prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Idet betänkande från är 1961 som läg till grund lagstiftning iämnet uttalade lagberedningen, alt skäl kunde anföras för att utsträckabehörighetsregeln till alt gälla fordringar och rättigheter i allmänhet.Enligt beredningen var det emellertid beträffande penningfordringar sombehovet av en bestämmelse av detta slag hade gjort sig praktiskt kännbart, ochkonsekvenserna i fråga om andra fordringar och rättigheter var enliglberedningen svåröverskådliga. Beredningen ansåg del emellertid tänkbart, vid den allmänna reformen av utsökningsrätten kunde finna det lämpligt altlåta denna alternativa kompetensregel gälla fordringar och rättigheter av allaslag. Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1096 lertid inte till denna tanke under sitt fortsatta arbetepä utsökningsrättens reformering, och frågan har inte heller berörts i nägotsenare skede av förarbetena till UB. De skäl som lagberedningen år 1961anförde mot en utvidgning av behörighetsregeln till att gälla fordringar ochrättigheter i allmänhet är enligt lagrådets mening knappast övertygande. Åvenom en behörighetsregel av detta slag får sin största praktiska betydelse vidutmätning av penningfordringar, kan man inle bortse från alt också fordringaroch rättigheter av annat slag är vanligt förekommande i det moderna samhälletoch kan utgöra betydande förmögenhetstillgångar vilka kan tjäna som utmälningsobjekt.Som exempel kan nämnas bostadsrätter, vissa immaterialrät-tigheter och på avtalgrundade rättigheter, exempelvis all utfå viss egendom. Åven om konsekvenserna av enutvidgning av kompelensregeln till att gälla fordringar och rättigheter iallmänhet inte kan helt överblickas, har lagrådet svårt alt föreställa sig attproblemen blir särskilt komplicerade. Del kan allmänt sett inle antas varasvårare att identifiera sekundogäldenären och avgöra var denne finns när detgäller en rättighet av här åsyftat slag än når utmätningsobjeklet är enpenningfordran. Möjligen kan det ibland erbjuda svårigheter att avgöra var ensådan rättighet skall anses finnas, men den frågan måste kronofogdemyndighetenbesvara oberoende av hur den nu aktuella behörighetsregeln utformas. En regelsom tillåter utmätning av en rättighet där den förpliktade finns torde i självaverket göra del obehövligt att avgöra spörsmålet om självarättighetens lokalisering (Jfr högsta domstolens utslag nr UÖ431). Bäde när det gäller att göra nödvändig utredning rörande en rättighetsinnehåll och under själva förtärandet synes det vara en fördel att ha en lokalanknytning till den ort där sekundogäldenären finns. I fall då utmätningsgäldenärenoch sekundogäldenären finns pä inbördes avlägsna orter kan del ofta varaförenat med olägenheter och kostnader att tvingas genomföra utmätningen pä denort där utmätningsgäldenären och/eller rättigheten finns i stället för på denort där sekundogäldenären år. Under hänvisning till det anfördavill lagrådet förorda, att regeln om behörighet för den kronofogdemyndighetinom vars distrikt sekundogäldenären finns att företa utmätning av fordranutvidgas lill att gälla fordringar och rättigheter i allmänhet. Lagteknisktsynes delta kunna åstadkommas genom att lagregeln får avse ' fordran ellerannan rättighet" (jfr 4 kap. 22 8 i förslaget). Till frågan om behörigkronofogdemyndighet i mål om löneutmätning återkommer lagrådet vid 7 kap. 11 § Enligt 58 8 UL gäller, alt om två eller flerautmätningsansökningar på en gång är anhängiga hos sammaverkslällighetsmyndighet, utmätning skall verkställas på en gång för samtligafordringar, om del kan ske ulan att någon borgenär uppehålls i sin rätt pågrund av hinder, som kan föreligga Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1097 motatt annan borgenärs fordran uttas. Bestämmelsen måsle anses innebära, altoavsett beskaffenheten av del hinder som föreligger mot uttagande av någon avexekutionsfordringarna, detta hinder inte får medföra uppskov medhandläggningen av annat ulmätningsärende. Att