prop · G403175 · 1980-12-31 00:00:00 — Även allmänhel och press har elt berättigat intresse av atti efterhand kunna kontrollera rättens skäl att ådöma en så ingripande påföljdsom fängelse. Denna insyn är viktig för att förtroendet för domstolarna skallkunna upprätthållas. Tingsrätten vill avslutningsvis framhålla att det endastär vid ett begränsat antal brottstyper som - för att använda en oftaåterkommande schablon -"annan påföljd än fängelse inte kan ifrågakomma".Hit hör endast de grövsta förmögenhetsbrotten, de grova vålds-, narkotika- ochskattebrotten samt i viss mån rattfylleri. Från denna synpunkt framstår de ipromemorian givna exemplen på fall där förenklad dom kan användas sommissvisande. Exemplen synes nämligen förutsätta atl även fängelse "normaltbrukar utdömas" i dessa fall. Denna förutsätlning överensstämmeremellertid inte med rådande rättspraxis i fråga om påföljdsvalet, särskilt vidde enklare förmögenhetsbrotten. Vad särskilt angår rattfylleribrotten bördessutom framhållas att HD i etl flertal refererade fall från de senaste åreninitierat en praxis som förutsätter en mera nyanserad påföljdsbedömning änhittills i de fall - och de är många - där rattfylleriet har samband medalkoholproblem. I detta sammanhang vill tingsrätten också erinra om det nyligenframlagda förslaget till ändring i trafikbrottslagen (prop 1979/80:178). Enligtdetta skall domstolen vid påföljdsvalet i trafikmål beakta de konsekvenser somen körkortsåterkallelse har för gärningsmannen i hans yrkes- eller näringsutövning.I motiven uttalas bl.a. att domstolen i rattfyllerimål kommer att kunnabestämma påföljden lill villkorlig dom eller skyddstillsyn i de fall där dentilltalade behöver körkort i sitt arbete eller för att färdas till och frånarbetet. I dessa fall, som kan förväntas bli ganska talrika, blir detuppenbarligen nödvändigt med en motivering i påföljdsfrågan. Vad som har sagts om rattfylleribrotten synes förövrigt innebära en avsevärd inskränkning i möjligheterna att använda förenkladdom enligt förslaget. Den betydande rationaliseringsvinst, som förespeglats ipromemorian, reduceras därmed kraftigt. Tingsrätten finner sig på grund av anförda skäl böraavstyrka den föreslagna ändringen av 30 kap 6 § . Fråganhuruvida möjligheterna att meddela dom i förenklad form i brottmål skallutvidgas, bör lämpligen tas upp till förnyad behandling närrättegångsutredningens betänkande föreligger. 1980/81:175 59 Skiljaktig mening av lagmannen och tingsdomaren Väl låter det .sig sägas att de rättsvårdandemyndigheterna bör vara visligt tröga när det gäller förändringar, i synnerhetdå fråga är om sänkning av lidigare uppehållen standard. Därav följeremellertid rimligtvis inte. att de bör undandraga sig medverkan i bemödandena atlminska det allmännas utgifter. Av den remitterande promemorian framgår med allönskvärd tydlighet hur små möjligheterna är atl inom ramen för den gällanderättegångsordningen åstadkomma nämnvärda rationaliseringar. Del gäller därföratt noga ta vara på de möjligheter som erbjuds och noga överväga dem, medhänsyn dock främst till de eventuella negativa effekterna för dem som är parteri rättegång. De tre lagmännens förslag måste därför hälsas med tillfredställelse.Även om deras tankar om "dom på beställning" - på skäl som angivits ipromemorian och som enligt min mening är övertygande - inte är ägnade att nuleda till lagstiftning, har förslaget satt i gång en välbehövlig debatt iämnet. De skäl som i promemorian anförts mot en utvidgning avmöjligheterna aft i tvistemål utfärda dom i förenklad form får godtas.Möjligheterna att uppnå ytterligare sådan förenkling av domsskrivningen fåralltså sökas bland brottmålen. I dessa mål råder i allmänhet inget tvivel omvilket slag av påföljd som skall följa på ett styrkt åtal och domarna utformaspå ett schablonartat och ofta skäligen intetsägande sätt. Där finnsuppenbarligen utrymme för förenklingar som inte inkräktar på någons möjligheteralt tillägna sig domens innehåll. Skulle domstolen i något fall anse