prop · G403154 · 1980-12-31 00:00:00 — Att frångå denna grundsals och låta slutliga avgöranden träffas av enenda domare är ett allvarligt steg, som icke kan tas ulan ingående övervägandenav konsekvenserna. Antalet i etl avgörande dellagande domare måsle självfalleli första hand bestämmas utifrån behovet av allsidig bedömning. Enmansavgörandeni de högsla instanserna framstår då som otänkbara så snart en sak ger reellt utrymmeför olika individuella bedömningar. Blott belräffande beslul av närmastregistrerande karaktär kan det vara tillfyllest med en domare. Andra faktorersom inverkar på domförhelsfrågan är självfallel vilka och hur många mål manvill släppa fram till de högsta instanserna, hur många domare som bör få verkai dessa instanser elc. Dessa olika faklorer påverkar varandra på olika säll ochmåsle ses i etl sammanhang. I de flesta länder är de högsla instanserna inte allmännarevisionsdomstolar utan prejudikaldomslolar. I sådant fall erfordras enordning för utväljandet av de avgöranden från lägre instanser som de högslaskall ompröva för att tillgodose prejudikatbehovel. Det finns många olika meloderför att genomföra detta urval. I har vi låtit tre medlemmar av vederbörandeslutinstans bestämma vilka mål av de lill domstolen inkomna Prop.1980/81:154 62 ändringsansökningarna som skall väljas ut. Redan i våragrannländer till-lämpas andra metoder. Även om det ankommer på tre domare attträffa valet kan dessa lösa uppgiften på hell olika sätt. Alla tre kan lägganed samma arbete på uppgiften, men verksamheten kan också ordnas så atl blotten domare granskar varje mål närmare, medan övriga två endast deltar i självaurvalsbedömningen. Ett annal sätl är alt begära av den klagande att hannoggrannare angiver varför just hans mål skall väljas ut för prövning.Urvalsprövningen kan sedan inskränkas till en granskning av vad klagandensjälv anfört och urvalet göras med utgångspunkt härifrån. Man kan också tänkasig all domstolen själv först bestämmer på vilka punkter prejudikat behövs ochsedan letar i hela massan av ändringssökande för att finna lämpliga mål. Om urvalel läggs på slutinstansen själv - vilket i och försig ej är nödvändigt - bör man självfallel välja en ordning, så all ickehuvuddelen av arbetstiden i den högsta instansen åtgår för att göra urvalel.Skulle man ha hamnat i ell sådant läge, får man givetvis eftersträva enändring. Det kan bli fråga om all finna andra rutiner men också om en övergångtill någon helt ny ordning. Kan man inte bemästra uppkomna svårigheter inom ramen förgällande rätt, blir lagändringar aktuella. 1 den mån det icke blir fråga endasiom någon smärre justering, bör i övervägandena indragas alla de olika faktorersom tillsammans är av betydelse vid utformning av domförhetsreglerna för dendomstol det gäller. Det är moldenna bakgrund som del synes mig svårt alt godta den föreliggande promemoriansom utgångspunkt för lagändringar av någon betydelse rörande domförheten ihögsta domstolen och regeringsrätten. Del i promemorian redovisade materialetär i mitt tycke helt otillräckligt som motivering för ett så allvarligt stegsom att införa ordningar med enmansavgöranden i våra två högstadomstolsinstanser. Förslagel om att låta domförhetsregler inflyta i arbetsordningarär tvivelaktigt ur grundlagssynpunkt. För lagändringar avseende domförheten iregeringsrätten presenteras överhuvudtagel knappast någol faktaunderlag alls.Del synes mig betänkligt atl behandla domförhetsreglerna så lättvindigt molbakgrund av de uppgifter som tillagt regeringsrätten belräffande lagenligheteninom hela förvaltningsområdet. Remissförfarandet i lagstiftningsärendet blirdärmed också i fråga om regeringsrätten närmasl meningslöst, då remissinslansernablott fått en lagtext utan egentliga motiv atl yttra sig om. upplysningarom arbetsförhållanden och frågeställningar i regeringsrätten kan utomståendeknappast bilda sig en sakligt grundad mening om lagförslagen avseenderegeringsrätten. Som regeringsrätten angivit i sitt yttrande synes lämpliglall