prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Har kronofogdemyndigheten godtagit avskriftav handlingen i samband med ansökningen (se tredje stycket), får dock nämndabestämmelse självständig betydelse även beträffande sökanden. En särskild fråga är om handlingarsom det åligger sökanden att inge skall ges in i huvudskrift eller om det börvara tillräckligt med bestyrkt avskrift. Som redan har antytts kan avbestämmelser i andra lagar, t.ex. skuldebrevslagen, följa att viss handlingmåste ges in i huvudskrift, t.ex. alt uimätningssökande måste förete löpandeskuldebrev i huvudskrift. Bortsett från sådana fall har ingen erinranframställts vid remissbehandlingen mot att kronofogdemyndigheten bör hamöjlighet att godta avskrift. Vad frågan närmast gäller är om den ena ellerandra möjligheten bör vara huvudregel. Den lämpligaste lösningen synes vara som huvudregel kräver att handlingen ges in i huvudskrift och att det fårankomma på kronofogdemyndigheten alt avgöra om avskrift bör godtas. 1 vilkenutsträckning så bör ske har belysts av beredningen. Jag ansluter mig till deuttalanden som beredningen har gjort i denna del. I vissa fall kan det varanågol tveksamt vad som utgör huvudskrift. Beträffande domstols dom torde detexemplar som förvaras i domboken utgöra det egentliga originalet. Det äremellertid tydligt att en av domstolen utfärdad expedition av domen skall godtasav kronofogdemyndigheten, vare sig expeditionen utgörs av en utav rättensordförande underskriven utskrift eller av en avskrift som har bestyrkts avtjänsteman vid domstolen och vare sig man vill beteckna handlingen somhuvudskrift eller avskrift. Vad som har sagts nu om handlings ingivande ihuvudskrift eller bestyrkt avskrift bör gälla även handlingar som en sökandevill åberopa utan att skyldighet föreligger alt inge handlingen. 1 enlighet med det sagda anges itredje stycket att handling som avses i andra stycket andra meningen, dvs.presentationspapper, skall ges in i huvudskrift samt att exekutionstitel ochannan handling som kronofogdemyndigheten finner böra företes av sökanden ellersom denne vill åberopa skall ges in i huvudskrift eller, om kronofogdemyndighetenanser 1980/81:8 2 kap. 3 § 2\0 det tillräckligt, i bestyrkt avskrift. Liksom f n. bör telegrafisktmeddelande om innehållet i domstols kvarstadsbeslut kunna läggas till grundför verkställighet av beslutet (jfr 64 § USK). Sådan handling fär anses utgörabestyrkt avskrift av beslutet. Bestämmelse i saken kan meddelas av regeringen. De ytterligare föreskrifter som kanbehövas om vad ansökan skall innehålla, t.ex. uppgift om parternas postadress,kan meddelas av regeringen. Genom sådana verkställighetsföreskrifter kan ocksåges bestämmelser bl.a. om alt exekutionstitel skall vara försedd medlagakraftbevis, om inte verkställighet får äga rum utan hinder av attexekutionstiteln inte har vunnit laga kraft. Detsamma gäller behovet av reglerom vilka handlingar som skall ges in till kronofogdemyndigheten när försäljningbegärs av egendom som är att anse som utmätt genom betalningsfastställelse. Förevarande paragraf bör inte gälla i allmänna mål (se 30S). 3 8 Denna paragraf innehåller, förutom en erinran omregler i andra kapitel om behörig kronofogdemyndighet, en bestämmelse om vadsom avses med svarandens hemvist. Bestämmelsen motsvarar 2 kap. 4 S beredningensförslag. Gäldenärens hemvistgrundar enligt UL behörighet för utmätningsmannen i orten att uppta ansökan omutmätning (56 § I mom. Som hemvist anses den ort där gäldenären är bosattsamt, i fråga om dödsbo, den ort där den döde senast var bosatt och, i fråga ombolag eller annan som avses i 10 kap. I S tredje stycket RB. den ort som enligtdelta lagrum gäller som hemvist. Bestämmelsen har motsvarande tillämpningbeträffande verkställighet av beslut om kvarstad och skingringsförbud (183 8 1mom. och 185 S 2 mom. Enligt 10 kap. I S tredje stycket RB gäller somhemvist för bolag, förening eller annat samfund, stiftelse eller annan sådaninrättning den ort där styrelsen har sitt säte eller, om säte för styrelseninle är bestämt eller styrelse inte finns, där förvaltningen förs. Detsammagäller i fråga om kommun eller annan sådan menighet. Enligt beredningensförslag till UB skall svarandens hemvist vara kompetensgrundande förkronofogdemyndigheten i orten, inte bara i fråga om utmätning utan även beträffandeinförsel och annan verkställighet (4 kap. 8 S, 5 kap. 9 S och 16 kap. 2 S). 