sig böraavvika från gällande praxis i fråga om påföljd måsle den givetvis utveckla sinaöverväganden. Samma bör rimligtvis vara fallet om påföljdsfrågan eljest skullevisa sig komplicerad. Anledning saknas till antagande att de - trots allttämligen begränsade - möjligheter till förenkling, som förslaget i promemorianinnebär, skulle missbrukas. Jag lillslyrker förslaget till lagändring. Lämpligheten av en rationalisering av domstolsarbetel somgår ul över sättet att avfatta domar och som medför en försämring såvitt gällerdomstolarnas skriftliga redovisning av skälen lill ett domslut måsle rentprincipiellt starkt ifrågasättas. "Lagmännens förslag" härulinnan harockså naturligt nog väckt livhg debatt. Tingsrätten inslämmer med dem som därvidställt sig avvisande till detla förslag. I den nu aktuella departementspromemorian redovisas olikaöverväganden atl utvidga möjligheterna att utfärda domar i förenklad form belräffandebåde tvistemål och brottmål. 1980/81:175 60 4.2 Förenklad dom i tvistemål Tingsrätten delar den i promemorian uttalade uppfattningenatl det f.n. inte finns skäl för en utvidgning av möjlighelen atl utfärda dom itvistemål i förenklad form. 4.3 Förenklad dom i brottmål Såsom i promemorian framhållits medför den av lagmännenskisserade ordningen åtskilliga nackdelar från principiell och praktisksynpunkt och det är med tillfredsställelse som tingsrätten kan konstatera alttanken på en sådan lösning övergivits. föreslås i stället en ordning som innebär att förenkladdom skall få utfärdas inte bara vid bötesstraff för erkända brott utan också -"om ej särskilda skäl föranleder annat" - när det i sådant fall dömstill villkoriig dom, skyddslillsyn eller fängelse . Det harantagits att man därigenom skulle kunna uppnå ganska betydanderationaliseringsvinster. Tingsrätten ställer sig något tveksamt till förslaget ochdå närmast beträffande den praktiska tillämpningen av de föreslagna reglerna.Tanken synes vara att vid erkända brott påföljder av angivet slag skall kunnautdömas genom dom som i flertalet fall skall kunna utfärdas i förenklad form. Ivilken utsträckning så kommer att ske blir dock i hög grad beroende på i vadmån domaren finner att "särskilda skäl" för en fullständig dom ejföreligger. Det kan antagas att olika domare kommer att ha skilda uppfattningarhärom. Att en tilltalad erkänner är ju mycket vanligt. Hans egnauppgifter om de närmare omstäntiigheterna vid gärningen är emellertid ofta avbetydelse för bedömningen i målet och motiverar då en redovisning härom idomen. Detsamma gäller tillgängliga uppgifter om tidigare brottslighet - t.ex.vid åtal för olovlig körning - som kan inverka på bedömningen av såväl brottetssvårhetsgrad som slraffmätningen. Den samvetsgranne domaren vill nog i sådanafall avstå från att utfärda en förenklad dom. Å andra sidan kan i lägen medstor arbetsbelastning de föreslagna reglerna inbjuda till att utfärda förenkladdom även i fall då en fullständig dom vore lämpligare. Mot "lagmännens förslag" har invänts att bl.a.pressens insyn i domstolarnas verksamhet skulle allvarligt försvåras omskriftlig redovisning av domskälen skulle kunna underlåtas. Samma invändningtorde i viss mån kunna göras mot det nu framlagda förslaget. Enligt tingsrättens mening kommerrationaliseringsvinsterna med den föreslagna ordningen inle alt bli särskiltstora. Varje möjlighet till en bättre resursanvändning bör dock i nuvarandearbetsläge tillvaratagas och tingsrätten vill därför inte motsätta sigförslagets genomförande. Mot utformningen av den föreslagna ändringen av 30 kap. 6§ har tingsrätten ingen erinran. 