prop · G403119 · 1980-12-31 00:00:00 — Detta skall jämföras med en kusttanker, som totalt kanske inte för mer än 1 300 mvid full last, fördelat pä många tankar. Eftersomoljan som regel endast fraktas i en riktning, t ex frånPersiska till , eller , är det naturligt att manspekulerat över fartyg som kan föra annan lastpå återvägen. Resultaten är de s kkombinationsfartygen, (ore-bulk-oil), 0/0 (ore-oil) och en tidigare vanligtyp, malmtankern. Se skisser sid 24. Enmängd internationella och nationella konventioner och regler påverkarnvimera fartygskonstruktionerna. De syftar till att göratankfartygen så säkra som möjligt. Ratificeringen av konventionerna går dock trögt. Densenaste "Marpol 73" har sälunda inte ännu antagits av erforderligt antal stater. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 366 understrykasatt riskerna med transport av oljor inte helt kan "skrivas bort". Desenaste reglerna, ett tillägg till "Marpol 73" kallat "Protocol78", innehåller bl a bestämmelser för fartyg från dw och uppåt, sominnebär att den exponerade bordläggningsytan delvis skall skyddas genom dubbelbottenoch/eller sidotankar, som ej får föra olja. 45-% skall skyddas på detta sätt på en 20000 tonnare. Den skyddade ytans andel avtar med fartygsstorleken och skall på en 200000 tonnare vara . Bestämmelsen innebär en avsevärd förbättring, eftersom man får ettskydd och i regel inte behöver föra olja eller vatten omväxlande isamma tankar. Den skyddade ytan är dock långt ifrån heltäckande. Dubbelbottenpå tankfartyg är på gott och ont. Den kan vara ett gott skydd vidgrundstötning. utgör den ett trångt utrymme, som är svårt attinspektera och rengöra. Om explosiva gasblandningar samlas idubbelbotten utgör den en säkerhetsrisk. "" och"", som båda var OBO-far-tyg med dubbelbotten, kan ha gått underpä grund av explosioner i dubbelbotten. Explosioneri lasttankar har i regel inträffat i samband med tankrengöring. Vidsådana tillfällen är fartygen i allmänhet läns på olja.Dessa olyckor medför därför förlust av människoliv och fartyg men ringa oljeutsläpp.Anledningen kan vara ovarsamhet ombord, t ex vid svetsning. Även andraorsaker har nämnts och man misstänker statisk elektricitet itankarna i samband raed rengöring m.ed vattenspoining. Ef ter de treallvarliga olyckor som inträffade för ca 10 är sedan, då tre supertankers på ca 300 dw varderadrabbades, .Mactra, Marpessa och Kong , startades ett omfattandeforskningsarbete kring detta problem. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 367 För att förhindraexplosionerna kan man vädra ut oljegaserna. Frånoljerester i tankar bildas dock ständigt gas, varför tätakontroller måste göras. Ett nytt krav är att man blåser inrenade avgaser med låg syrgashalt, s k inertgas. Inertade tankar kaninte explodera, men även här måste täta kontroller göras. Enligt en teori kanexplosionen på "" ha orsakats genom att gasfrän ett lastrum tryckts tillbaka in i det rum därinertgasanläggningen var placerad och där antänts. Det är därför alltidnödvändigt med god utbildning och korrekt handhavandesamt försiktighet när man har med tankfartyg att göra. FörSveriges vidkommande är grundstötningar och kollisioner de allvarligaste hoten föroljeutsläpp. Naturligtvis kan även andratyper av fartygsolyckor ge oljeutsläpp, t ex explosioner. Idet tidigare nämnda "Protocol 78" finns föreskrifterom hur stora tankarna fär vara. Pågrundval av detta har sedan gjortsteoretiska beräkningar över vad som händer vid grundstötning och kollision. Målet är attinget oljeutsläpp skall kunna bli större än 30 000m . I verkligheten kan man självfallet inte lita pä att förloppetblir just så som konventionens teoretiska beräkningarvisar. Se skisser sid 25. Omdet ställs särpräglade och fördyrande krav på svenskregistrerade fartygoch om dessa krav inte vinner internationell anslutning blir fartygen olönsamma,andrahandsvärdet blir tvivelaktigt och fartygen blir troligeninte byggda. Resultatet kan bli motsatsen till det åsyftade.Skall insatser på ett eller annat sätt subventionernas måstekostnaden vägas mot andra samhällsnyttiga insatser. 