4 8 har tagits upp en gemensam föreskrift om vad som skall förstås medsvarandens hemvist. För fysiska personer föreslås denfaktiska bosättningen vara avgörande och för dödsbo den ort där den döde senastvar bosatt. Beträffande sådana Juridiska personer som avses i 10 kap. I Stredje stycket RB föreslås att den ort som enligt detta lagrum utgör hemvistoch därmed grundar behörighet för domstol i tvistemål i allmänhet skall räknassom hemvist även i exekutiva ärenden. I dessa hänseenden överensstämmerförslaget med vad som f.n. föreskrivs i fråga om utmätning. Prop.1980/81:8 2 k ap .4§ 211 Även enligtdepartementsförslaget skall kronofogdemyndigheten i vars distrikt svarandenhar sitt hemvist vara generellt behörig att pröva ansökan om verkställighet avolika slag, Bestämmelser om behörig kronofogdemyndighet meddelas i 4 kap. 8 S,15 kap. 7 S samt 16 kap. I och 10 SS. Där ges också föreskrifter om andraomständigheter som grundar lokal behörighet. 1 första stycket av förevarandeparagraf erinras om nämnda forumbestämmelser. I andra stycket anges vad som vidtillämpningen av nämnda bestämmelser skall förslås med svarandens hemvist.Reglerna härom överensstämmer med beredningens förslag. 4 8 I denna paragraf som motsvarar 19 kap. 2 8beredningens förslag, regleras det fallet att ansökan görs hos en kronofogdemyndighet som inte är behörig enligt reglerna för den lokala kompetensen. Beträffandeutmätning finns i 56 S 3 mom. UL en bestämmelse om att eljest obehörigutmätningsman, som har vidtagit provisorisk åtgärd enligt 60 a 8, skallöveriämna målet till behörig utmätningsman. 5 USK föreskrivs att i fall då ansökan om införsel görshos kronofogde myndighet som inle är behörig målet skall överlämnas till behörig krono fogdemyndighet, om det är känt var gäldenären är bosatt. Detsamma gäller om i allmänt mål fråga om införsel uppkommer hos kronofogdemyndighet i annan ort än den där gäldenären är bosatt. Beredningenframhåller att frågan om kronofogdemyndighets lokala behörighet inte i allasituationer är så lätt att bedöma. Frågan huruvida gäldenären resp. svarandenskall anses ha hemvist inom visst distrikt kan t.ex. ibland vara myckeltveksam. Och omi till stöd för kronofogdemyndighets behörighet åberopas attviss egendom finns inom distriktet måste undersökas huruvida så är fallet. Denav beredningen föreslagna regeln att verkställighet enligt 16 kap. kan sökas därverkställigheten med fördel kan äga rum ger visst utrymme för sköns-mässigbedömning som kan föranleda att kronofogdemyndigheten inte godtar sökandensuppfattning. Utsökningsärenden är ofta brådskande. Även om man kan utgå frånatt kronofogdemyndigheten prövar behörighetsfrågan så snabbt som möjligt kandet innebära betydande olägenhet för sökanden, om ansökan avvisas och han måstevända sig med ny ansökan till annan kronofogdemyndighet. För att så långt möjligt undvikasådana olägenheter anser beredningen all kronofogdemyndigheten, om den finnersig inte vara behörig att ta upp ärendet, bör vara skyldig att självvidarebefordra del lill behörig kronofogdemyndighet. Kompetensfördelningen äri främsta rummet en fråga om lämplig arbetsfördelning. Denna kan tillgodosesutan att kronofogdemyndighet avvisar ansökningar som lämpligen bör handläggasav annan kronofogdemyndighet. I enlighet med det sagda föreslårberedningen i första meningen av 19 kap. 2 S att om ansökan har gjorts hoskronofogdemyndighet som inte är Prop.1980/81:8 2 kap. 4 § 212 behörig enligt 4 kap. 8 S, 5 kap. 9 8, 16 kap. 2 S eller17 kap. 2 S, ärendet skall genast överlämnas lill kronofogdemyndighet somenligt vad handlingarna