1980/81:175 61 Jag instämmer i allt väsentligt i vad som anförts ipromemorian men anser att förslaget i ett avseende är alltför restriktivt. Enligl 38 kap 1 § första stycket äger den somådömts villkorlig dom eller skyddstillsyn före fullföljdstidens utgång avgivaförklaring, atl han är nöjd med domen i vad gäller den ådömda påföljden.Förklaringen skall avse jämväl böter som ådömts med stöd av brottsbalkenskapitel om villkorlig dom och skyddstillsyn och må icke återtagas. I andrastycket av samma lagrum stadgas att nöjdförklaring icke må återtagas saml alt fullföljdstalanmot domen genom nöjdförklaringen skall anses återkallad i vad angår påföljd förbrottet. Högstadomstolen har beträffande tolkningen av sistnämnda stadgande uttalat (NJA I1970 sid 440) all den som avgivit nöjdförklaring ej äger "fullfölja talanmot domen beträffande räliens avgörande av skuldfrågan, brollsrubriceringendäri inbegripen, eller ifråga om påföljden". Enligt förslaget skulle dom få skrivas i förenklad form ompåföljden bestäms lill villkorlig dom eller skyddstillsyn och den tilltaladeerkänt gärningen, men ej om den tilltalade förnekat gärningen men efterdomslutets avkunnande avgivit nöjdförklaring. Skälet för denna restriktivitetförefaller svårförklarlig. I del ena fallet kan den tilltalade ha vägandeinvändningar mot påföljden för det erkända brottet, han kan ha räknat med etlbötesstraff eller att slippa ett bötesstraff jämte villkorlig dom ellerskyddstillsyn, men får ingen skriftlig motivering för påföljdsfrågansbedömning. I det andra fallet har den tilltalade visserligen förnekat brottet,eller ett av brotten, men efler domslutets avkunnande funnit sig överbevisad ombrottet och godtagit bedömningen i såväl skuld- som påföljdsfrågan och därförbeslutat sig för alt avstå från fullföljd av talan. En motivering av domen i detlaläge torde i allmänhet icke vara till gagn för vare sig den lilllalade,överinstans, allmänheten eller annan. Med slöd av del anförda skulle jag vilja förorda atlmöjlighet gavs atl utfärda dom i förenklad form jämväl för del fall atttilltalad inför domstol avger nöjdförklaring enligt 38 kap 1 § första stycketbrottsbalken. Domskrivningen vid tingsrätt är resurskrävande. Det ärdärför viktigi att man ser närmare på möjligheterna att förenkla domskrivning.Vårt arbele kan - som påpekas i PM - visserligen komma att föra med sigrationaliseringar vid de allmänna domstolarna men arbetet kommer knappast -som på samma ställe påstås - att ha belydelse för domskrivningen.Domskrivnings-frågan är en i huvudsak frislående fråga och måste lösas utifrånegna principer. Man kan tänka sig olika lösningar när det gäller alt göradomskrivningen 6 1980/81. Prop.1980/81:175 62 Del i promemorian framlagda förslaget måste uppfattas som enmöjlig lösning - om än ganska betydelselös för resursfrågan. Förslaget hardock vissa nackdelar från rättssäkerhetssynpunkt. Lagtexten i 30 kap 6 § förstastycket RB är sålunda genom anknytningen till "särskilda skäl" såpass svävande atl man inte kan utesluta att en förenklad dom ges trots attparterna eller någon annan behöver en fullständig dom. Att en dom enligt andrastycket i samma paragraf kan utfärdas i förenklad form, om saken är uppenbar,förefaller egendomligt med tanke på all en fullständig dom skall ges, om sammasak bedöms i tvistemål. Detfinns emellertid antagligen också andra sätt att förenkla domskrivningen. Inomden ram som gäller för vad en dom skall innehålla finns möjligheten attskriva domskälen enklare i många fall. Vilka vinster man kan göra genom ensådan reform - bl.a. med hänsyn till det intresse för domen som kan föreliggafrån andra än parterna och till eventuella arbetskostnader på annat håll - ochvilka vägar man härvid och i övrigl kan välja när det gäller att rationaliseradomskrivningen bör analyseras närmare. Därvid bör man också se över frågan omförhållandet mellan vad som bör stå i dom och vad som skall stå i protokoll.Analysen kan också tänkas avse möjligheten att i vissa fall underlåta att i denskrivna domen redovisa domskäl. Eventuellt rör det sig enbart eller till stordel om utbildningsfrågor. Frågan om förenklad domskrivning behöver alltså intenödvändigtvis ses som en lagstiftningsfråga. Detnu anförda innebär att vi anser att frågan om rationalisering av domskrivningenbör analyseras närmare och från vidare utgångspunkter än de som legat tillgrund för departementspromemorian. Huruvida en vidare analys bör