1980/81:119Bilaga 3.1 Kommundepartementet 368 Eneffektiv metod att höja säkerheten vid sjötransporter är att förbättra farlederna.Jämfört med trafikskyltning iland förefallerfarledsmarkeringarna till sjöss primitiva och svårtolkade. Tänkvärt är också att tilllands lägger man ner hundratals miljoner på -att bredda och förbättratrafiklederna samt räta kurvor etc. Till sjöss harman i stort accepterat naturen som den är. I stället eftersträvar man fordon (fartyg), som tål att"köra av vägen" (farleden) och mot berget vid sidan avutan att lasten rinner ut. Här finns utrymme för nytänkandeoch ny teknik. Delätta destillaten sprids snabbt över vattenytan, de ger utbredda tunna färgskimrande"öar" eller "stråk", som är lätta att upptäcka optiskt men som snabbt förflyktigas.Sker utsläppet blir det sannolikt aldrig upptäckt. Smörjoljoroch liknande rena produkter ger likartade effekter men de förflyktigasej utan fortsätter länge att flyta omkring. Hur länge berori hög grad på produkten samt på väderleksförhållandena.De emulgeras sä småningom och kan då vara omöjliga attupptäcka men kan vara farliga för levande organismer på grund avgiftinnehåll. Råoljorna är till enbörjan i regel lätta att upptäcka tack vare de ingående lättaprodukterna. - beroende på bl a vädret - kan de ha förändrats så att deinte längre kan observeras ens med nu tillgänglig instrumentutrustning.Processen tar sällan än . 1980/81:119 Bilaga3.1 Kommundepartementet 369 Bunkeroljornabeter sig ungefär som råoljorna och är därför relativt lätta att upptäcka. De är dessutom mer beständiga. Alltmersofistikerade metoder för upptäckande och följande av oljeutsläpp även i mörker ochnedsatt sikt har framtagits, främst sidspanande radar och IR/UV-scanners. Olja, somflyter under vattenytan, kan ej upptäckas med nu tillgänglig teknik. Manbör komma ihåg att oljeutsläpp i regel sker under förhållanden,som är ogynnsamma både ifråga om upptäckande och bekämpning. Oavsiktligautsläpp - grundstötning, haveri, kollision -sker ej sällan i dåligt väder mednedsatta siktförhål-landen, som också försvårar upptäckandeoch bekämpning. Avsiktligaoljeutsläpp - tankrengöring etc - sker naturligt nog ute till sjöss, så långt frän kustensom möjligt, helst och i dåligt väder så att oljan slås sönder och emulgerar eller sjunker och blir svår attupptäcka. Ofta tillsätter redan det utsläppande fartyget dessutomdispergeringsmedel (=tvättmedel). Idessa ogynnsamma fall är den omfattande avspaningen inte någongaranti för att utsläppen upptäcks. Vid de allvarligaste olyckorna - grundstötningeller kollision inom egen skärgärd eller hamn - sker givetvis rapporteringen i allmänhetsnabbt och direkt. Entredje form av utsläpp - oavsiktlig överpumpning vid bunkring e d- är inte ovanlig. Vanligen sker dessa missöden i hamn eller i skyddadevatten. Omständigheterna är dä gynnsamma för framgångsrik bekämpning. Medden lagstiftning, de konventioner och de fartyg som finns mäste bekämpningsbara,miljöfarliga oljeutsläpp lyckligtvis bli rätt sällsynta.Det kan 24 1980/81. 1980/81:119 Bilaga3.1 Kommundepartementet 370 dröja länge tillnästa verkligt allvarliga oljeutsläpp, vilket ju inte betyder att ett sådant intekan inträffa och att vi alltid måste varaberedda. Idenna promemoria behandlas endast bekämpning genom Iregel är det av stor vikt, att ett utsläpp upptäcks på tidigast möjliga stadium. Därnäst är detviktigt, att insatser snabbt kan göras även om dessa blir av begränsadomfattning. Specielltgäller detta vid utsläpp i skärgårdar, hamnområden och invid kusten. En snabb insats med länsor kandå - speciellt i gynnsamt väder -hindra att oljan sprids. Därigenomkan sedan den egentliga bekämpningen bli verkningsfull. Målsättningenhos är att incidentberedskapen ärbemannad senast och på plats senast . Detta är enrealistisk målsättning, men givetvis finns det tillfällen då ensnabbare insats skulle vara värdefull. Snabbainsatser kan göra att man klarar mindre utsläpp. Mende kan inte lösa alla problem. Erfarenheten visar att storaallvarliga utsläpp kräver stora tekniska, materiella och personellainsatser för att effektivt kunna bekämpas. Avvägningenmellan snabba och dyrbara tekniska hjälpmedel och en bredare insatsberedskap måste därför göras på ettriktigt sätt. De snabba åtgärderna kan se effektiva ut men får intestjäla frän behoven av tunga långvariga insatser. De storainsatserna för upptagning måste få ta sin tid och kan få ta sin tid. