prop · G403158 · 1980-12-31 00:00:00 — RRV noteraralt föreliggande förslag om att inrälta en ny form av statliga lån, s. k.förvärvslån, inle slår i samklang med de tankegångar som redovisas iovannämnda direktiv. Mot bakgrund av vad som ovan anförts anser RRV attresultatet av översynen av bostadsfinansieringssystemet bör avvaklas innanställning las till finansieringsformerna vid försäljning av slalens bosladsfastigheter.Om det likväl redan nu skulle anses nödvändigt all ta ställning lill enfinansieringsform för atl kunna påbörja avvecklingen möjligt, vill RRV underslrykaviklen av alt det i enlighet med utredningens förslag upprättas en amorteringsplanmed klart definierade tidpunkter vid vilka lånen skall vara slutamorlerade. 2.6 : De avutredningen föreslagna lånemöjligheterna skulle befrämja möjlighelen tillförsäljning. 2.7 : Bostadsslyrelsen inslämmeri förslagel all införa elt särskilt förvärvslån. Det föreslagna förvärvslånet lorde - även om del inlerymmer någon subvention - vara nödvändigt om försäljningar skall bli möjliga. Belräffandedetaljerna vill bostadsslyrelsen notera följande. a) Det fömtsättsall endasi enskild person, kommun eller allmännyttigt bostadsföretag kan varaköpare/låntagare. Från synpunkter förefaller det rimligt altvarje läntagarkalegori som är länkbar för bl.a. sedvanligt bostadslån skallkunna vara låntagare även i della sammanhang. b) Enligt ulredningenskall etl pantvärde fastställas för fastigheten. Prop.1980/81:158 35 tapantvärde skall överensstämma med värderingen, som i sin lur skall grundas påtaxeringsvärdet eller på vad som betalas för likvärdiga hus. Enligtstyrelsens mening behöver någol panlvärde inle bestämmas i samband medbeviljande av förvärvslånet. gäller särskilt för del fall atl fastighetenär i sådant skick att någon egentlig upprustning inte är behövlig. För övrigafall där ombyggnad eller förbättring är angelägen -måste köpeskillingen(värderingen) bestämmas så alt det fortfarande föreligger erforderligt utrymmeför belåning av ombyggnadskostnader. Del innebär bl.a. atl panlvärdel efterombyggnaden skall stä i rimlig relation till etl nybyggnadspantvärde för ettnärmast motsvarande hus. Hög köpeskilling - och därmed högl lån vid förvärvet- kan leda till svårigheter atl fä "plats" för ombyggnadslån. Dessa synpunklermåste beaktas vid värderingen och fastställandet av köpeskillingen. Likaså börbeaktas atl köpeskilHngen inle blir högre än för andra molsvarandefastigheter, så all statens försäljningar blir prisledande. c)Enligt förfaltningsförslagel (2 §) skall kommunen ha ett inflytande i frågan omförvärvslån som molsvarar del som föreligger vid bl. a. bostadslän ochförbättringslån i s.k. lämplighetsfrågor. Det kan dock knappast vara rimligtatt slaten i en skepnad överenskommer med en köpare om överlåtelse och allsedermera staten i en annan skepnad - med hänsyn till kommunens yttrande -nödgas säga nej till lån. Förutsättningarna för att köparen t.ex. är godtagbarsom låntagare måsle ut redan lidigare, dvs. i försäljningsärendel.Givetvis kan ett kommunall yttrande vara värdefullt i det sammanhanget. Avsamma skäl bör inle, som anges i författningsutkastet (3 §), borgenföreskrivas i vissa fall. Skulle kommunen säga nej lill borgen, skulle inlelån kunna beviljas och därmed skulle inte heller köpet kunna fullföljas. 2.8Domänverket: Utredningen har inte klart redovisat hur förvärvslånet avses blifinansierat och ej heller hur inflytande avses bli disponerade.För domänverket är della avgörande frågor. försäljningar av fasl egendom föres inflytande köpeskillingartill den under domänfonden redovisade investeringsfonden. Denna fond får ochbör enligt gällande föreskrifter och direktiv utnyttjas för förvärv av fastegendom eller likvärdiga investeringar; domänverket hänvisar härvidlag lillriksdagens beslul med anledning av proposition 1968; 103 som anger principen atldel av domänverkel förvaltade realkapilalel ej får minska. Domänverkelvärnar om sin ställning som självständigt affärsverk med ett