man på gmndval av de erfarenheler som vunnits överser domförhetsreglernaför regeringsrätten. Del måste ske mot bakgrund av den växande betydelseregeringsrätten kan väntas få bl.a. för tillämpningen av den nyaregeringsformens regler i del praktiska rältslivet. Erfarenheler från andra ossnärslående länder med enahanda problem bör självfallel ulnylljas. Del låter sigsäkeriigen göra alt nå fram till rationellare arbetsformer än de som fillämpasidag. Regeringsrätten har i sitt yttrande ansett sig kunna, iavvaktan på en allmän översyn i ralionaliseringssyfle förorda införandel av enordning innebärande atl avdelningar i regeringsrätten med tre medlemmar blir domförabelräffande vissa rutinbelonade avgöranden. Även om det ligger närmast att heltavstyrka promemorian och dess förslag på grund av dennas gmnd- Prop, 1980/81:154 63 läggandebrister, kan goda skäl anföras alt redan nu ta ut de rationaliseringsvinster,som - lät vara tämligen begränsade - ligger inom räckhåll. Jag har trots minprincipiella tveksamhet av dylika prakfiska skäl anslutit mig tillregeringsrättens yttrande med det däri intagna lagförslaget. Justitiekanslern: fastslogs att högsta domstolens och regeringsrättensfunktion i inslanssystemet skulle vara inriktad på prejudikatbildningen. Dettaåstadkoms genom alt prövningstillstånd krävs för sakprövning i högsta instansoch att dispensgrunderna inte ger utrymme för ändringsdispens, bortsett frånfall där resningsskäl föreligger. Hovrätter och kammarrätter är således iprincip sista instans för omprövning i ordinär rättsmedel svag.Dispensprövningen i högsta domstolen och regeringsrätten skall ha till huvudsakligtsyfte att utvälja de rättsfall som kan tjäna prejudikat. Som framgår avutvecklingen för högsta domstolens vidkommande -och för den delen också förregeringsrätten även om arbetsbelastningen där inte påverkats på samma sätt somi högsta domstolen - synes dock den roll, som genom lagstiftningsålunda tillmätts den högsta instansen, i slor utsträckning inte ha uppfattatsav den rätlssökande allmänheten. Att döma av den stora måltillströmningen tillhögsta instans torde fullföljd till denna alltjämt i slor omfattning ses som eltnormalt led i rättsmedelskedjan för att åstadkomma materiell rättelse. Arbetet meddispensprövningen har på grund härav kommit alt la en oproportionellt stor delav de högsta instansernas tid och arbetskraft i anspråk. Såväl högstadomstolen som regeringsrätten torde därigenom ha fått dimensioner som mera ärbetingade av arbetet med utväljande av lämpliga prejudikatsfall än av arbetetmed alt utforma prejudikaten. Det är därför angeläget att man tar tillvara allamöjligheler att förenkla den förstnämnda proceduren och koncentrera arbetettill domstolarnas egentliga uppgift, prejudikaibildningen. Delta gäller ocksåregeringsrätten, även om arbetsläget inte inger samma oro därsom i högsta domstolen. Deremitterade förslagen synes anvisa en framkomlig och lämplig väg att uppnå detovan angivna målet utan alt därigenom ett evenluellt mera djupgåendenydaningsarbete på rätlegångslagstiftningens område föregrips. Riksåklagaren: lorde numera råda om alt de högsta dömande instansernas viktigasteuppgift bör vara atl svara för rältsenligheten och ge vägledning förrättstillämpningen. Det är därför angeläget att fullföljdsreglerna är såutformade all de så långt möjligt avgränsar domstolarnas funktioner till rent prejudikalbildandeverksamhet. Såvitt avser processen i högsla domstolen gjordes genom fullföljdsreformbetydelsefulla ändringar i detla syfte. föreliggande förslag tillgodoserfrämst det angelägna syftet att minska högsla domstolens befattning med ärendensom ligger utanför denna verksamhet och kan således sägas vara en vidareutvecklingav intentionerna bakom fullföljdsreform. Jag tillstyrker i allt väsentliglde nu framlagda förslagen. Det är angelägel alt åtgärderna genomförs snarastmöjligt. kan det vara motiverat atl högsta domstolens funktioner irättsskipningen och ordningen för fullföljd blir föremål för