bestämmelsen har denna innebördbestyrks av lagmotiven. Första slyckel av nu förevarande paragraf i förslagelstadgar, alt när flera ansökningar är anhängiga, utmätning för fordringarnaskall ske , om inte utmätning för nägon av fordringarna därigenomfördröjs oskäligt. Anledningen lill denna ändring i vad som gäller nu har inledireki motiverats, och innebörden av den nya regeln framgår ej heller klart avmotiven. Föredragande statsrådet uttalar, att frågan huruvida en ansökan börmedföra all utmätning för annan sökandes fordran skjuts upp får avgöras eftervad som kan anses skäligt av hänsyn nämnda sökande, saml tillägger,alt ett kortare uppskov ofta inle bör anses oskäligt. Avslutningsvis nämnerföredraganden, att vid bedömningen naturligen får beaktas en rad olikaomständigheter, såsom risken för att gäldenären skaffar undan egendom ochgäldenärens ekonomiska läge i allmänhet. Däremot sägs i motiven ingenting somtyder på alt de konsekvenser i förmånsrättshänseende som ett uppskov medutmätning för med sig skall tas i betraktande vid skälighetsprövningen; dennaskall - såvitt av motiven kan utläsas - ta sikte på de olägenheter som självafördröjningen av ärendets avgörande kan medföra. En sådan ståndpunkt är dockknappast förenlig med föredragandens uttalanden i motiven till 10 8, där detsom ett skäl för att utmätning skall ske anges, attsökanden har intresse av att få den förmånsrätt som följer medutmätning och att detta är av betydelse med hänsyn till konkurrensen med andraborgenärer som kan vilja söka utmätning hos gäldenären eller göra ansökan omkonkurs. Med den angivna innebörden av den föreslagna regelnär det tydligt, all regeln medför större risk än gällande rätt för en borgenäratt utmätning för hans fordran fördröjs och all han därmed går miste om denprioritet framför övriga utmätningsborgenärer som han skulle ha vunnit, om utmätningförst sketl enbart för hans fordran. Detta kan uppenbarligen leda tillekonomiska förluster för denne borgenär; den omständigheten alt, om gäldenärentill äventyrs inom viss lid efler utmätningen försätts i konkurs, den genomutmätningen vunna förmånsrätten går förlorad, måsle i detta sammanhangbetraktas som ovidkommande. Såsom redan antytts innebär gällande rätt, allborgenär som vinner utmätning i viss egendom får förmånsrätt i denna och allförmånsrätten viker endast om gäldenären försätts i konkurs frånutmätningen. Vidare gäller, alt det är dagen då utmätning sker och inte dagenför ansökningen som är den avgörande tidpunkten för förmånsrättens uppkomst. 1detta regelsystem avser förslagel inte att göra någon principiell ändring. Medett sådant system synes det emellertid inte vara förenligt att 32' 1980181. 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1098 låtalidpunkten för utmätning bli beroende av en skälighetsliedömning frän fall tillfall, åtminstone inte om vid den bedömningen hänsyn ej skall tas till att ettuppskov kan lända lill skada för borgenären i förmånsrältshän-seende. Dennuvarande regelri, enligt vilken i princip utmätning för en borgenärs fordran intefår uppskjutas i avvaktan på utmätning för annan borgenärs fordran, omdärigenom den förres rättsställning påverkas, ingår däremot som ettföljdriktigt led i det nuvaranda - och tilltänkta - systemet. En ordning som den nu gällande framtvingar måhända ettantal konkursansökningar. Och det kan naturligtvis sägas vara ett önskemålbäde från allmän och enskild synpunkt alt antalet konkurser hälls på lägstamöjliga nivå. Sådana önskemål kan tänkas motivera att regelsystemet ändras -del finns i utländska rättssystem exempel på andra lösningar av hithörandeproblem. Däremot får del anses uteslutet att man tillgodoser önskemålen genomalt i viss omfattning sälta detta regelsystem ur spel med renaföri'aranderegler. Under hänvisning till det anförda vill lagrådetförorda, att den nu enligl 58 § UL rådande ordningen får beslå i sakoförändrad. Ett villkor för att, när två eller flera har sökt utmätning motsamma gäldenär. utmätning för