prop · G40313 · 1980-12-31 00:00:00 — 1 fråga om de administrativa rutinerna torde ha sin förklaringfrämst däri att chefstjänstemännens uppfattningar om den egna myndighetens mälväsentligen sammanfaller 1 gemensamma frägor. Däremot överensstämmer långt ifrånalltid uppfattningarna hos de "på fältet" arbetande tjänstemännen omvilka medel som bör tillämpas för att uppnå det för myndigheten föreskrivnamålet. Den ömsesidiga misstro som på åtskilliga platser 1 landet växt fram hos 1980/81:13 176 mångatjänstemän inom polisen och socialvården förvärras av det bristandeinformationsutbyte som ofta föreligger. Polismannen tycker sig lämnainformation till socialarbetaren utan att få någon information tillbaka.Socialarbetaren vlU inte lämna information av fruktan för att denna skallanvändas av polismannen på ett sätt som skadar socialarbetarens förtroende hosobjektet för hans insatser. Polisstyrelsen ser som en ytterst angelägen uppgiftatt gemensamma ansträngningar leder fram till förbättrade samarbetsformer 1dessa hänseenden. Det är polisstyrelsens förhoppning att den nyasociallagstiftningen erbjuder möjligheter härtill, bl. a. genom att redan underutbildningstiden elever inom dessa yrkesområden erhåller insikt 1 varandrasframtida verksamhei. Detär enligt polisstyrelsen i givetvis önskvärt att samverkan mellanpolisen och andra samhällsorgan, främst då social- och kriminalvård, byggs ut.En väg att gå vore en ömsesidig praktikantutbildning. Praktlkanlutbildnlng inomsocialvården för polismän föreslås av utredningen ingå som ett moment 1alterneringstjänstgöringen på ordnings-avdelningen. På motsvarande sätt bordeviss praktlkanlutbildnlng för polismän kunna ske inom kriminalvården.Praktikarbete inom polisväsendet för social- och krlmlnalvårdstjänslemän tordeenklast kunna genomföras genom att tillämpa alterneringstjänstgöringsprogrammet1 lämpliga delar. 1Göteborgs polisdistrikt förekommer enligt polisstyrelsen i på olikasätt ett gott samarbete såväl med kriminalvården som med socialvården. Enfaktor av betydelse i detta sammanhang utgör det förhållandet att såväl allmänthäkte som social jourbyrå finns Inrymda i polishusets lokaler. Socialvårdensfältarbete borde emeUertid enligt polisstyrelsens uppfattning kraftigt kunnaförstärkas genom ökat antal s. k. fältassistenter. Detta skulle kunna fåbrottsförebyggande effekter och en positiv inverkan såväl på den enskildesvårdsituation som på den allmänna ordningen och säkerheten på allmän plats, därpolisingripanden endast kan ge temporära effekter. Fråganom samverkan mellan polisen och socialvården las upp även av LO. Främst hardiskussionen gällt s. k. sampatrullering mellan polis och fältassistenter. Pågrund av den rollkonflikt som har befarats uppstå har många inom socialvårdenInte velat ställa upp på denna form av samverkan. Den nya socialtjänstlagen,som lagts på bord, torde enligt LO Innebära en förstärkning avdenna rollskillnad, eftersom socialvårdens servicefunktion betonas än mer ochdess tvångsmedel 1 huvudsak rensas ut och förs över till andra samhällsorgan.Detta förhållande har inte beaktats 1 utredningen. LO anser att den positivainställning till olika former av samverkan som utredningen redovisar och somLO i princip delar inte bör leda till några konkreta åtgärder förrän frågansetts över och socialvårdens () nya roll beaktats. Polisensskyldighet att Informera socialvården om sådant som är av vikt för denna skallnaturligtvis kvarstå, framhåUer LO. 3 De olika polisfunktionerna Utredningensöverväganden och förslag 1 denna del har över lag fått ett positivt mottagande. Prop.1980/81:13 177 Åtskilligaremissinstanser framhåller att all polisverksamhet ytterst syftar till attförebygga brott men att de grundläggande brottsförebyggande Insatserna främstankommer på andra samhällsorgan. Polisstyrelseni pekar på den reguljära övervaknings- och utredningsverksamhetensbrottsförebyggande Inslag. Risken för uppläckt och uppklaringsprocenten är tvåsådana inslag som verkar starkt