prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — Texten preciserar vad som ursprungligen avsetts gälla mensom inte framgått av den gällande lagtexten utan angivits i motiven. Trols attföreslagna texten är något tung och kan förefalla krångligare än den gamlasynes den på ett uttömmande sätt redovisa det avsedda tillämpningsområdet.Detta måste anses vara ell väsentligt rättssäkerhelsanspråk oeh därjämteunderlätta datainspektionens tillsynsverksamhet. Om möjligt bör således en förenkling av lagtexten ske,dock utan aU förlora i klarhet. I såväl den gällande 1 S som i förslagetanvänds uttrycket "förmedling av upplysningar" vid angivande av vissaundantag. Begreppet torde språkligt sett inte täcka hela den verksamhei somavses. Ett exempel kan illustrera detta. Banken A skall pröva en kredit tillpersonen som uppger sig ha varit kund i banken B. A gör en förfrågan om Z hosB. B lämnar sin information om Z fill A innefattande vad B fillika inhämtat frånbanken C där Z varit kund. Överförande av B:s egen information till A kanknappast anses vara "förmedling av upplysningar" vilket däremot B:svidarebefordran av informafionen från C torde vara. Uppenbarligen avses dockatt all B:s uppgiftslämnande fill A skall omfattas av undantaget. De praktiska problemen i samband med propositionen(1978/79:170) med förslag till lag om finansbolag berör med den i nämndaproposition valda lösningen inte kreditupplysningslagens tillämpning utanenbart inkassolagen. Datainspekfionen tar upp frågan under avsnittet om nämndalag. Skulle däremot statsmakterna - med frångående av detställningstagande som gjorts i propositionen - utforma lagstiftningen så attfinansbolagen undantas från tillämpningen av kredilupplysningslagen kan detifrågasättas om det är meningsfullt att upprätthålla kreditupplysningslagensregelsystem på den återstående delen av kreditupplysningsverksamheten. Det börhär erinras om att finansbolagen numera är de dominerande kreditgivarna vad gällerkonsumenlkredil genom finansbolagens verksamhet som kontokortsföretag. En intressant konsekvens av undanlagsbestämmelsenbeträffande "förmedling av kreditupplysningar mellan företag inom sammakoncern" kan uppstå i den mån koncernförhällande kan anses föreliggamellan en bank och ett finansbolag. Skrivningen i näst sista styckei på sid. 53 (idepartementspromemorian), som lorde vara hämtad från propositionen 1973:155fordrar viss komplettering. Enligl datainspektionens uppfattning är del intekreditupplysningsverksamhet när t. ex. ett kreditkortsförelag meddelaranslutna säljföretag att ett visst kreditkort är spärrat, eller att för ettvisst kreditkoriskonto kredilgrän- 1980/81:10 218 sen är nådd och ytterligare kredit ej får lämnas påkortet. Ett besked från ett diskonteringsförelag om alt man är beredd attfinansiera ett kreditköp för en viss köpare är inte heller kreditupplysningsverksamhel.Om däremot kreditkorts- eller diskonleringsföretaget själv inhämtarupplysningar från ett kredilupplysningsföretag om de kredittagare vars krediterdel finansierar och därefter mer eller mindre fullständigt vidarebefordrarupplysningarna till respektive säljföretag är det givelvis fråga omkreditupplysningsverksamhet. Enligt ändring av 2 S skall ej längre ikreditupplysningshänseende någon skillnad göras mellan enskild person iallmänhet och enskild person som är näringsidkare eller motsvarande. Detbetyder att de särskilda regler som till skydd för enskilds integritet gällerför personupplysningar kommer att gälla också för upplysningar som erfordras omenskilda till följd av engagemang i näringsverksamhet, t. ex. när fråga är omkredit till rörelsen eller om personlig borgen för kredit till eget bolag. Nuvarandeundantag betr. näringsidkare har utförligt motiverats i prop. 1973:155, s.79-80. Inspektionen anser att skälen för en mera ingående information i frågaom företagare fortfarande har relevans. De övriga förslag som läggs fram ärinte ägnade att minska behovet av undantag för upplysningar om företagare,snarare