prop · G40313 · 1980-12-31 00:00:00 — Handlingarna återgår sedan tillrikspolisstyrelsen, som svarar för det slutliga urvalet och själva antagningen,I samband med antagningsbeslutet fördelas numera aspiranterna på län för dentjänstgöring som skall ske efter avslutad gmndkurs vid . Polisutredningenvill behålla systemet med central antagning och fördelning avpolisaspiranterna. Detta anses ge den bästa garantin för en enhetlig bedömning.Det viktigaste skälet är dock enligt utredningen att det annars kan bli svårtatt rekrytera asplranter till bristområden, dvs. regioner där antalet sökandefrån det egna området inte är tillräckligt. Ävenbeträffande rekryteringen av pollschefsaspiranter förordar utredningen att detnuvarande centrala antagningsförfarandet behålls. Iövrigt föreslår utredningen att länsstyrelserna och polisdistrikten i ökadutsträckning skall medverka vid annonsering och rekryteringsbe-främjandeinformation och att de lokala rekryteringsmännens arbete skall underlättas.Särskilt skall Informationen intensifieras i svärrekryterade områden med siktepå att fylla behovet med personal med personlig anknytning till orten.Länspolischeferna i sådana områden föreslås få särskild personal förrekryteringsarbetet. Senast 1 samband med att utbildningen vid polishögskolanbörjar bör vidare beslut meddelas om 1 vilket distrikt en polisaspirant skallplaceras. Utredningenssynpunkter på rekryteringsverksamheten och dess organisation har fått ettpositivt mottagande. Endast enstaka remissinstanser vill således frångå dennuvarande centrala antagningen och fördelningen av aspiranterna. I allmänhetgodtas också huvuddragen i den nuvarande rekryteringsverksamheten med dejusteringar som polisutredningen föreslår. i länföreslår dock att man övergår till en ordning enligt vilken alltrekryteringsarbete anförtros åt politiskt förankrade rekryterings- ellerantagningsnämnder på läns- eller regionnivå med företrädare även förnäringslivet och för arbetsmarknadens organisationer. Frän andra håll beklagarman att ett framgångsrikt lokalt rekryteringsarbete inte kommer det egnadistriktet eller den egna regionen till godo eftersom de antagna ofta placerasi de svärrekryterade storstadsområdena. Intresset av ytterligare åtgärder för Prop.1980/81:13 116 attstimulera rekryteringen av asplranter i storstadsområdena understryks frånskilda håll, och bl.a. anser att särskildarekryteringskontor bör inrättas i , och . Föregen del biträder jag utredningens uppfattning att systemet med centralantagning och fördelning av polisaspiranterna måste behållas 1 vart fall sålänge som behovet av asplranter på sina häll är större än tillgången pålämpliga sökande. Det är ett känt förhållande att framför allt de trestorstadsregionerna har haft svårt att fylla sina behov med asplranter som harpersonlig anknytning till distriktets område. Det är glädjande attrekryteringen av asplranter från dessa s.k. bristområden har ökat på senare tid.F.n. är det bara som kan betecknas som ett bristomräde 1egentlig mening, men även där har en klar förbättring inträtt på senare tid.Jag vill understryka att jag helt ansluter mig till uppfattningen att denpersonliga förankringen 1 distriktet har stor betydelse förarbetstillfredsställelsen och motverkar en alltför hög personalomsättning. föreslär bör därför den rekryteringsfrämjande informationenytterligare intensifieras i de svärrekryterade områdena med sikte på att fylladet beräknade behovet med personal som har personlig anknytning till denaktueUa orten. Jag ser det ocksä som positivt om en polisaspirant så snart sommöjligt efter antagningen och senast i samband med att utbildningen påpolishögskolan börjar kan få besked om inte bara 1 vilket län utan också ivilket distrikt han kommer att placeras. Jag är medveten om att sistnämndafråga f.n, är föremål för uppmärksamhet i planeringsarbete. Isammanhanget kan hänvisas till att en metod för hur rekryteringsbehovet börberäknas presenterades av min företrädare i samband med budgetbehandlingen /79 (se prop. 1977/78:100 bil. 5 s. 29). Denna metod gerunderlag för hur det samlade behovet av polisaspiranter skall uppskattas ochför hur rekryteringsbehovet skall beräknas för de olika regionerna resp. destörre polisdistrikten. Det är givetvis en uppgift för statsmakterna attbetämma hur många asplranter som sammanlagt skall få antas . Däremotbör, som polisutredningen också har föreslagit, det regionalarekryteringsbehovet beräknas av med den framförhållning sombehövs för att det centrala planeringsarbetet skall kunna bedrivas rationellt.Det är angeläget att framhålla att detta givetvis inte får hindra att man 1samtliga regioner lägger ned ansträngningar på att skaffa största möjliga antallämpliga sökande till polisyrket. Som polisutredningen har påpekat delarnämligen alla regioner och distrikt ansvaret för att det totalarekryteringsbehovet tillgodoses. Somhar framhållits vid remissbehandlingen bör polisberedningen få till uppgift attbelysa den närmare organisationen av rekryteringsarbetet på regional och lokalnivå. Hit hör den av polisutredningen berörda frågan om särskild personal börställas till den regionala myndighetens Prop.1980/81:13 117 direktaförfogande för rekryteringsarbetet i bristområden. Ifråga om rekryteringen av pollschefsaspiranter är jag ense med utredningen omatt det inte är påkallat med någon ändring 1 den ordning som gäller . 2.11.2A nställningskra ven för polisyrket Anställningskravenför polisyrket har alltsedan polisväsendets förstatligande fastställts avrikspolisstyrelsen 1 plenum. anser att styrelsen även ifortsättningen bör fastställa anställningskraven men har gjort en allmängenomgång av de nuvarande föreskrifterna, som fastställdes . På en delpunkter ifrågasätter utredningen ändringar 1 föreskrifterna. Jagansluter mig för egen del till uppfattningen att det även i fortsättningen börankomma på att fastställa antagningskraven. Med hänsyn tillfrågans praktiska betydelse och stora allmänna intresse anser jag emellertidatt de av utredningen särskilt behandlade spörsmålen bör redovisas förriksdagen i detta sammanhang. Utredningenföreslår ingen ändring i det nuvarande kravet pä svenskt medborgarskap, somföljer av bestämmelsema i 4 kap, 2 § lagen (1976:600) om offentliganställning. En remissinstans anser dock att det bör vara möjligt att ge dispensfrån kravet på svenskt medborgarskap för att möjliggöra rekrytering avinvandrare. Detär självfallet av värde om poliskåren företräder ett så brett befolkningsunderlagsom möjligt och om kårens sammansättning på skilda nivåer även avspeglar detförhållandet att en betydande andel av landets befolkning numera harinvandrarbakgmnd. Med hänsyn till att reglerna för förvärvande av svensktmedborgarskap är liberala bör emellertid detta intresse kunna tiUgodoses utanatt man gör avsteg från den allmänna principen om svenskt medborgarskap förtillträde till polisyrket. Jag är alltså inte beredd att föreslå någon ändringhärvidlag. Utredningenifrågasätter inte det nuvarande kravet på ordentligt levnadssätt ochpålitlighet men menar att en viss uppmjukning av den praktiska tillämpningen ärmöjlig. Utredningen anser visserligen att allvarligare brottslighet också ifortsättningen skall utgöra hinder mot antagning till polisyrket. Om lång tidhar förflutit sedan ett brott av inte alltför allvarlig art begicks och enundersökning av sökandens skötsamhet som har förflutit ger klartpositivt resultat, bör det emellertid vara möjligt att göra undantag i någonstörre utsträckning än f.n. Dennafräga har tilldragit sig stort intresse under remissbehandlingen. Även omhuvudparten av remissinstanserna godtar utredningens ståndpunkt finns detåtskilliga som avstyrker en uppmjukning av de aktuella kraven, och manfömtsätter aUmänt en restriktiv tillämpning. Prop.1980/81:13 118 Jagvill för egen del understryka vad och mänga remissinstanserhar framhållit, nämligen att kravet pä laglydnad måste sättas högre inompolisväsendet än på åtskiUiga andra områden. Allmänheten StäUer