brottsförebyggande. Det är därför angeläget medsamarbete mellan den brottsförebyggande enheten och ordnings- ochkriminalavdelningen Inom distriktet, anser polisstyrelsen. Polisstyrelsen iSlockholm konstaterar att den brottsförebyggande verksamheten inte är någon nyföreteelse utan att nyheten främst består 1 att verksamheten målinriktas. Länsstyrelseni ställer frågan varför man inte 1 större utsträckning harkunant vinna radlons och framför allt televisionens förståelse för ökadinformation 1 massmedia i brottsförebyggande syfte. Även polisstyrelsen iKarlshamn pekar på televisionens möjligheter att göra en brottsförebyggandeInsats. Länsstyrelseni anser att det skulle ha varit värdefullt med endefinition av hindrande resp. förebyggande verksamhet. En sådan gränsdragningter sig enligt angelägen också för att klargöra vad som skallankomma på polisen och andra myndigheter vad gäller t. ex. samhälletsnormbildning. Även förhållandel mellan polisen och brottsförebyggande rådet(BRÅ) borde granskas förutsättningslöst, menar . Länsstyrelseni understryker att del brottsförebyggande arbetet kräver ensamverkan över de olika sektorsgränserna i samhällel. finner detnaturligt att den brottsförebyggande verksamheten blir en angelägenhet pålänsnivå med samarbete mellan myndigheter, organisationer och massmedia underlandshövdingens ledning, medan länspolischefen bör lägga upp samarbetsplanermed skolor och sociala myndigheter. Länsstyrelseni anser alt jämsides med de brottsförebyggande effekter, somligger i uppklaring av brott och i allmän övervakning den brottsförebyggandeverksamheten bör få fortsätta som men med en ytterligare konkretiseradmålinriktning. Polisens verksamhet på detta område måste också i störreutsträckning samordnas med och kompletteras av Insatser från såväl andrasamhällsorgans sida som från exempelvis penninginrättningar och försäkringsbolag. Polisstyrelseni understryker att polisen inte får bli en ersättning för föräldrar,skola, kyrka, samfund, föreningar och folkrörelser då det gällernormbildningen. /SRanmärker att den brottsförebyggande verksamheten i stor utsträckning harbli vit till vad utövaren har gjort den till. Innehållet i denbrottsförebyggande verksamheten måste därför konkretiseras och avgränsas genompolisberedningens försorg. ÄvenLO vänder sig mot en alltför vid tolkning av polisens brottsförebyggandeverksamhet. Insatserna från polisens sida bör koncentreras till sådant som kanbedömas ha en mera direkt Inverkan på brottsbekämpningen medan allmäninformations-, service- och PR-verksamhet bör överlämnas till andrasamhällsorgan och till folkrörelser eller ges en mera undanskymd plats ipolisens arbete. Blandkommunerna är man över lag positivt Inställd till en utökning 12 1980/81. Prop.1980/81:13 178 ochpermanentning av den brottsförebyggande verksamheten. Man pekar bl. a. på attpolisens deltagande i skolundervisningen och i fritidsgårdsverksamheten ledertill en levande kontakt mellan polisen och ungdomen som är ägnad att undanröjaömsesidiga missuppfattningar. Man nämner också samarbetet mellankvarterspoliser och fältassistenter som betydelsefullt för att bearbetagängbildning och hjälpa ungdomar 1 riskzonen. Blandremissinstanserna råder enighet om att polisens medverkan i skolansundervisning i lag och rätt samt 1 trafikkunskap även 1 fortsättningen bör skemed skolan som huvudman och att huvudmannaskapet för fritidsverksamheten är enkommunal angelägenhet. Enså gott som allmän uppfattning bland framför allt länsstyrelserna ochpolisstyrelserna är att en utbyggnad av den brottsförebyggande verksamheteninte bör ske på bekostnad av annan polisverksamhet. a. framhålls från småoch medelstora distrikt att man har fått ta 1 anspråk personal från andraverksamhetsområden, varigenom exempelvis brottsspaningen och utredningsverksamhetenhar eftersatts med en sjunkande uppklarlngsprocent som följd. Man framhålleräven att det har varit svårt att få frivUlig lämplig personal tUl denbrottsförebyggande verksamheten, beroende