fordringarna skall ske bör såledesvara, att samtidig utmätning kan ske utan alt någon sökande uppehålls i sinrält på gmnd av alt hinder föreligger mot utmätning för annan sökandes fordran.Stadgandet i första stycket av förevarande paragraf i förslaget bör utformas ienlighet härmed. I remissprotokollet har vid behandlingen avbestämmelsen i andra stycket av 11 8 om Jämkning av underhållsbidrag ävenberörts den frågan, om möjlighet bör finnas att vid konkurrens jämka även andrafordringar än underhållsfordringar. Föredraganden avvisar dock en sådan tanke;det skulle, framhåller han, vara alltför vanskligt att införa en generellmöjlighet att jämka en vanlig fordran, för vilken sökanden kan åberopaexekutionstitel. Men uttalar föredraganden, att "somberedningen har påpekat skall emellertid utmätning inte medges i fall då detframgår att någon verklig fordran inte föreligger". Förslaget synes alltsåutgå från att verkställighetsmyndighelen i princip skulle ha rätt allöverpröva en exekutionstitels materiella innehåll, lål vara att en sådanöverprövningsräll i praktiken skulle få betydelse endast i ytterst begränsadutsträckning. Enligl lagrådets mening kan emellertid någon allmän prövningsrättav detta slag inte anses tillkomma kronofogdemyndigheten. En sådanprövningsrätt förutsätter uttryckligt stöd i lag, som närmare anger gränsernaför prövnings-rätlen. En annan sak är, att det självfallet ankommer påverkställighels-myndigheten att pröva om en åberopad handling verkligen är enexekutionstitel i lagens mening. Uppenbarligen får en sådan prövningsrätt prak-liskbetydelse främst i fråga om förbindelser om underhållsbidrag och sådanaenskilda handlingar som avses i 3 kap. I 8 första stycket 7 i förslaget. Om t.ex. en underhållsförbindelse uppenbarligen tillkommit för Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1099 skensskull, utgör den inte någon exekutionstitel och kan följaktligen inle läggastill grund för verkställighet. Förhållandettill tredje man De under denna rubrik upptagna reglerna intar en central platsbland utmälningsbestämmelserna. De bildar ett enhetligt system, och lagrådetgranskar i del följande deras huvudinnehåll i ett sammanhang. Liksom gällande rätt utgår förslagel från denförutsättningen all endast egendom lill vilken gäldenären är ägare får utmätasför hans gäld. Men lagstiftningen kan uppenbarligen inte stanna med en lagregelav denna innebörd. Med hänsyn till bevissvårighelerna måste hjälpregler i formav presumtioner uppställas. Förslaget vilar på den grunden att den som har lösegendom i sin besittning i princip förutsätts vara ägare lill egendomen. 1överensstämmelse härmed stadgas, att lös egendom som gäldenären har i sinbesittning antas tillhöra honom, om det ej framgår att den tillhör tredje man.När del gäller registrerat skepp, registrerat luftfartyg eller fast egendomtillmäts emellertid inskrivningen av äganderätten den betydelse som i fråga omannan lös egendom tilläggs besittningen. Regler av nu angivet innehåll har upptagits i 17-19och 23 88 av förslaget. Dessa regler, enligt vilka utmätning får ske när detär utrett att gäldenären är ägare eller när han under vissa förhållanden skallanses som ägare, vilar på samma principiella grund som gällande rätt. Ochdetsamma är fallet när förslaget i 20 och 25-26 88 ger bestämmelser som syftartill att, om de angivna reglema lett till utmätning trots att tvekan råderhuruvida egendomen tillhörde tredje man, denne skall ha möjlighel att få sinsak prövad av domstol innan utmälningsförfarandet fortsätter. En principiell nyhet innehåller däremot förslagel1218, som i viss mån vidgar möjligheterna att erhålla utmätning. Enligllagrummet skall nämligen lös egendom i vissa fall kunna utmätas redan närsannolika skäl talar för all egendomen lUlhör gäldenären. I sådant fall skallutmätningen ske med förbehåll för tredje mans rätt och utmätningens beständ iprincip vara beroende av domstols prövning av äganderätlsfrägan. Det angivna regelsystemet syftar till alt å enasidan