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 371 Generellt kan sägas,att erfarenhet från oljeutsläpp inte ärlätt att skaffa sig. Prov i fullskalakan knappast göras av enskilt företag. Prov i modellskala blir inte realistiska. Följden är att uppfinnare, konstruktörer och tillverkare i stor utsträckning saknar det underlag som behövs för att kommafram till användbara och ändamålsenligakonstruktioner. För effektiv bekämpning krävsdessutom kompletta system omfattande allt frånupptäckande av oljeutsläpp till det slutliga omhändertagandet. I systemen skall ingå lämpligafartyg, som gör det möjligt att hantera materielen även under ogynnsamt väder. Systemen måste anpassas till varje enskiltfall. Några universalsystem, som klararalla situationer finns ej. ibranschen - oftast mindre sådana -som nuarbetar med oljebekämpningsutrustning har specialiseratsig på en länk i kedjan. Detta räcker alltså inte. Kravspecifikationer måste utarbetas och de större satsningar som krävs fordrar medverkan och stödfrån staten eller stora .kapitalstarkaföretag. Befintliga länstyper(inomskärslänsor, kustlänsor och havslänsor) har visat sig vara konstruerade för att i gott väderinvalla utsläppt olja som i sammanhängande "flak" eller "stråk" flyter påvattenytan. Dessa idealiska förhållanden existerar inte ofta i verkligheten. Följden äratt länsorna ganska sällan helt motsvarar behoven vad gäller funktion och hållbarhet. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet Ilugna och skyddade vattenområde.n och i gott väder, t ex i skärgårdar ochhamnar, kan länsor oftast göra god tjänst. Utsläpp kan invallas och oljans spridning hindras. Genomatt låta länsorna följa med vind och ström, kan oljeutsläppdirigeras till vikar e d för samling och upptagande. Genom att lägga länsor iliten anfallsvinkel mot oljan kan denna dirigeras i önskadriktning. Detsäger sig självt att svårigheterna växer med tilltagande vind och sjö. Manbrukar relatera länsors användbarhet till våghöjden. Ilitteraturen kan man läsa att 2,5 m våghöjd är maximum. Man säger också att länsorklarar vindstyrkor på . Detta är en farlig förenkling.Lugn havsdyning som t ex finns i Sydatlanten och kan säkerligenflertalet länsor klara även om våghöjden är betydligt större än anger. Hård, krabb sjö som kanuppträda vid vindkantringar, när ström och vind möts, när vattnet grundar upp etc, skapar förhållanden,som ingen länsa klarar. Hård vind till sjöss ger samma effekt även om våghöjden är ringa. Allmänt sägs att länsor intekan bogseras i högre fart än 0,5 - , om oljan skall stanna på länsans"" sida. Av samma skäl kan länsan inte klara strömmar över ca0,5 - . I omgivande kustvatten är strömhastigheteninte sällan 1-3 knop. Angivnafarter relateras till olika länstyper. Även dessa uppgifter måste tas med en stor .nypasalt. Effektiviteten beror i hög grad pä väderlekstypen. är någrationdels knop tillräckliga för att strömningen skall föra oljan över ellerin under länsan. Effektivametoder att till sjöss under ogynnsamma väderförhållandenvalla in oljeutsläpp existerar inte . Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 373 Trållänsorskulle kunna lösa en del av ofullkomligheterna med nuvarande"täta" länsor, speciellt när oljan klumpat sig ochspritts över stora ytor. De medför dockandra svårigheter och befinner sig på utvecklingsstadiet. Dessaarbetar efter olika principer och har visat sig vara förhållandeviseffektiva, så snart oljan har kunnat samlas i tjocka skikt genominvallning med länsor eller eventuellt på annat sätt. Devanliga typerna - skimmers av olika slag - fordrar att oljan har god vidhäftningsförmåga och ärflytande. Starkt vattenblandad råolja eller olja i klumpar kan ej tagas upp meddessa apparater. Ettproblem är ofta att oljan blir förorenadav fasta partiklar såsom sjögräs, bräder och annat, som flyter i vattnet. Snny typ av upptagare har framtagits och prövats med viss framgång. Dessfördel är just att den med hjälp av en skärandeskruvpump även klarar olja, som är starkt uppblandad med främmandeprodukter. Iöppensjö och hårt väder och ström är de flesta upptagare svårhanterligaoch verkningsförmågan givetvis påverkad - om än i mindre grad än vad som gäller länsorna.Flera mindre och lätthanterliga upptagare är oftaatt föredraga. För bekämpning avolja i is eller olja som sjunkit och flyter under vattenytan finns inga kändatekniska hjälpmedel och metoder. kandock isen vara till hjälp, ben hindrar oljan att flyta fritt omJcring öch oljankan tas upp i råkarna med grävskopa. 1980/81:119 Bilaga3.1 Kommundepartementet 374 Både i fräga om länsor ocholjeupptagare behövs en stor förutsättningslös forsknings- och innovationsinsats, som förhoppningsviskan leda fram till nya, tidigare oprövade, tekniker och lösningar. Dessakan under vissa omständigheter vara till hjälp för atthindra spridning och underlätta upptagande av löskommen olja. är de dockmer till besvär och skada. De försvårar elleromöjliggör t ex upptagande med skimmers. Vidfartygshaverier är det viktigt att läktring av oljan kan skesnabbt och effektivt. Härför krävs förberedelser i form av anordningar ombord, dränkbarapumpar, fartyg att ta emot den tillgängliga oljan etc. Eftersom de stora allvarliga utsläppen oftahänger saraman med fartygsolyckor, måste dessa frågor få högprioritet. För att enbekämpningsaktion mot flytande olja skall kunna fullföljas måste omhändertagenolja kunna tas om hand i tankar, containers, pråmar e d. När det gällerstora kvantiteter måste också medel för vidaretransport till förvaringsamt slutbehandling finnas. Detta är nödvändiga beståndsdelar i ett system. Inte minst dessa delair isystemet har i praktiken visat sig vara flaskhalsar som kräver ökadeinsatser. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 375 Dessaavsnitt ligger något vid sidan av teknikfrågorna.Det är dock inte realistiskt att gå förbi dem om man vill skaffa sig en bild av deproblemkomplex som är förenade med uppbyggnaden av effektiva system för oljebekämpningrunt långa kuster och omgivande vatten. Kustbevak.ningenhar \inder senareårfått sig tilldelat fler och större uppgifter . En huvuduppgift är och harvarit bevakningen i fredstid av landets sjöterritorium. Denna uppgift har vuxit genomutvidgning av territorialgränsen och utvidgade fiskezoner med åtföljandenya lagar och konventioner. Ennyare och stor uppgift är ansvaret för oljeskydd och oljebekämpningtill sjöss in till strandlinjen. Båda dessauppgifter ställer var för sig stora krav, som i mängastycken fordrar helt olika resurser. En väsentlig utbyggnad av resurserna har skett undersenare år pä ett sätt och i en omfattning som är värd allrespekt. har byggts ut, personal-styrka.n .har förstärkts,fartyg, båtar och .materiel av olika slag har anskaffats ibetydande omfattning. Sambandscentraler, depåer och förråd haranlagts utefter kusterna. En inte obetydlig teknisk utvecklingsverksamhet harbedrivits. Speciellt på oljeskyddsområdet intar den svenska kustbevakningeninternationellt sett en framträdande plats. utgör sammantageten betydande resurs, som dock formellt har en mindre framträdandeposition i statsapparaten. Kustbevakningsflottanhar gammal tradition och består av enhetlig och i stort modern materiel. 