prop · G40313 · 1980-12-31 00:00:00 — Som utredningen har framhållit måste emeller- 1980/81:13 38 tiden överflyttning av en uppgift pä detta viktiga fält från polisen till någotannat organ föregås av ingående specialundersökningar pä varje särskilt område. Sådanaundersökningar har gjorts då det gäller fjällsäkerhetsarbetet ochsjöräddningen. Som ett resultat av fjällsäkerhetsutredning-ens betänkande (DsJo 1978:7) har fjällsäkerhetsrädet inrättats för att främja en samordning av deolika verksamheter som ingår i fjällsäkerhetsarbetet samt verka förinformation och utbildning inom fjällsäker-hetens område (se SFS 1979:823 samtprop. 1978/79:187, KuU 1978/ 79:32, rskr 1978/79:397). I propositionen slåsfast att ansvaret för fjäll-rädddningstjänsten ligger hos polisen medanfjällsäkerhetsarbetet är fördelat pä ett flertal myndigheter ochorganisationer, bl.a. polisen. Fjällsäkerhetsrädets uppgift blir bl.a. attsamordna och fördela dessa intressenters insatser. harbehandlat i det tidigare omnämnda betänkandet (Ds H 1980:1) Samordningav övervakningen och räddningstjänsten till sjöss. Under är 1979 hartillkallats tvä utredningar av betydelse för bl.a. polisensräddningsverksamhet, nämligen räddningstjänstkommittén (Kn 1979:01) ochutredningen (Kn 1979:05) om tillsyn av kusterna (se dir. 1979:36 och 57 samtdir. 1 räddningstjänstkommitténs uppdrag ingär bl.a. att i enlighetmed begäran (CU 1978/ 79:18, rskr 1978/79:182) förutsättningslöstutreda frågan om huvudmannaskapet för en räddningstjänst med nuvarande ochmöjliga nya uppgifter. Uppdraget omfattar även frågan om huvudmannaskapet försjuktransporter och ambulansverksamhet. Utredningen om tillsyn av kusternahar redovisat sitt arbete i betänkandet (Ds Kn 1980:2) Personal för tiUsyn avkust och skärgård. har avgett ett delbetänkande (Ds Kn1980:1) om undersökning av aUvarliga olyckshändelser. Betänkandena har nyligenremissbehandlats och är föremål för beredning. Resultatet av dessa utredningarbör självfallet avvaktas innan stäUning tas till frägan om någon del av polisensräddningsverksamhet bör överflyttas till annat organ. Polisens allmänna service-och upplysningsverksamhet har även enligt min uppfattning stor betydelse. Medsin riksomfattande och dygnstäckande verksamhet är det naturligt att polisen ianslutning till sina vanliga arbetsuppgifter bistår allmänheten med råd ochhjälp av olika slag. Verksamheten har stor betydelse för att befästa och stärkaallmänhetens förtroende för polisen. Utmärkande för denna verksamhet är attden som regel låter sig förenas med utförandet av andra polisuppgifter, främstinom övervakningsverksamheten. Fotpatrullering, kvarterspolis-verksamhet ochreceptionstjänsten på polisstationerna är exempel på detta. Även på dettaområde bör det därför finnas utrymme för att öka insatserna inom nuvaranderamar. Luleå-systemet synes i många fall kunna vara en ändamåls- Prop.1980/81:13 39 enliglösning för att ordna hjälp i akuta nödlägen på orter där det inte visar sigmöjligt att inom överskådlig tid fä till stånd en socialjour. Givetvis måstedet i sä fall få ankomma på vederbörande socialnämnd att själv avgöra i vad mänlokala förutsättningar finns för ett sådant system. Frågan i vad månförfarandet är förenligt med kommunalrättsliga principer och medsocialtjänstlagstiftningen måste emellertid övervägas närmare. Jag vill erinraom att en liknande ordning redan nu tillämpas i fråga om flyktingar somanländer eller (jfr prop. 1979/80:38 s. 15). Jag harerfarit att den av (prop. 1979/80:1, SoU 1979/80:24, rskr1979/80:142) beslutade parlamentariska beredningen för utvärdering ochuppföljning av den nya socialtjänstlagstiftningen kommer att studera frågan. Tillfrågan om polismyndighetsärendena återkommer jag i nästa avsnitt. 