kopia av kreditupplysninginnehållande mannens förhållanden men uppgifter om hustrun endast från civilslåndsändringen,1 den kopia som ev. skickas till hustrun synes upplysningen kunna innehållahustruns samtliga uppgifter eller dessa från civilståndsändringen och mannensuppgifter från civilståndsändringen. Genom denföreslagna lösningen medför ej makes före äktenskapet förvärvadebetalningsanmärkningar negativa kreditomdömen om den andre maken när denne ärkreditsökande, I den män makar ej är sammanboende får upplysning ej innehållauppgifter om den andre maken. varigenom sekretesskyddad adress ej avslöjas.Den av föreningen föreslagna lösningen synes ej leda till otillbörligt intrångi personlig integritet i varje fall inte i de fall Dl anfört. Föreningenpåstår vidare att DLs beslut i betydande utsträckning kommer alt leda lilldirekta och indirekta kostnadsökningar som ej är förenliga med kungörelsen ombegränsning i myndighets rätt att meddela föreskrifter, anvisningar eller råd(SFS 1970:641 med ändringar i SFS 1977:629), Betr, UpplysningscenlralenAB anser föreningen att det mol bakgrund av ovan angivna skäl ochbanksinspektionens tillsyn att det finns skäl att undantaga dennaupplysningsverksamhet från ifrågavarande restriktioner betr, de kreditinstitutsom slår under bankinspektionens tillsyn och som utnyttjar UpplysningscentralenAB." Vi vänder oss också mol förslagel alt en personupplysningskopiai fortsättningen även skall innehålla uppgift om för vems räkning upplysningenhar begärts. Det kan i vissa fall vara känsligt om en kreditgivare tar enpersonupplysning och personen ifråga fär reda på detta. Särskilt gäller dettasådana situationer, dä en näringsidkare anser sig behöva göra en kontroll avett existerande kundförhållande på grund av alt han befarar att kunden kan hasvårt att klara sina åtaganden. Åven här blir det fräga om en avvägning mellanolika intressen. Vi menar för vår del att del inte kan vara någon mer påtaglignackdel från integritelssynpunkt att uppgift om beställaren avkreditupplysningen inte lämnas. 2.11.9 samt hantverks-och industriorg anisation och (SHIO/Familjeföretagen): Med hänsyn lill att en näringsidkare bör ha möjlighetenatt inhämta en kreditupplysning om en tilltänkt affärsförbindelse eller görafortlöpande uppföljningar av kreditvärdigheten hos etablerade förbindelser utanatt få relationerna störda i måhända känsliga affärssiluationer föreslås attuppgift om vem som begärt upplysning icke skall behöva tillställas det företagkreditupplysningen avser. Inlegritetsskyddet torde bli tillräckligt genom övrigarestriktioner. 1980/81:10 256 Se 2,1,6 ovan. 2.11.11 Svenska kreditmannaföreningarna i , och : Uppgiftsskyldigheten beträffande för vems räkningupplysningen har begärts (3,10) tillstyrkes helt och torde i sig innebära, atteventuellt missbruk kommer alt reduceras till i del närmaste noll, 2.12 Skyldighet att rätta oriktig eller missvisandeuppgift i register eller kreditupplysning (12 § promemorieförslaget) Se 2.7.1 ovan. Den föreslagna textändringen, således inskjutande av orden"eller annan skrift som avses i 1 kap. 5 § tryckfrihetsförordningen"kan teoretiskt delvis ifrågasättas. Som ovan berörts under 9 S förutsättsmottagare av skriften behöva uppgift om envar fysisk person som finns noteraddär för någon form av kredilbedömning. Då kan det följdriktigt vara rimligt atten rättelse meddelas envar mottagare av den skrift som innehållit den oriktigauppgiften. För kreditupplysning som inle gäller fysisk person gäller emellertidinte 9 § och i det avseendet bör ifrågavarande skrifter likställas med tryckta.Med hänsyn till den praktiska omöjligheten att använda ifrågavarande skrifterför publicering av personupplysningar (se 9 S) torde dock problemet inteuppkomma i verkligheten. Däremot bör lextulform-ningen ses över eftersom denföreslagna textändringen kan missförstås.