dels på verksamhetens provisoriskakaraktär, dels på lönefrågor. Enstakapolisstyrelser anser att den brottsförebyggande verksamheten är någotövervärderad och på ett olyckligt sätt har dragit personal från annanverksamhet. Polisstyrelsen i framhåller sålunda att polisens verksamhet istor utsträckning styrs utifrån allmänhetens krav om polisinsatser för akutahändelser. Genom den mångfald av "specialområden" som polisensönderdelas i blir det tyvärr så att inget område fungerar i tänkt omfattning.Polisstyrelsen anser att det största brottsförebyggandet fortfarande ligger iatt brotten upptäcks och beivras. Denbrottsförebyggande verksamheten bör enligt polisstyrelsen i hellreges beteckningen PR-verksamhet och personalen organisatoriskt knytas tillpolischefen och dennes lednings- och samordningsorgan. Dådet gäller den praktiska utformningen av den brottsförebyggande verksamhetenuttalar sig flera remissinstanser till förmån för en förskjutning från dettill målsägandegmpperna riktade egenskyddet mot brott till en uppsökandeverksamhet gentemot ungdomar i brottsbenägna miljöer och andra som så att sägabefinner sig inom riskzonen. Några polisstyrelser och kommuner redovisarhärvidlag positiva erfarenheter från särskilda projekt med samarbete på detlokala planet. Några polisstyrelser påpekar 1 samband härmed att det knappastär de välanpassade ungdomar som är verksamma inom föreningslivet som en sådansatsning bör Inriktas på. Bl.a. polisstyrelsen i pekar på behovet av att förankra den brottsförebyggandeverksamheten i den egentliga polisverksamheten. Personalen på denbrottsförebyggande enheten bör därför bytas ut med lämpliga tidsintervaller.Polisstyrelsen i pekar på risken för att övrig personal tapparintresset för hithörande frågor som specialisterna fjärmas från övrigpolisverksamhet. Dessa tendenser kan motverkas genom att övrigabefattningshavare får tjänstgöra på den brottsförebyggande enheten. Flerapolisstyrelser betonar vikten av att de polismän som deltar i Prop.1980/81:13 179 brottsförebyggandeverksamhet uppfattas och handlar som företrädare för polisväsendet. En delpolisstyrelser anser att personalen där så är lämpligt bör uppträda 1 uniform,vilket sägs leda till att allmänhetens kontakter med uniformerad polisavdramatiseras. Någrapolisstyrelser är skeptiska till de praktiska möjligheterna främst i mindredistrikt att genomföra tanken på att polismän 1 tjänsten deltar 1ungdomsverksamheten 1 olika föreningar och på ungdomsgårdar. Bl.a. i finner det naturligt att kvarterspolisverksamhetenfår en nära anknytning till den brottsförebyggande verksamheten. Polisstyrelseni ser informationen om egenskyddet som positivt för polisen mest närdet gäller relationerna till allmänheten. Arbetet bör fortsätta men bättreeffekter bör kunna nås genom en tidigare väckt idé om generella normer förInbrottssäkerhet i hus. anser att den tidigare försöksverksamheten har lidit brist påförankring inom övrig polisverksamhet och alt en Intern attitydförändring ärnödvändig. Uppbyggnaden av särskilda brottsförebyggande enheter måste enligtförbundet ske genom utökade personalresurser. Verksamheten bör permanentas ochbör 1 allt väsentligt tjäna på att inordnas i en egen enhet vid sidan om övrigaoperariva enheter. Det förefaller naturligt alt områdesövervakningen Integrerasmed den brottsförebyggande verksamheten. Förbundet anser vidare att Intern ochextern information bör sammanföras under den brottsförebyggande enheten. Denbrottsförebyggande verksamheten bör enligt förbundet på grundläggandebrottsförebyggande insatser och inte som f. n. på egenskydd mot brott. Polisenbör även få medverka vid planeringen av nya bostadsområden. Utredningenssynpunkter i fråga om övervakningsverksamheten har 1 allmänhet fått ettpositivt mottagande. Blandlänsstyrelserna understryks allmänt att medborgarna torde upplevaövervakningsverksamheten som den viktigaste delen av polisverksamhetensamtidigt som den är den mest resurskrävande. En väl