prop · G403153 · 1980-12-31 00:00:00 — Sådanabestämmelser får dock meddelas endast när det anses påkallat av fiskevårdsskäl.Föreskrifter som i första hand syftar till en fördelning av fisket mellanolika kalegorier fiskande, exempelvis mellan yrkesfiskare och dellidsfiskareeller fritidsfiskare får inle meddelas i denna ordning. Även med dennabegränsning kan dock som framgår av vad jag nu sagt fiskevårdens inlressen islor utsträckning tillvaratas genom föreskrifter som meddelas av . Fiskevatlensulredningenföreslår att fiske skall kunna exproprieras även i vissa andra fall och anföralt man pä många platser i landel gör stora satsningar på turism saml byggerstugbyar och andra fritidsanläggningar. Möjligheter till fritidsfiske ulgör dåofta en förutsättning för sådana projekt. Finns området eller anläggningen vidvatten där fisket är förbehållet enskilda fiskerättsägare, behövs det avtal meddem för att få fisket upplåtet på kortare eller längre lid. Enligt utredningentorde det dock ibland vara värdefullt att mera definitivt kunna disponerafisket i anslutning lill t.ex. elt slörre turistområde eller en stugby. Moldenna bakgmnd bör fisket inom etl område som är av väsentlig betydelse förfriluftslivet kunna bli föremål för expropriation. Utredningen föreslår därföratt äganderätten eller nyttjanderätten till visst fiske i anslutning till enfritidsanläggning skall kunna exproprieras utan att fastigheten i övrigt tas ianspråk. Föregen del vill jag anföra följande. Enligl 2 kap. 9 § exproprialionsla- Prop.1980/81:153 45 genfår expropriation ske bl.a. för atl tillgodose etl väsenlligl behov av markeller anläggning för "idrott eller friluftsliv", om marken elleranläggningen är avsedd att hållas tillgänglig för allmänheten. I motiven lillbestämmelsen framhålls särskill atl begreppet friluftsliv också omfattar fritidsfisket(prop. 1972; 109 s. 276). Det i lagrummet använda uttrycket mark anses inteinnebära någon begränsning av exproprialionsföremålet. Av expropriafionslagensförarbeten framgår vidare all expropriation kan tillgripas även om en särskildanläggning inte tillskapas samlidigl. Av vad jag nu har anfört framgår all detredan i dag finns möjligheler att genom expropriation ta enskilt fiske ianspråk på det sätt utredningen har förordat. Jag vill i sammanhanget ocksåhänvisa lill civilutskoltets belänkande CU 1979/80:10, där utskottet medanledning av en motion i frågan framhåller atl det redan finnsexpropriationsmöjligheler för allmänhetens friluftsliv och att detta omfatlarfritidsfisket. Det finns alltså inte något behov atl ändra lagen för altlillgodose nu angivna ändamål. Bestämmelserom fiskets vård och bedrivande Enligl14 S fiskeristadgan (1954:607) får för länel eller en del avdetta meddela särskilda bestämmelser om fiskels vård och bedrivande. Sådanabestämmelser fär dock inte avse området utanför gränsen för svensklterrilorialhav enligt 3 S lagen (1966:374) om Sveriges sjöterritorium i desslydelse före den , dvs. området intill från desvenska baslinjerna. Del bemyndigande som paragrafen innehåller gör del möjligtför länsslyrelsen all genom lokala bestämmelser skärpa fiskeristadgans allmännabestämmelser om minimimått, fredningstider, förbjudna fiskemeloder m.m. (prop.1954: 183 s. 108). Däremol får länsbestämmelserna inte innebära en lindring aven allmän föreskrift. Varjelän har som ell komplement till fiskeristadgan en länsstadga och i deflesta kustlän två länsstadgor, en sallvatlenstadga och en sölval-lenstadga.Vidare finns det särskilda av meddelade lokala beslut om fisketsvård och bedrivande. har stark kritik riktats mot den nuvarande ordningen medlänsstadgor som kompletteras med lokala beslul. De nuvarande bestämmelsernaanses i många fall inte grundade pä moderna fiskeribiolo-giska rön utan ärföranledda av konkurrenshänsyn. Innehållet varierar vidare avsevärt inomregioner med likartade fiske- och fiskeribiologiska förhållanden. Detaljrikedomenoch svåröverskädlighelen hos de lokala bestämmelserna framslår också som etthinder