fullgöras avoss eller av en särskild utredning är en fråga som vi f.n. lämnar öppen. Vianser emellertid att det skulle vara en fördel om del nu remitterade förslaget inlegenomfördes förrän efter en sådan mer fullständig utredning som vi härförordat. Samfundetavstyrker på nedan anförda skäl alt förslaget till förenklad domskrivning görstill föremål för lagstiftning. Lagmänneni , och tingsrätter har i sin i promemorian nämndaskrivelse föreslagit förenklingar av domsskrivningen i brottmål vidtingsrätterna, vilka förenklingar otvivelaktigt skulle medföra värdefullarationaliseringsvinster. Utredningen anför emellertid att del knappast kankomma i fråga att - som föreslagits av lagmännen - frångå principen attförenklad dom i brottmål endasi får användas när gärningen erkänts av dentilltalade. Därtill avstyrker utredningen förslaget om inskränkningarbeträffande den skriftliga redovisningen av domskälen i avkunnande brottmålsdomar.Samfundet delar dessa utredningens uppfattningar. Utredningenhar dock av rationaliseringsskäl föreslagit utvidgningar av 1980/81:175 63 möjligheten till förenklade domar i fråga om erkändagärningar till att avse även andra påföljder än böter. har skett trots atllagmännen framhållit att sådana jämkningar inte skulle betyda mycket ur ralionaliseringssynpunkt.Utredningen anser för sin del att förslagel innebär "en belydanderesursbesparing, inle minst när det gäller utskrift och kopiering".Samfundet delar här lagmännens uppfattning och vill särskilt framhålla attutredningen lorde ha en överdriven uppfattning om antalet mål, där bötespåföljdej är aktuell och vari fullständigt erkännande av gärningen föreligger. Myckelofta medger nämligen den tilltalade ansvar för brottslighet enligt åberopadelagrum men bestrider beträffande del av gärningsbeskrivningen i någonåtalspunkt. Som exempel kan nämnas att en tilltalad erkänner atl han slagit målsägandenmen förnekar att han därjämte sparkat honom. Etl annal exempel är att stöld iprincip medges men ej i fråga om allt av åklagaren påstått gods. "Gärningen" är i sådana fall inte erkänd och förenklad dom kan inlekomma i fråga. Del är vidare tveksamt om man egentligen kan "erkänna"eu trafiknykterhetsbrott där åtalet grundar sig på promillehalten i blodet,vilket även lagmännen påpekar. - Domarkårens arbetsbörda torde alltså inteminska i någon större grad genom den föreslagna reformen. Att genomföra dennaendast för att spara resurser beträffande "utskrift och kopiering"bör givetvis inte komma i fråga. Enligt samfundets på erfarenhet grundade uppfattning lalarflera starka skäl mot utredningens förslag om förenklad domskrivning. Samfundetvill särskilt understryka följande. Det är av särskild vikt atl tingsrätterna i domskälennämner och behandlar de förmildrande omständigheter som den tilltalade kan haanfört samt motiverar påföljden. Därigenom får den tilltalade klart för sig attdomstolen verkligen lyssnat på honom och övervägt hans fall. Han kan fåförtroende för domstolen och dess sätt att döma, även om påföljden blivilsträngare än han tänkt sig. Utredningen anför att särskill påföljder "somnormall brukar utdömas" inle skulle behöva motiveras. De tilltalade haremellertid i regel inte en aning om vad som normalt brukar utdömas och det ärframför allt för deras skull, som brottspåföljden bör motiveras. För dem ärpåföljden det absolut viktigaste. Samfundets ledmöter, som är i tillfälle attiakttaga de dömdas reaktioner efter domen, har den erfarenheten att en dom pånågon månads fängelse kan för en tidigare ostraffad person som vänlat sigvillkorlig dom eller böter komma som ett dråpslag, medan en annan tilltalad kanta ett straff fängelse med närmast en axelryckning. Såväl de lilllalade och deras försvarare som åklagarna börfå klart och tydligt skriftligt besked om skälen till utgången i målet, så attde får tillfälle att i lugn och ro tänka över om de skall överklaga för all fåen ändring beträffande påföljden. Meddelas i stället blankettdomar utanmotiveringar finns utan tvivel risk för