visar är behörig. Bestämmelsen är enligt beredningenavsedd att gälla vid såväl skriftlig som muntlig ansökan. Det är viktigt attbehörighetsfrågan prövas och att ärendet, om kronofogdemyndigheteninte är behörig och det av handlingama framgär vilken kronofogdemyndighet somär behörig, överlämnas till den senare myndigheten. Givetvis bör denförra kronofogdemyndigheten beakta även vad den själv har sig bekant avbetydelse för kompetensfrågan, men den behöver inte göra någraefterforskningar, om inkomna handlingar och kända fakta inte ger ledning. Omansökningen grundas på att svaranden har viss egendom inomkronofogdemyndighetens distrikt och detta konstateras inte längre vara fallet,kan ansökningen vidarebefordras till kronofogdemyndighet i vars distriktgäldenären är bosatt eller där egendomen finns. böralltså enligt beredningen inte vara bunden av den av sökanden åberopade grundenför dess behörighet men bör lämpligen ta kontakt med sökanden innan ärendetsänds vidare. Sedan kronofogdemyndighet hos vilken ansökan har gjorts harfunnit sig vara obehörig, bör erforderlig komplettering av ingivna handlingarnormalt inte föreskrivas av den myndigheten utan av den kronofogdemyndighettill vilken ärendet lämnas. Beredningen framhåller attforumreglerna i första hand hänför sig till tiden för ansökningen. Harsvaranden tillhörig egendom som då fanns inom distriktet senare förts därifrån,är myndigheten sålunda alltjämt behörig. 1 sådant fall kan det bli aktuellt attpåkalla medverkan av kronofogdemyndighet där egendomen finns. Om å andra sidansvaranden inte hade någon egendom inom distriktet när ansökan gjordes men sådanegendom finns där när verkställighet skall äga rum, bör kronofogdemyndighetenanses behörig beträffande den egendomen. Motsvarande kan möjligen ocksåinträffa genom byte av hemvist i ena eller andra riktningen. 1 andra meningen av paragrafen sägsatt ansökan anses gjord när den kom in till den första myndigheten.Bestämmelsen är av betydelse när viss frist skall räknas till eller från den dagdå ansökningen gjordes. Beredningen hänvisar lill 5 kap. 2 8 första stycket,10 § andra stycket och 26 S första stycket samt 16 kap. 6 § tredje stycketberedningens förslag. Jag delarberedningens uppfattning att när ansökan om verkställighet har gjorts hos enkronofogdemyndighet, som inte är behörig enligt bestämmelserna om den lokalakompetensen, kronofogdemyndigheten bör sända handlingarna lill behörig sådanmyndighet, om behörigheten framgår av handlingarna. En bestämmelse härom har tagitsupp som en första mening i förevarande paragraf Liknande bestämmelser finnsf.n. i fråga om konkursansökan i 7 8 KL och beträffande ansökan om förordnandeav god man enligt ackordslagen (1970:847) i 6 S tredje stycket 1980/81:8 2 kap. 5 § 213 Det synes inte nödvändigt att i bestämmelsenange de lagrum som reglerar behörighetsfrågan (jfr 3 S). Det torde likvälframgå att endast obehörighet i fråga om den lokala kompetensen åsyftas. Andra meningen innehåller en regelom ansökan skall anses gjord. Bestämmelsen har iförhållande till beredningens förslag Jämkats något med tanke på muntligansökan. Liksom f.n. bör kronofogdemyndighetsom är behörig att pröva ansökan ha befogenhet att i vissa fall överlämna målettill annan behörig kronofogdemyndighet. Föreskrifter härom kan meddelas avregeringen. Förevarande paragraf bör inte gälla i allmänna mål (se 30S). 5 8 Paragrafen, som motsvarar 19 kap. 3 S beredningensförslag, behandlar föreläggande att avhjälpa brister i ansökan och avvisande avbristfällig ansökan. Vid sidan avbestiimmelserna i 54-55 SS UL innehåller USK vissa föreskrifter om vad ansökanhos kronofogdemyndighet skall innehålla. I 10 § USK föreskrivs att motpartenshemvist skall anges Jämte uppgift om postadress och vilket slag av ätgärd sombegärs samt. i fall som avses i 56 S 2 mom. den omständighet som grundarkronofogdemyndighetens behörighet. Vidare skall lämnas vissa uppgifter ommotparten, om denne är fysisk person. I 11-13 SS USK anges även vissa andrauppgifter