prop · G403165 · 1980-12-31 00:00:00 — När det gäller frågan om driftskostnaderpåpekar delegationerna alt sådana inte kan anses ha direkt samband med ellervara orsakade av någon viss fastighet. Delegationerna anser, attutredningsförslagen ger er så olillräcklig vägledning vad gällerkostnadsregleringen, alt de i detta avseende inte kan läggas till gmnd förlagstiftning. Om kommunen skall vara förbehållen rätten att avgöra omfattningenav vägunderhåll och drifts insalser och dessutom ha monopol på skötseln är det,enligt delegationerna, inte rimligt att kommunen dessutom fritt skall kunnasöka kostnadstäckning av fastighetsägarna. Delegationerna menar, atl denordning som utredningsförsiagen anvisar i allt väsentligt kommer att vara olikden som bör gälla när samhället tillhandahåller en nyttighet mot avgift ochövervägande skäl talar enligt delegationema för att drifts- ochunderhållskostnaderna bör täckas av skattemedel. Om fastighetema över huvudtaget skall belastas med ytterligare kostnader, bör avgifterna enligtdelegationerna utgå från påvisbar båtnad för fastigheterna. SAFoch inslämmer i delegationernasyttrande. 5ABOanför, alt kommunala avgifter och taxor har tenderat att stigamer än den allmänna kostnadsutvecklingen, bl. a. beroende på restriktivitetenmot höjning av kommunalskatten, vilket verksamt har bidragit till höjda bostadskostnader.Förslaget om avgiftsfinansiering innebär enligt risk för alt den kommunalaväghållningen kommer att belasta bostadskostnaderna mer än vad som kan ansesmotiverat. anser, att nuvarande system bör behållas med den belastning påproduktionskostnaden för bostäder, som fömtsätts i bostadsfinansieringsförordningenoch som lånemässigt i allmänhet kompenseras inom ramen för de kommunvisfastställda tomt- och gmndberedningsbeloppen. framhåller, att enytterligare belastning på hyrans driftkostnadsdel inle bör ske och avstyrkerutredningsförsiagen. , som inriktat sitt yttrande på vissa Prop.1980/81:165 84 frägor i gatukostnadsutredningens förslag, anför altdriftskostnader för gata inte .skall belasta enbart fastighetsägama utan åvilakommunens samtliga invånare genom den vanliga skattefinansieringen. Förbundelförklarar att det också motsätter sig förslaget med hänsyn till avgiftsuttagensinverkningar på hyressättningen. och ullalar, atl de är positiva till ettkommunalt ansvar för väg- och gatuhållningen men däremol inte till de formeroch principer för kostnadsfördelningen som utredningarna föreslagit- Sveu hovrätt avstyrker all gatukostnadsutredningensförslag läggs lill gmnd för lagstiftning. Skälen för hovrättens avstrykan rörfrämst förslaget om kostnader och avgifler. Hovrätten anför bl. a. följande; Förslaget framläggs utan all de fastighelsekonomiskaföljderna belyses. Inga uppgifter lämnas om storleksordningen av de.belopp somkan komma att överflyttas från kommunalskattemedel till avgifter frånfastighetsägarna (och via genomslag på hyrorna från hyresgästerna).Anmärkningsvärt är att inga representanter för fastighetsägare ellerhyresgäster ingått i utredningen eller, såvitt framgår av arbetsredogörelsen,ens getts tillfälle att framkomma med synpunkter. - Kommunerna föreslås fålångtgående befogenheter. En kommun kan välja mellan att ta ut avgifter avfastighetsägarna för gatuhållningen (anläggnings- och driftskostnader) elleratl såsom beträffande underhållet låta kostnaderna täckas av kommunalskattemedel.Valrätten kan medföra opåkallade olikheter mellan exempelvis kommuner iStorstockholm. - När del gäller stadskärnor och likartad bebyggelse kan starktifrågasältas om kostnaderna för det löpande gatuunderhållet bör läggas påfastigheterna. I mer perifera, enhetliga stadsplaneområden skulle i och för sigen sådan ordning lällare kunna tänkas. Den omständigheten atl kommunerna undersenare tid genom exploateringsavtal och medverkan till gemensamhetsanläggningarkunnat bli befriade från gatuunderhåll i stadsplaneområden bör inte tillmätasnämnvärd vikt vid lösning av frågan om enhetliga gmndregler för hela