en meragenomgripande översyn. Domstolsverket:De föreslagna ändringarna av domförhetsreglerna syftar till att åstadkomma enminskning av arbetsbördan för i första hand högsta domstolens ledamöter. Ipromemorian redovisas emellertid inte hur stor denna minskning blir eller vilkakonsekvenser ändringarna får för personalen i övrigt. Innan reformen genomförsbör därför högsta domstolens 1980/81:154 64 organisationundersökas närmare i syfte att klarlägga resursbehovet för de olikapersonalkategorierna. Ipromemorian uttalas att det skulle vara en möjlig väg att ersätta det nuvarandesystemet med dispensprövning i högsta domstolen med en ordning som innebär attfrågan om prövningstillstånd tas upp redan i hovrätten i samband med att måletavgörs där. DV delar uppfattningen att detta är en komplicerad fråga. Den bördock ägnas fortsatt uppmärksamhet i syfte att få till stånd ett enklareprövningsförfarande än . Sveahovrätt: I departementspromemorian aktualiseras principiellt viktiga spörsmål,främst frågan huruvida prövningstillstånd inte längre skall behandlas i enkollegial sammansättning utan kunna handhas även av en ledamot ensam. Enligthovrättens mening hade det varit önskvärt med en mera ingående diskussion avvilka följder som detta kan tänkas medföra. Arbetsgruppen synes ha ansett attförslaget huvudsakligen är att betrakta som förändring av arbetsteknisk natur. Den väsenfiiga ochprincipiellt belydelsefulla frågan huruvida begränsningen av beslutande antalledamöter till en ledamot kan antagas påverka säkerheten i avgöranden berörsknappast alls. Promemorian ger därför inte något fillfredsställande underlagför bedömning av lämpligheten av att frågor om prövningstillstånd primärtskall avgöras av endast en ledamot. Enligt hovrättens mening är det angelägetatt en mera fullständig översyn av systemet för fullföljd lill HD och därmedsammanhängande frågor kommer fill stånd. Hovrätten över ochBlekinge:- Hovrätten vill rekommen dera fortsatta överväganden beträffande möjligheterna att begränsa antalet dispensansökningar. Här kan ifrågakomma möjlighet för hovrätt att för ordna om omedelbar verkställighet av brottmålsdom, regler om prövnings tillstånd i hovrätt för bölesmål samt avskärande av ytteriigare målgmpper från fullföljdsmöjlighel lill HD. Kammarrätteni : Kammarrätten är - positiv till syftet med promemorian ochfinner sig i stort sett kunna tillstyrka de förslag som den innehåller.Reformen är av sådan natur all den enligt 11 kap. 4 § regeringsformen (RF)skall återspeglas i lag. Detta krav får enligt kammarrättens mening anses ha lillgodosettsi erforderlig mån. Domstolenbefarar emellertid att förslagen inte kommer att visa sig tillräckligteffektiva. Risk föreligger nämligen för atl antalet ansökningar om prövningstillståndinte kommer att minska i önskvärd omfattning. Även andra vägar att lättaarbetsbördan för i första hand högsta domstolen bör därför övervägas. Kammarrättenerinrar om att den har uttalat sig för att det vid tillfälle börövervägas om inle arvs- och gåvoskattemålen, åtminstone från och med andrainstans, bör flyttas från allmän domstol till allmän förvaltningsdomstol. Denomständigheten att dessa mål har ett nära samband med civilrättsliga förhållandentorde knappast behöva hindra en reform. Elt sådant samband föreligger också ifråga om många andra mål som handläggs av allmän förvaltningsdomstol, inteminst övriga skattemål som för övrigl utgör den största målgruppen ikammarrätt. 