fungerandeövervakningsverksamhet med god utryckningsberedskap dygnet runt bidrar enligllänsstyrelsen i väsentligt till att förstärka allmänhetensförtroende för polisen. En ökad områdesövervakning och fotpatrullering kan dockendast ske på bekostnad av utrycknlngsverksamhelen och trafikövervakningen,framhåller bl. a. i län. Länsstyrelseni län framhåller att allmänhetens krav på en hög utryckningsberedskaphar medfört att fotpatrulleringen eftersatts. Med de radiotekniska hjälpmedelsom finns bör det emellertid vara möjligt för polismännen att i störreutsträckning lämna polisbilarna. En utökad fotpatrullering Innebär mångafördelar. Polisen får bättre kontakt med allmänheten. Människorna känner sigtryggare. Utredningen pekar pä vikten av att polisverksamheten anpassas tilllokala förhållanden. delar denna uppfattning. Det är ocksåangeläget att man 1 större utsträckning än prövar nya arbetsformerlokalt. Det får inte bli så att man under åberopande av resursbrist eller avslentrian fortsätter all övervakningsverksamhet 1 gamla arbetsformer. 1980/81:13 180 varalämpligt att t. ex. pröva med kvarterspolis eller omrädespolis 1 de centraladelarna av tätorterna, där ofta ordningsproblemen är störst. Ävenlänsstyrelserna i , , och länunderstryker värdet av fotpatrullering. Ifrågasätterom ett så starkt betonande av utryckningsresursernas prioriterande som skettär befogat. Kritik har ofta framförts från allmänheten att fotpatmllerandepolis i alltför liten omfattning förekommer, vilket får till följd enbristande naturlig kontakt mellan polis och allmänhet. Den nuvarande prioriteringenav utryckningsverksamheten måste vägas mot detta förhållande. Länsstyrelsenantar att de vidgade uppgifter som de lokala polisstyrelserna avses få kommeratt främja en lämplig utökning av fotpatrulleringen där sådan anses vara avbetydelse. I anslutning till frågan om ökad fotpatrullering anser länsstyrelsenatt frågan om en effektiv arbetsledning bör uppmärksammas. Polisväsendet harunder åren efter förstatligandet tilldelats tekniska hjälpmedel 1 storomfattning och olika rutiner har med maskinella hjälpmedel förenklats.Arbetstiden för personalen har förkortats. Frågor avseende personalens skyddoch säkerhet har i allt större omfattning kommit 1 förgmnden. Detta ärsjälvklart en positiv utveckling. har den yttre arbetsmiljön 1 storomfattning försämrats och kraven på polispersonal i yttre tjänst i många delarökat. Dessa faktorer ställer ökade krav på den arbetsledande funktionen. Dennamåsle 1 större utsträckning än tidigare beaktas. För att effektivt utnyttjaresurserna måste polisbefäl 1 direkt arbetsledande funktioner många gångermeddela beslut eller ge order som inte i alla delar gillas av underställdpersonal. Detta kräver en stabilitet 1 den arbetsledande funktionen som påmånga håll saknas. Deflesta polisstyrelserna delar utredningens grundsyn bl. a. i fråga omfotpatrullerlngens fördelar men utgår från att en ökad insats härvidlag kommeratt kräva betydligt större resurser. Man pekar på att bl. a.arbetstidsförkortningen har lett till all resurserna har minskat och att manhärigenom har tvingats att använda arbetsmetoder som man vet försvårarkontakten med allmänheten. Flera polisstyrelser anser det utsiktslöst attdiskutera förbättringar om inte en utökning av antalet polismän i yttre tjänstfår tas med i bilden. Polisstyrelseni framhåller att fotpatrullering givetvis även från polisiär synpunkt ären angelägen uppgift som ett led 1 en förbättrad samhällskontakl.Ulrycknlngsberedskapen ställer dock sådana krav på de polisiära resurserna attendast ringa utrymme finns för patrullering till fots. Något tillspetsat kanförhållandet uttryckas så att allmänheten har att välja mellan omedelbarapolisinsatser i ett akut läge, t. ex. ett lägenhetsbråk eller ett pågåendeInbrott, och att ha en patrullerande polisman i sin närhet "för synsskull". Liknande synpunkter framförs av poUsstyrelserna i ,och . Polisensnärkontakt med allmänheten håller enligt polisstyrelsen i på