företagsekonomisktverksamhetsmål innefattande ansvar ifråga om invesleringar och reinvesteringar. Domänverkethar givelvis elt slorl intresse av att vid försäljning av permanentbostäderkunna erbjuda köparen en finansiering av den typ som utredningen föreslår, dockej - såsom utredningen ger anledning misstänka - lill priset av alt gå misteom köpeskillingen. Om en ur domänverkels synpunkt acceptabel lösning av fråganom förvärvslån ej kan åstadkommas föredrar domänverket alt avstå från dennalånemöjlighet. kommer i så fall att undersöka andra möjligheler atterbjuda likvärdig finansiering åt verkets köpare av permanentbostäder. Ulredningenföreslår atl statliga fastighetsförvaltande verk och myndigheler ifortsättningen inte skall kunna lämna kredit till köpare av bosladsfastighel. Domänverkelkan nu med slöd av försäljningscirkulärel medge lån till köpare av fastighet.Denna ordning underlättar väsenlligt för do- 1980/81:158 36 mänverketatl driva sin faslighelsförvallning på etl företagsekonomiskt rikligt sätt. Vadgäller bosladsfastigheter har domänverket etl starkt intresse av all inteberövas denna möjlighet atl erbjuda köparen kredil dels vid försäljning av permanenlbostäder(för det fall förvärvslånet ej blir tillgängligt vid domänverketsförsäljningar), dels vid försäljning av fritidsbostäder samt dels för att ivissa fall kunna erbjuda kredil under en övergångslid, exempelvis i avvaktan påfastighetsbildning. avslyrker således utredningens förslag all möjlighelenatt lämna kredit till köpare av Domänverkellillslyrker alt ell förvärvslån tillskapas under förutsättning för verketsdel - atl della ej innebär ändring av nu gällande i verksin-slmklionenfastlagda ordning atl köpeskillingen skall tillföras verkels investeringsfondoch återplaceras i fast egendom. 2.9 Länsstyrelseni : Eftersom statliga fastigheter i allmänhet är ointecknade och obelånade lorde utredningens förslag om alt köparna skall kunna få stafiiga lån genom länsbostadsnämnderna vara en förutsätl ning för atl försäljningarna skall kunna genomföras. Beträffande förvärvs lånens konstmktion och förvaltning har ingen erinran. Lå nets sloriek föreslås bestämmas lill vissa andelar av etl av länsbostads nämnden fastställt pantvärde. har inte heller någon erinran mol syslemel med andelar. med fastighetens värde - i princip köpeskillingen -vilket skall fastslällas av den säljande slalliga myndigheten i samråd medlänsbostadsnämnden. Enligt mening bör pantvärdet fastslällas påsamma sätl som vid ombyggnader, dvs. en bedömd relation till nybyggnadspanlvärdetoch således inte bestämmas av köpeskillingen. Om utredningsförslaget följsriskerar man alt få stalsför-sälda hus högre belånade än andra. Eftersomlånebilden har betydelse för köpeskillingens storlek kan man då riskera altstatens fasligheter blir dyrare än övriga fastigheter och atl staten blirprisledare för äldre bostadshus i vissa områden. Höga lån vid förvärvet kanäven leda lill svårigheier alt bereda plats för finansiering av ombyggnader,vilka enligt utredningens bedömning torde vara nödvändiga i flertaletfastigheter. 2.10 Länsstyrelseni : Länsslyrelsen bilräder i huvudsak förslaget--- menyrkar alt ell fördjupat studium bör ske i fråga om finansieringeni avseende på beräkning av pantvärden m. m. 2.11 : Föratt finansiera övertagande av bostadsbeståndet föreslår ulredningen att lån avstatsmedel (förvärvslån) skall stå till enskilda personers, kommuners ochallmännyttiga företags förfogande. Lån skall kunna beviljas upp till 100 proceni(för enskilda personer i normalfallet ). Enligt förbundets meningär sådana lån en nödvändighet om en avveckling enligt utredningens förslagskall bli en realitet. Förslaget tillstyrkes således och förbundet utgår från aUäven enskilda personer, om särskilda skäl föreligger, skall kunna beviljas förvärvslånupp till en högre nivå än den föreslagna normalnivån. 