1promemorian diskuteras (s. 16) frågan om advokatärendena kan flyttas frånhögsta domstolen till hovrätt. Det kan i anledning härav erinras om att mål avnärliggande natur handläggs av regeringsrätten och denna kammarrätt. Somexempel kan nämnas frågor om behörighet för och om disciplinära ålgärder motläkare, revisorer m.fl. Det synes mot denna bakgmnd inte onaturligt att, isyfte att lätta högsla domstolens arbetsbörda, lägga över 1980/81:154 65 advokatärendenapå kammarrätten och, efter prövningstillstånd, regeringsrätten. Vidare bör ytterligareövervägas- alt i större utsträckning än hit tills medge omedelbar verkställighet av domar i andra instans. Kammarrät ten ställer sig med andra ord tveksam lill om de skäl som anges (s. 13 f) i promemorian mol en sådan reform behöver vara avgörande. Det synes vidare lämpligtatt över lag i olika sammanhang uppmärksamma möjligheterna aU genom reformer -även av begränsad omfattning -på andra rättsområden minska belastningen i högslainstans. Som exempel kan nämnas att en dröjsmålsränta, som är bättre anpassad lillmarknaden än den som stadgas i 5 § räntelagen (1975:635), säkerligen skulle fåen god effekt när del gäller alt motverka onödiga bestridanden av krav på betalningoch därmed minska antalet rättegångar om sådana fordringar. : Detkan nog vara riktigt att genom begränsade reformer av det slag, som promemoriantar upp och vilka kan genomföras snabbi, underiälla arbetet i HD ochkoncentrera domstolens resurser till egentlig dömande verksamhet. Reformernabör emellertid inle få undanskymma det faktum aU del kan finnas flera andraoch kanske bättre meloder att komma till rätta med problemen. Sådana metoderkräver emellertid yllerligare utredning. Såvittgäller behovet av alt på elt enkelt sätl kunna begränsa anlalel dis-pensansökningsfalltänker vi i första hand på möjligheler att införa regler om fullföljdsförbud,om omedelbar verkställighet av hovrättsdomar och om att häklningstid inle fåravräknas vid obefogad fullföljd av talan. Såvitt gäller behovet avall åstadkomma en bättre prejudikatbildning kan man tänka sig bl.a. särskildaformer för prejudikaltalan. Viktigtär också, att processen i HD får en så rationell utformning som möjligt. 1 detavseendet är avvägningen mellan munllighel och skrifllighet intressant. Domareförbundet:Förbundet har inget att erinra mol vad som föreslås belräffanderegeringsrätten. Frågan om när i olika fallden större eller mindre sammansättningen av en avdelning skall komma tillanvändning föreslås reglerad i arbetsordning. Det kan dock ifrågasättas om detinte vore mera i överensstämmelse med RF:s krav att åtminstone huvudgrundernaför fördelningen anges i och i lagen om allmännaförvaltningsdomstolar. ---- Förbundetvill framhålla, atl det efter förslagets genomförande framstårännu tydligare än tidigare alt hovrätter och kammarrätter i praktiken ärslutinstanser. Detta är etl förhållande som enligt förbundets mening måstetillmätas betydelse vid överväganden rörande rättegångsreglema för underinstansema,bl.a. bestämmelserna om domförhet. Advokatsamfundet:Samfundet tillstyrker med nedan angivet undantag (domförhet viddispensprövningen) de föreslagna ändringarna i högsta domstolens ochregeringsrättens arbetsformer. till utveckling därav anför nedanavser i första hand högsta domstolen. Advokatkårensmedlemmar har inle kunnal undgå att uppmärksamma den ökande måkillströmningen lill högsla domstolen, som bland annat medfört de olägenheter som arbetsgmppen belyst i sin promemoria. Dessa har medverkat till förhållandevis långa handläggningstider i högsla dom stolen. Mot denna bakgrund är det angelägel att åstadkomma de förbätt ringar i domstolens nuvarande arbetsförhållanden som kan vinnas utan att effekfivilelen åsidosätts eller rättssäkerheten äventyras. Samfundetinstämmer i vad arbetsgmppen anför som skäl för alt inte 5 1980181.1 saml. Prop.1980/81:154 66 flytta de s.k. advokalärendena från högsta domstolen. Detär angeläget alt upprätthälla en enhetlig praxis beträffande inträde i ochuteslutning ur och detla skulle sannolikt försvåras om besvärsrällenlill högsta domstolen slopades och besvär i stället skulle anföras tillhovrätterna som sisla instans. Det är endast ett fåtal advokalärenden per årsom förs under högsla domstolens prövning, men domstolens rättstillämpning idessa ärenden är av vikt både som garanti för rättssäkerhet och som ledningför samfundets styrelse. Det senare har inte minst gällt under de senasteåren, då ett stigande antal inträdesansökningar kommit från jurister med annan bakgmndoch erfarenhet än vad som man brukat finna hos dem som söker sig tilladvokatyrket. SACOISR: /SR finner att de föreslagna ändringarna ihuvudsak är välmotiverade och nödvändiga. Såsom redovisas i promemorian har mållillströmningen lillHD starkt ökat och har även antalet balanserade mål stigitbetydligt. Antalet domslolsledamöter har däremot bibehållits oförändrat, vilkelmedfört att arbetsbördan för ledamöterna blivil besvärande stor. Det är uppenbartall det krävs åtgärder som snabbt förbätlrar situationen. 