1980/81:119Bilaga 3.1 Kommundepartementet 376 Här har mangått in för små, snabba fartyg, lämpade förkustbevakning, sjöräddning, insatser mot smuggling, gränsöverträdelseretc. Dessa båtar är inte direkt avsedda för oljebekämpningehuru de kompletterats med viss utrustning härför, bl aanordningar för spridning av sorptions- och dispergeringsmedel.De är också lämpliga för bogsering av länsor. Den höga fartentorde numera inte vara avgörande. De flesta handelsfartygen runt våra kustergör i regel blott 9-15 knops fart. Ca 2 borde därför räcka förbevakningsfartygen. För den nyautsjöbevakningen, som kräver uthållighet och sjöduglighet, har tills vidare beställts tvåbevaknings-t fartyg pä . Dessa är baserade på avmarinen framtaget skrov för planerade minjaktfartyg. Dessa fartyg är intespeciellt konstruerade för oljebekämpning men så utrustade att de kan göra tjänst soraledningsfartyg. Kravetpå snabb expansion av oljebekämpningsresurserna inom begränsaderamar har medfört att dessa tillförts en stor men ganskaoenhetlig flotta av jämförelsevis små fartyg och båtar spridd runt kusterna. Detta är i och för sighelt naturligt. Dethar ju gällt att parallellt skaffa sig kunskaper ocherfarenhet om oljebekämpning samt bygga upp resurserna . Dessamiljöskyddsfartyg av olika typer, katamaraner, sea trucks, pråmar osv, är attanse som specialfartyg. De flesta kan ej sättas in i kustbevakning. De är långsammaoch får som följd av specialiseringen en ganska lågeffektiv utnyttjningstid. Kustbevakningenskall och kan givetvis inte bemanna alla dessa fartyg och båtar. Detskulle bli dyrbart och personalen skulle få mycket spilltid. Nackdelen med systemet är dockatt när man från ett kustbe-vaJcningsfartyg upptäcker ettoljeutsläpp mäste personalen gä in i hamn och byta till ettmiljöskyddsfartyg eller detta bemannas med extrainkallad personal. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 377 Från flera häll, bl ainom , har därför föreslagits att man skulle ta fram en typ av"kombinationsfartyg" , något större men ej så snabba och exklusiva som de modernakustbevakningsfartygen. De skulle bli bättre lämpade och utrustade för oljebekämpningmen vara kapabla att normalt användas för bevakning. Projektering av en sådanfartygstyp pågår inom . Typen bör kunnaersätta både en del av de nuvarande kustbevakningsfartygenoch miljöskyddsfartygen med ett bättreutnyttjande som följd och därmed bättre ekonomi. Kombinationsfartygav måttlig storlek torde dock inte täcka alla behov. Oljebekämpningenute till havs (på öppet vatten) ställer t ex som nämntsmycket speciella krav pä fartygen, om den skall bli någorlundaeffektiv även under inte helt idealiskt väder.Anskaffning av ett eller flera sådana verkliga specialfartyg måste föregås av ettgrundligt utvecklingsarbete. Jämsides bör utredas möjligheten att komplettera och ändra något ellernågra befintliga staten tillhöriga fartyg (sjömätare,isbrytare, minfartyg, lotsfartyg, färjor e d, färdiga eller under byggnad) så att dekan sättas in vid oljebekämpning. Speciellt fartyg, som även harrelativt låg utnyttjningstid borde utformas församarbete med . Även vissa civila fartyg och båtar bör kunnatekniskt förberedas för insatser som hjälpfartyg vid oljebekämpning. Detärmycket som talar för att enbåtssystem vid bekämpning till hävs blireffektivare än system med flera små båtar. Ettsädant enhetsfartyg blir betydligt större ännuvarande miljöskyddsfartyg för att sjödugligheten skall bli tillräckligtgod. Typen kan kanske utvecklas ur grundidén för s k supplyfartyg och storleken bör nogligga runt 700-1500 tons Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 378 deplacement.En högsta fart på 12-14 knop torde räcka men ett bland många krav är attfartyget kontinuerligt skall kunna gå mycket sakta. Det bör vidare ha god manöverförmåga -styrpropellrar både för och akter eller eventuellt s kVoit-Schneider-propellrar. bör fartyget kunna röra sig utan att röra upp vattnetoch oljan i närheten -krav som är svåra att förena.Utrustningen skall omfatta plats för helikopter, svepbommar, trållänsor ochvanliga länsor, oljeupptagare, kranar, behandlingsanläggning förupptagen olja, plats för containers, tankar för olja, förläggningsutrymmen,sanerings-, tvätt- och rengöringsanläggningar. Vidare bör ombord finnas nägrakraftiga småbåtar för utläggning av länsor etc samt några grundgående, oömma båtar förstrandsanering. Ettsådant