prop · G4033 · 1980-12-31 00:00:00 — Denna bestämning vållaringa problem i fråga om antikviteter. Däremot kan man vara i nägot tvivelsmäl om när ett konstverk skall anses ha blivit"begagnat". Självfallet skall konstnärens avyttring av sitt verk inte omfattas av bestämmelserna, liksom inte heller den första försäljningen i en konsthandel till allmänheten. Utredningen återkommer något utförligare till avgränsningeni specialmotiveringen. Ävenmed de begränsningar som utredningen nu gjort ifråga om konst och antikviteter blirbestämmelserna formellt tillämpliga påen mängd föremål som helt saknar intresse för lagstiftningens allmänna syften. Att i lagtexten sökasortera ut föremål som är ointressanta möter mycket stora svårigheter och skulle för övrigt säkerligeninte göra tillämpningen mycket lättare.Utredningens förslag ger emellertid de tillämpande polismyndigheterna vidsträckta möjligheteratt medge dispenser av olika slag. Det synes mycket lämpligt att polismyndigheterna på detta områdeverkligen begagnar dessa möjligheter. Till en början måframhållas att en värdegräns synes lämplig i frägaom tavlor och skulpturer. Också för konstalster av glas, porslin och annan keramik kanen värdegräns - måhända lägre - vara lämplig. I frägaom föremål vars värde ligger uppenbart under den tillämpliga gränsenskall alltså nägra inköpsnotor inte behöva ifyllas eller andra anteckningar göras. Även andradispenser bör ges. Utredningen återkommer till frågani specialmotiveringen. 13 1980/81. 1980/81:3 195 arbete har det framgått att handel på auktioner med begagnatgods av de slag, som omfattas av den nuvarande skrothandelsförordningen,bereder polismyndigheterna åtskilliga bekymmer. I inte sä litenutsträckning synes stöldgods avsättas på auktioner. A andra sidan råder storosäkerhet och delade meningar hos de tillämpande myndigheterna omauktionshandeln faller under förordningen. Och i den mån bestämmelsernaansetts i och för sig tillämpliga på denna form av handel har de ofta nog visat sig svåra attanvända. mening är försäljning på auktion som handhas av ett yrkesmässigtarbetande auktionsföretag (auktionsförrättare)att anse som handel. I den män försäljningen gäller begagnat gods som anges i 1 § av dennuvarande förordningen, borde bestämmelsernaanses tillämpliga. En av anledningarna till att det råder sådan osäkerhetbland de tillämpande myndigheterna är att den nuvarande förordningen,som ju stadgar tiUståndstvång, förutsätter att man ger vederbörande näringsidkaretillstånd som fast handlare eller tillständ som uppköpare. Detta gäller inte bara skrothandel, för vilkenuppdelningen är väl lämpad, utan också handel med begagnat gods.Men för ätskilliga auktionsföretag torde båda benämningarnafast handlare och uppköpare vara mycket dåligt lämpade.Detta har väl gjort att en del myndigheter haft svårt attveta hur man skulle ställa sig. Auktionshandeln behandlades inte närmare vidförarbetena till den nuvarande förordningen. Den naturliga förklaringenhärtill är att städernas auktionsmonopol dä gällde ochatt den fria auktionsverksam- Prop.1980/81:3 196 heten utanför städernas auktionsinrättningar var relativt begränsad,i varje fall om man jämför med förhållandena . 19.2 Behov av kontroll I den enkät, somutredningen enligt vad som i tidigare avsnitt redovisats, gjorde hospolismyndigheter, andra myndigheter och organisationer fanns också nägra frågor som gälldeauktioner. Av svaren framgick till en början det berörda förhållandet att de tillämpande myndigheterna är osäkra om innebörden av bestämmelsernai den nuvarande förordningen i avseende på auktioner. Men framför allt kan av svaren utläsasatt det råder en utbredd och bestämd uppfattning att det är angelägetatt kontrollen över handeln med begagnade varorskall avse också auktioner. På åtskilliga hållär man säker på och i andrafall förmodar man på goda grunder att åtskilligtstöldgods finner sina vägar till vissa auktioner. Kontrollen eller uppmärksamheten hos en del auktionsförrättare över de förvärvade eller eljest