prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — 1 kronofogdemyndigheternasverksamhet görs skillnad mellan "allmänna mål" och "enskildamål". Enligt 1 S första stycket USK avses med allmänt mål mål om uttagandeav skatter, böter eller andra på indrivning beroende medel. Annat mål kallasenskUl mål. Denna distinktion mellan allmänna och enskilda mål har dock inteansetts lämplig i aUa sammanhang, se t.ex. I 8 andra stycket lagen (1972:180)om avmndning av vissa fordringar till helt krontal, m.m. Som Jag harframhållit i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.3) bör UB vara direkttillämplig inle endast beträffande verkställighet av enskildas anspråk utanäven i fråga om indrivning av skatter, böter o.d. Mål angående uttagande avskatter, böter o.d. kräver emellertid i vissa hänseenden en särskild behandlingi UB. Det synes lämpligt att i UB använda beteckningarna "enskiltmål" resp. "allmänt mål". 1 förevarande paragraf förklaras dennärmare innebörden av dessa termer. 1980/81:8 lkap.6§ 193 Utmärkande för allmänt mål ärfrämst att indrivningen avser fordran av offentiigrättslig natur som tillkommerstaten eller i vissa fall kommun samt all staten resp. kommunen som borgenärföreträds av kronofogdemyndigheten. Del finns alltså inte någon egentligsökande i sådant mål (jfr 7 §). Av det förhållandet att ett mål utgör allmäntmål följer bl.a. att vissa bestämmelser i inle kan eller inte bör tillämpas.De bestämmelser som inle skall tillämpas i sådana mål avser bl.a. ansökan omverkställighet, redovisning och kostnader. Som framgår av redogörelsen för gäUanderätt avses med allmänt mål i USK mål om uttagande av skatter, böter eller.andra på indrivning beroende medel. Denna bestämning har föranlett oklarhet ivissa fall. I lagen om avrundning av vissa fordringar till helt krontal, m.m.,finns en annan beskrivning av begreppet allmänt mål. Enligt I S andra stycketavses i den lagen med allmänt mål mål hos kronofogdemyndighet om uttagande avskatt eller tull, staten tillkommande avgift eller liknande medel som får tasut genom utmätning ulan föregående dom, böter eller annat som drivs in i sammaordning som böter, avgift till statsverket enligt vattenlagen (1918:523) ellerbelopp som har erlagts av allmänna medel och enligl domstols beslut skallåterbetalas till statsverket. Den lydelse som har valts i fråga omundanlag för tillämpningen i allmänna mål av bestämmelser om lidsfrist förutmätning och för exekutiv försäljning av utmätt egendom bör ocksåuppmärksammas. I punkt 13 övergångsbestämmelserna till lagen (1971:495) omändring i UL anges att bestämmelsema i 88 c 8 UL inle är tillämpliga i fråga omuttagande av böter, viten eller annan med brott förenad påföljd som innefattarbetalningsskyldighet och inle heller vid indrivning av vad som i mål ellerärende vid domstol eller eljest i samband med rättegång har utgått av allmännamedel och som enligt domstolens beslut skall återgäldas eller av sådan kostnadför allmän rättshjälp som part eller annan enligl 31 S rätlshjälpslagen(1972:429) har ålagts all ersätta statsverket eller av vad som skallåterbetalas enligt beslut som avses i 7 S lagen (1973:137) om ekonomisktbistånd fill svenska medborgare i utlandet m.m. Liknande bestämmelser finns iövergångsbestämmelserna till SfL, LfL och Ffi.. Det kan i sammanhangetanmärkas alt föreskrifter om sådana tidsfrister inte heller gäller vidindrivning av skatter och allmänna avgifter (se bl.a. 60 S 3 mom.uppbördslagen). Jag vill erinra om att RSV som ettled i arbetet på införande av automatisk dalabehandling inomexekutionsväsendet har genoni skrivelse den 26 febmari 1976 tillkommundeparlemenlet överlämnat en rapport med författningsförslag. Bl.a.föreslås ändrad lydelse av 1 S USK om innebörden av begreppet allmänt mål.Någol definitivt beslut om en allmän övergång till automatisk dalabehandlinghar dock inte fallats. Den föreslagna beskrivningen av vad som avses medallmänt mål kan därför inte beaktas f.n. 1980/81:8 / kap. 7 § 194 Allmänna mål enligt UB bör ihuvudsak omfatta samma fordringar som f.n. drivs in i allmänna mål. Denbeskrivning av allmänt mål som används i USK ger emellertid alltför ringaledning för att kunna tas upp i UB. Jag förordar i stället, i viss anslutningtill beskrivningen i lagen om avrundning av vissa fordringar till helt krontal,rn.m., en lydelse som innebär att de viktigaste medelsslagen räknas upp och attdet i övrigt får ankomma på regeringen att inom den ram som förslaget angernärmare föreskriva vilka medel som skall omfattas. 