2.12 : Förbundel stöder vidare ulredningens förslag omförvärvslån för förvärv av permanenlboslad. Dockbör konstmktionen vara likställd mellan olika lånesökande varför bådeallmännyttiga förelag och enskilda personer bör kunna erhålla lån som motsvarar100% av köpeskillingen. Prop.1980/81:158 37 Lånet bör vara av annuitelslyp. Vi finner dock atlamorteringstiden bör utsträckas från föreslagna lill . 2.13 (): Bland de ålgärdersom slaten bör vidta är att bevilja förvärvslån för inköp av bostadsrättslägenheti de fall då bostadsfrågan inle kan lösas på annal sätl för person som måsleflytta frän en av statens bosläder. Vidare bör ersällning kunna utgå förflyttningskostnader efter samma grunder som vid omstationering samt för övrigamerkostnader som t. ex. ersättning för hushållsmaskiner, gardiner m. m. Meningarna är delade bland remissinstanserna när delgäller ulredningens förslag om att slalliga bostadshus som skall kulturskyddasbör föras över lill förvallning oavsett om de skall säljaseller inle. Detsamma gäller förslagel om alt del skall ankomma på byggnadsslyrelsenatt avgöra om en byggnad som har fastställts som byggnadsminnesmärke ellerkulturhistoriskt intressant eller är belägen inom kullurhisloriskl värdefullmiljö skall säljas eller behållas i slallig ägo. 3.1 : Ståthållarämbetetfår erinra om all ämbetets bestånd av uthyrningsfastigheter hell och hålletligger inom de ur kulturhistorisk synpunkt synnerligen känsliga miljöer somomger de Kungl. För atl kunna bibehålla och vårda dessa miljöer på eltur kulturhistorisk synpunkt rikligt säll är del nödvändigt atl dessa fasligheleri allt väsenlligl kvarblir i slalens ägo. Ämbetet anser att de särskilda hänsynsom enligl ulredningen bör tas vad gäller byggnadsminnen och kulturhistorisktintressanta miljöer i särskill hög grad är tillämpliga vad gäller ämbetetsfastighetsbestånd. 3.2 (FortF):1 de få kulturhistoriskt värdefulla bostadsbyggnader, som ligger utanförmilitärt område, bor i de flesta fall anställda inom försvaret. Dessa bostäderär av den typ som ÖB anser all försvaret måste ha kvar, för atl klaraomflyttningen av viss personal. FortF har uppfattningen atl kullurhislorisklvärdefulla bostadsbyggnader i likhet med andra kulturhistoriskt värdefullabyggnader inom försvaret lämpligast vårdas av FortF. 3.3 (): Ulredningensförslag alt övertalig byggnad, som anses vara av kulturhistoriskt inlresse, fåröverföras lill förvallning, tillstyrkes. 3.4 ; I belänkandelföreslås alt byggnader som är av kullurhisloriskl inlresse - om de inte behövsför den egna verksamheten - alllid skall överföras lill byggnadsstyrelsensförvaltning oavsett om de skall säljas eller inte. Del skall därefter ankommapå atl besluta om eventuell försäljning efter samråd med bl.a.riksantikvarieämbetet. Den föreslagna överföringen lill byggnadsslyrelsen stridermol tillämpade principer. Samtliga förvaltande myndigheter liksomenskilda torde ha förutsättningar att även framgent förvalla kulturhistorisktintressanta byggnader. Verkel avstyrker därför della förslag. 1980/81:158 38 Byggnadsstyrelsenföreslår att respektive förvallande myndighet handlägger ärenden ocksåbeträffande försäljning av bostadshus av kulturhistoriskt inlresse enligtsamma regler som skall gälla för övriga byggnader. 3.5Riksantikvarieämbetet: Det finns emellertid inom del slalliga bostadsbeståndetmånga byggnader tillhörande denna senare kategori vilka ingår i och utgör delav specifika byggnadsmiljöer, värdefulla i sin helhet, där delatförvaltningsansvar och separata skyddsinslrumenl skulle innebära kompliceradevårdförfaranden och skada helhetsvärdena. Detkan vara byggnadsmiljöer som under längre lid tillhört slalen och som ärhistoriskt förbundna med nuvarande förvaltningsmyndighet. Dessa består ofta avbyggnader, ibland med mångskiftande innehåll men alla tillhörande och prägladeav en viss verksamhet eller ett arkitektoniskt mönster. Dethar förekommit atl staten förvärvat fastigheter för att tillgodose eller utvecklaverksamheten hos en statlig inrättning. Ofta har sådana förvärvade fastighetervarit värdefulla kulturiandskap som innehåller likaledes värdefulla enstakabyggnader eller