tätorten. Att fastigheterna inom stadsplan liksom skall svara för kostnaderför gatubyggnad är naturligt. Nuvarande bestämmelser härom i byggnadslagen (BL)är krångliga och behöver revideras. De ger dock vägledning hur kostnadernaskall beräknas och fördelas. Det nya förslaget ger föga mer än den allmännaprincipen om skälighet och rättvisa som måttslock för bestämmande avavgiftsuttaget. Hovrätten anser det nödvändigt med mer preciserade regler.Behovet framträder inte minst når förslagets konstruktion medväghållningsområden skall tillämpas på de inre delama av slörre tätorter. I fråga om välhållningen utanför stadsplanelagda områdenbiträder hovrätten vägutredningens förslag att avgift för drift och underhällav väg skall tas ut enligt taxa. Beträffande anläggningskostnader anserhovrätten alt den enda möjliga taxeförmen lorde vara en särskild taxa medengångsavgifter. Hovrätten pekar emellertid på vissa problem som kanföreligga. Mot bakgmnd av att kommunerna enligt förslaget kan välja finansieringssättpå närmast kommunalpoHliska grunder anser hovrätten, att det från rättvise- Prop.1980/81:165 85 synpunktinte är oväsentligt för kommunmedlemmama, och däribland självfalletfastighetsägama, vilken eller vilka metoder som skall komma till användning.Hovrätten påpekar, att det sett från olika utgångspunkter naturligtvisföreligger en stor skillnad mellan skatte- och avgiftsfinansiering. a. härav menar hovrätten att det är av stor vikt att finansieringenav den kommunala väghållningen sker i sådan form att likställigheten mellankommuninvånarna inte motverkas. Hovrätten anför också att den ifrågasätter omdet avgiftssystem som föreslås kan - särskilt med hänsyn till svårighetema attbestämma en fastighets nylta av väg och allmän plats genomgående tillämpas såatt kravet på lika behandling av fastighetsägama inle åsidosätts. Hovrättenmenar, att det är sannolikt att fastighetsägare i inte ringa utsträckning kankomma att uppleva den av kommunen fastställda avgiftsnormen som orättvis. Ävenkommunema kommer enligt hovrättens mening att ställas inför svåragränsdragningsproblem. Flertalet remissinstansersom har behandlat frågan om kostnader och avgifter anser att det blir svårt attutforma en rättvis taxa, särskilt när det gäller avgifter för driftskostnader.Behov av centralt utarbetade normaltaxor understryks av åtskilliga. Mångainstanser efterlyser mera preciserade regler om avgiftssystemet. Nägra anseralt ytterligare utredningar behövs innan ett lagförslag kan antas och enbelysning av de fördelningspolitiska konsekvenserna efterfrågas av mänga. Svensku kommunförbundetanser, att de ekonomiska konsekvenserna av det föreslagna finansieringssystemetborde ha belysts på etl mera fullständigt sätt. Förbundet anser vidare, attdet med utredningens argumentation blir mycket komplicerat att skapa ett taxe-och avgiftssystem som är rättvist, har en rimlig dtfferentieringsnivä ochsamtidigt är enkelt. Att bebyggelsen är kostnadsbärare behöver enligt förbundelinle möta principiella invändningar. Däremot kan det, menar förbundet,diskuteras om uppdelningen av exploateringskostnader på flera regelkomplex ochutbrytningen från det samband som finns med byggnadslagstiftningen är motiverad.Hur dessa frågor regleras har etl nära samband med de grundläggandekostnadsfördelningsproblemen i vårt samhällsbyggande. Enligt utredningsförslagetskall kommunerna ha frihet att ta ut avgifter efler en allmänl hållennyttoprincip och avgiftsskyldighelen skall fördelas mellan fastigheterna efterskälig och rättvis gmnd. Kommunförbundel framhåller, alt en så innehållslösregel inte är bra med tanke på de stora ekonomiska belopp del här blir frågaom. Förbundet anför vidare, att det finns anledning att skilja mellan löpandeunderhåll och skötsel ä ena sidan och byggnadskostnader å den andra. I fråga omunderhåll och skötsel kan någon form av schablonmässig fördelning accepteras.Beträffande fördelning av utbyggnadskostnader menar förbundet att det finnsanledning att göra en