1 enlighet härmed anges i 6S departementsförslaget till en början att utsökningsmål handläggs som enskiltmål eller allmänt mål. I paragrafens andra stycke anges alt med allmänt målavses mål om uttagande av böter, vite eller sådan särskild rättsverkan av brottsom innefattar betalningsskyldighet eller av skatt, tull eller staten tillkommandeavgift som får utsökas utan föregående dom eller, enligt vad regeringen närmareföreskriver, av andra liknande medel som tillkommer staten eller kommun. I enandra mening i andra stycket tilläggs att annat mål är enskilt mål. Med uttrycket "andra liknandemedel" än de som särskilt anges avses alt medlen skall vara avoffentiigrättslig natur. Jag vill framhålla att det endast är staten och ivissa fall kommun som är borgenär i allmänt mål. Staten är att anse som borgenäräven beträffande t.ex. kommunalskatt. Delsamma gäller t.ex. det fall attuppburet bötesbelopp skall tillfalla annan än staten. Jag vill vidare påpekaatt staten (och kommun) kan vara borgenär i ett utsökningsmål utan att måletutgör allmänt mål i den mening som avses i UB, nämligen om fordringen är avannan beskaffenhet än som avses i andra stycket. Beskrivningen av vad som avsesmed allmänt mål innefattar inte endast fall då utmiitning eller införsel skallske utan även fall då beslut om kvarstad t.ex. för böter skall verkställas.Uppdelningen av mål i allmänna och enskilda avser endast handläggningen hoskronofogdemyndigheten. Den har däremot inte någon betydelse för handläggningeni hovrätten eller högsta domstolen av överklagat utsökningsmål. 7 8 Denna paragraf anger beteckningar på parter och vissaandra sakägare. Paragrafen motsvarar 2 kap. 2, 3 och 5 §S i beredningensförslag. Den som anhängiggörett utsökningsmål kallas i UL som regel borgenären eller, när fråga är om annatän betalningsskyldighet, sökanden. 1 vissa fall används andra beteckningar,t.ex. "den vinnande" (39-42 §§) eller '"den som talananhängiggjort"" (195 S). 1 S1"L, LfL och FfL benämns den som harbegärt utmätning sökanden och i vissa fall utmätningssökanden. Part som begärinförsel kallas i införsellagen sökanden. Sökandens motpart i första instanskallas i UL vanligen gäldenären, ibland även när fråga är om annat änbetalningsskyldighet. Även vissa andra benämningar används, l.ex. ""den tappande"" (39 och 198 §§) eller""sökandens vederpart" (50 §). Den person mot vilken exekution iskepp. 1980/81:8 I kap. 7 § 195 luftfartyg eller fast egendom riktas kallas i SfL, LfL ochFfL i regel ägaren. I införsellagen begagnas termen gäldenären som beteckning påsökandens motpart. Den som inte är part iutsökningsmål betecknas i UL, när inte undantagsvis någon preciserad termnyttjas, bl.a. som "'annan" (än gäldenären. t.ex. 68 och 69 SS),""någon"" (t.ex. 72 och 92 8S) eller "'tredjeman" (180 S). Vid utmätning av fordran som utmätningsgäldenären har kallasden som står i skuld till honom "den förpliktade" (56 S 2 mom. tredjemeningen) eller "den från vilken fordringen skall utgå" (73 8 I mom.tredje meningen. 75 S 2 mom. och 88 b § I mom. första meningen). 