tvärtom. Visserligen kan informationsutbyte fortfarande ske mellankreditinrättningar (bankintern information) oberoende av kredilupplysningslagen.Indirekt har emellertid den nu gällande bestämmelsen viss betydelse förkreditinrättningarna, bl. a. vid rebelåning av fordringar. Väsentligt isammanhanget är också att finansbolagen om förslag därom i prop. 1978/79:170 antagesinte skulle komma alt betraktas såsom kreditinrättningar i kreditupplysningslagensmening. Dessa bolags verksamhet är i betydande omfattning - särskilt genom factoringoch leasing - riktad till företag beträffande vilka upplysningar omägaren/företagaren är av avgörande betydelse. Beträffande det nämnda förslageti prop. 1978/79:170 vill inspektionen särskilt anföra följande, I propositionen sägs att i avvaktan på resultatet avpåbörjad översyn av kreditupplysningslagen bör kredituplysning som lämnas tillfinansbolag från annan kreditinrättning (även ) underbankinspektionens tillsyn inte vara undantagen från kredilupplysningslagen.Frågan om hur finansbolagen skall betraktas i sammanhanget skall alltsårelateras till det remitterade förslaget om ändringar i kreditupplysningslagen.Det kan då konstateras att det nu föreslagna, vidgade inlegritetsskyddet förden enskilde minskar möjligheterna över huvud taget för kreditgivarna att fåupplysning om kreditsökandes kredilvärdighel. Därmed ökar naturligtvisintresset för finansbolagen att tillhöra gruppen av kreditinrättningar inomvilken kreditupplysningar kan utväxlas någol friare. Synen på finansbolagen i nämnda avseende har betydelseockså från banksekretessynpunkt. Mellan kreditinstituten sker av hävd ettutbyte av information som innebär att banksekretessen bryts igenom.Departementschefen konstaterar i prop. 1973:155 med förslag till kredilupplysningslag(s. 125) att det av naturliga skäl är av stort intresse för kreditinstitutenatt få information om att en kund hos en annan bank eller motsvarande harmisskött en kredit. Uttalandet ligger bakom undantaget från kreditupplysningslagenbetr. kreditinstitutens interna informationsutväxling. 1980/81:10 219 slagna särställandet av finansbolagen synes utan närmareklarläggande av statsmakterna få uppfattas så att kreditinstituten gentemotfinansbolagen oekså måste mera strikt iaktta banksekretessen. Inspektionen vill mot den nu angivna bakgrunden fastslåatt det utifrån de säkerhetsintressen som bankinspektionen har alt bevaka inomsitt tillsynsområde saknas anledning all i förevarande avseende låtafinansbolagen inta en särställning. Liksom man tidigare i fråga omkreditinrättningarna även åberopat det skydd för den enskilde sombanksekretessen oeh banktillsynen innebär kan här med liknande tyngd framhållasbestämmelserna om sekretess och tillsyn i den föreslagna finansbolagslagen. Blirfinansbolagen likställda med kreditinrättningar skulle inspektionen från sinautgångspunkter kunna godta förslaget att även upplysningar om näringsidkarebetraktas som personupplysningar i kreditupplysningslagens mera inskränktamening. Genomförslaget beträffande finansbolagen erfordras ett klarläggande av statsmakternai en sekretessfråga som har aktualiserats. Det gäller möjligheterna för konlokortsföretag(finansbolag) alt inhämta upplysning om i vilken utsträckning kreditsökanderedan har kontokrediter. Kreditbevilj-ningen bygger på vederbörandesbetalningsförmåga med hänsyn lill inkomstförhållanden, varvid det naturligtviskan vara en belastning om den kreditsökande redan, vilket ej är ovanligt, ärutrustad med ett eller flera kontokort. Av konsumentsociala skäl och med hänsyntill konlokortsföretagens kostnader och soliditet är det av intresse att enpersons skuldsättning via kontokort inte blir för hög. Del bör erinras om altköp med utnyttjande av kontokort kan ske utan kontantinsats till skillnad frånvad som annars gäller vid köp enligl konsumentkreditlagen. Den information delhär gäller är sådan alt den såvitt gäller kreditinrättningar skulle kunnautväxlas internt mellan dessa men däremot inte på grund av banksekretessenutlämnas i extern verksamhet. Inspektionen drar härav slutsatsen att detanalogivis trots sekretessregeln i förslaget till lag om finansbolag skulle - ivart fall inom kretsen av flnansbolag - vara möjligt att utbyta erforderliginformation om kontokrediter, ev. genom . 