gmndligare analys av fördelningsproblematikenkostnadsbärare emellan. Enligt kommunförbundet kan knappast ett beslut tas meddet 1980/81:165 86 underlagsom finns i frägan om avgiftsuttag. Förbundet anför att frågan omavgiftsuttaget bör ses över ytterligare och att denna överarbetning bör göras inära samarbete med förbundet. TCOanmärker, att utredningama inte har avgivit något konkret förslag om huravgifter för väg- och gatuhållning skall kunna tas ut. Organisationen anser,att det föreligger ett behov av att ange hur kommunernas självkostnad kanberäknas innan den nya lagen träder i kraft. Dessutom anser TCO, attkonsekvenserna av olika metoder att fördela denna kostnad närmare måstebelysas, bl. a. vad gäller boendekostnader för olika kategorier. Lantbruksstyrelsenunderstryker, att en fördelning av kostnaderna efter skälig och rättvis gmndställer stora krav på de beräkningsnormer som skall ligga till gmnd förfördelningen av kostnaderna. Styrelsen anför, att detta är särskilt uttalat omolika markanvändning förekommer inom ett gemensamt väghållningsområde, såsomtätbebyggelse, jordbmk, friluftsliv etc. anför, att deavgiftsskyldiga enligt förslagen, till skillnad från vad som gäller i fråga omva-anläggningar, inte har någon exklusiv rätt att begagna sig av erbjudnatjänster utan är i fråga om "bmkningsrätten" väsentligen jämställdamed icke avgiftsskyldiga gatu- och vägtrafikanter. Till den del den föreslagnalagen om kommunvägar rör avgiftsfrågor kan därför, menar nämnden, hävdas attden närmast har karaktär av skattelag. Nämnden påpekar, att det kanske mot denbakgmnden förtjänar att ytterligare övervägas, om inte en principielltriktigare och administrativt enklare lösning står att vinna skattevägen,exempelvis i form av att berörda fastighetsägare vid sidan av den ordinärafastighetsskatten påförs en särskild vägskatt. Länsstyrelsernasyttranden över förslagen om kostnader och avgifter är i sina huvuddrag tämligenlika. i Stockholmslän framhåller, att förslagen innehåller viktiga principiella nyheter i frågaom ansvar för väg- och gatuhållning men all de ekonomiska konsekvenserna förkommuner och enskilda bara är ytligt berörda och därför svåra att överblicka.Länsstyrelsen menar, att det är en brist att förslagen inte grundas på enanalys av frågan i vilken utsträckning kosinadema för vägar av olika slag börbäras av vägtrafikanter, betalas med skattemedel eller belasta ägarna av defastigheter som har nytta av vägen. anser det vara angeläget attförslag till normaltaxor för avgiftsuttag för väghållning utarbetas.Länsstyrelsen anser också, att flera skäl talar för att de grundläggandefrågorna om avgiflsskyldighel och kostnadsfördelning bör regleras i lagen istörre utsträckning än vad utredningarna föreslagit. En komplettering avlagbestämmelserna bör kunna bidra till att utformningen av taxor underlättasoch att framtida tvister vid lagtillämpningen i någon mån begränsas. Det finnsdärvid också möjlighet att beakta intresset av likformighet vid ochenskild 1980/81:165 87 väghållningoch därigenom främja kraven på Hkställighet och rättvisa för allakommuninvånarna. säger vidare, att en fördel ocksä synes vara omman därigenom kan uppnå en viss likformighet mellan närliggande kommuner,vilket kan ha särskilt inlresse inom en sammanhängande stadsbygd somStorstockholm. anser, att avgifter för anläggningskostnader iprincip endast bör kunna tas ut i form av engångsavgift i samband medexploatering, då fasligheten upplåts för bebyggelse eller isamband med upprustning eller utvidgning av kommunvägar vid områdesvissanering och förnyelse. De avgifter som tas ut skall högst kunna motsvarakommunens faktiska anläggningskostnader för ifrågavarande område. När detgäller driftskostnaderna för gator och vägar är det, menar , meratveksamt om det är lämpligt att täcka dem via periodiska avgifter knutna tillfasligheler. Det kan länkas att gatu- och vägunderhållet i första hand är lillnytta för trafikanterna. påpekar också alt avgifter förväghållning inte på samma