med fog storaanspråk på polisens pålitlighet, och det är viktigt att polisen även 1fortsättningen kan svara mot dessa. Det är mot den bakgmnden som de nuvarandestränga kraven på laglydighet skall ses. Klart är emellertid att principenmåste tillämpas med urskillning och att det 1 enskilda fall kan finnas utrymmeför en nyanserad bedömning. Med hänsyn till att de gränsfall som uppkommerskiljer sig väsentligt från varandra är det emellertid svårt att göra någramera generella uttalanden i detta hänseende. Att det även i fortsättningen ärnödvändigt med en noggrann och restriktiv prövning 1 de fall där det kandiskuteras humvida sökanden uppfyller kravet pä ordentlighet och pålitlighetfinner jag självklart. Jagvill i detta sammanhang biträda utredningens uppfattning att arbetet med någonform av psykotekniskt prov som ett led 1 bedömningen av kravet på gott omdömeoch stabilt psyke bör fortsätta trots de svårigheter som har visat sig att fåfram ett praktiskt användbart prov. Utredningen avvisar tankenatt ställa upp krav på tidigare arbetslivserfarenhet som ett formellt villkorför antagning men förordar att arbetslivserfarenhet tillmäts ett direktmeritvärde vid anställningsprövningen. I detta sammanhang uttalar sigutredningen även för att man inte höjer den nuvarande lägstarekryteringsäldern, som är . Jag delar utredningens uppfattning, som harvunnit anslutning av det övervägande antalet remissinstanser. F.n.fordras av en manlig sökande till polisyrket att han skall ha genomgått sådanallmän militär utbildning, som ges åt alla som genomgår vämpliktsutbildning.Även sökande som har fullgjort värnplikt genom handräckningstjänst kan numeraantas till polisyrket utan dispens, medan den som har frlkallats eller hargjort vapenfri tjänst 1 princip inte anställs. Polisutredningenbehandlar 1 sitt slutbetänkande (SOU 1979:75) PoUsen i totalförsvaret frågorom polisens uppgifter inom totalförsvaret och dess ställning vidberedskapstillstånd eller krig. Utredningen har emeUertid inte funnit hinderföreligga mot att redan 1 sitt huvudbetänkande pröva frägan omvärnpliktskravet. Utredningen anser sig kunna utgå från att antalet manligasökande som inte har fullgjort värnplikt kommer att bli helt obetydligt även omvärnpliktskravet avskaffas och att det inom poliskåren kommer att finnastillräckligt med personal med milltämtbildnlng för att polisens roll inomtotalförsvaret inte skall äventyras. Med hänsyn härtill och då ävenprincipiella skäl talar för en sådan lösning föreslär utredningen att detnuvarande värnpliktskravet för manlig sökande slopas men att värnpUktsutbildningentillmäts meritvärde pä samma sätt som arbetslivserfarenhet under motsvarandetid. 1980/81:13 119 Blandremissinstanserna är meningarna delade. Många remissinstanser menar sålundaatt man inte bör ta ställning 1 fråga om värnpliktskravet förränpolisutredningens slutbetänkande om polisen 1 totalförsvaret har behandlats. Jagär inte beredd att f.n. ta ställning till frägan om polisens framtida roll inomtotalförsvaret. I likhet med utredningen anserjag mig emellertid kunna utgå frånatt andelen polisaspiranter som har fullgjort värnplikt inte kommer att minskanämnvärt om man avskaffar kravet på fullgjord värnplikt för manlig sökande. Detfinns därför enligt min uppfattning inte anledning att i detta sammanhangavvakta behandlingen av utredningens slutbetänkande. Jag delar utredningensuppfattning att värnpliktskravet för manlig sökande till polisyrket inte längrebör stå kvar men att genomgången militämtblldning bör tiUmätas meritvärde somarbetslivserfarenhet. Vadgäller hälsokrav och fysiska förhållanden i övrigt rekommenderar utredningenatt undersöker om de nuvarande kraven i fråga om synskärpaoch färgseende kan mjukas upp. Utredningens överväganden i denna del har iallmänhet godtagits av remissinstanserna, men det finns flera remissinstansersom hävdar att särskilt ett normalt färgseende är en fömtsättning för enpolismans arbete. Enligt min uppfattning är det ett principieUt