som skall lämnas av sökanden. Enligt 9 S andra stycket USK skallkronofogdemyndigheten, om ansökan är ofullständig så att den inte kan prövas,bereda sökanden tilltalle att avhjälpa bristen. Beredningen påpekaratt det har ansetts att förvaltningsmyndighet, när någon ger in enhandling som inte motsvarar formella krav eller eljest är ofullständig, ärskyldig upplysa om bristen och ge vederbörande tillfälle att avhjälpa denna omden är av enkel beskaffenhet. En bestämmelse härom har förförvaltningsmyndigheter i allmänhet tagits upp i 8 8 förvaltningslagen.Beträffande ansökan hos utmätningsman gäller emellertid nämnda föreskrifti 9 S andra stycket USK. Enligt 19 kap. 3 8 beredningens förslagskall kronofogdemyndigheten i alla slags ärenden förelägga sökanden altkomplettera bristfällig ansökan. ges kronofogdemyndigheten befogenhetatt avvisa ansökningen om föreläggandet inte iakttas. Bestämmelsen ansluternära till 5 S förvallningsprocesslagen. Som förutsättning för attföreläggande skall ges har angetts att ansökan är så ofullständig att den intekan läggas till grund för prövning i sak. Häri ligger enligt beredningen attbristen är väsentlig. Behövs det endast en mindre komplettering, börkronofogdemyndigheten lämpligen först under hand uppmana sökanden att avhjälpabristen. Det är också tydligt alt komplettering stundom kan underlåtas därföratt kronofogdemyndigheten med hänsyn till utredningen i övrigt anser sig kunnaöverse med bristen. Prop.1980/81:8 2 kap. 5 § 214 Efterkommer sökanden inte meddelatföreläggande, bör enligt beredningen ansökningen i allmänhet avvisas. Eflerföreläggandets meddelande kan emellertid ha inträffat omständigheter som göratt den begärda kompletteringen är behövlig. Kronofogdemyndighetenkan t.ex. i annat ärende ha fått den uppgift om svaranden som saknades. Även avandra skäl kan tänkas att bedömningen av bristen som hinder för sakprövningblir en annan när avvisningsfrägan skall prövas. Avvisning skall sålunda inteske annat än om ansökningen vid sist nämnda prövning alltjämt bedöms vara såofullständig att den inle kan läggas till grund för prövning i sak. Beredningen framhåller att iföreläggandet givetvis skall anges inom vilken ansökningen börkompletteras. Det skall också innehålla erinran om den påföljd som kan inträdaom komplettering inle sker. Föreläggandet bör lämpligen delges sökanden enligtbestämmelserna i delgivningslagen (1970:428). härom kan meddelas iadministrativ ordning. Enligt SV börbefogenheten att förelägga sökanden att avhjälpa brist i ansökan vid äventyratt ansökningen inle tas upp till prövning vidgas till all gälla även vissaandra brister än sådana som omöjliggör prövning i sak. RSV, som hänvisar bl.a.lill 33 kap. I S RB och 2. 4, 19 och 22 88 lagsökningslagen, föreslår allregeringen bemyndigas förordna härom. i motiven att föreläggande enligt 19 kap. 3 S bör delgesenligt delgivningslagen. Föreningen anser att ett så omständligt förfarandeskulle tynga verksamheten hos kronofogdemyndigheterna. Förevarande paragrafi departementsförslaget överensstämmer i sak med den av beredningen föreslagnabestämmelsen. Lydelsen har emellertid jämkats så att den nära överensstämmermed motsvarande bestämmelse i 10 S KL. De brister som avses i 5 8 kangälla såväl innehållet i själva ansökan som handlingar vilka mäste ges in avsökanden, t.ex. exekutionstiteln. 1 det förra hänseendet kan ansökan varabristfällig inte endast i det avseende som anges i 2 8 första stycket utanocksä i annat hänseende. Det måste emellertid röra sig om brist som omöjliggörsaklig prövning av ansökningen. Rent formella brister bör inte i och för sigföranleda avvisning. Är t.ex. gäldenären tydligt identifierad i ansökningengenom namn och adress bör enbart avsaknad av gäldenärens personnummer intekunna åberopas som grund för avvisning Ofr prop. 1975/76:191 s. 16). Jag kan härutöveransluta mig till de uttalanden om bestämmelsens tillämpning som beredningenhar gjort. Av det sagda följer att jag inte kan godta RSV:s förslag attkronofogdemyndighet