sätt som t. ex. va-avgifter kan kopplas lillnyttjandet och därmed ge fastighetsägarna möjlighet att påverka kostnaderna. i Uppsalalän pekar på de svårigheter det blir för kommunerna att på ett rättvist sätlta ut full kostnadstäckning och anmärker alt utredningarna inte uppsatt någonnorm för fördelningen av kostnaderna mellan de avgiftspliktiga fastigheterna.Enligt bör en översyn av förslaget ske. Länsstyrelseni anser, att förslagen i väsentliga avseenden är ofullständiga.Mot bakgmnd bl.a. av att fastighetsägare enligt förslagen skall påförasavgifter för kommun vägs anläggning och drift, något som tidigare huvudsakligenfinansierats genom kommunala skattemedel, anser en mera ingåendeutredning av dessa för den enskilde så påtagliga verkningar påkallad.Länsstyrelsen anför vidare, all det är angeläget att så långt möjligt klaranormer skapas för fördelning av kostnader efter respektive fastighetsägaresnytta av väghållningen. Gmnderna för anvisningar och tillämpningsföreskrifterrörande kostnadsfördel-ningsfrågoma bör, uttalar , anges i enblivande proposition. Länsstyrelseni anför, att del föreslagna systemet alt avgiftsvägenta ul ersättning frän fastighetsägare från rättvisesynpunkt är väl motiverat.Styrelsen anför vidare, atl systemet sannolikt inte skapar nägra slörre probleminom planområden. Däremot kan det enligt , när det gällerglesbygdsvägar eller vägar som förbinder bebyggelseområden eller leder tillsärskilt attraktivt rekreationsområde, möta svårighet att göra en riktigavgränsning mellan fastighelsägareintres-set och det allmänna intresset. Länsstyrelsenanför vidare, att del beträffande den kommunala gatuhållningstaxans utformningsaknas riktlinjer i utredningen och uttalar att det otvivelaktigt kommer attbli svårt atl finna lämpliga beräkningsgmnder. Styrelsen anser att det i dendelen är önskvärt med ett gmndligare utredningsarbete och förhandlingar medkommunförbundet innan en proposition läggs fram. Prop.1980/81:165 88 i anför; att en stor delav kostnaderna för anläggandet av kommunala vägar och galor tas ut avfastighetsägama via exploateringsavtal eller i samband med kommunalförsäljning av mark för bebyggelse. Då anläggandet av vägar och galor påverkarfastigheternas värde anser det vara lämpligl atl finansierabyggandet av dessa med avgifler knutna fill fastigheterna. Lösningen att viataxa ta ut en engångsavgift för dessa kostnader anser kunna varaetl lämpligl komplement till de nämnda meloderna. När del gällerdriftskostnaderna för gator och vägar anför , att det torde varaföga lämpligt att täcka dem via periodiska avgifter knutna lill fastigheter.Länsstyrelsen framhåller all många faklorer måste beaktas för att kraven på enrättvis och likformig fördelning skall kunna uppfyllas och att mot detta stårkraven på enkelhet och långt gående utjämning av kostnaderna. Styrelsen pekarockså på, att en omfattande administration behövs för att beräkna och inkasseraavgifterna samt att galu- och vägunderhållet i första hand är lill nytta förtrafikanterna, dvs. i princip alla kommuninvånare. Mot bl.a. denna bakgmndavstyrker en lösning där driftskostnaderna för kommunaltunderhållna vägar betalas genom fastighetsanknutna avgifler. Finansieringenkan, menar , i stället ske på annal sätt, exempelvis genomordinarie skattemedel, ökade statsbidrag eller någon form av kommunaltrafikskalt. Även en lösning med förhöjd fastighetsskatt, lorde enligtlänsstyrelsen vara att föredra framför avgiftsfinansiering. understrykeratl det torde vara ytterst svårt att skapa en lämplig taxa om driftskostnadernaskall betalas via avgifter och anför vidare att det torde vara svårt attkonstmera lämpliga taxor även om taxan bara avser engångsavgift. För attundvika olämpliga taxekonstmktioner saml för atl i möjlig mån undvika tvistervid tillämpningen av lagen i kostnadsfördelningsfrågor anser ,att mer preciserade regler bör ges i lagtext eller genom bindande anvisningar. i anför, alt det mot bakgmndav trafikens allmänna karaktär allvarligt kan ifrågsättas