mottagna varornas ursprung är inte tillfredsställande. De ambulerande auktionsföretagenär ofta en källa till bekymmer för polismyndigheterna. Bättre tillsynsmöjligheter bedömssom angelägna. Man pekar vidare på att konst och antikviteter av olika slag ofta avsätts vid auktioner. Och man anser sig ha anledningmisstänka att olovligt åtkomna sädanaföremål därvid inte är ovanliga vid vissa slag av auktioner. Det förekommer att auktionsförrättare vid s.k. dödsboauktioner blandar upp dödsboets gods med föremål som förrättaren förvärvat ellermottagit från andra håll. Där kan lätteligen stöldgodsavsättas på ett enkelt sätt.En del remissinstanser anser att man vid en ny reglering bör göra vissa särbestämmelser för auktionsföretag.Bl.a. menar i samt polismyndigheterna i och att auktionsföretag (auktionsförrättare) skall vara skyldiga att underrätta polismyndigheten i orten om auktioner i förväg. Detbetonas också i åtskilliga av enkätsvaren att det av en kommandelagstiftning bör klart framgå att den ärtillämplig på auktioner. Också vid de muntliga överläggningar somutredningen haft med representanter förpolismyndigheter har betonats behovet av att 1980/81:3 197 auktionshandeln med begagnat gods blir kontrollerad i de hänseenden som ligger till grund för nu ifrågavarandelagstiftning. igångsattes inom enundersökning om frivilliga auktioner isyfte att förbättra konsumentskyddet genom riktlinjer eller pä annat sätt.Som ett led i denna utredning har pris- och kartel1 nämnden päkonsumentombudsmannens anmodan gjort en kartläggning av branschen och verksamheten där. Kartläggningen är redovisad i en promemoria (SPK 184/77 Dnr IV:ll/77)benämnd Auktionsverksamhet 1976. I detföljande skall återges vissa uppgifter från promemorian. Priskontoren registrerade omkring 500 auktionsföretag som anordnat, utlyst och administreratfrivilliga lösöreauktioner. Av dessa var 75 aktiebolag, 62 handelsbolag, 157enskilda firmor och 188 enskilda personer utan registrerad firma. Antaletauktioner uppgick till ca 7 000. Den totalaomsättningen uppgick till 250 milj. Aktiebolagen svarade däravför ca 150 milj. kr.Auktionsverksamheten i , Göteborgsoch län samt svarade för av omsättningen i hela landet men av företagen fanns i dessa län. Beträffandestorleken av verksamhetsområdena bedrevdrygt av företagen verksamhet inom ett län, höllauktioner i två län och i tre eller flera län. av företagenanvände lokaler som hyrdes eller upplåts tillfälligteller under del av året. utnyttjade egnaeller hyrda lokaler, medan 11 procentanvände såväl tillfälliga som fasta lokaler. Värdemässigt svarade de företag somarbetade enbart i fasta lokaler, egna eller förhyrda, för nära hälften av den totala omsättningen i branschen. De företag som tillfälligthyrde lokaler och de som både hade egna och tillfälliga lokaler svarade för vardera. Prop.1980/81:3 198 Större delen - av företagen - uppgav sig arbeta i huvudsak som ombud/förmedlare, dvs. varorna såldes förannans räkning i dennes namn. Ca 14procent sålde huvudsakligen varor ikommission, dvs. annans varor i eget namn, medan av företagen såldeegna varor. Resterande såldevanligtvis varor i någon kombination av dessa treformer. Nägot av kommissionärerna/ombuden uppgav att de vanligtvis hade fler än 4 säljareper auktionstillfälle, nästan lika mångaeller hade en säljare perauktion medan vanligtvis hade mellan 2-4 säljare per auktionstillfälle. Enskilda personer utan registrerad firma hadei större utsträckning änövriga företagsformer vanligtvis försäljningsuppdragför en persons räkning medan statliga, kommunala myndigheter,aktiebolagen och handelsbolagen i störreutsträckning än övriga hadevaror frän fler än 4 säljare. av företagen,som svarade för av den totalaomsättningen i branschen, sålde huvudsakligen begagnade varor, sålde nya varor och övriga sålde såväl begagnadesom nya varor. Varuområden somsvarade för av omsättningen uppgavs vara möbler hos 75 %av företagen porslin " " " silver, tenn, koppar, mässing " 28 °Å " " mattor " " " Auktionsföretagensbetalning för utfört arbete vid kommissions-och ombudsförsäljning utgår vanligtvis i form av provision. Genomsnittligterhöll kommissionärerna/ombuden i ersättning. har sedan gammalt rikets städer haft privilegium att hålla offentliga auktioner på enskild egendom. 