göra det praktiskt möjligt att ta i anspråk i princip all gäldenärensegendom för betalning av hans gäld men att å andra sidan skapa skydd mot atttredje mans egendom tillgrips. Lagrådet vill i nägra hänseenden föreslåändringar av saklig betydelse; härtill återkommer lagrådet i det följande.Redan inledningsvis vill emellertid lagrådet peka på ett par punkter där jämkningar- delvis av endast terminologisk natur - synes påkallade. Grundregeln att endast gäldenären tillhörig egendomfår tas i anspråk för hans skulder uttrycks i 17 S av förslaget sä, alt egendomfår utmätas, om det "på grund av vad som har blivit upplyst kan ansesframgå att egendomen tillhör gäldenären". De använda ordalagen i föreningmed vissa uttalanden i motiven ger intrycket att det, för att gäldenären skallanses vara 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1100 ägare,krävs ett mindre mått av bevisning än vad i allmänhet är fallet dä man för attett visst sakförhållande skall anses föreligga säger att detta skall framgå avutredningen. Enligt lagrådets mening bör vanliga beviskrav gälla. Är gäldenäreninte genom besittning eller inskrivning legitimerad som ägare, bör utmätning ejfå äga rum med mindre övertygande utredning föreligger att egendomen tillhörgäldenären. Anledning alt jämka på vanliga beviskrav föreligger så myckelmindre som den nya 21 8 öppnar möjlighet till utmätning med förbehåll förtredje mans rätt i lägen då gäldenärens äganderätt väl ej kan anses helt styrktmen dock har sannolika skäl för sig. En annan sak är att prövningen, på grundav ulmätningsförfarandets summariska natur - här liksom inomulsökningsprocessen över huvud - måste grundas pä en utredning som inte kanvara lika omfattande och grundlig som en utredning i rättegång. Dennaomständighet bör emellertid ej medföra att lagstiftaren begagnar andra och mersvävande uttryckssätt än annars är brukligt. Lagrådet föreslår, att lagregelnutformas så, att utmätning får ske av egendom lill vilken gäldenären"enligt vad som framgår i målet" är ägare. Vidare bör det fall attgäldenären presumeras vara ägare uttryckas så, att gäldenären "anses varaägare'". 121 8 av förslagel uppställs som nämnts det kravetför utmätning med den där avsedda mera begränsade innebörden, att detföreligger "sannolika skäl" att egendomen tillhör gäldenären.Lagrådet anser, att delta uttryck på ett lillfredsslällande sätt anger måttetav den bevisning som bör krävas för att utmätning över huvud skall fä kommatill stånd; är skälen svagare bör egendomen vara fredad mol varje form avutmätning. Enligt lagrådets mening bör motsvarande krav uppställas för attutmätning skall få äga rum i den speciella situation som avses i 22 8 avförslagel: lagrådet återkommer härtill . Vidare anser lagrådet, attförutsättningen för alt tredje man enligt 20 8 skall kunna angripa en skeddutmätning genom talan vid domstol bör skärpas. Förslagel tillåter sädan talansä snart "skäl föreligger". Åven här bör gälla, att del skallföreligga sannolika skäl för tredje mans rätt. Genom lagrådets förslag - som innebär att detsakförhållande som skall beaktas måsle antingen "framgå i målet"eller ha "sannolika skäl" för sig torde systemet få ett större måttav stadga och enhetlighet än enligl det remitterade förslaget. Lagberedningen uttalar (huvudremissen s. 353), attsyftet med bestämmelserna rörande förhållandel lill tredje man i främsta mmmetär att ange under vilka förutsättningar egendom får tas i mät för opriorileradfordran hos gäldenären. I anslutning härtill framhåller beredningen, att omfordran är förenad t. ex. med pant- eller retenlionsrätt i viss egendom, dennafär tas i anspråk för fordringen oavsett vem som vid den aktuella lidpunkten ärägare, och att nämnda bestämmelser då inle har någon större praktisk betydelse.Egendomen kan enligt beredningen även säljas ulan risk för köparen oavsetttvist om äganderätten, men det kan av andra skäl vara Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1101 önskvärtatt sådan tvist slits innan