2.2.4 med instämmande av PKbanken,föreningsbankers förbund, och : I promemorian föreslås en ny lydelse av 1 S kredilupplysningslagen,som bl. a. innebär att förmedling av kreditupplysningar mellan finansbolagunder bankinspektionens tillsyn och mellan sådana finansbolag och andrakreditinrättningar under bankinspektionens tillsyn skall falla under lagen.Detta innebär ett avsteg från den nuvarande principen attkreditupplysningslagen inte skall omfatta förmedling av kreditupplysningarmellan banker och andra kreditinrättningar under bankinspektionens tillsyn.Motiveringen för detta avsteg är knapphändig och enligt bankföreningens mening inlebärande (sid. 61). Särbehandlingen av bankers och andra kreditinstituts internakreditupplysningsverksamhel motiverades utförligt vid tillkomsten av lagen (prop.1973:155 sid. 124 o.f.). Ett huvudargument var alt kreditinstituten intar ensärställning i så måtto att de fungerar både som förmedlare av kreditupplysningaroch som kreditgivare. Den information, som förmedlas mellan kreditinstituten, ansågs med rätta ha myckel stor betydelse vid deras 1980/81:10 220 kreditgivning både vid prövningen av nya kreditansökningaroch vid bevakningen av redan lämnade krediter. Departementschefen uttalade ianslutning härtill: "Del kan förutses att besvärande konsekvenser skulleuppstå, om man lät samma inskränkningar i informationsinnehållet gälla betr.kreditinrättningarnas interna upplysningsförmedling som i fråga om annankreditinformation. Särskilt gäller detta förbudet mot uppgift ombetalningsförsummelse som inte har fastslagits av myndighet. Av naturliga skälär det av stort intresse för kreditinstituten att få information om att en kundhos en annan bank eller motsvarande har misskött en kredit. Risken för altkreditinstituten på denna punkt lämnar en oriktig eller missvisande uppgift ärockså mycket liten" (prop. sid. 124-125). konstaterade departementschefen, alt riskernaför integritetskränkningar var små även om man tillät en relativt fri kreditupplysningsverksamhelinom kretsen av kreditinrättningar. För bankernas del hänvisades därvid tilldel skydd som banksekretessen innebär för den personliga integriteten. De sålunda åberopade skälen för en särbehandling avkreditinrättningar under bankinspektionens tillsyn anser bankföreningen ägagiltighet även för finansbolag som arbetar under sådan tillsyn. Enligt vadbankföreningen inhämtat tillmätes inom branschen den interna informationenmellan finansbolagen inbördes och mellan banker och finansbolag stor praktiskbetydelse. Alt begränsa utbytet av information inom kretsen av reguljärakreditgivare skapar onödiga risker för kreditgivning till personer, som enligli och för sig tillgänglig erfarenhet inte bör erhålla kredit i ett suntkreditliv. Det särskilda skydd, som banksekretessen innebär inom bankvärlden,bör i finansbolag under bankinspektionens tillsyn åstadkommas genom densärskilda regel om tystnadsplikt som föreslagits i propositionen 1978/79:170med förslag lill lag om finansbolag, m. m. Över huvud synes den föreslagnalagen om finansbolag tillerkänna bankinspektionen sådana befogenheterbeträffande dessa bolag att en skillnad mellan denna företagskategori och andrakreditinrättningar under inspektionens tillsyn inte bör ifrågakomma.Bankinspektionen bör i kraft av dessa befogenheter kunna meddela bl. a. de föreskriflersom må erfordras för ett fullgott skydd av personlig, integritet. föreslår därför att finansbolag underbankinspektionens tillsyn i likhet med andra kreditinrätlningar underinspektionens tillsyn lämnas utanför kreditupplysningslagen såvitt avser deninterna kreditupplysningsförmedlingen. Enligt nuvarande lydelse av 1 S kreditupplysningslagenfaller kreditupplysningar som förmedlas