1980/81:3 199 gällde iprincip för alla städer. En stad kunde emellertid inte göra anspråk på någotmonopol förrän staden inrättat auktionsverk. Monopol gällde vidmitten av i ett 40-tal städer. I åtskilliga städer hade auktionsverk aldrig inrättats, iandra åter hade auktionsverk tidigare funnits men blivit nedlagda med följd attmonopol rätten upphört. Det förekom också att städer uppgivit monopolet, men behållitauktionsverket. I anslutning till införandet av en enhetlig kommuntyp avskaffades städernasauktionsmonopol . På sina håll ifrågasattesi samband därmed om man borde överväga någon formav auktorisation av auktionsföretag. Det ansågs emellertid inte då föreliggatillräckliga skäl därför. Somantytts i föregående avsnitt håller på med enundersökning om auktionsverksamhet i syfte att förbättra konsumenternasställning i sammanhanget. Idirektiven för skrothandelsutredningen angavs att om denna utredningskulle finna att auktionsverksamheten kräver en ny reglering för att detallmänna syftet med skrothandelsförordningen skall uppnås, detta skulle anmälas föreventuell utvidgning av utredningsuppdraget. Utredningen anser sig inte haanledning eller böra för sitt arbete väcka frågan om ennäringspolitisk reglering av auktionsbranschen som sådan och gör därför ingenanmälan av angivet slag till regeringen. Emellertid bör inomramen för utredningens uppdrag att föreslå bestämmelser för handeln med begagnade varor självfalletockså den typ av handel som auktionerna representerar uppmärksammas.Härvid bör vissa särskilda bestämmelser för auktionsförsäljning av sådana begagnade varor, som lagstiftningen omfattar,aktualiseras. De förslag som föranleds härav omfattas således av utredningens nuvarande uppdrag. Somframgår av den lämnade, översiktliga redogörelsen förutredningens enkät såvitt den gäller auktionsförsäljning är det en klar uppfattning hos polismyndigheter attstulna varor i inte obetydlig omfattning avsattes vid auktionsförsäljning,och det bedöms därför angeläget att auktionerna omfattas av förevarandereglering. Härvidlag är det av betydelse både att avsättningen 1980/81:3 200 avstöldgods via auktioner försväras och att polisen fär ökade möjlighetertill insyn i auktions lagren som underlag för sin spaning efter förkomnavaror. Utredningen anser det självklart att auktionshandel skall falla underregleringen. Emellertid torde det väl praktiskt taget aldrig förekommaatt järn- och metallskrot som sådant försäljs pä auktioner. Vad som i sammanhanget är avintresse torde i huvudsak vara försäljningen på auktioner av begagnade varor av de slag som angesi utredningens förslag. Försäljning pä auktionav varor är en form av handel i näringspolitiskmening. Om handeln sker yrkesmässigt torde den alltså falla under den föreslagnaförordningen. Enparallell erbjuder lagen (1975:985) om tillfällig handel. Underbegreppet tillfällig handel faller även auktioner. Undantagenfrån lagen är f.n. sedvanlig auktionsförsäljning avlösöre som tillhör dödsbo eller enskild person. Emellertid har (prop.1977/78:186) föreslagits den ändringen att sådan auktionsförsäljning inte längre undantas från begreppet tillfällig handelutan endast från det i lagen stadgade tillståndstvånget. Sedvanligauktionsförsäljning av lösöre som tillhör dödsbo eller enskild person blir alltsåunderkastad bestämmelsen om uppgiftsplikt i lagens 9 §, omlagens förutsättningar i övrigt för tillfällig handel föreligger. Och enligt uttalande i propositionen är det auktionsförrättarensom uppgiftsplikten åvilar. uppfattning bör auktionsförsäljning vara att anse som handel i näringspolitiskmening vare sig auktionsföretaget (auktionsförrättaren) salubjuderegna varor eller bjuder ut annans varor i eget namn och alltså säljer ikommission eller uppger