ett ökat antal överklaganden som heltskulle eliminera eventuella rationaliseringsvinster i tingsrätterna. Enligt samfundets mening har utredningen inte beaktat den stora 1980/81:175 64 belydelse det har för en domstol, att vid fall av upprepadbrottslighet kunna läsa motiveringen till den lidigare domen. gälleralldeles särskilt om man överväger atl undanröja lidigare påföljd och döma ny påföljd av annan art. I den debatt som förts om utformningen av domar har påsenare lid rationaliserings- och besparingssynpunkter stått i förgrunden.Regeringens beslut att för /80 minska antalet tjänster itingsrätterna föranledde lagmännen i de tre största tingsrätterna all i enskrivelse till peka på de rationaliseringsvinster somkunde uppnås genom en förenklad domskrivning i brottmål. Lagmännens förslag attdomskäl i vissa avkunnade brotlmålsdomar skulle behöva skrivas ut bara om parlernasärskill begärde detta kritiserades från olika håll. anser siginte ha anledning att nu ta ställning till lagmännens förslag i den delen ellertill det berättigade i kritiken med hänsyn till atl den remitterade promemorianavvisat tanken att genomföra så långtgående förenklingar som förslagelinnebär. Förbundet har dock den uppfattningen, att rationaliseringsvinsten enligllagmännens förslag skulle bli större än som antagits i promemorian. Man har i promemorian även avstått från att nu föreslånågon utvidgning av möjligheterna att utfärda dom i tvistemål i förenklad form.De skäl som anförs för ställningstagandet finner förbundet övertygande. Förbundel tillstyrker den föreslagna ändringen av 30 kap 6§ RB. Förbundel vill ifrågasätta om inte dom i förenklad form bör kunnaanvändas även för det fall alt den tilltalade döms till skyddstillsyn för någotbrott och till fängelse eller böter för andra brott samt när den tilltaladeöverlämnas till vård enligt barnavårdslagen. Det finns dock anledning underslrykavikten av att domskäl skrivs i tveksamma fall. En fråga som berördes i lagmännens skrivelse förtjänarsärskilt beaktande, nämligen om dom i förenklad form får användas i sådanaerkända mål där domen grundas mindre på erkännandet än på någon lekniskbevisning, såsom är fallet vid de irafiknyklerhetsbroll som brukar kallas promillebrolt.Enligt förbundets mening är del lämpligt att det åtminstone i motiven klarläggsatt dom i förenklad form är avsedd atl kunna användas även i sådana fall. Frågakan också uppkomma orn räckvidden av erkännande i fråga om brottsrubricering, t.ex.när det gäller gränsen mellan stöld och snatteri samt mellan misshandel ochringa misshandel. Förenklad dom föreslås skola kunna användas även när talanförs om enskilt anspråk, när anspråket medgivits eller saken befinns varauppenbar. Enligt förbundets mening bör sådan dom kunna användas även när frågaär om enklare skälighetsbedömningar. Förbundet finner del slutligen angeläget att påpeka attden föreslagna 1980/81:175 65 lagändringen endast obetydligt kan bidra lill att lösa deproblem som minskade resurser i förening med nya och ökade arbetsuppgifterskapar för tingsrätterna. På förbundels uppdrag har utarbetats en promemoria omdomskrivning som tar upp frågan om rationaliseringsvinster kan uppnås genom enminskad användning av referat av parters och andra i målet hörda personersutsagor. Förbundel kommer senare att ta ställning lill den fortsattabehandlingen av denna promemoria. Promemorian synes ha föranletts av de förslag som harväckts av lagmännen i Slockholms, Göieborgs och tingsrätter tillförenklingar av domskrivning i brottmål. Lagmännen har såsom motiv för sittförslag anfört önskvärdheten av att tingsrätternas arbete rationaliseras genomatt liden för arbete med domskrivning förkortas. Lagmännen har betraktat fråganur ganska snäv domarsynvinkel. Även promemorieförfattaren, vars förslag här skallbedömas, utgår från önskvärdheten att domslolsförfarandet rationaliseras utanatt detta dock får gå ut över rättskipningens kvalitet. Föreningen vill instämma i att del är både önskvärt ochmöjligt att rationalisera