önskemål attspeciella regler inte ställs upp för antagning till polisyrket annat än när deär påkallade av starka skäl. Önskemålet att de nuvarande kraven, somotvivelaktigt är högt ställda, mjukas upp behöver emeUertid inte nödvändigtvisfömtsätta en ändring av föreskrifterna utan kan tillgodoses genom endispensgivning under beaktande av omständigheterna i det särskilda fallet. I tidigare gällandeanvisningar fömtsättes att en sökande till polisyrket normalt skulle ha visskroppslängd, en manlig sökande och en kvinnlig . I de nuvarandeföreskrifterna sägs endast att sökanden skall ha en för polisyrket lämpligkroppskonstitution. I praktiken antas dock sällan manliga sökande som ärkortare än eller kvinnliga som är kortare än . Utredningenanmärker att det med hänvisning till att samma tjänstgöringsskyldighetföreligger för manliga och kvinnliga poliser ibland hävdas att samma krav pålängd bör gälla för män och kvinnor. Enligt utredningen är det emellertid intemöjligt att en gång för alla bestämma de krav på kroppslängd som polisensarbetsuppgifter skall anses ställa. Med visst fog kan det dock göras gällandeatt det kan vålla problem i det praktiska arbetet om kroppslängden för en polisavsevärt understiger medellängd (för kvinnor och för män).Utredningen ansluter sig till den nuvarande lösningen, enligt vilken något kravpå bestämd minimilängd inte ställs upp utan kroppslängden endast är en av defaktorer som beaktas när det bedöms om sökanden har en kroppskonstitution somär lämplig för polisyrket. I den mån man i det praktiska rekryteringsarbetetanser det nödvändigt att 1980/81:13 120 arbetamed vissa schabloner bör inte heller dessa anses utgöra några fasta gränser.Annars kan man enligt utredningen på omvägar komma att återinföra kravet påviss minsta kroppslängd. Fråganom kroppslängden har tagits upp av flera remissinstanser, som understrykerrekryteringsmännens behov av att kunna ge besked om vilka krav på kroppslängdsom kan göra sig gällande. framhåller att det kan vållaproblem i det praktiska arbetet om kroppslängden mera avsevärt understigermedellängden. Enligt förbundet ställer yrkesutövningen vissa krav som inte kanreduceras med hänvisning till generella biologiska skillnader. Förbundet anseratt Inom samma yrke eller funktion bör samma krav gälla oberoende av kön. Som framgår avpolisförbundets remissyttrande har frågan om kroppslängden visst samband medfrågan om rekryteringen av kvinnliga poliser Det finns därför skäl att 1 dettasammanhang även redovisa polisutredningens överväganden i den frågan. Ändelen kvinnligaasplranter till polisyrket har fortlöpande ökat. Under vart ochett av har något av de antagnapolisaspiranterna varit kvinnor. betecknar denna utvecklingsom mycket positiv. Emellertid är antalet kvinnliga poliser fortfarande lågtoch motsvarar av polistjänster. Ibefälsskiktet kommissarier och motsvarande är dominansen av män så gott somfullständig, vilket dock väsentligen förklaras av att det är först på senare ärsom tillströmningen av kvinnliga poliser har varit så förhållandevis stor.Utredningen föreslår att erfarenheterna av kvinnan som polis blir föremål fören specialstudie och att en mera systematisk arbetsanalys görs av polisyrketsom sådant. En sådan analys skulle kunna vara av värde som underlag förställningstaganden 1 olika frågor som syftar till en så jämn rekrytering sommöjligt av kvinnor och män till polisyrket. Förslagetom en specialstudie av erfarenheterna av kvinnan som polis och en merasystematisk arbetsanalys av polisyrket som sädant har tillstyrkts eller lämnatsutan erinran av de flesta remissinstanserna. Från flera håll betonas att ensådan utvärdering är angelägen. Sedan utredningen ladefram sitt betänkande har lagen (1979:1118) om jämställdhet mellan män ochkvinnor i arbetslivet trätt i kraft. En arbetsgivare fär enligt lagens 2 § Intemissgynna en arbetstagare eller en arbetssökande på gmnd av hans eller henneskön. Missgynnande på gmnd av kön föreligger enligt 3 § när en arbetsgivare vidanställning eller befordran eller vid utbildning för befordran utser någonframför en annan av motsatt kön, fastän den som förbigås har bättre sakligafömtsättningar för arbetet eller utbildningen. 