sig sälja varorna som ombud eller förmedlareför andra. De olika typer av auktioner som avses i pris- och kartell nämndensnyss angivna promemoria skulle alltså i och för sig bli handel enligt den av utredningen föreslagnaförordningen, om de förrättas yrkesmässigt. Ioch för sig skulle således i författningstexten auktionsförsäljninginte behöva särskilt anges. Som framgår av vadnyss redovisats från utredningens enkät har flera polismyndigheterut- Prop.1980/81:3 201 trycktönskemål att detklart skall framgå att lagstiftningen är tillämpligockså pä auktioner. Med hänsyn härtill harutredningen funnit att försiktigheten bjuder att man i författningstextenuttryckligen anger att handel också omfattar auktionsförsäljningoch liknande försäljning. Med det sistnämnda uttrycket åsyftarutredningen exempelvis sädan handel som drives av Prylbanken i ochsom ibland benämns anbudsauktioner. Även andra verksamheter avlikartad beskaffenhet kan bli aktuella. Auktionsföretag (auktionsförrättare)skall alltså registreras och blir skyldiga att följa förordningensbestämmelser om inköpsnotor m.m. På sådanaskall antecknas de varor som företagen själva förvärvar liksom sådana varor som de eljest mottar för försäljning päauktioner. Troligt är att polismyndigheterna bör kunnai åtskilliga fall genom dispenser förenkla uppgiftslämnandet för auktionsförrättare. Ettsärskilt problem för polisen är de ambulerande auktionsförrättarna.Polisen på den ort där en auktion skall hållas är oftastinte tillsynsmyndighet enligt förordningen för auktionsförrättaren i fråga. Inte heller vet polisen alltid pä förhand omnär en auktion skall hållas. I utredningens enkät har från flerahäll begärts att en auktionsförrättareskall bli skyldig att i förväg underrätta polismyndigheten i orten om en auktion. uppfattning skulle en sådan anordning betyda mycket förpolisens spanande verksamhet. Och belastningen för auktionsförrättarna aven sådan skyldighet skulle knappast bli särskilt stor. Utredningen harställt frågor till en representant förorganisationen om underrättelseskyldigheten skullebli betungande. Representanten var inte helt övertygad om nyttan därav men ansåg inteskyldigheten skulle innebära några större problem för auktionsförrättarna. Utredningenhar för egen del kommit till den uppfattningen att en bestämmelse omen skyldighet av avsett slag skulle vara av stort värde förlagstiftningens effektivitet och väl tillgodose dess syften utan att betunga företagarnai nämnvärd män. Utredningen föreslår därför att auktionsförrättareskall vara skyldig att i förväg underrätta polismyndigheten i orten om en 1980/81:3 202 auktiondär begagnade varor av sädant slag som omfattas av regleringen kommer att säljas. Iunderrättelsen bör anges tid och plats förauktionen samt de huvudsakliga varuslagen och vidare var varorna förvarasunder tiden till auktionen. Förauktionsföretag med anknytning säsomAktiebolaget och andra liknande företag,vilka håller regelbundna och ofta förekommande auktioner, börpolismyndigheterna kunna medge att denna uppgiftsskyldighet fullgörs så att företaget iförväg skickar in programmet församtliga auktioner . På dessa auktioner torde regelmässigt försäljasbegagnade varor av de slag som omfattas av förevarande reglering, och dettorde därför inte behövas att företagen anger för varje auktion särskiltvilka slags varor som skall salubjudas. Prop.1980/81:3 203 20 HANDELN MED ÄDLAMETALLER Den nuvarande förordningenär, som anförts tidigare, tillämplig på yrkesmässig handel med begagnade smycken och andra föremål vilka helteller till väsentliga delar består av guld, silver eller platina. Dessutom omfattassjälvfallet yrkesmässig handel med skrot av ädla metaller, därsädan förekommer, av de allmänna skrothandelsbestämmelserna i förordningen. Begagnade smycken och andra föremål av guldeller andra ädla metaller såsom silver och platina köps upp av guldsmeder, juvelerare,antikvitetshandlare och liknande yrkesutövare.Begagnade föremål av ädla metaller torde, när det gällerantikvitetshandlare, i