för ett lojall utövat frilids-fiske vilket blir mera påtagligt jurörligare frilidsfiskel blir. Bestämmelserna är vidare ofta svåråtkomliga förallmänheten även om en förbättring har inträtt genom att fleralänsstyrelser låtit utarbeta lättillgängliga sammanställningar av gällandebestämmelser. Föratl de fiskeribiologiska samordningsfrågorna skall kunna beaklas i tillräckliggrad föreslår ulredningen att länsstadgorna ersätts av stadgor för 1980/81:153 46 Vidare är del enligl utredningen angelägel all de bestämmelser somgäller för allmänhetens fiske görs lättillgängliga och likformiga inom lämpligtavpassade slörre områden. Utredningen föreslår därför alt de särskildafiskestadgorna skall upprättas för större regioner. Enligt förslaget skallkusten indelas i fyra regioner vilka i stort anknyter lill de skildafiskerättsliga förulsältningarna. Inlandet föreslås uppdelat i tvä regioner medgräns vid . Med hänsyn lill all de fiskerätlsliga förhållandena ärannorlunda i de fem största sjöarna i jämförelse med övriga inlandsvatlenföreslås en särskild stadga för dessa. Sådana stadgor bör beslutas avregeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, varvid i första handfiskeristyrelsen bör komma i fräga. Enligl ulredningens mening är del dockunder alla omständigheter angelägel att den lokala förankringen inle gårförlorad. En möjlighel är därför atl låta fiskenämnderna svara för kontakternamed allmänheten genom sammanträden o.d. samt även i övrigt öva inflytande påstadgans innehåll. Utredningensförslag att de nuvarande länsstadgorna och särskilda lokala besluten skallersällas med regionala stadgor kritiseras av flera remissinstanser. a. att avgränsningen av de föreslagna regionerna är olämplig och alldet inom flera län finns säregna fiskeribiologiska fömtsättningar ochnaturförhållanden som är bekanta för länsslyrelserna och som endasi kan beaklasav dem i länsvisa stadgor och beslul. Ävenfiskeristyrelsen har befogenhet atl meddela föreskrifter om fiskets vård ochbedrivande. Enligt 33 f S lagen (1950:596) om rätl lill fiske får regeringeneller myndighel som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om del svenskafiskels vård och bedrivande. Bestämmelsen ger regeringen möjlighet allföreskriva inskränkning i fisket, om del behövs t.ex. för atl bevarafiskbestånd eller annars för atl främja fisket. Bestämmelsen har bl.a. singrund i de minskade fiskbestånden i bl.a. , och Kattegatt.Delta har letl till allt hårdare internationella fångstbegränsningar för atlförhindra en ulfiskning av vikliga arter. Föreskriftersom avses i 33 f § fiskerättslagen finns bl. a. i kungörelsen (1965:500,omtryckt senasl 1977:56) om bestämmelser angående storleken av nätmaskor ifiskeredskap och minimimått pä fisk m. m. Enligl 1 § första stycket meddelarfiskeristyrelsen bl. a. de bestämmelser i detta hänseende som betingas avSveriges anslutning lill vissa i kungörelsen närmare angivna konventioner.Enligt paragrafens andra stycke meddelar vidare med beaktandeav internationella överenskommelser även i övrigt bestämmelser isamma hänseenden för fiske inom Sveriges sjöterritorium och den svenskafiskezonen samt för svenskt havsfiske i övrigt. I förordningen (1977:1138) omutlännings fiskerätt ges bl.a. bestämmelser för yrkesfiske som bedrivs frånutländska farlyg i del svenska territorialhavet och i den svenska fiskezonen.Enligt 6 § meddelar yllerligare föreskrifter om fiskels vårdoch bedrivande för sådanl fiske. Med stöd av bestämmelserna i nämnda kungörelseoch för- 1980/81:153 47 ordninghar utfärdat bl.a. kungörelser med vissa bestämmelser omfisket i , och . I tvä skilda skrivelsertill regeringen hemställer om en översyn ochsamordning av styrelsens bemyndiganden all utfärda föreskrifter om fiskels vårdoch bedrivande. Styrelsen anför därvid all den under en lång följd av år harutfärdat olika fiskereglerande bestämmelser med stöd av bemyndigandena ikungörelsen (1965:500) om bestämmelser angående storleken av nätmaskor ifiskeredskap och minimimått pä fisk