1lagens förarbeten (prop. 1978/79:175, AU 1978/79:39, jfr prop. 1979/80:56, AU1979/80:10) framhålls att hänsyn skall tas till arbetsgivarens intresse av ettsä gott och effektivt arbete som möjligt på det sättet 1980/81:13 121 attarbetsgivaren vid konkurrens mellan sökande av olika kön får låta de sakligakvalifikationerna vara avgörande. Men varje kvinna och man skall ha rätt attbli bedömd efter sina personliga egenskaper och fömtsättningar och utan attavseende fästs vid vilket kön den enskilda människan tillhör. En arbetsgivarefår inte gmnda sitt beslut på att det finns vissa typiska eller genomsnittligaskillnader mellan könen. Han får sålunda inte fästa avseende vid enbartgenomsnittliga skillnader 1 fråga om fysisk styrka eller uthållighet. En annansak är att skillnaden 1 det hänseendet mellan individer av vartdera könet fårbeaktas i den mån det är sakligt motiverat och arbetsgivaren inte med enklamedel kan åstadkomma att skillnaderna förlorar sin betydelse. 1likhet med polisutredningen ser jag positivt på den rekrytering av kvinnligapoliser som har skett . Jag ansluter mig även till utredningensbedömning att något krav på minimilängd för tillträde till polisyrket inte börinföras. Ett sådant krav skulle knappast stå 1 överensstämmelse med tankarnabakom jämställdhetslagstiftningen. Avgörande mäste i stället vara enIndividuell bedömning av den enskilda sökandens fömtsättningar för yrket. Dettabör inte hindra att man i det praktiska rekryteringsarbetet arbetar med vissaschabloner, men det bör understrykas att kroppslängden endast är en av flerafaktorer som skall beaktas när man bedömer om en sökande har enkroppskonstitution som passar för polisyrket. Jag känner till attrikspolisstyrelsen har vidtagit förberedelser för att ta fram underlag för enbedömning av frågan i vilka former en studie av erfarenheterna av kvinnan sompolis liksom en systematisk arbetsanalys av polisyrket skulle kunna utföras.Att rekryteringsarbetet måste bedrivas under noggrant iakttagande avlagstiftningen om jämställdhet i arbetslivet och de principer som ligger tillgmnd för denna är självklart. Av vikt är givetvis även attjämställdhetsaspekterna beaktas i det dagliga polisarbetet. Utredningenanser att det nuvarande kravet på fullständig juristutbildning för tillträdetill polischefsbanan bör bibehållas. Det är emellertid enligt utredningenangeläget att det i möjlig mån underlättas för polismän att skaffa sig sådanutbildning och övergå till polischefskarriären. I särskilda fall bör man ävenkunna lämna dispens från kravet på fullständig juristutbildning. Utredningens synpunkterhar i allmänhet godtagits av remissinstanserna. En del remissinstanser, bl.a.rikspolisstyrelsen, vill ställa samma krav i fråga om kroppskonstitution m.m.på polischefsaspiranterna som på polisaspiranterna. Man pekar även här påvärdet av arbetslivserfarenhet. Flera remissinstanser anser det angeläget attpolischefsaspiranterna även i fortsättningen har en fullständig juristutbildning.Svenska polis- Prop.1980/81:13 122 förbundetifrågasätter däremot de nuvarande behörighetskraven och föreslår att ensärskild utredning får undersöka hur den framtida polischefsrekryteringen börutformas. Förbundet har återkommit till detta förslag i en särskild skrivelsetill regeringen . De krav som måste ställaspå en polischef i fråga om förmåga till arbetsledning, arbetsplanering ochsamarbete är uppenbarligen av största betydelse. Som utredningen harframhållit innebär detta emellertid inte att kravet på goda insikter i juridikbör efterges. Det är från skilda utgångspunkter angeläget att cheferna inom ensä väsentlig sektor av rättsväsendet som polisen har de gmndläggande insikter ijuridik som fömtsätts för tillträde till andra banor inom rättsväsendet. har framhållit är det emeUertid värdefullt