2.4 Åtgärder för att avlasta polisen vissa uppgifter m.m Somredovisades i föregående avsnitt har polisen i mycket stor omfattning ålagtsatt ombesörja uppgifter inom ramen för allmän förvaltning, s.k.polismyndighetsärenden. I stor utsträckning består dessa uppgifter i attbiträda olika myndigheter och enskilda. Den verksamhet som det här gäller taren betydande del av polisens resurser i anspråk. Antalet sådana ärenden årligenär ca 1,5 milj. Polisutredningenhänvisar till att det vid polisväsendets förstatligande förutsattes attpolismyndighetsverksamheten borde begränsas till ärenden med anknytningtill polisens primära verksamhet. Utvecklingen efter förstatligandet har enligtutredningen också medfört vissa lättnader för polisen när det gällerpolismyndighetsverksamheten. Utredningen påpekar emellertid att polisenfortfarande har kvar en rad ärendegrupper beträffande vilka det knappast kanåberopas något sakligt eller principiellt skäl för att de ankommer pä polisen. Polisutredningenframhåller att principen fortfarande bör vara att polisen inte belastas medförvaltningsuppgifter i andra fall än när ordnings- och säkerhetssynpunkteringår som väsentliga moment eller när polisens maktbefogenheter kan behövautnyttjas för att genomföra den åtgärd som behövs. Avvikelser från dennaprincip kan dock enligt vad utredningen påpekar bli nödvändiga om nägot annatorgan inte stär till förfogande eller lämpligen bör inrättas. Utredningen tarvidare upp en del övervaknings- och utryckningsuppdrag, för vilka polisen enligtutredningens mening skulle kunna ta betalt. Deprinciper som utredningen har uttalat sig för har vunnit anslutning blandremissinstanserna. Även jag biträder utredningens ståndpunkt i dessa delar. också påpekar skulle emellertid stora svårigheter uppstå om deönskvärda begränsningarna av polisens för- 1980/81:13 40 valtningsuppgiftergenomfördes i ett sammanhang. Flera förvaltningsområden inom vilka polisen harbeslutsbefogenheter eller andra uppgifter är föremål för utredning elleröverväganden i andra former. Angeläget är emellertid att man vid lagstiftningoch i samband med annat författningsarbete uppmärksammar vikten av att inteslentrianmässigt lägga pä polisen uppgifter, exempelvis genom att åläggapolisen att för andra myndigheters räkning utföra uppgifter som skulle hakunnat utan olägenhet fullgöras genom den berörda myndighetens egen personal. 1samband med översyn och utredningar som berör de rättsområden där polisen i daghar uppgifter bör också regelmässigt polisens medverkan diskuteras och fråganstäUas i vad mån de aktuella ärendena kan handläggas på annat sätt. Vadjag nu har anfört om det principieUa intresset av en renodling av polisensuppgifter får emeUertid inte missförstås. Det är mycket viktigt att det finnsett betydande utrymme för polisen att etablera samarbete med andrasamhällsorgan liksom att komma i naturlig kontakt med aUmänheten. Dessaönskemål mäste alltid hållas i minnet när man överväger frågan om polisen böravlastas uppgifter inom området för allmän förvaltning eller anförtros nyasädana uppgifter. De avvägningsproblem som här gör sig gällande måste i detsärskilda fallet lösas under hänsynstagande till karaktären av de uppgifter somdet är fråga om. Polisutredningentar upp vissa särskilda frågor om polismedverkan. Jag skall i det följandekommentera några av dessa. Närdet gäller polisens handräckningsuppgifter anser polisutredningen att detknappast är praktiskt möjligt att avlasta polisen de förhållandevis talrikauppdragen att inställa tilltalade eller vittnen som har uteblivit fråndomstolsförhandlingar i brottmål. Däremot anser utredningen att det är önskvärtatt polisen inte i större omfattning än vad som verkligen är sakligt motiveratutnyttjas för handräckning åt de social- och sjukvårdande myndigheterna. Detär enligt utredningen inte bara en resursfråga. Tvångsingripanden genompolisens försorg kati hur korrekt uppdragen än utförs vara till skada förde berörda genom de kraftiga reaktioner och den onödiga uppmärksamhet som åtgärdernaibland kan väcka. Attutan vidare avstä från poUsens biträde är dock inte möjligt eftersom detytterst kan bli fräga om att ingripa med fysiskt våld för att lösatjänsteåtgärden. Utredningen anser att den myndighet som har huvudansvaret förverkställigheten alltid först bör undersöka om åtgärden kan genomföras genomegen personal. Polishjälp bör sålunda få begäras endast när uppgiften inte kanlösas på annat sätt. Remissinstansernahar sä gott som över lag anslutit sig till utredningens överväganden i dennadel. 