1 det uppkomna läget framslår det som naturligt att frslgranska de i 3 kap. 6 § RB givna reglerna om HD: s domförhet. 1 promemorianföreslås nu all i etl nytt första stycke i nämnda paragraf föreskrivs att enavdelning av domstolen - såsom gällt - är domför med fem ledamöter menatl vid prövning av ansökningar om resning eller återställande av försutten tideller besvär över domvilla avdelningen är domför med tre ledamöter. 1 dessamålkategorier återfinns naturiigtvis mål som är besvärliga och tveksamma ochäven i fortsättningen skall avgöras av avdelning om fem ledamöter. Man kommeremellertid inle ifrån att det bland dessa slag av mål återfinns etl mycketbetydande antal i vilka det är helt självklart om ansökan skall bifallas ellerej. I sådana fall är det helt omotiverat att fem mycket högt kvalificeradedomare måsle vara med om avgörandet. Det är närmasl förvånande att en ändringinte kommit till stånd . När det gäller det stora antalet ansökningar omprövningstillstånd har i paragrafens andra stycke föreslagits att en avdelningskulle vara domför med en ledamot. tvekan förhåller del sig så att det beträffande etlmyckel belydande antal ej finns någon som helsl tvekan om ansökan skallbifallas eller avslås beroende på om prejudikatintresse föreligger eller ej.Det torde knappast möta några betänkligheter att anförtro avgörandet i dessasjälvklara fall ål endast en ledamot. Man får förutsätta att föredraganderevisionssekreterare vid minsta tveksamhet om avgörandet anmäler målet på en Iremansav-delning;har så ej skett har ju ledamoten själv möjlighel alt hänskjula avgörandet tillsådan avdelning. Belräffande regeringsrätten kan det däremot med hänsyn tillmålens skiftande karaktär och specialiseringen hos föredragandena inte anses lämpliglatt ansökningar om prövningstillstånd avgörs av en ledamot. Alt de i paragrafens Iredje stycke omnämnda typerna avavgörande skall kunna prövas av en enmansavdelning är ganska uppenbart. Genomföres förslaget i dessa delar uppnås atl ledamöternasarbete med dess typer av arbetsuppgifter avsevärt minskas och kan i slällelägnas ål den vikliga prejudikatulbildningen. Ett genomförande fömtsätteremellertid att föredragande- och kansliorganisationen dimensioneras efter detökade målantal som kommer att avverkas. Prop, 1980/81:154 67 Revisionssekreterareföreningen:Inledningsvis framhålles i promemorian att den kraftiga ökningen av antaletdispensansökningar och andra mål för med sig en besvärande storarbetsbelastning för HD;s ledamöter. Revisionssekreterarna märker belastningeninte minst därigenom atl målantalet pä framför allt turindelade rotlar ständigtväxer trots god avarbetning av ledamöternas tid går åt lill atl prövadispensansökningar. Denna omständighet minskar utrymmet för denprejudikatbildande verksamhet som utgör HD:s huvuduppgift. Revisionssekreteramamärker med bekymmer alt del är svårt att få föredragningsUd för mål som dispenserats.Det är helt otillfredsställande att nuvarande förhållanden medför altväsentliga rättsavgöranden får vänta, medan domstolen i stor utsträckningsysselsätts med mål som sorgfälligt prövats i två instanser och som därjämtesaknar varje prejudikatintresse. ------ Föreningenunderstöder med eftertryck tanken att genom lagänd ringar påverka målantalet och arbetsformerna hos HD. Ändringarna bör vidtas utan fidsutdräkt och inte sättas i samband med rättegångsutredning ens översyn av rättegången i storl. Föreningenvill framhålla att den information som kommer att ges till berörda myndigheteroch