m.m. och i förordningen (1977: 1138) omutlännings fiskerätt. Dessa bemyndiganden har i huvudsak inneburitatt till svensk författningstext omsätta rekommendationer som har avgetts påmellanstallig nivå, exempelvis inom ramen för Nordostatlantiska fiskerikonventionen(NEAFC) och Internationella fiskerikonventionen för (IBSFC).Utvecklingen pä fiskets område och de av statsmakterna beslulade nyariktlinjerna för fiskeripolifiken har emellertid gjort det angelägel attprecisera styrelsens befogenheter all reglera fisket längs kusterna och i dehavsområden som har eller kan få betydelse för svenskl fiske. Den internationellautvecklingen har för vidkommande medfört att vi måste föraförhandlingar med en rad stater om de kvantiteter (kvoter) fisk av olika slagsom svenska fiskare skall ha rätl all fånga. Även för de fångster som skall tasupp i den svenska fiskezonen måsle förhandlingar föras, eftersom uttaget idenna påverkar fisklillgången i våra grannländers vatten och omvänt. Defångslkvoter som överenskoms vid internationella förhandlingar fastställsformellt av regeringen som också uppdrar ål alt övervaka hurdessa ulnylljas. De fångslkvoter som tilldelas vid internalionellaförhandlingar är emellertid inte tillräckliga för atl tillåta ell fritt fiskeefter vissa arter under hela årel. När en kvot är uppfiskad utfärdar styrelsendärför förbud för fortsalt fiske i det aktuella havsområdet eller efter denaktuella arten. Ulöverden möjlighel som således finns all stoppa fisket efler etl visst fiskslag närden kvot som har lilldelals har fiskats upp måste enligl styrelsen defastställda kvoterna kunna fördelas först och främst mellan olikakalegorier som fiskar yrkesmässigt. Garnfiskare och vadfiskare kan t.ex. inteplötsligt flytta sitt fiske från till . Slyrelsen föreslårmol bakgrund härav att regeringen skall besluta om en fördelning mellan olikagrupper av fiskande av de kvoter som har fastställts för visst eller vissafiskslag. Förslag till sådan fördelning, som dock inle bör omfalta fiske medstöd av enskild räll, bör enligt upprättas av slyrelsen.Huvuddelen av kvoterna bör därvid komma del samhällsslödda yrkesfisket tilldel, dvs. i första hand sådana fiskare som innehar licens för yrkesfiske. Enviss schablonberäknad mindre procentandel av fångslkvolerna bör enligtslyrelsen normalt också kunna förbehållas de olika kategorier som inle fiskaryrkesmässigt, dvs. husbehovsfiskarna och fritidsfiskarna. Prop.1980/81:153 48 Rättenalt vid behov förbjuda fortsatt fiske bör enligl säsomhitfills få utövas av styrelsen. Utöver fångstförbuden bör styrelsensföreskrifter liksom nu också få omfatta redskapsbestämmelser, minimimått påfisk, fredningstider och fredningszoner. De bör dessulom avse mer teknisktinriktade regler för fiskets bedrivande såsom anmälnings- ochrapporteringsplikt och andra bestämmelser i syfte atl underiätta och regleraövervakningen liksom vissa tillsyns- och ansvarsbestämmelser. Styrelsensbemyndigande att meddela dessa föreskrifter bör enligt slyrelsen avse fiskeinom Sveriges sjöterritorium vid havskusten ända in lill land. Detta medför allsäväl som blir behöriga atl utfärda sådanaföreskrifter för havsområdet intill den territorialgräns, som gällde före den1 . Genom etl obligatoriskt samrådsförfarande mellan fiskeristyrelsenoch bör risken för en sådan kompelenskonflikl kunna begränsas.Styrelsen bedömer inle heller denna risk som särskilt stor med hänsyn lill allstyrelsens föreskrifter alllid skall ha sin gmnd i internationellaöverväganden. Till della kommer vidare atl styrelsens föreskrifter avfiskeribiologiska skäl normall måste omfatta större sammanhängande områden änenstaka län. Av största vikl är också enligl slyrelsen atl dessa föreskrifterkommer alt träda i kraft inom olika läns kustområden. Detta kan bästuppnås om det ankommer på slyrelsen atl meddela föreskrifterna. Enligtstyrelsen ulgör dock vandringsfisken en komplikation i sammanhanget.Fiskeristyrelsens bemyndiganden förutsälls inle komma att omfatta landetssölvatlensfiske. En