1979/80:1 om har sedermera även dåvarande chefenför uttalat sin anslutning till polisutredningensuppfattning. I den genom propositio- Prop.1980/81:13 41 nenföreslagna och av antagna lagen (1980:621) med särskildabestämmelser om värd av unga har, i överenstämmelse med polisutredningensförslag, begreppet handräckning i förekommande bestämmelser om polismedverkanbytts ut mot biträde. Bestämmelsernai 21 kap. om verkstäUighet av dom eller beslut rörande vårdnadm.m. har numera tagits upp även av utredningen (Ju 1977:08) om barnens rätt idess delbetänkande (SOU 1979:63) om föräldraansvar m.m. Utredningen föreslårgenomgripande förändringar som bl.a. syftar till att hämtningsförrättningar iprincip inte skall behöva förekomma. I den män de likväl blir erforderliga harutredningen om barnens rätt samma uppfattning som polisutredningen, nämligenatt i sista hand polishjälp även fortsättningsvis måste kunna komma i fråga.Betänkandet har remissbehandlats och övervägs f.n. inom . Polisutredningenhar föreslagit att polisen befrias från sin nuvarande skyldighet attefterforska underhållsskyldiga och verkställa utredningar i ärenden enligtlagen (1964:163) om bidragsförskott. Enligt utredningen bör polisen ocksåavlastas den uppgift att under vissa förutsättningar ta hand om avlidensegendom som f.n. faller på polisen enligt och lagen (1937:81) ominternationella rättsförhållanden rörande dödsbo. Dessa frågor bör i särskildordning anmälas i senare sammanhang. Polisutredningenanser att lotteri- och spelärenden har endast ringa anknytning till polisenshuvuduppgifter och att polisen bör helt kunna befrias från tiUståndsgivningenpå detta område. Denna fräga har sedermera tagits upp av lotteriutredningen ibetänkandet (SOU 1979:29) Lotterier och spel. I betänkandet föreslås atttillståndsgivning och kontroll förs över från polisen till länsstyrelserna.Efter remissbehandling bereds ärendet f.n. i med sikte påen proposition till 1980/. Polisutredningenhar även tagit upp frägan om polisens befattning med ärenden om hundskatt.Denna fråga har varit föremål för riksdagsbehandling i anledning av prop.1979/80:151 om ändring i förordningen (1923:116) angående skatt för hundar. Vidriksdagsbehandlingen underströk skatteutskottet (SkU 1979/80:57) att det är angelägetatt polisen och domstolarna sävitt möjligt befrias från bagatellartade ärendeni samband med hundskatteuppbörden. Utskottet förordade därför ett systemenligt vilket den normala åtgärden när hundinnehav inte anmäls blir attkommunen i administrativ ordning påför hundägaren dubbel hundskatt. Vidareborde ätal för sädan underlåtenhet endast få väckas efter anmälan av kommunen.Utskottet utgick från att åtalsfallen skulle bli relativt sällsynta och kunnamedföra besparingar för det aUmänna. anslöt sig till utskottetsbedömning (rskr 1979/80:354). Blandpolisens övervaknings- och bevakningsuppgifter förekommer en- 1980/81:13 42 ligtpolisutredningen en rad uppgifter som består i att lämna hjälp i olika formertill aUmänna och enskilda företag och organisationer. Dessa uppgifter utgör enstark belastning för övervakningstjänsten men kan enligt utredningen avprincipieUa eller praktiska skäl som regel inte helt avlyftas frånpolisväsendet. Utredningen föreslår emeUertid att polisen i större utsträckningän får ta betalt för tjänster av detta slag. Även om detta inte ledertill nägon minskning av polisens arbetsbelastning kan det enligt utredningen iåtskilliga fall leda till en mera rimlig kostnadsfördelning än f.n. Somexempel på fall där en avgiftsbeläggning kan övervägas nämner utredningenanslutning av larmanordningar till polisstationer samt bevakning avvärdetransporter och s.k. breda transporter. Polisutredningenvill även i görligaste mån befria polisväsendet från de