humvida entaxesättning enbart på fasligheter är den lämpligaste. anser altmöjligheten till kostnadsuttag över såväl fastighetstaxering som kommunalbilskatt är lösningar som torde bh föremål för övervägande. Frågan om gmndernaför taxesättning bör enligl utredas ytterligare. i har i sitt yttrande övervägutredningens förslag uttalat, att avgiftsuttag enligt taxa kommer alt medföraen stor administrativ belastning på kommunen och att det finns anledning attanta att även belastningen kommer att öka på de myndigheler som har alt prövabesvär över kommunens beslul. Länsslyrelsen anser att en klar åtskillnad börgöras mellan byggande och drift när finansieringsfrågan diskuteras. När detgäller driften av de kommunala vägarna anser , att utgifternautöver utgående statsbidrag bör finansieras med kommunala 1980/81:165 89 skattemedeldä det är fråga om vägar till fasl bebyggelse. Länsslyrelsen menar, att ensådan finansieringsform i stort överensstämmer med vad som f. n. gäller inomplanlagda områden och att det från rättvisesynpunkt inte är någol all vinnagenom avgiftsfinansiering. Kostnaderna för nybyggnad eller ombyggnad avkommunala vägar bör däremot enligt täckas genomavgiftsfinansiering om inte särskilt avtal träffas, exempelvis medmarkexploatör. anför dock, att det kan ifrågasättas om intenuvarande ordning med lantmäteriförrättning för fördelning av kosinademahärvid skulle utgöra ett smidigare och enklare handlingsförfarande än detföreslagna systemet. Mångaav de kommuner som tagit upp avgiftsfrågoma pekar särskilt på att del kan blisvårt att utforma rättvisa taxor. Malmökommun uttalar, att det till följd av oklarheter och lagtekniska brister iförslagen torde vara svårt att skapa taxor för det föreslagna avgiftssystemet.Kommunen anser vidare, att förslagen pä flera centrala punkter inte ärtillräckligt underbyggda och att de inte ger kommunema erforderligt underlagför ställningstaganden, särskilt med avseende pä ekonomiska ochbostadspolitiska konsekvenser. Kommunen fömtsätter, att ytterligare utredningmåste göras innan sluthg ställning kan tas till förslagen. Norrköpingskommun anför, att svårighelen all konstmera en avgiftstaxa för drift ochbyggande av vägnätet är uppenbar. Kommunen menar, att den parallell somutredningen drar till va-taxorna är möjlig endast i avseende på byggande avväg. Kommunen anför vidare, att med den erfarenhet den har av de storasvårigheterna att enkelt lillämpa taxan för va-anläggning så kan lika storasvårigheter fömtses även när det gäller tillämpningen av en taxa för byggandeav väg, framför allt i fråga om en sådan taxas tillämpning inomförnyelseområden. Enligt kommunen blir en för väghållningens driftskostnadererforderlig taxa synnerligen komplicerad och torde komma att vålla oändligadiskussioner om dess rättvisa utformning och tillämpning. Kommunen anser detvara troligt, att problemen med en taxa för driftskostnaderna i praktikenkommer att medföra att kommunema helt avslår frän en sådan eller att endastvissa driftskostnader kommer att finansieras med taxeavgifter. Svårighetenatt utforma avgiftstaxor stryks också under av , , ,, , och kommuner. Behovet av centraltutarbetade normaltaxor framhålls av , , , , Lidingöoch kommuner. Vissakommuner avstyrker eller är, i likhet med , tveksamma tillatt driftskostnadema skall få finansieras genom taxa. kommun uttalar,att det blir speciellt svårt att få fram ett avgiftssystem för att ta ulårliga driftsavgifter och fortsätter. "Den grad av nytta, som olikakommuninvånare har av avgiftsbelagda anläggningar, låter sig icke beräknas ifaktiska tal. Tillämpningen av ett sädant avgiftssystem 1980/81:165 90 kommeratt kräva omfattande administration med åtföljande fördyring av gatu- ochväghållningen. Skattefinansiering av driftsutgifterna är rakare och enklare atttillämpa. Kommunen föreslår därför, alt driftskostnaderskaltefinansieras." Liknandesynpunkter framförs av . Även och Kramforskommuner avstyrker att driftskostnader finansieras genom avgifter