lösning är dock att det tills vidare får ankomma pålänsslyrelsen alt efter framställning av fatta sådana beslut iden ordning som fiskeristadgan anger för vissa brådskande beslul. Det avslyrelsen föreslagna samrädsförfarandet torde garantera all enhetligabestämmelser blir gällande. Jag vill till en börjanuttala att jag inle nu är beredd atl la ställning lill fiskeristyrelsensförslag atl de fångslkvoter som lilldelas vid internationellaförhandlingar skall fördelas mellan olika kategorier fiskande varvid huvuddelenbör komma det samhällsslödda yrkesfisket till del, dvs. i första hand fiskaremed yrkesfiskelicens. Frågan om en fördelning av kvoterna mellan olikakalegorier fiskande inbördes har ell nära samband med frägan, hur olikakonfliktsituationer mellan skilda kalegorier fiskande skall lösas. Som jaglidigare har anförl har jag för avsikt all föreslå regeringen alt denna frågablir föremål för förnyade överväganden av en utredning. Närdet sedan gäller länsstyrelsernas resp. befogenhet atlmeddela föreskrifter om fiskets vård och bedrivande delar jag utredningens ochstyrelsens uppfattning all del av flera skäl behövs en bättre samordning än f.n. Jag ansluter mig lill uppfattningen alt det bör ankomma på fiskeristyrelsenall meddela sådana föreskrifter om fiskets värd och bedrivande som grundas påinternationella överenskommelser och rekom- Prop.1980/81:153 49 mendalioneroch atl dessa liksom nu kan ges giltighet ända in lill land. Som styrelsen harföreslagit bör dessa föreskrifter bl. a. kunna innefatta fångstförbud, redskapsbestämmelser,minimimått på fisk, fredningstider och fredningszoner liksom mera teknisktinriktade bestämmelser för fiskels bedrivande, allt under förutsältning attföreskrifterna är motiverade av fiskevårdsskäl. Jag kan vidare i principtillstyrka förslaget att del skall ankomma på länsslyrelsen all meddela sådanaföreskrifter när de inle är föranledda av internalionella överenskommelsereller rekommendalioner. Jag delar också uppfattningen att det är angelägel attbestämmelserna på området i största möjliga utsträckning är enhetliga. För altlillgodose detla önskemål och för att bättre än f. n. lillgodosefiskeribiologiska synpunkler liksom för atl undvika kompelenskonflikler mellanmyndigheterna förordar jag vidare atl länsslyrelsen skall åläggas samrädsskyldighetmed . Däremot är jag inte beredd att biträda utredningensförslag atl införa regionala stadgor med hänsyn lill de starka betänklighetersom flera remissinstanser för fram mot förslaget. Fiskeristyrelsenhar förutsatt atl föreskrifter som har sin grund i internationellaöverenskommelser och rör vandringsfisken skall meddelas av länsstyrelsensåvitt avser sötvattensfiskel i älvar och floder. För egen del anser jag attdet är mera ändamålsenligt alt även sådana föreskrifter meddelas avfiskeristyrelsen. Enligl min mening bör del, med hänsyn till vandringsfiskensbetydelse både för havsfisket och sötvattensfiskel, också kunna överlåtas påfiskeristyrelsen alt meddela föreskrifter om vandringsfisken, även omföreskrifterna inle har sin grund i internafionella överenskommelser. Detankommer på regeringen atl meddela de föreskrifter om ochlänsstyrelsens befogenheter i de hänseenden jag nu har berört. 2.5Förvaltningen av statens fiskevatten Fisketi kronan tillhöriga skall enligl kungörelsen angående förvallningen avkronans fisken (1951:395) förvaltas av den myndighet under vilken vattenområdethör. Förvaltningen kan dock överiämnas lill domänverket. För fisket i statensvatten ovan odlingsgränsen och pä renbelesfjällen gäller emellertid atlförvallningen åvilar lantbruksnämnderna utan möjlighet till överlåtelse däravtill domänverket. De förvaltande myndigheterna skall också sörja för altfiskena nyttjas. Detta skall ske genom upplåtelser, om inte hinder möterdäremol. Upplåtelserna skall ske mol avgift, om inle regeringen medger annat.Om del erfordras för ortsbefolkningens försörjning med fisk, bör fisket iförsta hand upplåtas lill yrkesfiskare med försäljning i orten och tillortsbefolkningen för husbehovsfiske. Försl härefter bör upplåtelse ske lillyrkesfiskare med försäljning i andra orter saml lill sport- och fritidsfiskare. Demyndigheter som förvaltar statens vatten är domänverket, 4 Riksdagen1980/81. 