särskildabevakningsuppgifterna då det gäller militära anläggningar. De militäramyndigheterna bör genom egen personal eller särskilda bevakningsföretag svaraför denna bevakning i så stor utsträckning som möjligt. Utredningensförslag har i allmänhet godtagits av remissinstanserna. Några remissinstanserframhåller dock att frågan om avgiftsbeläggning bör behandlas med varsamhet medhänsyn till polisens behov av goodwill och tänkbara effekter på intresset förbrottsförebyggande åtgärder. Överbefälhavaren () motsätter sig en ändring avpolisens bevakning av militära objekt. Eftersom det i första hand gäller vapen-och ammu-nitionsförråd ligger det enligt ÖB i polisens eget intresse att genombevakningen hindra att vapen och ammunition kommer till användning för grova våldsdåd. Föregen del ansluter jag mig till utredningens bedömning. Vid en systematiskundersökning kan man utan tvivel finna ätskilliga exempel på arbetsuppgifter,där det kan sättas i fråga om inte polisen bör få la ut ekonomisk ersättningför sin medverkan på samma sätt som sker inom tillämpningsområdetför kungörelsen (1964:793) om ersällning till statsverket vid anlitande avpolismän för polisbevakning på enskild bekostnad. Avgiftsbeläggningen fåremellertid inte innebära att ersättning fordras för det skydd till liv ochegendom som var och en har rätt att kräva av polisen. Den bör självfallet inteheller utformas på ett sädant sätt att den medför negativa effekter förallmänhetens benägenhet att vidta brottsförebyggande åtgärder. En förutsättningför att avgift skall tas ut synes böra vara att det är fråga om uppgifter som ipraktiken har en utpräglad karaktär av särskild service åt enskilda personereller företag och som förekommer i en viss, ganska regelbunden omfattning. Deexempel som utredningen har nämnt anserjag väl falla inom den ram där enavgiftsbeläggning ter sig befogad. Jagvill i detta sammanhang nämna att frågan om att nedbringa antalet falska larmf.n. utreds av larmutredningen (I 1979:16). 1fråga om polisens bevakning av militära anläggningar bör enligt min Prop.1980/81:13 43 meningen översyn komma till stånd i lämpligt sammanhang. Jag är medveten om att decentralt ansvariga myndigheterna och ÖB har sinuppmärksamhet riktad pä frågan. Som ett led i polisenstrafikövervakning ingår de flygande inspektionerna, dvs. undersökning ochprovkörning av motorfordon och släpfordon för kontroll av fordonetsbeskafTenhet och utrustning. Inspektionen får utföras endast av polismän somhar fått speciell utbildning och särskilt förordnande. Sådant förordnandeinnehas av en stor del (drygt 2 000) av polismännen vid de trafikövervakandeenheterna. Samarbete förekommer med trafiksäkerhetsverkets och vägverketsinspekterande personal. Under /78 gjorde polisen omkring 56 000flygande inspektioner, varav drygt 11 000 i samarbete med personal fråntrafiksäkerhetsverket. I ca 52 000 fall blev det någon form av ätgärd elleranmärkning. Inspektionerna beräknas ta i anspråk av resurserna inomde trafikövervakande enheterna. Polisutredningenanser att det inte kan komma i fråga att polisens fordonskontrollerandeverksamhet läggs ned. Enligt utredningens mening bör den i stort sett ha sammaomfattning som f.n. Däremot anser utredningen att de tids- och personalkrävandeundersökningarna av större och komplicerade fordon i allmänhet bör ske endast iden utsträckning som samarbete kan etableras med teknisk expertis från trafiksäkerhetsverket.Härigenom skulle polisen i större utsträckning kunna koncentrera sig påsärskilt väsentliga inslag i trafikövervakningen, t.ex. förarkontroll. Dessutomskulle polisens utbildning pä området kunna begränsas till att avseundersökningar av mera normal typ och resurser på utbildningssidan kunnafrigöras för andra ändamål. Utredningen framhåUer vidare att det kan övervägasom inte varje polisman som har genomgått grundläggande trafikutbildning börerhålla befogenhet att meddela föreläggande om kontrollbesiktning i klara fall. Utredningensgrundinställning att de flygande inspektionerna bör