1 beredningensförslag används termen sökanden som generell beteckning för den som hoskronofogdemyndigheten har begärt verkställighet (eller handräckning). Närmissförstånd skulle kunna uppkomma och fråga är om utmätning, användsbenämningen utmätningssökanden. Termen borgenären begagnas inte som beteckningpå den som söker utmätning. framhåller beredningen, att även annanän sökanden kan ha ställning av borgenär i utmätningsärendet, t.ex. den som harfordran vilken är förenad med panträtt i den utmätta egendomen. I enlighethärmed anges i 2 kap. 2 S i beredningens förslag att den som begärverkställighet (eller handräckning) hos kronofogdemyndigheten kallas sökande. Sökandens motpart hoskronofogdemyndigheten kallas i beredningens förslag svarande eller, i ärendesom rör fordran mot honom, i allmänhet gäldenär. En bestämmelse härom hartagils upp i första stycket av 2 kap. 3 S. Beredningen påpekar att bestämmelseninte utesluter att annan beteckning används, när det är lämpligare med hänsynlill sammanhanget. 1 11-13 kap. beredningsförslaget benämns svaranden i regelägaren. Det hänger samman med att ägaren till egendom som avses där inte alltidsamtidigt är gäldenär i vanlig mening. Beredningen framhåller vidare attexekution för fordran ibland riktar sig mot visst objekt (lös pant. fartyg,luftfartyg, intecknade reservdelar till luftfartyg, fastighet m.m.) som svararför fordringen utan att ägaren eller över huvud någon är personligenbelalningsskyldig. 1 andra stycket av 2 kap. 3 8 föreskrivs med tanke på sådanafall all när viss egendom svarar för fordran vad som sägs om gäldenär skall itillämpliga delar gälla ägaren även om han inte är personligenbetalningsskyldig. Beträffande skepp, luftfartyg m.m. och fast egendom hardock, såsom redan har nämnts, ansetts lämpligt att i 11-13 kap. direkt användabeteckningen ägaren i stället för gäldenären. Redan av det sagda framgår, anförberedningen, att exekution för en och samma fordran kan rikta sig mot tvåsvarande, nämligen om sökanden vänder sig dels mot den personligenbelalningsskyldige dels mot ägaren av visst objekt som svarar för fordringen. Annan än part kallas enligt 2 kap.5 8 beredningens förslag tredje man. 1 ärende om utmätning eller annat som rör betalningsskyldighet för 1980/81:8 I kap. 7 § 196 svaranden(gäldenären) kan exekutiv åtgärd komma att gälla fordran som svaranden har mottredje man. Sådan tredje man kallas i förslaget sekundogäldenär. Uttrycketsekundogäldenär är inle det enda preciserade uttryck som i förslaget användsför att identifiera tredje man. Andra uttryck kräver emellertid enligtberedningen inte någon förklaring. Beredningen påpekar ocksä att termen tredjeman i förekommande fall åsyftar även den som utan att vara sakägare hörs iärendet. Under mbriken till I kap. har jagframhållit att det enligt min mening är angeläget all begränsa antaletbestämmelser om innebörden av olika termer som används i UB. Som närmare harbehandlats där har en del sådana bestämmelser som har föreslagits avberedningen utelämnats i departementsförslaget. Del kan ifrågasättas om det ärbehövligt att förklara innebörden av benämningar på parter och andra sakägare.När sådana beteckningar används i balken, torde det som regel utan vidare ståklart vem som avses. I fråga om termen sökande uppstår emellertid en svårighetnär det gäller allmänna mål, eftersom det inte finns någon egenfiig sökande isådana mål. Det är i och för sig möjligt att på flera håll i balken användaandra beteckningar som även omfattar staten resp. kommun som borgenär iallmänna mål, t.ex. termerna utmätningsborgenären och införselborgenären. 1 UBfinns emellertid också åtskilliga för all verkställighet gemensammabestämmelser, som nämner den för vars räkning verkställighet sker. För sådanafall synes knappast finnas någon lämpligare term än sökanden. Denna beteckningkräver dock en särskild förklaring beträffande allmänna rnål. Med hänsyn bl.a.härtill och till att termen gäldenären också bör ges en förklaring för det fallatt sökandens motpart inle är personligen betalningsskyldig har Jag stannat föratt ta upp bestämmelser om innebörden av de termer som i allmänhet används i UBför att beteckna parter och andra sakägare. Bestämmelserna, som i beredningensförslag upptar tre paragrafer, har i departementsförslaget förts samman till enparagraf. Mot de benämningar som beredningen använder för attbeteckna olika sakägare och som förklaras närmare i de nu aktuellabestämmelserna har jag inte någon erinran. Även i departementsförslaget användsalltså beteckningama sökande, svarande, gäldenär, tredje man och sekundogäldenär.Jag anser inle att anledning föreligger alt, som en remissinstans har förordat,i UB definiera termen sakägare. För tydlighets skull villjag tillägga atttermen part i balken används för att beteckna endast sökanden och hans motpart(dvs. svaranden eller gäldenären). Tredje man som är sakägare anses såledesinte som part hos kronofogdemyndigheten i balkens mening. 