om man kan underlättaför polismän som önskar övergå till polischefskarriären att skaffa sig denerforderliga juristutbildningen. Enligt min uppfattning är det också ställtutom allt tvivel att arbetslivserfarenhet, i synnerhet inom polisyrket, 1rimlig omfattning måste tillgodoräknas som merit vid rekryteringen tillpolischefsbanan och i tillsättningssammanhang. I undantagsfaU bör det ocksåliksom kunna förekomma dispens från kravet på juris kandidatexamen. Idet enskilda ärendet måste emellertid alltid en helhetsbedömning göras, någotsom medför att det är svårt att lägga fast generella riktlinjer 1 de hänseendensom har angetts . Någon särskild utredning rörande den framtidapolischefsrekryteringen anser jag inte behövlig. Utredningenpåpekar att frågan om direktrekrytering, dvs. anställning av personal utanpolisutbildning för vissa arbetsuppgifter framför allt inomkriminalavdelningarna, i den allmänna debatten främst har diskuterats i frågaom insatsema mot den organiserade och den ekonomiska brottsligheten. Det börvisserligen enligt utredningen inte komma i fråga att anställa personal utanpolisutbildning pä polismanstjänster, dvs. tjänster med vilka polisiärabefogenheter är förenade. När det gäller andra tjänster inom polisväsendet serutredningen emellertid inte något principieUt hinder mot direktrekrytering.Bedömningen bör härvid göras endast med beaktande av hur resurserna skallkunna användas pä bästa sätt. För analys och planering i de störrepolisdistrikten måste det enligt utredningen vara av värde att kunna anställapersonal med statistisk, ekonomisk eller samhällsvetenskaplig utbildning.Juridiskt eller ekonomiskt utbildad personal bör enligt utredningen kunnaanställas av eller de större polismyndigheterna som experterför att medverka i utredningar om ekonomisk brottslighet. Motsvarande gäller ifråga om tekniska undersökningar. Även för framtiden får man dock räkna med attpolisen i stor omfattning anlitar utomstående experter. Prop.1980/81:13 123 UtredningensprincipieUa ställningstagande att direktrekrytering bör vara möjlig tilltjänster med vilka några polisiära befogenheter inte är förenade har 1allmänhet godtagits under remissbehandlingen. Yttrandena har särskilt tagitsikte pä frågan om rekrytering av ekonomisk och juridisk expertis tillutredningar om bl.a. ekonomisk brottslighet. Bland de remissinstanser som ärpositivt inställda till en ökad direkt rekrytering återfinns JK, RÅ, RRV och deflesta länsstyrelserna. Bl.a och Svenska polisförbundetanser det lämpligare att anlita utomstående expertis än att direkt rekryterasådan exempelvis till de ekonomiska rotlarna. Jagkan inte finna några principieUa invändningar mot att man anställer personalutan polisutbildning för att biträda exempelvis i utredningar rörande denorganiserade och den ekonomiska brottsligheten. I årets budgetproposition (prop.1979/80:100 bil. 5 s. 10) har jag erinrat om de ansträngningar som under senareär har gjorts för att bekämpa denna brottslighet. Bl.a. har polisen tillförtspersonal för ändamålet och en kraftig satsning gjorts pä utbildning i förstahand av poliser och åklagare. Medel har också ställts till förfogande för i större utsträckning skall kunna knyta utomstående expertis tillbrottsutredningarna. Hämtöver krävs ett smidigt och väl fungerande samarbeteolika myndigheter emellan. Stora ansträngningar har från de berördamyndigheternas sida lagts ned på att nå fram till lämpligaformer för denna samverkan. Sombl.a, RRV har framhållit kan en direktrekrytering av ekonomiskt och juridisktutbildad personal till de ekonomiska rotlarna bli endast en del 1ansträngningarna att förebygga och bekämpa den ekonomiska brottsligheten.Självfallet kan man inte inom polisväsendet bygga upp en organisation som kanklara de svåra uppgifter som det här gäller utan samarbete med eller biträde avutomstående expertis, t.ex. revisionsbyråer. Jag räknar också med attutbildningen på bl.a. det ekonomiska området av polispersonal och åklagareskall fortsätta.