stor utsträckningdärefter återförsäljas i oförändrat skick eller efter endast smärre upputsning och reparation. Det inköpta godset äremellertid ibland så medfaret eller eljest av sådan art att det kan vara att betrakta både som begagnat gods och som skrot. I sådana fal! smältsdet ner och används vid framställning av nya föremål eller ocksäskickas det till ett s.k. affineri förutbyte eller vidare bearbetning påsamma sätt som sker med det ädelmetallavfall som uppstår vid exempelvis guldsmedsarbete. I den mån uppköp av begagnade guldsmycken m.m. sker yrkesmässigt fordras alltså att handlaren har tillståndenligt nuvarande förordning. Ett icke oväsentligt antal guldsmeder och antikvitetshandlareinnehar också, enligt uppgift från bl.a. polishåll,sådant tillstånd. Affinerier är företag förrening och legering av enbart adla metaller. I affineriet framställs ävenhalvfabrikat såsom tråd', 1980/81:3 204 plåt, stänger och andra formvaror förguldsmedsarbeten m.m. I sin tillverkning använderaffineriet jungfrulig metall men ocksåi icke ringa omfattning metall frånskrot och annat avfall från guldsmeder, tandteknikerm.fi. Ävenom affineriernas verksamhet är av sådan art som avses i 1 § 1 mom. sista stycket i den nuvarande förordningen, nämligen rörelse vari förvärvat skrot utnyttjas industriellt, synes skrothandelstillstånd tidigare icke ha krävts för affineriverksamhet enär skrotet antingen inköpts från något slag av industriföretag ellerav sådana personer som rätteligen skulle ha tillstånd som fasta handlare, till exempel en guldsmed somköper gammalt guld från sina kunder. De tre i landet f.n. verksamma affinerierna har numeratillstånd enligt skrothandelsförordningen sedan de börjat göra inköp av guldvaror m.m. också från allmänheten. Avfall av ädla metalleruppkommer exempelvis även vid sådan verksamhet som bedrives av tandtekniker och dentallaboratorier.Ocksä sådant guldskrot lämnas regelmässigt till ett affineri för bearbetning. Det torde även förekomma atttandtekniker och liknande näringsidkareköper guldskrot från kunder och andra. I de fall guld- eller annat ädelraetallskrot köpsupp från allmänheten torde köparenvara att anse som skrothandlare enligt den nuvarande skrothandelsförordningen och tillstånd skulle sålunda krävas för sådan verksamhet. Det är dock osäkert om skrothandelstillstånd har utfärdatsför tandtekniker. Som angetts tidigare (se avsnitt 7.6) är handeln med varor av guld och andra ädla metaller ocksåunderkastad bestämmelserna i lagen (1974:283) orahandel raed arbeten av guld, silver eller platina och dithörande kungörelse(1974:284). Föreskrifterna är i princip gällandeäven för handeln med begagnat gods av guld, silver eller platina. Den på föreskrifternagrundade regleringen avser framförallt att skapa en offentlig kvalitetsgaranti i fråga om ädelmetallarbetens finhalt. 1980/81:3 205 Enligt ädelmetallsregleringenskall den sora yrkesraässigt inom riket tillverkar eller försäljer ädelmetal larbeten eller till riket inför sådant arbeteav guld, silver eller platina, vara registrerad hos tilIståndsrayndigheten, dvs. statens provningsanstalt.Tillverkare, försäljare och iraportörer av arbeten av guld, silvereller platina skall föra journal över köp och bytenav guld, silver eller platina eller arbeten av sådana raetaller. Vidare skall tillverkare föra arbetsbok övertillverkade eller bearbetade arbeten. skall raeddela närmare föreskrifterom journal och arbetsbok. Sådana föreskrifter beräknaskorama ut . En närmare redogörelse förinnehållet i dessa författningar har lämnatsi avsnitt 7.6. 