bör kunna vid äventyr av ansökans avvisande föreläggasökanden alt avhjälpa även andra brister än sådana som omöjliggör prövning isak. 1980/81:8 2 kap. 6 § 215 Av bestämmelsen framgår attbristfällig ansökan inte får avvisas utan att föreläggande först har meddelatssökanden alt avhjälpa bristen. Med hänsyn till påföljdens art börkronofogdemyndigheten vara förvissad om att sökanden har erhållitföreläggandel. Därför bör krävas att detta har delgelts enligt delgivningslageninnan beslut meddelas om avvisande. Man torde inte behöva befara att en sådanordning skall vara särskilt betungande för kronofogdemyndigheterna. Jag villpåpeka att bestämmelsen inte hindrar kronofogdemyndigheten att, när det bedömssom lämpligt, under hand uppmana sökanden alt avhjälpa en brist i ansökan.Underlåtenhet att följa en sådan informell uppmaning kan dock inte föranledaavvisning. Förevarande paragraf bör inle gälla i allmänna mäl (se 308). 6 8 Denna paragraf innehåller bestämmelser om partsbehörighet och representant för part. Paragrafen motsvarar 2 kap. 6 8 förstastycket och 19 kap. 4 8 i beredningens förslag. UL innehåller intenägra bestämmelser om part och ställföreträdare för part eller om ombud ochbiträde ål part i utsökningsmål. om part och representant för parti tvistemål torde dock anses ha motsvarande tillämpning, i den mån de kantillämpas. I utsökningsmål som har fullföljts till hovrätt eller högstadomstolen är fiUämpliga (21 8 Rp). Enligt RB kan varje fysiskellerjuridisk person vara part i rättegång (11 kap. I 8 första stycket och 2 8första stycket). Om part inte råder över det om vilket tvistas eller om tvistenrör rättshandling som han inte själv får ingå, förs talan av den som är partensställföreträdare (I 8 andra stycket). 1 fråga pm talan på grund av skadegörandehandling har de för brottmål meddelade bestämmelsema om processbehörighet i 20kap. 14 § och 21 kap. I 8 första stycket RB motsvarande tillämpning. Förjuridisk person förs talan av dess ställföreträdare (kap. 2 § andra stycket). Utlänning, som enligt lageni sitt hemland är oförmögen att föra sin talan, får föra talan här i landet, omhan är behörig därtill enligt svensk lag (3 S). Bevis att den som i rättegånguppges vara part eller vill föra talan som part eller ställföreträdare förpart är behörig behövs inte, om inte domstolen finner all bevis bör företes (48). Parts talan fär enligt RB förasgenom ombud (12 kap. 1 8 första stycket). Som ombud får inte brukas annan änden som domstolen med hänsyn lill redbarhet, insikter och tidigare verksamhetfinner lämplig att vara ombud i mälet (2 8 första stycket). Vissaomständigheter ulgör hinder alt vara ombud (2-4 88). Visar ombud oredlighet,oskicklighet eller oförstånd eller befinns han eljest olämplig, skall domstolenavvisa honom som ombud i målet. Domstolen kan också, om det finns skäl därtill,förklara honom obehörig antingen eller tills vidare att brukas somombud vid den domstolen (5 8). Fullmakt för ombud skall ges muntligen inför Prop.1980/81:8 2 kap. 6 § 216 domstolen eller skriftligen. Skriftlig fullmakt skall varaegenhändigt undertecknad av parten (8 S). Skriftlig fullmakt skall företes ihuvudskrift, när ombudet första gången för lalan i målet vid domstolen (9 8).Är fullmakten inte tillgänglig då. skall domstolen som regel ge ombudet tidatt förete den. 1 9 8 föreskrivs också bl.a. att om domstolen finner det ovissthuruvida parts underskrift på fullmakt är riklig den får medge anstånd förovisshetens undanröjande samt att skriftlig fullmakt skall bifogas akten ihuvudskrift eller styrkt avskrift. 