1980/81:153 50 fortifikationsförvaltningen,, vissa lantbruksnämnder, ,, , , vissauniversitet och kammarkollegiet. Domänverkel förvallar totall ca 210000 havatten, varav 116000 ha upplåtes för fritidsfiske. vatteninnehavär fördelat på i stort sett hela landet, om än med en tydlig övervikt på denordligaste länen. Enligt ulredningen finnsdet ingen anledning att ändra på den fastslagna principen att fisket i slalensvatten skall komma det allmänna lill godo i någon form. Huvudregeln bör därföräven i forlsältningen vara atl fisket skall upplåtas. Vissa möjligheter tillundanlag från denna regel måste dock finnas. Del gäller såväl närbestämmelserna i andra författningar ulgör hinder mol upplåtelse - t.ex.rennäringslagen och naturvårdslagen - som när särskilda skäl i övrigt talar motatt upplåtelse sker. Så t. ex. kan det av säkerhetsskäl vara olämpligt altupplåta fiske i vattenområden; som är belägna i anslutning till mililäraanläggningar eller utgör målområde vid övningsskjutning. Detsamma kan ocksågälla statliga fiskerätligheter i anslutning till vattenkraftverk, där detfinns skyldigheter alt sätta ut laxungar. Vissa vatten kan också behövas förfiskeribiologiska undersökningar av olika slag. När del gällerprioriteringen av upplåtelser mellan olika kategorier av fiskande bör enliglutredningen yrkesfiskare liksom ha företrädesrätt till upplåtelserföre andra fiskande, om det föreligger behov av yrkesfiskemöjligheter.Ulredningen anser atl del inle längre är nödvändigt att behålla nuvarandebestämmelse om avsättning av fisk i orten. Fiske som försörjningskälla kräver stor flexibilitet och större avsättningsområden . Detförhållandel atl yrkesfiskel ges företräde bör enligt utredningen inte medföranågra problem för fritidsfisket. Säväl yrkesfiske som fritidsfiske kan oftaförekomma jämsides i våra sjöar. Om det inte finns någotbehov av yrkesfiskemöjligheler, bör enligt utredningen fisket upplåtas till enså bred allmänhet som möjligt. Det fär emellertid inle innebära all man geravkall på fiskels kvalitet. Begränsningar kan bli nödvändiga med hänsyn lillfisklillgång, behovel av fiskeålgärder och efterfrågan på fiskemöjligheter. Delvikliga är enligl ulredningen atl del blir ett allsidigt utbud av brafiskemöjligheler lill rimliga koslnader. Detta gäller framför allt i anslutningtill tätorter men även inom turistområden. För att nå delta mål bör enligtutredningen skötsel och upplåtelse av stafiiga fiskevatten i sä slorutsträckning som möjligt överlåtas lill framför allt frivilligafiskeorganisalioner. Även kommuner bör kunna komma i fräga. Detråder enligl utredningen stor efterfrågan på fiskevatten från redan beflntligaklubbar och föreningar. Atl slälla slalens vatten till förfogande på föreslagetsätt skulle inte bara utgöra en stimulans för dessa sammanslutningar utan ävenleda till en ökad föreningsbildning på platser som saknat föreningarav detla slag. En sådan utveckling skulle enligt Prop.1980/81:153 51 utredningenvidga möjligheterna till en meningsfull fritidssysselsättning för mångafiskeintresserade människor i och med atl de fiskande själva skulle få ansvarför vattnens skötsel, finansiering och nyttjande. De ideella föreningarnasaknar dock oftast ekonomiska möjligheter all som arrendatorer av slalligafiskevatten erlägga annat än symboliska belopp i avgifter. bör enligtutredningen inte utgöra någol hinder. Del bör i stället från samhällets sidases som en tillgång all del finns sammanslutningar, som är villiga att ta påsig etl ansvar all vårda och upplåta fiskevatten. Enligt utredningensuppfattning bör de avgifler som flyter in genom t.ex. försäljning av fiskekortinle användas lill arrendeavgifter utan lill vård och skötsel av berördafiskevallen saml till information och service belräffande