försäljning sker. En sak för sig är, fortsätterberedningen, vem som är behörig alt vara svarande i det exekutiva ärendet näregendomen skall las i anspråk, samt tillägger, att bestämmelserna kan varalill ledning även i denna fråga men att särskilda föreskrifter finns för vissapraktiskt viktiga fall; beredningen pekar härvid på 18 kap. 10 S JB och 22 8sjölagen. Dessa uttalanden antyder, all del enliglberedningens mening i vissa lägen skulle vara möjligt att för en fordran, somär förenad med l.ex. panträtt i viss egendom, la denna egendom i mät, trots altgäldenären inle äger och inte heller skall anses äga egendomen. Hur långt dessauttalanden för är dock oklart. En bedömning försvåras av att beredningen iannat sammanhang yttrar sig på sätt som mindre väl stämmer med den redovisadetankegången. 1 inledningen lill kapitlet om utmätning framhåller nämligenberedningen (betänkandet s. 205 och 206) - efter att ha anfört att möjlighet tordeföreligga att med stöd av exekutionstitel, enligt vilken viss person såsomägare ålagts att "med" viss egendom betala fordran med panträtt iegendomen, få exekution i egendomen även sedan den överlåtils - alt därmed inteåsyftas det fallet alt endast fordran mot gäldenären personligen ålagts; isådant fall borde exekutionstiteln enligt beredningen inte få användas förutmätning av panten, sedan denna har överlåtits till tredje man. I remissprotokollel tar föredragande statsrådetinte direki ställning lill de av beredningen gjorda uttalandena. Vidbehandlingen av de lagrum i förevarande kapitel som anger förutsättningarnaför att viss egendom skall få las i anspråk genom utmätning förekommeremellertid ingen antydan om att något avsteg från dessa skulle kunna ske, närutmätningsfordringen är förenad med särskild förmånsrätt i egendomen. Lagrådetutgår vid sådant förhållande från att frågan huruvida enligt dessa lagrum vissegendom får utmätas för gäldenärens skuld skall bedömas ulan hänsyn lill omulmätningsfordringen är förenad med särskild förmånsrätt i egendomen eller ej. Del torde aldrig kunna helt undvikas all egendomsom i verkligheten inle tillhör gäldenären utan Iredje man tas i anspråk genomutmätning. För alt i görlig mån hindra att sådana misstag blir beslående ochföranleder rättsförlust för tredje man innehåller förslaget ett system avskyddsregler. Blir det efter utmätningen utrett, att den utmätta egendomentillhörde iredje man. skall kronofogdemyndigheten enligt 4 kap. 33 8 självmanthäva utmätningen. Den möjligheten står givetvis också Iredje man lill buds attsöka vinna rättelse genom att överklaga utmätningen i vanlig ordning. Råderovisshet om äganderätten, skall enligl förslaget rättsläget såvitt möjligtklarläggas innan utmälningsförfarandet fortskrider. Enligt 20 8 skall iredjeman, "om skäl föreligger", hänvisas alt låta frågan bli prövad avdomstol. Och har med stöd av 21 8 utmätning kommit till stånd fast endastsannolika skäl talar för gäldenärens äganderätt, skall ulmälningsborgenären iregel föreläggas alt väcka talan mot tredje man vid äventyr att utmätningenhävs. 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1102 Förslaget utgår från alt äganderätlsfrägan börklarläggas och i vart fall innan försäljning av egendomensker. I 8 kap. 5 8 meddelas sålunda ett principiellt förbud mot försäljning sålänge ägande-rättstvislen inle är avgjord. Denna ståndpunkt är naturlig. Haregendomen väl sålts, riskerar tredje man att fijrlora sin äganderätt och fåhålla sig till de influtna medlen. Och är dessa redan utbetalda lillutmätningsborgenären och eventuellt överskott lämnat till gäldenären, återstårför Iredje man normalt endast att vända sig mol dem med ersättningskrav; härominnehåller 14 kap. 4 och 5 88 regler. Detta väl utmejslade system av regler till skyddför tredje man, vars egendom råkar ha tagits i mät för annans gäld, äremellertid enligl förslaget ej avsett att fullt ut tillämpas i ettbetydelsefullt fall. Det är när utmätningsborgenärens fordran är förenad meden mot envar gällande