1 12 kap. RB meddelas vidare bestämmelserbl.a. om vad fullmakt skall innehålla, i vad mån ombud får sätta annan i sittställe, den behörighet fullmakt medför och inskränkning i denna behörighet,återkallelse av fullmakt och avsägelse av partens talan saml verkan av attparten dör eller förlorar rådighel över tvisteföremålel (12-15, 18 och 19 §S).Part får vid utförande av sin talan anlita biträde. För sådant biträde gällersamma behörighetskrav som för ombud (22 S). Beredningenföreslår att RB:s bestämmelserom parts behörighet och ställföreträdare för partskall ha motsvarande tillämpning i utsökningsmål. Om ett mål om verkställighetrör egendom som omyndig part råder över, fär han sålunda enligl beredningensjälv föra sin talan, t.ex. i utmätningsmål mot honom som inte rör annanegendom än den han råder över. Grundas ett utsökningsmål på rättshandling somomyndig part själv med laga verkan har ingått, får han också själv föra talan isaken. Om en ansökan hos kronofogdemyndigheten grundar sig på skadegörandehandling, skall föreskriftema i 20 kap. 14 S och 21 kap. 1 8 första stycket RBha motsvarande tillämpning. Beredningen framhåller vidare altnär part inte själv får föra sin talan, partens ställföreträdare är ensambehörig. Talan för omyndig förs då av förmyndaren. Om underårigs föräldrar bådaär förmyndare och förvaltningen inte är delad enligt 13 kap. 8 8 FB, förstalan av dem gemensamt. Bestämmelserna om behörighet allvara part och behörighet att föra talan som eller för part bör. anförberedningen, självmant iakttas av kronofogdemyndigheten. Bevis om behörighetenbör dock inte krävas annat än om kronofogdemyndigheten anser att sådant bevisbör företes (se även 19 kap. 4 8 första stycket i beredningsförslagel). Oftatorde behörigheten framgå av handlingarna i ärendet, t.ex. av en dom.Kronofogdemyndigheten bör inte kräva bevis ulan att särskild anledningföreligger därtill. I 11 kap. RB meddelas ävenbestämmelser om skyldighet för part och ställföreträdare att infinna sigpersonligen vid förhandling i tvistemål (5 8). Dess regler passar enliglberedningen inle så bra för exekutiva ärenden och omfattas inte av hänvisningeni 2 kap. 6 8. Beredningen erinrar om att den i 5, 16 och 19 kap. har tagit uppsärskilda föreskrifter om skyldighet för part (och ställföreträdare) alt iexekutivt ärende medverka personligen för att lämna upplysningar och ange sinståndpunkt samt att inställa sig personligen vid förhör. Från behörighet att vara part bör, påpekar beredningen, skiljasfrågan Prop.1980/81:8 2 kap. 6 § 217 vem som i ett exekutivt ärende är rätt part beträffandedet anspråk som ärendet rör. Den frågan berörs inte i detta sammanhang. Beträffande omombud och biträde framhåller beredningen att åtskilliga av dessa i praktikensällan kan få tillämpning i exekutiva ärenden. Reglema synes emellertid, i denmån tillämpning kan komma i fråga, passa för sådana ärenden. Då det dessutom ärpraktiskt alt samma regler gäller hos kronofogdemyndighet som i överinstanserna,har beredningen ansett lämpligt att hänvisa till om ombud ochbiträde åt part. I enlighet härmed anges i 2 kap. 68 första stycket att beträffande parts behörighet samt ställföreträdare ellerombud för och biträde åt part har 11 och 12 kap. RB motsvarande tillämpning, ominte annat föreskrivs. På ell par punkter har beredningenfunnit anledning till avvikande reglering. Enligt RB skall muntlig fullmaktges inför domstolen och skriftlig fullmakt företes när ombudet första gångenför lalan i målet. Beredningen anser all en viss frihet bör tillkommakronofogdemyndigheten alt efter omständigheterna pröva om fullmakt behöverföretes Gfr 2 S tredje stycket sisla meningen lagen om handläggning avdomstolsärenden). Beredningen erinrar till en början om att rättegångsfullmaktenligl 12 kap. 14 8 första stycket 6 RB som regel medför behörighet för ombudetatt söka verkställighet av domstolens dom. Man kan sålunda i allmänhet utgåfrån att ombud som har fört sökandens talan vid domstol också är behörig attsöka verkställighet. I övrigt får kronofogdemyndigheten bedöma huruvida detfinns skäl betvivla att den som uppger sig vara ombud är behörig. Även när detgäller ombud på svarandesidan är oftast onödigt att kräva fullmakt. Om t.ex. delgivningav ansökan har skett med svaranden personligen och yttrande eller annan inlagadärefter inkommer från någon som säger sig vara ombud, torde man i allmänhetkunna utgå från att behörig fullmakt föreligger.