dessa. Utredningenföreslår därför alt upplåtelser till fiskeklubbar o.d. av fiske i statensvallen skall ske ulan ersällning till slalen i den mån klubben upplåter ellerhar för avsikt att upplåta fiske åt allmänheten pä skäliga villkor. Enligl ulredningen kommerdet alllid atl finnas statliga fiskevallen som av en eller annan anledning intekan skötas på föreslaget sätt. Det bör då ligga nära lill hands för den kommundär fisket är beläget atl engagera sig i denna verksamhel för alt säkerställafortsatt tillgång till frilidsfiskemöjlig-heter inom kommunen. Det kan framförallt vara lämpligl i områden där ägarförhållandena är starkt splittrade, därfrivilliga föreningar saknas eller där kommunen äger egna fiskevatten medensamrätt eller tillsammans med staten i gemensamma vattenområden. Delkommer därjämte atl finnas slalliga fisken och fiskevatten, vars förvaltninginte utan svårigheter kan överiåtas på en ideell organisation. Ulredningensyftar dä bl.a. på fisken av typ laxfiske. 1 sådana fall förordarutredningen all hela förvallningen ligger kvar hos domänverket. Molsvarande börenligl ulredningens uppfattning gälla för de som är belägna inomnationalparker och naturreservat. Ansvarelför atl de förordade riktlinjerna fullföljs åvilar enligl ulredningen i förstahand den förvallande myndigheten. bör därjämle ges elt stortinflytande när det gäller all avgöra hur statens vatten skallnyttjas. är f. n. del enda länsorgan som kan överblicka behovet avfiskemöjligheler och vilken kvalitet som erfordras. Samfidigt har den delregionala ansvarel för fiskevården och för atl de medel som satsas på sådanaätgärder blir utnyttjade pä bästa möjliga sätt. Jagvill till en början slå fast atl huvudregeln när del gäller dispositionen överstatens fisken givetvis även i fortsättningen bör vara alt fiskena upplåts. Detligger i sakens natur att undantag mäste göras frän denna princip bl. a. isådana fall som utredningen anger, F.n. gäller att upplåtelserna skall ske mot avgift, om inte annal medges. Enligtsärskilda anvisningar för förvaltningen bör det slatsekonomiska intresset intevara ensamt utslagsgivande vid bestämmandet av avgiftens storlek. Hänsyn börsåledes även las lill vikten av atl möjligheler lill fiske Prop.1980/81:153 52 stårmedborgarna till buds på rimliga villkor. Prissättningen skall baseras på ensammanvägning av å ena sidan förelagsekonomiska principer och å andra sidansociala värderingar, där den ena eller den andra huvudfaktorn kan ta över alltefter ändamålet med upplåtelsen. Enligt min mening bör denna princip förprissättningen, som givelvis också gäller för förvallningen av domänverkelsfiskevallen, vara vägledande även i fortsättningen. Av skäl som jag straxåterkommer till bör sociala värderingar ges större tyngd än f. n. vidupplåtelser av lill ideella organisationer. Jag delar ocksåulredningens uppfattning atl den princip om företrädesrätt mellan olikakalegorier fiskare som gäller f. n. bör behållas i huvudsak oförändrad.Yrkesfiskare bör således liksom nu ges viss företrädesrätt lill upplåtelser.Del bör inle medföra några slörre olägenheler för fritidsfisket, eftersom bådaslagen av fiske ofta kan utövas jämsides i våra sjöar. Som utredningen föreslårbör emellertid med hänsyn till de förändringar som skett inom yrkesfiskelföreträdesrätten avse inte bara sådana yrkesfiskare som avsätter fisk på ortenutan även andra yrkesfiskare. Atl endasi försl nämnda kategori yrkesfiskaregetts förtur är föreslaval av försörjningspolitiska skäl och dessa lordenumera inte längre väga lika lungl. Husbehovsfisket bör liksom f. n.tillgodoses bl.a. genom all arrendatorer av statens jord tillförsäkras räll alllill sitt husbehov fiska i som hör lill upplälelsefastighelen. Närdet sedan gäller ulredningens förslag atl skötsel och upplåtelse av statligafiskevatten i övrigl i så slor utsträckning som möjligt skall överlåtas tillframför allt frivilliga fiskeorganisalioner råder delade meningar blandremissinstanserna. och flera länsstyrelser tillstyrker förslaget.