särskild förmänsrätt i den utmätta egendomen. Någralagregler, som lar direkt sikte på att för detta fall sätta regelsystemet åtsidan, finns visseriigen ej, men ett flertal motivutlalanden ger bestämdaanvisningar om hur förefintliga lagrum skall tillämpas för att detta syfteskall näs. Vid behandlingen av 20 8 som Ju reglerar förfarandet när tredjeman påstår att utmätt lös egendom tillhör honom - framhåller sålundaföredragande statsrådet, all fastän äganderättsfrågan är oklar föreläggande omdomstolsprövning bör kunna underlåtas, om sökandens fordran är förenad medsärskild förmånsrätt i egendomen. Och motiven till 26 8 - som innehållerbestämmelser om lösande av tvist om influtna medel ger uttryck för sammasynsätt. Motiven till 8 kap. 5 8 - som innehåller ett principiellt förbud molförsäljning av utmätt egendom innan en efter föreläggande enligt 4 kap. 20, 21eller 25 8 väckt talan slutligt prövats ger vidare vid handen, alt rättegångeninte hindrar försäljning i fall då utmätningssökanden har pant- ellerretenlionsrätt i egendomen. Ån vidare sägs i motiven lill 8 kap. 2 8, att omegendom med tillämpning av 4 kap. 21 8 har utmätts med förbehåll för tredjemans rätt och sökanden därefter visar att hans fordran är förenad med särskildförmånsrätt i egendomen, denna bör säljas ulan förbehåll för tredje mans rätt. Förslaget går dock inte så långt alt det i dessaskeden av förfarandet -dvs. före egendomens försäljning - betraktar frågan omtredje mans äganderätt som helt ovidkommande. Blir det tillförlitligen utrett- genom rättegång eller på annat sätt - att den utmätta egendomen tillhörtredje man, lorde enligl 4 kap. 33 8 utmätningen skola hävas, även om utmätningssökandenskulle ha t. ex. panträtt i det utmätta (jfr dock huvudremissen s. 654). Hardäremot utmätt egendom redan sålts, skall influtna medel enligl förslagetbetalas ut till en uimätningssökande intill det belopp för vilket han harsärskild förmånsrätt i det utmätta, även om tredje man har styrkt sig vara ägaretill egendomen; endast ett eventuellt överskott tillkommer då denne. Skälettill att förslagel sålunda vill bereda fordringar med särskild, mot Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1103 envargällande förmånsrätt i den utmätta egendomen en särställning är, att i dettafall egendomen svarar för fordringen i vems hand egendomen än är. Materielltsett har visserligen utmätningsborgenären rätt till betalning ur egendomenoavsett äganderätten till denna. Men denna maleriella rätt bör självfallet intefå förverkligas vid sidan av eller i strid mot de förfaranderegler somlagstiftningen anvisar för att han skall komma till sin rält. Med förslagels ståndpunkt att, närulmätningsfordringen har särskild förmånsrätt i den utmätta egendomen, i vissaskeden av förfarandet bortse frän en tvist om äganderätten till denna ökarriskerna för all även sådana utmätningar blir bestående som står i strid medden lagfästa principen att endast gäldenären tillhörig egendom får utmätas. Ellexempel kan anföras: Utmätning av viss egendom bedöms ej kunna ske enligtreglerna i 4 kap. 17-19 88, eftersom tvivel föreligger om gäldenärensäganderätt till egendomen. Då emellertid sannolika skäl talar för att han ärägare, kan utmätningen genomföras enligl 21 8. En sådan utmätning är avseddatt vara endast provisorisk i så måtto att utmätningens bestånd är beroende avatt gäldenärens äganderätt blir styrkt genom domstols dom. Förslagels ståndpunktär emellertid alt, om utmätningsfordringen visas vara förenad med t, ex.panträtt i det utmätta, de särskilda villkor som är förenade med denna form avutmätning inte behöver iakttas; domstolsprövning behöver inte avvaktas ochegendomen kan säljas utan förbehåll för tredje mans rätt. Utmätningen enligl 218 tilläggs genom en sädan tillämpning samma innebörd som en"fullvärdig" utmätning enligl 17-19 SS, dvs. just en sådan utmätningsom ej kunde komma till stånd med hänsyn till tvivel om gäldenärens äganderätttill egendomen. Ett sädanl resultat kan inte godtas.