attförsvinna. En utökad fotpatrullering är otvivelaktigt ägnad att förbättra dennakontakt. Polisstyrelsen vill emellertid peka på att fotpatrullering är svårareatt genomföra . Detta beror bl. a. på en attitydförändring hossamhället där våldstendenser utgör ett markant Inslag. Följden har blivit attfotpatrullering måste bedrivas som dubbelpatrull och attpolismännen inte vågar lämna bilen för fotpatrullering, eftersom bilen kanskadas. Sambandetmellan en god utryckningsberedskap och möjligheterna Prop.1980/81:13 181 tillfotpatrullering påvisas av bl. a. polisstyrelserna i storstadsområdena.Polisstyrelsen i påpekar sålunda att kritik i den allmänna debattenhar framförts mot att fotpatmllerande polis förekommer i alltför litenomfattning, vilket leder till försämrad kontakt mellan polis och allmänhet.Delta läge är en följd av bristen på resurser. I ett polisdistrikt måsteallmänhetens krav på snabba Insatser tillgodoses och utryckningsverksamhetenfungera under dygnets alla timmar. Behovet av fotpatrullering kan då mindretillgodoses, framhåller polisstyrelsen. Den verksamhet som enligtpolisstyrelsen i i första hand kräver sin tribut av de personellaresurserna är utryckningsverksamheten, där beredskapen av kända skäl måsteligga på en förhållandevis hög nivå. 1 vart fall i storstäderna är allmänhetenskrav på snabba insatser stort. Mängden av uppdrag och stundom långatransportsträckor mätta efter tätortsförhållanden gör därför attverksamheten måste prioriteras. Återstående resurser fördelas på övrigadelområden inom övervakningsverksamheten. Det delområde som därvid sist blirtillgodosett eller med andra ord kan tilldelas de kvarvarande personalresursernainom övervakningsverksamheten är områdesövervakningen. Därvid har ejmedräknats de resurser som särskilt avsatts till kvarterspolisverksamhet.Polisstyrelsen uppfattar det som angeläget och tillstyrker sålunda den 1utredningen framförda tankegången att områdesövervakningen behöverintensifieras. En möjlighet att inom givna resursramar åstadkomma enintensifierad områdesövervakning synes vara att ändra strukturen ochinriktningen av densamma. I en sådan ändrad inriktning av områdesövervakningenbör en utökad fotpatrullering utgöra ett betydelsefullt led. Tänkbart är ävenatt kvarterspolisverksamheten skulle kunna integreras med denna föreslagnaområdesövervakning, där ett antal polismän med tilldelade materiella resurserhade att svara för övervakningen inom sitt begränsade område. Möjligheten atttill sådana områdesgrupper även knyta kriminalpolismän bör hållas öppen. Någraeffekter av det här grovt skisserade övervakningssystemet skulle kunna bli enökad trygghet för allmänheten, bättre kontakt mellan allmänheten och polisen,en förbättrad personkännedom inom området samt möjligheter att kunna hejda denstigande brottskurvan genom ett mindre traditionellt handlande från polisenssida. En förstudie med inslag av ovannämnda modell har genomförts 1polisdistriktet och är föremål för utvärdering. Nuvarandeensidiga bilåkande måste enligt polisstyrelsen i kraftigt begränsastill förmån för fotpatrullering och bilen bli vad den från början närmast varavsedd för, nämligen ett transportmedel. Denna kombination torde också varabäst ur förebyggande synpunkt. Fotpatrullering uppskattas av allmänheten,vilket förhållande man Inte får bortse från. Polisstyrelseni finner det nödvändigt att åtgärder vidtas för att stimuleraintresset för övervakningsverksamheten bland polispersonalen. Dennaarbetsenhet saknar nästan helt äldre och erfarna polismän. Detta är enligtpolisstyrelsen speciellt betänkligt, då den patrullerande polismannen mångagånger är den polisman, som allmänheten 1 första hand kommer 1 kontakt med. Polisstyrelseni anser att metoderna för övervakningsverksamheten bör ändras 1 taktmed samhällets ständiga förändring. Det går inte att centralt bestämma metoderför viss övervakningsverksamhet efter- 1980/81:13 182 somdet oftast är lokalt betingat på vilket sätt man ska komma till rätta medexempelvis