domstolsförfarandet. Emellerfid lorde derationaliseringsvinster, som kan göras genom all förslaget genomförs, bliganska små. Vid bedömningen härav ställer sig föreningen tveksam till attnärmare hälften av brotlmålsdomarnas arbetstid kan åtgå lill domskrivning. fall kan den arbetstiden ej vara hänförlig lill skrivande av domar i målsom berörs av förslagel till ändrad lagstiftning. Redan med nuvarande reglerfinner de flesta broffmålsdomare möjligt att skriva kortfattade men ändocktillräckligt belysande domskäl i enklare brottmål. Som känt finns individuellaundanlag. I den mån de senare kan påverkas synes detta utan ny lagstiftningkunna ske genom utbildning, fortbildning och erfarenhet. I promemorieförslagel skall såsom förutsätlning förförenklad dom i brottmål fortfarande gälla att den tilltalade erkänt gärningen.Samtidigt anser författaren alt rattfylleri ulgör ett exempel på brottmål dåförenklad dom bör vara möjlig. Föreningen vill erinra om alt rattfylleriåtalnumera oftast grundas på bevisning om för hög alkoholhalt i blodet hosfordonsföraren. Bevisningen ulgörs av blodprovsanalys. En misstänktserkännande av att han vid körningen haft viss alkoholhalt i blodet i anslutninglill körningen lorde ej räcka för fällande dom. Möj ligen kan anses önskvärt atloftare fördes muntlig bevisning om brott mol 4 § 1 mom första stycket irafikbrollslagen.En sådan ordning skulle dock sannolikl leda lill längre handläggningstid vidpolisen saml åtskilligt längre förhandlinglid vid domstolen med ökadtidsförlust för domstol, åklagare, försvarare och vittnen, vilka senare ofta ärpolismän. Någon beaktansvärd rationaliseringsvinst synes vad gäller ratto-nyklerhetsbrottenej vara att vinna genom promemorieförslaget. Prop.1980/81:175 66 Såsomovan berörts anser föreningen alt även för övrigt ganska små rationaliseringsvinsterkunna göras vid domstolens arbete på grund av förslaget. Ävenom promemorieförfaltaren i sin kritik över de tre lagmännens förslag (i vilkenkritik föreningen vill instämma) synes ha i blickfältet att en reform påområdet kan medföra olägenheler för hovrätten och även parlerna, har i promemorianicke lämnats någon belysning av i vad mån parternas inlresse berörs avpromemorieförslaget. Detta bör analyseras. Om en viss resursbesparing kanvinnas vid underrätterna genom atl referat och domskäl icke skrivs, kanbesparingen åtminstone till en del komma att uppvägas av ökal besvär föråklagare, misstänkt och försvarare. Särskilt gäller detta i överklagade fall,då även hovrättsprocessen kan tyngas om ej domskäl redovisats iunderrättsdomen. Del är med hänsyn till arbetsförhållandena ofta nödvändigt attannan åklagare än den som uppträtt i underrätten för talan i hovrätten. Bland annalmen ej uleslutande i dessa fall finns elt betydande intresse atl i huvudsakveta vad misstänkt, vittnen eller målsägande anfört i tingsrätten och vilkakonklusioner domstolen dragit. Uteblivna domskäl kan därför leda till krav på atlprotokolleringen vid huvudförhandlingar i brottmål göres fylligare samt tillatt utskrift av utsagor rekvireras i större utsträckning. Enligtförslaget till ändring av 30 kap 6 § första stycket RB andra meningen får domutfärdas i förenklad form om ej "särskilda skäl" föranleder annat.Denna formulering är oklar. Enligt promemorian bör det vara domstolens sak attavgöra om domen lämpligen bör utfärdas i förenklad form eller inte. Föreningenutgår från att domstolen vid sin prövning av om "särskilda skäl" föreliggersärskill bör beakla parternas intresse av atl domskäl utskrivs. Uttrycker partönskan om domskäl bör sådana skrivas. Det är ej alllid målets karaktär somavgör om åklagare eller försvarare vill nöja sig med en muntlig redovisning avdomskäl vid domsavkunnande i samband med huvudförhandlingen. Ej sällanföreligger svårigheter för främsl försvarare men även åklagare alt avvaktadomstolens överläggning och avkunnande av dom. Inställelse vid andradomstolsförhandlingar eller andra belydelsefulla tjänsteangelägenheter kanlägga hinder i vägen.