1 allmänna mål finns inte nägon egentlig sökande isamma mening som i enskilda mål. Som framgår av vad som har anförts i denallmänna motiveringen (avsnitt 5.3) saknas emellertid anledning till attbestämmelser som rör "sökanden" inle skulle i princip gälla även iallmänna mål. 1980/81:8 I kap. 8§ 197 sökande skall i sådana mål givetvis förslås staten resp.kommun i egenskap av borgenär. En annan fråga är vem som skall företräda stateneller kommun vid tillämpning av bestämmelser som avses. Den ordning som f n.tillämpas i detta hänseende ar oenhetlig och sammanhänger med om det allmännamålet anhängiggörs hos kronofogdemyndigheten via eller via annanmyndighet. Som regel bör kronofogdemyndigheten, som i övrigt representerar delallmänna vid indrivning av skatter, böter m.m., företräda staten eller kommunäven vid tillämpning av bestämmelser som anger "sökanden". I någrasådana fall skall emellertid enligt mitt förslag borgenären i ställetrepresenteras av RSV. Att bestämmelser om sökanden iprincip är tillämpliga även i allmänna mål torde framgå av balkenstillämpningsområde (I kap. I S, se även 6 S) samt av att undantag inte hargjorts för dessa bestämmelser. För att eventuella missförstånd skall undanröjashar i första stycket av 7 S i departementsförslaget som en andra mening tagitsin en föreskrift om att staten eller kommun anses som sökande i allmänt mål.Vissa besläm-nielser som gäller sökanden skall emellertid enligt uttryckligaundantag inte gälla i allmänna mål. Frågan vem som företräder staten i allmännamål regleras i 2 kap. 30 S i departementsförslaget. Tillämpning av bestämmelser som rör fartyg, luftfartyg ochfast egendom 8 6 Paragrafen reglerar balkens tillämpning på utländskaskepp och luftfartyg m. m. Den motsvarar 2 kap. 7 8 i beredningens förslag. Enligt I S tredjestycket SfL är bestämmelsema i SfL tillämpliga även på egendom som utom riketär införd i register som motsvarar skepps- eller skeppsbyggnadsregistret, ominte annat följer av vad som är särskilt föreskrivet. I I S andra stycket LfLanges alt i fråga om vissa främmande luftfartyg eller intecknade reservdelarlill sådana luftfartyg tillämpas jämte LfL lagen (1955:229) i anledning avSveriges tillträde till konvention rörande internationellt erkännandeav rätt till luftfartyg. Bestiinimelser i UL om skepp och luftfartyg tordevara direkt tillämpliga även på utländska skepp och luftfartyg, om inte annatär föreskrivet eller eljest följer av bestiimmelserna. Beredningenframhåller att skepp, luftfartyg och intecknade reservdelar till luftfartyg kanbli föremål för exekutiva åtgärder i , även om egendomen är registreradutomlands. Det är önskvärt att därvid, så långt som möjligt, får tillämpassamma bestämmelser som gäller för här i riket registrerad egendom. I 2 kap. 7 Sförsta stycket beredningens förslag sägs därför att förslagets bestämmelser omregistrerat skepp, registrerat luftfartyg och intecknade reservdelar tillluftfartyg är tillämpliga även på dylik egendom som är införd i register utomriket som motsvarar skepps- eller hiftfartygsregistret eller är intecknad utomriket, om inte annat följer av särskilda föreskrifter. Prop.1980/81:8 / kap. 9 § 198 inte är givet att avvikelse alltid är uttryckligenföreskriven. Den kan följa av en mera allmänt hållen regel. Enligt 5 kap. 28 § andra stycketberedningsförslaget skall utmätning av här i riket registrerat skepp ellerluftfartyg eller av intecknade reservdelar till sådant luftfartyg inte medföraförmånsrätt förrän ärende angående anteckning om utmätningen tas upp påinskrivningsdag. 