ett ordningsproblem. Enligtpolisstyrelsen i måste alla tillfällen tillvaratas för att rationaliseraövervakningsverksamheten. Det får anses angeläget att man fortlöpande sökervägar för att lösa frågan om hur övervakningsverksamheten skall utvärderas föratt en effektmätning och bättre anpassning till lokala förhållanden skallkunna ske. Polisstyrelsen tvingas dock konstatera att de effektivitetsvinstersom härigenom skulle kunna erhållas Inte kan bli annat än marginella om ökadepersonalresurser Icke ställs till förfogande för övervakningsverksamheten idistriktet. Medlite fantasi vid övervakningsverksamhetens planläggning tror polisstyrelsen iSandviken att det mycket väl går att förena fotpatrullering med de krav man kanställa ur arbetarskydds- och beredskapssynpunkt. Med ett konsekvent utnyttjandeav dagens moderna sambandsmedel, såsom t. ex. de bärbara radioapparaterna,torde man kunna öka andelen fotpatmlleringstlmmar utan attutryckningsberedskapen försämras 1 någon avgörande mån. Till en viss del kännsdärför allmänhetens ofta återkommande kritik mot "den osynligapolisen" som berättigad. Den bristande kontakten mellan polis ochallmänhet kan mycket väl vara en bidragande orsak till tätorternas tilltagandeordningsproblem. RRVanser att man 1 det fortsatta utrednings- och utvecklingsarbetet närmare börstudera frågan om en övergång i större utsträckning till enkelpatmllerlng 1 bili stället för att som oftast är fallet två poliser medföljer varje bil. RRVvill härvid framhålla att enmansbetjäning av bilar vid övervakning är vanlig 1utlandet. Föratt motverka en relativ ökning av stationstjänsten bör enligl prövas alla möjligheter att renodla de polisiära funktionernaäven om personalvinsterna blir marginella. I vissa distrikt bör driftsenhet/jourgruppkunna inrättas. 1 har sedan den I januari 1977försöksverksamhet pågått. Enligt erhållna upplysningar har försöksverksamhetenhitintills utfallit väl. Driftsenhet/jourgrupp bör under förlängd kontorstidInnehålla utrednings/ spaningspersonal med skifttjänstgöring, eventuelltkombinerad med beredskap eller jourtjänsl. Enheten skall primärt kunna lasamtliga typer av ärenden dygnet runt och utföra den service gentemotallmänheten som krävs vid sidan av den reguljära stationstjänsten. Vidare börenligt förbundets mening vakthavande befälets beslutsbehörighet utökas för attunder icke kontorstid kunna handlägga och pröva ärenden av sådan art, somhittills krävt beslul av jourhavande kommissarie, polischef eller 1 vissa fallåklagare. I mindre distrikt bör övervägas om vakthavande befäl kan åläggasstörre del 1 utredningsverksamheten. Detföreligger enligt Föreningen ett klart samband mellanpolisens effektivitet 1 övervakningsverksamheten och det förtroende sompolisen åtnjuter hos allmänheten. Den lokala polisen bedöms och värderas 1 höggrad med utgångspunkt från hur övervakningstjänsten fungerar. En effektivtbedriven övervakningsverksamhet bidrar följaktligen markant till ett än bättreförhållande mellan polis och allmänhet. Föreningen vill ifrågasätta omutredningen mer Ingående bort överväga förutsättningarna för att kunnaförbättra ordningen och säkerheten främst 1 landets tätorter. Det torde förutredningen ha varit uppenbart, att allmänheten upplever den tilltagandeoordningen samt frekvensen av ofredanden och skadegörelse på allmän plats somoacceptabel. Prop.1980/81:13 183 Föratt kunna tillgodose allmänhetens berättigade krav på bättre ordning är detenligt föreningens mening utsiktslöst att diskutera förbättringar om icke enutökning av antalet polismän i yttre tjänst får tas med 1 bilden. FöreningenSveriges länspolischefer delar utredningens uppfattning attutryckningsverksamheten är en väsentlig del av övervakningstjänsten och attdenna verksamhet bör ges hög prioritet. Med utnyttjande av bl. a. alltmerförbättrade radiotekniska hjälpmedel bör det vara möjligt att, även omutryckningsverksamheten ges hög prioritet, tiUgodose andra önskemål när detgäller övervakningsverksamheten.