byggnadsgrupper, vilka under lång lid ingått i och utgjortförutsättningen för kulturlandskapets tillblivelse och utveckling. Attfrån sådana helhelsmiljöer avskilja och försälja enstaka byggnadsverk skullemedföra atl värdmliner i elt slag skulle brytas och ersällas av en ordning somär lill nackdel för helheten. Ämbetet motsätter sig därför bestämt attbyggnader i specifika byggnadsmiljöer eller kulturlandskap, förvallade av enstatlig myndighet, försäljes eller överiåles. Ämbelelvill i detta sammanhang erinra om att staten genom kungörelsen den 26 november1920 (nr 744) med föreskrifter rörande del offenlliga byggnadsväsendel har etlansvar för vården av sitt eget byggnadsbestånd av kulturhistoriskt eller konstnäriigtvärde. Detla ansvar har även uppmärksammats i direktiven för utredningen omformerna för underhållet av byggnadsminnesmärken. Här konstateras bl.a. att detfaktum att vissa byggnadsminnesmärken saknar användning i myndighetens normala verksamhelinle undanröjer det vårdansvar som åligger förvaltaren enligt 1920 ärskungörelse. Ämbetetvill även framhålla alt ovan nämnda utredning om byggnadsminnesmärken särskiltuppmärksammar de ekonomiska problemen i samband med den statligabostadsförvaltningen. Del är ju bostadsfinansieringsförordningens regler somger annan bostadsförvaltning fördelar framför den statliga. En tillämpning avbostadsfinansieringsförordningens regler även i samband med investeringar i detstatliga bostadsbeståndet är enligt ämbetets mening en önskvärd ordning för atlmöjliggöra fortsatt statlig förvaltning av bostäder där andra skäl än deekonomiska talar för delta. Ämbetet anser inte all icke-statlig förvaltning avbosläder i sig är fördelaktigare för bostädernas fortbestånd och underhåll; Detfinns inget underlag för en kulturhistorisk och konstnärlig bedömning avdel statliga byggnadsbeslåndel i dess helhet. Som utredningen framhåller har tillskillnad från många kommuners byggnadsbestånd det 1980/81:158 39 statligaännu ej inventerats för atl möjliggöra en sädan bedömning. Också ulredningen ornvård av byggnadsminnesmärken har uppmärksammat della förhällande. I avsaknad av elltillfredsställande underiagsmaterial blir eU generellt samrådsförfarandenödvändigt för all tillgodose kulturminnesvårdens intressen i samband med enavveckling av statens bostäder. Med hänsyn till bostadsbeståndels nuvarande storiekkommer delta samråd att bli betungande och resurskrävande förkulturminnesvårdens organisation särskih om avveckling sker i den takt ulredningenföreslår. Ämbetet vill därför kraftigt understyrka behovet av en inventering avhela del slalliga byggnadsbeståndet. Ämbetetdelar inte utredningens mening alt enskilda förvaltningsmyndigheter självaskall avgöra om byggnader har kulturhistoriskt intresse (4,3 och 4,4). För attkulturhistoriska och konstnärliga synpunkter skall kunna göra sig gällandemåste, om inga bedömningar tidigare gjorts, ämbetet informeras om föreslagnaförsäljningar och därmed beredas fillfälle all framföra sina synpunkter. Deltaär, oavsett om kulturminnesvårdens regionala organisation utnyttjas, resurskrävande. Utredningenföreslår att det skall ankomma på att avgöra omkulturhistoriskt värdefulla byggnader skall säljas eller behållas i statligägo. Ämbetet förutsätter att sådana avgöranden kommer att ske efler samråd med ämbelel. Ejheller delar ämbetet ulredningens rnening alt byggnadsslyrelsen bör förvallaalla statliga bostadshus som skall åtnjuta skydd p. g. a. kulturhistoriskteller konstnärligt värde. En sådan ordning skulle motverka grundsynen att vatjemyndighet själv har ansvar för vården även av del till myndigheten knutnavärdefulla byggnadsbeslåndel. Vidare skulle del medföra komplicerade dubbla förvallningsförhällanden,särskilt som förslaget i första hand berör de ovan nämnda specifikabyggnadsmiljöerna och kulturlandskapen, där fortsatt statlig förvallning avbosläder är att föredraga. Enligt ämbetets mening finns det inget som talar föralt fastighetsförvaltande myndighetei' är sämre skickade