mellan banker och andrakreditinrättningar som står under bankinspektionens fillsyn utanför lagenstillämpningsområde. Genom den föreslagna ändrade lydelsen av 1 S kommerkreditupplysningar mellan dels finansbolag, dels banker/kreditinrättningar ochfinansbolag att omfattas av lagen. Denna utvidgning anser sparbanksföreningenvara omotiverad. Del finns enligt sparbanksföreningens uppfattning ingenanledning att, beträffande kreditupplysningar av bankintern natur, ställafinansbolag under bankinspektionens tillsyn under mer rigorösa bestämmel- 1980/81:10 221 ser än som gäller för banker och övrigakreditinrättningar. Den grundläggande motiveringen för en särbehandling avbanker och andra kreditinrättningar i förhållande till de typiska kredilupplysningsföretagensom angavs vid fillkomsten av lagen (prop. 1973:155 sid. 124 f) måste i likahög grad gälla för finansbolagen. Sparbanksföreningenföreslår därför alt finansbolag som står under bankinspektionens tillsyn i likhetmed övriga kreditinrättningar under sådan fillsyn undantas från lagenstillämpningsområde såvitt avser den interna kreditupplysningsförmedlingen. I avvaktan på resultatet av den översyn avkreditupplysningslagen som har avslutats har föreningen ej berört föreslagenlydelse av 1 S kreditupplysningslagen i regeringens proposition 1978/79:170.Den föreslagna lydelsen, som i nedan avsett hänseende återkommer ibetänkandets förslag innebär att förmedling av kreditupplysningar mellanfinansbolag under bankinspektionens tillsyn och mellan sådana finansbolag och andrakreditinrätlningar under bankinspektionens tillsyn skall falla under lagen. På sid. 61i betänkandet och på sid. 150 i regeringens proposition 1978/79:170 gesmotiveringen till förslagel. Det sägs alt om ändringen ej gjordes skulle detinnebära alt lagen ej skulle gälla för förmedling av kreditupplysningar mellan finansbolagunder bankinspektionens tillsyn inbördes, mellan dessa finansbolag och bankereller mellan dessa finansbolag och . I propositionenlill kredilupplysningslagen (1973:155 sid. 124 ff) redovisas utförligt de skäl som motiverade att förmedling av upplysningar mellan kreditinrättningar skulle undantagas från lagen. Till skillnad från den uppfattning, som anges i betänkandet, menar föreningen att de skäl som anfördes i nämnd proposition äger giltighet även för finansbolag, som kommer att lyda under bankinspektionens tillsyn. Den interna informa tionen mellan finansbolagen inbördes och mellan banker och finansbolag är av stor prakfisk betydelse. Det börför övrigt noteras att den föreslagna ändringen endast kommer att omfatta någraav de finansbolag som kommer alt lyda under lagen om finansbolag, eftersomverksamhet som avser förmedling av kreditupplysningar mellan förelag inomsamma koncern ändock undantages från lagen, varigenom lagen ej kommer att gällabankägda finansbolag över vilkas verksamhet bankinspektionen hartillfredsställande möjligheter att utöva kontroll. Föreningenföreslår därför att undantag ej göres från regeln att kredilupplysningslageninte skall omfatta förmedling av kreditupplysningar mellan kreditinstitut somlyder under bankinspektionens tillsyn. 1 övrigt ansluter sig föreningen yttrande (under 2.2.4). II § har tillförts att med kreditinrättning underbankinspektionens tillsyn skall jämställas annat företag under inspektionens tillsyn, om det har inrättats för kreditupplysningsverksamhel. Också inspektionen anser att skäl finns för att överensstämmelse uppnås mellan lagens lydelse och den rådande 1980/81:10 222 ordningen, även om Upplysningscentralen UC AB:s (UC:s)nuvarande ställning som kreditinrättning i och för sig har stöd i riksdagensuttalanden vid kreditupplysningslagens tillkomst. Kvar står dock det faktum alttillsynen över UC inle såsom all annan direkt tillsyn av bankinspektionen ärangiven i lag. UC:s status i nämnda avseende bygger pä Kungl. Maj:ls beslut1974-11-29 rörande bolagsordningen för UC, i vilken bestämmelser finns omtillsyn av bankinspektionen. Grunden är även här det