allmänheten om de nya reglerna i m.m. även måste avseinnebörden av fullföljdsreform. Den kraftiga ökningen av antaletobefogade dispensansökningar efter reformen visar att reformens reella innbörd,i princip ett tvåinstanssystem, inte nått ul så som den borde ha gjort.Förhoppningsvis kan en bättre information nu bidra till att antalet obefogadedispensansökningar minskar. Ävenom det skulle råda en sådan s.k. prejudikatlorka som nämns (s. 14 f) torde dockfler prejudikat kunna bildas om ordningen för dispensprövning förenklas utanatt kraven på rättssäkerhet efterges. Måhända upphör prejudikattorkan när fullföljdsreformensavsikter förverkligas genom lagändringar som gagnar arbetet i HD. Ipromemorian framhålls (s. 13) alt fullföljdsreformen inte inneburit att begränsningenav möjligheterna till dispens fått någon motsvarighet i en begränsning avrätten att begära dispensprövning. Föreningen inslämmer i att ordningen fördispensprövning bör ändras och att prövningen fills vidare bör ske hos HD. Högstadomstolen: HD tillstyrker förslaget om atl regeringen i nådeärenden skall höradomstolen endast om särskild anledning föreligger. Elt argument som tidigareförts fram lill förmån för atl i vidare utsträckning inhämta HD;s yttrande inådeärenden är att detla skulle innebära en viss trygghet för kontinuitet vidbehandling av ärendena. Detta argument har förlorat i styrka sedan inom jusfitiedepartementetinrättats en enhet för föredragning av nådeärenden, där erfarenheter frånhandläggningen av sådana ärenden finns samlade. I ömtåliga nådeärenden kannaturligtvis ett yttrande av den högsta dömande instansen vara av betydelse förregeringens prövning. Förslaget ger regeringen möjlighet att i sådana fallinhämta yttrande av HD. Regeringsrätten:Regeringsrätten har inte någon erinran mol den föreslagna ändringen i lagen(1974:579) om handläggningen av nådeärenden. Justitiekanslernhar ingen erinran mot förslagen. 1980/81:154 68 Riksåklagarenhar ingen erinran mot att högsta domstolens och regeringsrättens befattningmed nådeärenden inskränks på sätt som föreslagits. Sveahovrätt: Hovrätten vill anmäla tvekan om lämpUgheten av att ändra reglema förhandläggning av nådeärenden. Hovrättenöver och : Hovrätten finner del angeläget all domarsynpunkler fårkomma fram i de nådeärenden som kan komma atl bifallas. Särskilt i tider avpolitisk oro är delta viktigt. Tillräckliga skäl för ändring i nu gällanderegler finns knappast. Förslaget i denna del avstyrks. Kammarrätteni : Kammarrätten tillstyrker det förslag som promemorian innehållermen vill tillägga. Dethar ansetts att del av kontinuilelshänsyn är angeläget atl högsla domstolenhörs i nådeärendena. I detta hänseende måste beaktas att nådeenheten inomjustitiedepartementet är så uppbyggd, med bl.a. en endast varsam fortlöpandeförnyelse av personalen på enheten, att den är väl skickad att redovisaärendena på ett sådant sätt alt det ansvariga statsrådet vid sin bedömning kanväga in konUnuiletsintresset. Kammarrättenvill understryka vad högsta domstolen har uttalat om värdet förregeringen av all i etl ömtåligt utrikes- eller inrikespolitiskt läge kunnahänföra sig till etl yttrande från domstolen. Det bör kunna förutsättas atlregeringen i fall, som kan antas vara av denna art, utnyttjar möjligheten attinhämta yttrande. I övrigt synes vad som anges (s. 41) i promemorian om näryttrande kan böra inhämtas väl ägnat all tjäna till ledning i tillämpningen. Domareförbundet:Nu gällande ordning, enligl vilken HD hörs i alla de fall då nådeansökan ej kanavslås , innebär en viss garanti för kontinuitet vid behandling avärendena. Sedan inom tillskapats en särskild enhet förföredragning av nådeärenden, har dock detta skäl för HD;s hörande ej sammatyngd som . De nuvarande reglema utgör emellertid en rältssäkerhetsgaranli,ägnad alt förhindra nådeprövningens utveckling till en "fjärdeinstans". Förbundet ställer sig därför iveksaml till förslaget atl HDskall höras endast om särskild anledning föreligger. 3Ärenden om utlämning för brott