ligga kvar hos polisen ochha i stort sett samma omfattning som f.n. omfattas av det stora flertaletremissinstanser. Även förslaget om undersökningar av större och kompliceradefordon i samarbete med teknisk expertis frän trafiksäkerhetsverket godtas av deflesta remissinstanserna liksom tanken att varje polisman med grundläggandetrafikutbildning i klara fall skall kunna meddela föreläggande omkontrollbesiktning hos AB . TiU de remissinstanser som iprincip biträder förslagen hör , trafiksäkerhetsverket,och AB . Några polisstyrelser sätter ifråga om inte en stor del av fordonskontrollen borde överföras till annanmyndighet än polisen. menar att kombinationen av tvåmyndigheter med ansvar för trafiken och trafiksäkerhetsverket är olycklig och att dualismen försvårar samarbetet på fältet. Förbundetifrågasätter om inte trafiksäkerhetsverkets och yrkes- 1980/81:13 44 inspektionensverksamhet på detta område bör överföras till polisen. KontroUen på väg av detyngre och komplicerade fordonen bör enligt förbundet begränsas till påtagligatrafiksäkerhetsrisker medan en mera utförlig kontroll bör ske hos AB SvenskBilprovning. Sistnämnda synpunkt framförs även av AB Svensk BUprovning. Föregen del ansluter jag mig till utredningens bedömning. Polisens fordonskontrollhar utan tvivel stor betydelse säväl för trafiksäkerheten som för polisensarbete i övrigt. Verksamheten bör således behållas hos polisen och ha ungefärnuvarande omfattning. Det har enligt min meningpåtagliga fördelar om såväl övervaknings-som utbildningsinsatserna hos poliseni större utsträckning kan inriktas pä förarkontroll. Ett utvidgat samarbete medtrafiksäkerhetsverket då det gäller kontrollen av de större och merkomplicerade fordonen bör kunna frigöra resurser härför. Att för vissaavgränsade uppgifter utnyttja utomstående sakkunskap ligger helt i linje medvanliga principer för olika former av polisverksamhet. Jag delar intepolisförbundets uppfattning att trafiksäkerhetsverkets och yrkesinspektionensnuvarande uppgifter på området bör föras över till polisen. Förslagetatt varje polisman med grundläggande trafikutbildning skall kunna meddelaföreläggande om kontrollbesiktning i klara fall torde också möjliggöra enökning av insatserna inom trafikövervakningen. Det är visserligen, som en delremissinstanser har framhållit, angeläget att en trafikant inte i onödan fårett föreläggande om kontrollbesiktning. I det praktiska arbetet torde det dockknappast vara några svårigheter att avgränsa de klara fallen. Frågan måsteemellertid som har påpekat utredas särskilt i samband medatt den nya grundutbildningen utformas. JagviU redan nu förutskicka att jag kommer att föreslå att de trafikövervakandeenheternas verksamhet och organisation blir föremål för en särskildundersökning inom ramen för den kommande polisberedningens arbete. I en sädanundersökning bör som ett naturligt led ingå att beakta de praktiskakonsekvenserna av de principförslag jag här har anslutit mig till. Detkan anmärkas att i enlighet med polisutredningens förslag den reguljärautgående passkontrollen beträffande resande till utomnordiskl land numera haravskaffats Gfr prop. 1978/79:111 bil. 1 s. 7-8). Jagvill slutligen erinra om betydelsen för polisens del av att man undviker attkriminalisera mindre straffvärda beteenden, som likaväl skulle kunna beivras påutomstraffrättslig väg. 2.5 Prioriteringen inom polisverksamheten Polisutredningenanser att dagens polisväsende i stor utsträckning tiUgodoser de anspråk somfrån skilda håll ställs på polisen. Prop.1980/81:13 45 utesluterdock inte att det kan finnas åtskilliga i och för sig väl befogade anspråk sominte kan tillgodoses inom ramen för de begränsade resurserna. Utredningen hari enlighet med sina direktiv inte gått in på frågan om ökningar av de samladeresurserna för polisväsendet. Den har alltså inte vägt polisens anspråk påresurser mot dem som gör sig gällande för annan allmän verksamhet. Däremot har utredningensett det som en viktig uppgift att överväga hur de tillgängliga resurserna