åberopaderiksdags-uttalandel. Möjligen kan göras gällande att den mera direkta legaliseringav UC:s status som den föreslagna lagändringen syftar till ändå inle blirfullständig med hänsyn till det sist anförda. Det gjorda tillägget i 1 S sista stycket tar ej hellersikte särskilt på UC utan synes avse möjlighet också för annat företag underinspektionens tillsyn att bli jämställt med kreditinrättning och därmedundantaget från kreditupplysningslagen såvitt gäller bankinterna upplysningar.Också här kan således komma att aktualiseras frågan om grunden för tillsynen.Skall tillsynen vara föreskriven i lag eller räcker det med att bestämmelserhärom har intagits i en regeringen underställd bolagsordning? Inspektion anseralt även tillsynsfrågan tarvar ställningstagande av statsmakterna på grund avdet föreslagna fillägget i 1 § kreditupplysningslagen och motiven härför. 2.2.8 med instämmande av PKbanken,föreningsbankers förbund och : föreslår vidare att förmedling avkreditupplysningar mellan svenska banker och utiändska banker lämnas utanförkreditupplysningslagen. återkommer nedan med närmare motiveringför detta förslag i samband med sin kommentar lill 11 S. 2.2.9 Svenska kreditmannaföreningarna i ,och mö: Föreslagen ändring av S 1 synes oss inte vara motiverad avnågra sakliga skäl. Någol missförhållande råder uppenbarligen inte ochtendenser till delta synes inte heller förefinnas. Den byråkrati och/eller delagbrott som kommer att bli följden av den föreslagna ändringen bör undvikas.Ändringen kommer, om den genomföres, att försvåra för kredittagare att erhållakrediter från nya leverantörer. De referenser som kredittagaren uppger kommer iframtiden att sakna laglig möjlighet att upplysa om förhållanden som skullekunna leda lill krediter. Delta sker nu regelbundet oeh i "större"omfattning. Konsekvensen kan inte vara lagstiftarens avsikt eller önskan. Ändringsförslaget bör återtagas. I andra hand föreslår vi följande ändring. § 1.2 Verksamhet som avser förmedling av kreditupplysningarmellan företag som organisatoriskt ingår i samma koncernförhållande. Motivet till detta är att man synes ha dragitkoncernbegreppet alltför snävt i det att man endast beaktar del juridiskakoncernbegreppet men ej det administrativa koncernförhållandet. 1980/81:10 223 2.3 Begreppet kreditupplysning. Förslaget till ändraddefinition av begreppet personupplysning (2 § promemorieförslaget) Promemorian föreslår inte någon ändring av definitionen avkreditupplys ning---- , Detta kan således även fortsättningsvis innebära att för det fallatt exempelvis från SPAR eller annat register utlämnasmikrokort innehållande taxeringsuppgifter blir detta utlämnande att bedöma somkreditupplysningsverksamhet i den mån det är känt för företrädaren för SPARatt mottagaren avser att använda informationen för kredilbedömning men eljestinte (utlämning pä mikrokort innefattas inte av skyldigheten att utlämnaallmänna handlingar). Frågan kan få praktisk betydelse i situationer dåkreditupplysningsföretag och andra registerhållande organisationer konkurrerarom utlämnande av stora informafionsmängder. Den föreslagna ändringen avser andra punktens definitionav personupplysning. Gällande rätts definition har medfört avsevärda praktiskasvårigheter genom att söka upprätthålla en gränsdragning som inte finnsnoterad i något offentligt register. Textförslaget löser delta problem med ettsvärdshugg som också avsevärt förbättrar inlegritetsskyddet för i första handsmåföretagare och underlättar samordningen mellan kreditupplysningslagen ochdatalagen samt i ett längre perspektiv också underlättar sammanföring av dessalagar i en personregislerlag. I vad mån den föreslagna lösningen i ställetorsakar problem vad gäller effektiviteten av kreditupplysningsverksamhetavseende upplysningar om enskilda företagare oeh företagsledare i andra förelagär närmast en fråga som bör belysas av andra remissinstanser ändatainspektionen. Kan gränsdragningsproblemen lösas på ett godtagbart sättkan dock övervägas att med bibehållande