1 samma stycke föreskrivs vidare bl.a. att om här i riketregistrerat skepp eller luftfartyg som har utmätts här blir ulmätt i främmandestat innan del har omhändertagits av kronofogdemyndigheten, den rätt som harvunnits genom den förra utmätningen skall gälla som panträtt. Dessabestämmelser bör enligl beredningen inte bli tillämpliga på skepp ellerluftfartyg som är registrerat i annan stat eller på reservdelar som är inlecknadei annan stat. Inte heller bör bestämmelsen i 7 kap. 5 8, vilken medger s.k.distansutmätning av här i riket registrerat skepp eller luftfartyg, få gällaskepp eller luftfartyg som är registrerat utom riket. I andra stycket av 2 kap.7 8 i beredningens förslag undantas nämnda bestämmelser från huvudregeln iförsta stycket. I följd härav blir, framhåller beredningen, inle heller 17 kap.6 S andra stycket eller 10 § andra stycket i vad de hänvisar lill 7 kap. 5 8tillämpliga på sådan utom riket registrerad eller inlecknad egendom som här äri fråga. Sådana särskilda föreskrifter somenligl första stycket kan föranleda undantag från huvudregeln finns enligtberedningen såvitt angår skepp i 24, 259, 260 och 278-280 SS sjölagen ochbeträffande luftfartyg i lagen i anledning av tillträde till 1948 årskonvention rörande internafionellt erkännande av rätt till luftfartyg.Beredningen påpekar att medan nämnda bestämmelser i sjölagen i princip ärtillämpliga på alla utländska skepp, lag gäller endast luftfartyg somhar registrerats i stat som har tillträtt s. k. Genévekonvention. Beredningen erinrar om attverkställighet som riktar sig mot utländskt skepp eller luftfartyg kan hindrasav immuniletsregler. Här som eljest skall respekteras den immunitetsrätl somfrämmande makt åtnjuter enligt allmänna regler. Lagen (1938:470) med vissabestämmelser om främmande statsfartyg m.m. innehåller förbud mol utmätning avbl.a. De av beredningenföreslagna bestämmelsema om utländska skepp och luftfartyg m.m. har i sakoförändrade tagits upp i departementsförslaget. Med anledning av vad som harpåpekats vid remissbehandlingen har första stycket i paragrafen jämkats så attlydelsen närmare ansluter till 1 8 tredje stycket SfL. Denna lydelse tordepassa även for luftfartyg. Andra stycket har förenklats redaktionellt. För tillämpligheten av förstastycket krävs inte alt fråga är om egendom som uppfyller de svenska kraven förregistrering. Vikten ligger främst pä registreringen och avsikten med denna,särskilt om inteckning kan meddelas i egendomen. 9 8 Paragrafen, som motsvarar 2 kap. 8 8 i beredningensförslag, innehål- 1980/81: 8 / kap. 10 § 199 ler bestämmelser om fartygsbyggen. 1 62 8 4 mom. ULföreskrivs att med fartyg likställs i UL fartyg under byggnad. Enligt I § andrastycket SfL skall med registrerat skepp i SfL likställas skeppsbygge som ärinfört i skeppsbyggnadsregistret. Som första mening i2 kap. 8 8 beredningens förslag anges att med skepp likställs skeppsbygge.Beredningen framhåller att svensk rätt har saknat ett fullt utvecklatinteckningssystem för skeppsbyggen. Enligt sjölagen i dess nya lydelse skallemellertid skeppsbygge kunna utnyttjas som underlag för kreditsäkerhet påsamma sätt som färdigt skepp. Kreditförhållandena skall därigenom kunna ordnasrationellt i ett tidigt skede av bygget. En följd av de nya reglerna är attskeppsbyggen även i exekutivt hänseende skall behandlas som skepp. Beredningen framhåller vidare attenligt 2 § sjölagen ett för riket gemensamt skeppsregister skall föras översvenska skepp. För skepp som är under byggnad i skall enligt sammaparagraf föras ett särskilt skeppsbyggnadsregister. I andra meningen av 2 kap.8 S beredningens förslag föreskrivs att vad som sägs om skeppsregistret skallbeträffande skeppsbygge i stället avse skeppsbyggnadsregistret. Bestämmelser sommöjliggör registrering av skeppsbygge och inteckning däri finns numera isjölagen. I departementsförslaget har bestämmelsen om likställighet i UB mellanskepp och skeppsbygge vidgats till att gälla även annat fartyg än skepp. och sådant fartyg under