fartyg blir inte billigt (ca ). För att fåeffektivt utnyttjande borde man kanske påsikt exempelvis försöka bildaen internationell pool, Ovanståendeskall blott ses som ett förslag. Andra lösningar bör också studeras. Ny teknik som tillåtersnabbare svepning över nedsmutsade vatten står högt pä önskelistanmen är inte nägon lätt teknisk uppgift. Utöversystemen med mindre båtar för arbete i skärgårdsområden samt enhetsfartyget för bekämpningtill havs behövs ett betydande antal grundgåendekraftiga båtar för bekämpning i skärgård och i strandlinjen. En typ har tagitsfram av . Detta bedöms just nu mer angeläget än detstora fartyget, eftersom oljebekämpning till havs är sä svår ochtekniken ännu så outvecklad att bättre utbyte tills vidaretorde vinnas totalt sett genom att satsa på oljebekämpning inom skyddade kustvatten, där defarligaste hotbilderna också förefinnes. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 379 Serman till landets resurser i stort mäste man konstatera att nya 300tons bevakningsfartyg inte kan klara att skydda våraterritorialvatten vid ofred, förstärkt försvarsberedskap, neutralitetsvakt eller krig. Underde sex åren under VK II sköttes denna uppgift av flottan, som då hadegoda resurser i form av ett stort antal (ca 25] kraftigt bestyckade jagare ochminsvepare. Uppgiften kräver bestyckade, uthålliga fartyg, som kan hindraen krigförande part att använda svensktterritorialvatten. Svenska marinen är nog den enda i världen som avskaffar sådanafartyg. Dettaären politisk fråga med starka ekonomiska aspekter. I fredstidfordras resurser, som med fördel kan vara civila () men som ocksä kan varamilitära. De civila resurserna kan effektivt enbart användas för civilauppgifter. Militära resurser däremot i form av lämpliga örlogsfartygkan utnyttjas för civila uppgifter i fredstid och för militära uppgifternär så krävs. Deproblem som blir förknippade med att använda militära fartygför fredliga uppgifter kan lösas raed god vilja. Andra länder harlöst dem. Kostnaderna bör givetvis fördelas på uppdragsgivande departement. Gemensammalednings- och sambandsfunktioner liksom samlokalisering kan underlättasamverkan och vara ett led i en rationalisering. Urnationalekonomisk synvinkel måste det här skisserade vara den riktiga handlingslinjen. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 380 .Mångaoljeutsläpp är lyckligtvis ganska ofarliga. Tunga eldningsoljoroch tunga rester av råolja sätter synliga och obehagliga spår i miljön. Omskadorna pä är kunskapen ofullständig. Mycket talar för attskadorna ibland överdrivs. Mer forskning erfordras. Ytterligareförbättringar för upptäckande och fjärranalys av oljeutsläpp är önskvärda. Främst behövsinstrument som kan avslöja olja under vattenytan. Ensnabb incidentberedskap är alltid värdefull men är inte avgörande vid de stora oljeutsläppen somkräver stora insatser av materiel, fartyg och personal . Avutsläpp till sjöss är endast bekämpningsbarapå grund av väder och vind m m. Befintligteknik klarar ej krabb sjö, hård vind och ström. Olja inblandad i is ellerolja som flyter på visst djup kan nuvarande teknik ej klara. Utvecklingenmåste gå mot kompletta te.kniska system. För bekämpningtill havs är troligen enbåtssystem baserade pä relativt stora fartyg medalla resurser ombord att föredraga. Fartygen skall ha utomordentliga manöveregenskaper- ej standardfartyg. Påslag på land kaninte alltid undvikas, speciellt inte vid stora olyckor. För bekämpning avilandfluten olja krävs små grundgående oömma båtar i relativt stort antal. Prop.1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet 381 För läktringoch omhändertagande av olja krävs särskilda tekniska insatser. Förbättrautprickningen i livligt trafikerade farleder. Satsapå studium, forskning och utveckling. Det finns fortfarande alltför mänga frågetecken. Seöverden nuvarande ansvars- och resursfördelningen. Det skall säkert visaatt nationen kan spara pengar genom bättre samordning av de olika myndigheternasanskaffning av fartyg och materiel.