påbästa sätt skall fördelas på olika uppgifter. Det blir här fråga om enangelägen-hetsgradering, som i betydande utsträckning styr verksamheten. Polisutredningenföreslår inte några generella prioriteringsregler och gör inte heller någrakonkreta uttalanden i löpande prioriteringsfrågor. Utredningen har i ställetsatt som sitt mål att åstadkomma lämpliga metoder för att öka det regionala ochlokala inflytandet i prioriteringsfrågor som statsmakternasmöjligheter att övergripande styra verksamheten bibehålls och vidgas. kan man skilja mellan organisatorisk prioritering, dvs. sådanprioritering som tar sig uttryck i själva organisationen, och löpandeprioritering, dvs. den fortlöpande prioriteringen av olika ärenden ochaktiviteter som sker på lokal och regional nivå. Denorganisatoriska prioriteringen innebär i sin nuvarande utformning attriksdagen, på grundval av förslag från regeringen, bestämmer i grundläggandefrågor, t.ex. principerna för polisdistriktsindelningen, samt beviljar anslagtill polisväsendet. Regeringen beslutar om polisdistriktsindelningen, ominstruktioner för polisväsendets olika organ samt om fördelningen av tjänsterinom polisväsendet. fastställer i sin tur vaktområden,vaktdistrikt och stationeringsorter, meddelar föreskrifter om organisationeninom polisdistrikten och upprättar förslag till fördelning avpolismanstjänster. Länsstyrelserna har ålagts att ägna uppmärksamhet åtpolisväsendets organisation och att hos föreslå de ändringarsom anses påkallade. Länsstyrelsema kan också göra vissa tillfälligaomfördelningar av polispersonal genom beslut om polisförstärkning. Utrymmetför en löpande prioritering mellan de olika aktiviteterna inompolisverksamheten är enligt utredningen f.n. litet på de lokala och regionalaplanen. Detta beror på att personalen är indelad i enheter med uppgifter somhar lagts fast genom centrala beslut. Den organisatoriska prioriteringen i dessnuvarande utformning begränsar med andra ord i stor utsträckning valfrihetenför de lokala och regionala instanserna då det gäller den löpandeprioriteringen. Polisutredningenföreslår i en allmän strävan att stärka det kommunala inflytandet överpolisverksamheten och att decentralisera uppgifter från central till regionaloch lokal nivå långtgående organisatoriska ändringar. En utgångspunkt äremeUertid att den övergripande styrningen av verksamheten måste ske genombeslut av statsmakterna. 1980/81:13 46 Enökad frihet för de lokala och regionala instanserna inom polisväsendet måstedärför förenas med en ordning som bibehåller och vidgar statsmakternasmöjUgheter att styra poUsens verksamhet. Utredningensförslag innebär att man överger den nuvarande ordningen, enligt vilken varjepolismanstjänst läses organisatoriskt genom ett centralt beslut. Denorganisatoriska prioriteringen kan nämligen enligt utredningens uppfattningbegränsas till en basorganisation. Härigenom åstadkoms avsevärt större frihetför regionala och lokala organ att i samråd med personalen anpassa insatsernaefter de lokala behoven och förhållandena. Fördelningen av tjänster mellanbasorganisationerna i de olika polisdistrikten bör beslutas av regeringenefter förslag av . Innan fördelningsförslaget lämnas in tillregeringen bör samråda med de regionala och lokalainstanserna. Äveni fråga om den löpande prioriteringen av olika insatser inom ramen för varjeaktivitet för sig bör det enligt utredningen finnas ett stort utrymme förlokalt och regionalt inflytande. Särskilt gäller detta den brottsförebyggandeverksamheten och övervakningsverksamheten. Polisutredningentar tiU särskild granskning upp de avvägningar som görs inom ramen för denbrottsutredande verksamheten. Dessa avvägningar har principiell betydelse frånbl.a. Utredningen konstaterar att ochpolisinstruktionen i princip förutsätter att polisen skall utreda allaanmälningar om brott och detta i den ordning som anmälningarna kommer in.Uttryckliga föreskrifter om avvikelser frän en sädan tidsmässig prioriteringfinns endast i en del särskilda förtursregler.