av gällande rätts personupplysningsdefini-tionpå andra sätt åstadkomma ett förbättrat integritelsskydd för i första handsmåföretagare. Det bör också understrykas att ev. samordningsproblem mellankreditupplysningslagen oeh datalagen inte bör prioriteras framför en välfungerande kredilupplysningsverksamhet beträffande företagare ochföretagsledare. Det bör redan här påpekas att gränsdragningsproblem ochandra tillämpningsproblem inte helt undviks med den föreslagna regleringen. Enligl ändring av 2 § skall ej längre ikreditupplysningshänseende någon skillnad göras mellan enskild person iallmänhet och enskild person som är näringsidkare eller motsvarande. Detbetyder att de särskilda regler som till skydd för enskilds integritet gällerför personupplysningar kommer all gälla också för upplysningar som erfordras omenskilda till följd av engagemang i näringsverksamhet, t. ex. när fråga är omkredit till rörelsen eller om personlig borgen för kredit till eget bolag.Nuvarande undantag beträffande näringsidkare har utförligt motiverats i prop.1973:155, s. 79-80. Inspektionen anser alt skälen för en mera ingåendeinformation i fråga om företagare fortfarande har relevans. De övriga förslagsom nu läggs fram är inte ägnade att minska behovet av undanlag förupplysningar om företagare, snarare tvärtom. Visseriigen kan informationsutbytefortfarande ske mellan kreditinrättningar (bankintern information) oberoendeav kredilupplysningslagen. 1980/81:10 224 Indirekt har emellertid den nu gällande bestämmelsen vissbetydelse för kreditinrättningarna, bl. a. vid rebelåning av fordringar.Väsentligt i sammanhanget är ocksä att finansbolagen om förslag därom i prop.1978/79:170 antages inte skulle komma att betraktas såsom kreditinrättningar ikredilupplysningslagens mening. Dessa bolags verksamhet är i betydandeomfattning - särskilt genom factoring och leasing - riktad till företagbeträffande vilka upplysningar om ägaren/företagaren är av avgörande betydelse. Blir finansbolagen likställda med kreditinrättningarskulle inspektionen från sina utgångspunkter kunna godta förslaget att ävenupplysningar om näringsidkare betraktas som personupplysningar ikreditupplysningslagens mera inskränkta mening. Vad gäller kreditupplysningslagen anförs i utredningen altden nuvarande gränsdragningen mellan personupplysningar ochföretagsupplysningar vållat praktiska svårigheter. På grund härav föreslås atten skiljelinje dras mellan å ena sidan juridiska och å andra sidan fysiskapersoner. Även om en sådan förändring innebär en förenkling finner kollegietden tveksam eftersom förelagsupplysningar härigenom riskerar att bli mindreeffektiva. Bedömningen av ett mindre företags kredilvärdighel beror i hög gradpå företagarens personliga skötsamhel varför det vid kreditgivningen torde varanödvändigt alt ta stor hänsyn till hans personliga förhållanden. I avvägningenmellan intresset av att skydda enskild person och behovet av en effektivförelagsupplysningsverksamhet har enligt kollegiets mening alltför stor viktlagts vid skyddsintressena. 2.3.4 Brottsförebyggande rådets styrgrupp för översynenav lagstiftning mot organiserad och ekonomisk brottslighet: Regeringen uppdrog ålbrottsförebyggande rådet (BRÅ) att göra en översyn av lagstiftning molorganiserad och ekonomisk brottslighet. I regeringens beslul framhölls att BRÅför översynsarbetet skulle tillsätta en styrgrupp som bl. a. borde behandlasådana övergripande frågor som rättssäkerhet contra effektivitet ochkontrollnivån i samhället. Till grund för regeringens uppdrag låg bl. a. deöverväganden och förslag som BRÅ redovisat i ett yttrande lill regeringen den20 . I detta yttrande diskuterade BRÅ bl. a. de olikakontrollmedel som kunde komma till användning mot den aktuella brottsligheten.Därvid anfördes alt samhällets åtgärder på området inte nödvändigtvis behövdebestå i en effektivisering av de repressiva instrumenten. Man kunde sålundaenligt BRÅ överväga om ett visst beteende kunde motverkas med t. ex. civilrältsliglagstiftning.