atl förvallabostadshus än sina övriga, lill verksamheten hörande fastigheter. fastigheter som regel har kulturhistoriskt inlresse innebär denföreslagna handläggningsordningen all ev. försäljningsärenden skall överiämnas lillbyggnadsslyrelsen varefter skall fråga länsslyrelsen ochriksantikvarieämbetet om husen är av kulturhistoriskt inlresse. Därefter skallförvallningen överföras till byggnadsslyrelsen som avgör om byggnaden skallsäljas eller bibehållas i statlig ägo. Om förvaltningen i det senare fallelskall ligga kvar hos eller återgå lill ämbetet är oklart.Handläggningsordningen är onödigt komplicerad, i synnerhet när den tillämpaspå ämbetets fasligheter. 1980/81:158 40 3.6 : Domänverkel har iprincip ingen erinran mot all kulturhistoriskt intressanta bostäder ochbyggnader som inte behövs för den egna verksamheten eller ingår i jordbruksupplålelseröverförs lill . I enskilda fall kan dock integration medskogs- eller jordbmk eller andra omständigheter tala för all verkel behållerförvaltningen. Mot domänverkets uppfattning härvidlag bör ejkunna kräva atl få överta förvallningen av en byggnad. 3.7 Förenade fabriksverken (FFV): FFVfinner övervägande skäl tala för atl överföra förvaltningen av byggnad ellerbebyggelsemiljö som skall kulturskyddas till . I detlasammanhang bör uppmärksammas den ulredning om formerna för byggnadsminnesmärkensom genomförts av byggnadsslyrelsen. 3.8 i : Länsslyrelsenfinner dock all denföreslagna handläggningsgången rörande försäljning och förvaltning av kulturhistorisktintressant bebyggelse inle lar tillräcklig hänsyn till den regionalakulturminnesvårdens kompetens. Utredningenföreslår atl den statliga förvaltaren själv skall avgöra om en byggnadskulturhistoriska värde motiverar särskilda åtgärder. Beroende på förvaltarensbedömning överlämnas ärendei till , som skall samråda medriksantikvarieämbetet respektive om formerna för försäljningar. Del är tydligt attutredningen fömtsätter ett belydande kulturhistoriskt värde för atl densärskilda handläggningsgången skall bli aktuell. Att säkerställa de mest framlrädandebyggnadsobjekten vilka är eller är att jämföra med byggnadsminnesmärken börheller inte vara förenat med störte svårigheter. En byggnadsminnesförklaring enligllagen om byggnadsminnen (SFS 1976:440) kan förberedas redan underförsäljningen och vinna laga krafl när fasligheten övergår i enskild ägo. Ulredningensförslag ger däremot utrymme för avsevärl godtycke vad gäller den slora mängdobjekt som framför allt har ell regionalt och i vissa fall endast lokallintresse. Oavsett om ålgärder riktade mot dessa objekl görs i form avförsäljning eller underhåll i den statliga förvaltarens regi fordras enligtlänsstyrelsens mening även här samråd med antikvarisk myndighet för att del kullurhisloriskavärdet inte skall gå föriorat. Länsslyrelsenfår sålunda föreslå all en handläggningsordning utarbetas i syfte atl genomförabyggnadsminnesförklaring i samband med avyttring av statligabyggnadsminnesmärken eller ur kulturhistorisk synpunkl jämförbara objekl. Länsstyrelsenfinner också skäligt all den antikvariska kompetens den regionalaorganisationen besitter skall utnyttjas i större omfattning än utredningenskisserat. Del bör vara möjligt för samlliga förvaltare all innan enförsäljning sker alllid efterhöra kulturminnesvårdens synpunkler. Ett sädanisamråd kan, om det kulturhistoriska värdet motiverar det, också underlätta enkorrekt bedömning av vilka åtgärder som bör medges vad avser byggnadensframtida underhåll. 