byggnad. Anledningen härtill är att förslagetinnehåller vissa särbestämmelser beträffande fartyg vilka har samband medsjölagens regler om sjöpanträtt (4 kap. 6 S andra stycket och 8 kap. 10 §) samtatt sjöpanträtt kan gälla även i båtbygge sedan bygget har sjösatts (250 8 sjölagen).I paragrafen anges därför att med fartyg jämställs fartyg under byggnad samtatt i fråga om skeppsbygge vad som sägs om skeppsregistret härvid i ställetskall avse skeppsbyggnadsregistret. Bestämmelsen innebär att skeppsbyggelikställs med skepp, medan båtbygge likställs med båt. 10 8 Paragrafen, som motsvarar 2 kap. 9 S i beredningensförslag, innehåUer föreskrift om andel i och villkorlig rätt till registreratskepp m. m. UL innehåller vissauttryckliga bestämmelser om andel i registrerat skepp och villkorlig äganderätttill sådant skepp eller till andel däri (89 8 2 mom., 201 § 4 mom. och 213 a §2 mom.). .Även andel i luftfartyg eller i intecknade reservdelar tillluftfartyg och villkorlig äganderätt till sådan egendom eller till andel därihar uppmärksammats i visst fall (89 5 2 mom.). Beredningen har isitt förslag tagit upp en generell föreskrift om att bestämmelser omregistrerat skepp, registrerat luftfartyg och intecknade reservdelar tillluftfartyg i tillämpliga delar gäller även andel i och villkorlig rätt tillsådan egendom, om inte annat föreskrivs. Prop.1980/81:8 I kap. I! Med villkoriig rätt åsyftas villkorlig äganderätt.Villkorlig rätt lill andel i skepp, luftfartyg och reservdelar till luftfartygomfattas enligt beredningen också av bestämmelsen. Beredningen påpekar altbestämmelsen gör det överflödigt att på olika ställen i UB särskilt ange attandel i visst objekt eller villkorlig rätt omfattas. 1 åtskilliga fall kanförslagets bestämmelser om skepp, luftfartyg och reservdelar inte tillämpasannat än på objektet som sådant. När tvekan möjligen kan uppstå, har undantaggjorts (se 11 kap. I S andra stycket och 12 kap. I S tredje stycket beredningens förslag). Bestämmelsen iförevarande paragraf överensstämmer med beredningens förslag. Jag har inte. somen remissinstans har förordat, funnit anledning att i UB införa termernaskeppsegendom och luftfartygsegendom. Dessa termer torde knappast fylla någonfunktion i UB vid sidan av de bestämmelser som meddelas i förevarande avsnittav I kap. Om det skulle visa sig att sådana sammanfattande beteckningar behövsvid meddelande av verkställighetsföreskrifter eller anvisningar, föreliggernaturligtvis inte något hinder att använda dem där. 11 § I paragrafen anges innebörden av begreppet fastegendom. Den motsvarar 2 kap. 10 8 i beredningens förslag. Termen fast egendomtorde i olika sammanhang användas i växlande betydelse. I I kap. I S JB sägsalt fast egendom är Jord och att denna är indelad i fastigheter. användstermen fast egendom, när man syftar på fastighet eller äganderätt tillfastighet. 13 kap. 26 S JB har bl.a. UL:s och FfL:sbestämmelser angående fast egendom och rättighet däri motsvarande tillämpning i fråga om tomträtt. Beredningen haransett det önskvärt att i UB införs en bestämmelse som upplyser om vad som däråsyftas med fast egendom. 1 första stycket av 2 kap. 10 S beredningens förslaganges att därmed avses faslighet, visst område av fastighet, samfälld mark samtandel i och villkorlig rätt till sådan egendom. Med villkorlig rätt åsyftasvillkorlig äganderätt. Att även villkorlig rätt till andel i fastighetomfattas av bestämmelsen torde enligt beredningen vara uppenbart. 1 andra stycket av paragrafen hartagits upp en erinran om att vad som sägs om fast egendom i tillämpliga delargäller även tomträtt. Inte endast hel tomträtt utan även andel i tomträtt -ochvillkorlig rätt till tomträtt eller till andel däri - skall följa reglerna förfast egendom. Beredningen påpekar attvattenfallsrätt inte kan upplåtas numera men finns kvar på grund av äldreupplåtelser. Med hänsyn härtill bör i övergångsbestämmelser föreskrivas attvad som sågs om tomträtt skall gälla även valtenfallsrätt som har upplåtitsenligt äldre lag (jfr 12 S JP).