frånfastighetsägarna och kommun uttalar en viss tveksamhet tillavgiftsfinansiering av driftskostnaderna. ochlänsbostadsnämnderna i och avstyrkeravgiftsfinansiering av driftskostnaderna. gmndar sinavslyrkan pä avgifternas inverkan på boendekostnaderna. pekarpå att de fördelningspolitiska konsekvenserna av förslaget inte har belystsoch anför all så bör ske innan slutlig ställning tas. Inverkningarna påboendekostnaderna har tails upp av flera instanser. uttalar,att en generell överflyttning från skattefinansiering till en finansieringöver boendekostnaderna inle är invändningsfri. Förbundet menar dock, att etlsådant förfarande kan innebära alt del ges en bättre möjlighet till utjämningav kostnadsansvaret för gator och vägar mellan olika boendeformer. Vidarepåpekas, att i många fall, bl.a. via exploateringsavtal, flerfamiljshusområdenbelastas med kostnader för gator och vägar i högre grad än småhusområden ochatl stora skillnader också finns i kostnadsfördelningen mellan kommunen och deboende i befintliga stadsplaneområden beroende på under vilken lid och tillvilka villkor tomtmarken upplåtits. Förbundet anser, att hänsyn måste tas tilldessa förhållanden vid en eventuell laxeberäkning inom kommunerna. bör ges i uppdrag atl i samråd med planverketutfärda anvisningar för kommunemas uttag av avgifter där de nämnda förhåUandenabeaktas, om utredningarnas förslag görs till föremål för lagstiftning.Hyresgästernas riksförbund beklagar alt utredningarna lämnatfördelningsfrågorna olösta och anför, att förslagen med all säkerhet kommer attinnebära ökade boendekostnader. Om de ocksä kommer att innebära större rättvisamellan olika boendeformer anser förbundet vara ytterst osäkert. Förbundet, sominstämmer i behovet av att ersätta de nuvarande reglerna för finansiering avkommunernas gatuhållning med nya, anser inte att de regler för taxesättning somi dag finns pä andra närliggande områden är sådana att de direkt kan bildamönster för nya regler när det gäller gatuhållningskostnader. Också Svenskariksbyggen pekar på att ett genomförande av förslagen kommer att höjaboendekostnaderna. anför också, atl förslaget i huvudsak innebärall nyproduktion kommer att belastas med störte avgiftsuttag än redanbefintlig bostadsbebyggelse och att problemet med hyressplittring mellan olikaårgångar av bostäder därigenom kommer att förvärras ytterligare. SKTFanser det vara en väsenfiig och betydelsefull förändring, att kom- 1980/81:165 91 munernages möjlighet att la ut årliga avgifter avsedda atl täcka drift och underhållav gator, vägar, parker och allmänna platser och pekar på att förhällandetmellan byggande och drift av gatuanläggningar och liknande saml byggande ochdrift av va-anläggningar därmed kommer all bli likarlat. Föreningenframhåller, att en normallaxa bör utarbetas hos kommunförbundet och att det ärangeläget att detta arbete prioriteras så att tillämpningen av den nya lagensnabbt skall kunna förverkligas. Om tiden medger borde, menar föreningen, ettfullskaleprov utvärderas. - Valfriheten för kommunema anser varavälbetänkt. Det skulle enligt föreningen ha varil önskvärt att omfattningen avdet administrativa arbetet med avgifter klarlagts. I frågan om avgiftsuttag närdet gäller anläggningskostnader efterlyser en utförligare anvisning avvilka anläggningar, generalplaneanläggningar m. m., som får skatte- respektiveävgiftsfinansieras. Frågan om kostnader förgeneralplaneanläggningar, dvs. primär- och sekundärleder och störreparkanläggningar o. d., skall ingå i avgiftsunderlaget har tagils upp av någrainstanser. NBD och NTD uttalar bl. a.följande: Utredningsförslagen reglerar inte hur generalplanekostnader skalltäckas. Inget hindrar en kommun från atl söka full kostsnadstäckning för entrafikplats eller dylikt ur vissa fasligheter somgeneralplanekostnader i övrigl har fördelals efter någon generell norm.Generalplanekostnader bör behandlas likformigt och mycket talar för att de börbekostas av skattemedel. Lagstiftningen bör skapa klarhet på den här punkten.