20.2 Kontrollen av affinerier I samband med förberedelsearbetetför lagen (1974:283) om handel medarbeten av guld, silver eller platina behandlades frågan om kontrollen av affinerier. lämnadei skrivelse till industridepartementet synpunkter på ädelmetallkontrollenur polisiära synpunkter och föreslog bl.a. att kontrollen av affinerier ochliknande verksamhet skulle skärpas genomkrav på auktorisation av dessa företag. I en inom industridepartementet upprättad promemoria "Ädelmetall-kontroll" (Ds I 1973:3) uttalades att affineriernasverksamhet borde tagas upp i annat samraanhang än det då aktuella, vilket närmast avsågfrågan om kontrollstämpling av ädelmetallarbetenoch handeln med dessa. upprepade i sitt yttrande över promemorian att det var angeläget med skärptkontroll över affinerierna eftersom densammantagna effekten av ädelmetallkontrollen i hög grad var beroende av att även affineriernas verksamhet reglera- Prop.1980/81:3 206 Styrelsen anfördevidare att osäkerhet rådde huruvida affineriernas verksamhet föll under skrothandelsförordningen. Fullmäktige i Riksbank förklarade i sitt yttrande att man deladerikspolisstyrelsens uppfattning om önskvärdheten av förbättrad kontroll överhandeln med guld i affinerierna. I propositionen (1974:43) som följde pådepartementspromemorian anfördedepartementschefen beträffande affinerierna att kontrollenav dessa visserligen var angelägen från polisiärsynpunkt men att den inte borde regleras i samband med föreskrifterna om kontrollstämpling av ädelmetallvaror.Departementschefen hänvisade till de överväganden inomhandelsdepartementet som pågick om en översyn av skrothandelsförordningen och anförde att det kunde bli aktuellt att i det sammanhanget ta upp ocksä denna fråga. I direktiven till skrothandelsutredningen anges, som framgår av det tidigare anförda, att utredningen bör pröva frågan om affineriernasverksamhet. Företrädare för statens provningsanstalt,samt polisen i har till utredningen framfört bestämdaönskemål ora ökademöjligheter till tillsyn av affineriernasverksamhet för att man därigenom skall fåen mera sararaanhängande kontroll av framför allt handeln med guld. Om polisen får rätt att gå in i affinerierna för tillsyn och rutinkontroll och rättatt ta del av bokföringen och pä så sätt möjlighet attavstämma spaningsresultaten från andra håll,skulle det bli lättare att uppdaga transaktionermed oärligt åtkommen ädelmetall.Även vetskapen om att polisen hardessa möjligheter till kontroll skullekunna verka dämpande pä den som överväger att sökaleverera exempelvis häleriguld till ett affineri. 1980/81:3 207 20.3.1 Begagnade varor av ädla metaller Utredningensförslag innebär i fråga om handel med begagnade varor att ti 11ständstvängetslopas och ersätts med krav på registrering. Föremål av guldeller andra ädla metaller är mycket stöldbegärlig egendom och handeln med begagnade varor avdessa metaller bör därför även fortsättningsvis underkastas kontroll. Utredningen föreslår således attnämnda varor skall omfattas även av den nya handelsregleringen. Densom yrkesmässigt handlar med begagnade varor av guld, silvereller andra ädla metaller skall alltsåregistreras hos tillsynsmyndigheten, i regel polismyndigheten pä orten. Ioch med registreringen blir näringsidkaren skyldig att i föreskrivenomfattning göra anteckningar om emottaget gods av ädlametaller och blir i övrigt underkastad polismyndighetens tillsyn ochkontroll. Merpartenav de handlare som skall registreras enligt den föreslagna förordningenäremellertid också, som framgått tidigare, registreringsskyldiga jämliktlagen om handel med arbeten av guld, silver eller platina. Även dennaregistrering medför viss bokföringsskyldighet. Utredningenhar haft ingående överläggningar med företrädare för provningsanstalten, polismyndigheten i Stockholmoch Guldcentralen för att söka samordna skyldigheten att föraanteckningar enligt de båda regleringarna med varandra bl.a. genom attsammanföra föreskrifterna till en av författningarna.Ett sädant sammanförande har emellertid visat sig vara ur praktisksynpunkt mycket svårt att genomföra utan betydande omläggningar av regleringarna,som ur andra synpunkter inte skulle vara lämpliga. En av orsakerna till svårigheternaärregleringarnas delvis olika syften. Vidare är det olikatillsynsmyndigheter. Slutligen sammanfaller inte tillämpningsområdena.Provningsanstalten avser att f.n. begränsa skyldigheten att förajournal över köp och byten till enbart tillverkare.