3.9 Länsstyrelseni län: All överlämna åt de olika statliga förvaltningarnaatl själva avgöra om en byggnad skall betraktas som kulturhistoriskt värdefulloch om särskilda ålgärder skall vidlas kan inte betraktas som urkulturhistorisk synpunkt tillfredsställande. Ett sådanl avgörande måste grundaspå översyn, kunskap och utvärdering av bebyg- 1980/81:158 41 gelsen som helhet. Länsslyrelsen får därför föreslå, somen första ålgärd innan en mera omfattande försäljning kommer till stånd, atl deslalliga byggnaderna blir föremål för inventering och kulturhistoriskutvärdering. Inventeringen bör utföras länsvis i samarbete mellanförvaltningarna, länsmuseerna och länsstyrelse enligl rikllinjer som börutarbetas cenlrall av riksanlikvarieämbetet och de berörda myndigheterna.Utvärderingen av inventeringen bör göras i samråd mellan centrala och regionalamyndigheter. har inget atl erinra mol förslagel atl tillbyggnadsstyrelsens förvaltning överföra byggnader eller bebyggelsemiljöer sombör kulturskyddas. äger nödvändig erfarenhet och fackkompetensför uppgiften och har ell väl etablerat samarbete med de antikvariskamyndigheterna. Länsslyrelsen delar utredningens uppfattning all en slordel av del statliga beståndet av bostadshus kan överföras lill enskild ägo.Särskilt gäller detta mindre bostadshus där upprustning och underhåll i enskildregi ofta blir mindre kostnadskrävande. vill emellertid samtidigtframhålla att utnyttjandet av det statliga lån som slår tillförfogande för upprustning av kulturhistoriskt värdefulla byggnader,till-läggslån eller s. k. utökat låneunderlag, innebär lång tidsutdräkt och ettkomplicerat ansökningsförfarande som av den enskilde ofta upplevs som onödigtbyråkratiskt. Inte heller lorde den summa som står till förfogandemotsvara del reella behovel. En översyn av dessa bestämmelser och enuppräkning av dessa medel är enligt mening angelägen. För byggnader av särskill framträdande kulturhistorisktvärde bör enligt mening etl bibehållet statligt ägaransvarframstå som självklart. Försäljning av byggnadsminnen av sådan dignitet som t.ex.Salsta slott eller byggnader kring bör inle komma i fråga. 3.10 i län:Kulturhistoriskt värdefulla byggnader skall enligt utredningens förslagöverlämnas lill byggnadsslyrelsen för förvaltning eller försäljning. Det ankommersedan på byggnadsslyrelsen att avgöra om en byggnad, som förklarats varabyggnadsminnesmärke eller kulturhistoriskt intressant eller belägen inomkulturhistoriskt värdefull miljö, skall säljas alternativt bibehållas i statligägo. Kullurhisloriskl värdefulla byggnader i synnerhet byggnadsminnesmärken,är emellertid ofta dyrbara förvallningsobjekt. Trols utfärdade föreskrifter ombyggnadens vård kan enskild förvallning leda till all syftet med utfärdadeskyddsbestämmelser mer eller mindre förfelas. I angelägna fall bör byggnadenbehållas i statlig ägo. De antikvariska myndigheterna via bördärför vara överens med innan försäljning får ske. Skerförsäljning av byggnadsminnesmärke eller likvärdig byggnad bör byggnadsminnesförklaringgenomföras i samband med försäljning. 3.11 i : Länsslyrelsenbilräder i huvudsak förslaget men yrkar att antikvariska bedömningar i avseende på byggnader ochmiljöer skall utföras av antikvarisk expertis inom länet - länsanlikvarien ochlandsantikvarien atl principer för försäljning av kulturhistorisktvärdefull bebyggelse bör utarbetas gemensamt av riksanlikvarieämbetet och byggnadsslyrelsen 1980/81:158 42 altingen försäljning får ske förrän lämplig kulturhistorisk skyddspröv ning skelt--- 3.12Statstjänstemannaförbundet (ST): ST ansluter sig lill utredningens förslag lillålgärder i vad avser byggnader av kulturhistoriskt och konstnärligt värde ochvill understryka vikten av alt den föreslagna inventeringen också skall omfaltabyggnader i kustbandel som t.ex. avbemannade fyrplatser. 4 Handläggning av försäljningsärenden. Utredningsförslagetom atl byggnadsslyrelsen skall få en expertfunktion vad gäller avvecklingen avstatens bostadsbestånd och alt skall genomföra försäljningarför de förvaltande myndigheternas räkning - med undanlag av de affärsdrivandeverken och FortF mottas positivt av de flesta remissinstanserna. Någraremissinstanser pekar på alt en avveckling av bostadsbeståndet kommer atl ledatill en minskad sysselsällning inom myndighetens bosladsförvaltning eller enförändring av myndighetens organisation. Demyndigheter som - om ulredningens förslag genomförs - får nya och utökandearbetsuppgifter understryker behovet av personalförslärkningar.