prop · G403114 · 1980-12-31 00:00:00 — Skulle densituationen uppstå att man kunde befara ett hot mot säkerheten vid enförhandling vid länsrätten torde det i de flesta fall vara möjligt attlokalisera detta hot som utgående från en viss person och då kan ingripande motdenne ske redan med stöd av nu gällande regler i om husrannsa-kenoch kroppsvisitation m.m. Vidde allmänna domstolarna synes emellertid läget vara ett annat. Situationer haruppstått då man kunnat befara angrepp av allvarlig art mot säkerheten vid enförhandling, och sådana angrepp har ägt rum (exempel anges i promemorian på sid87). Länsrätten delar därför uppfattning att våldsutvecklingeninom och utom landet har medfört att risken för övergrepp vid förhandling vidallmän domstol i vissa mål blivit så stor att det finns behov av att införaregler som ökar säkerheten vid domstolsförhandling. Detta bör ske genom att detinförs utökade möjligheter till personkontroll och inte genom att införa ökademöjligheter att hålla förhandling inom stängda dörrar. Det senare skulle alltförmycket tumma på principen om offentlighet vid domstolsförhandling. Trots attbehovet av sådana regler för länsrättens vidkommande inte visat sigvara stort bör Prop.1980/81:114 167 dockregler om säkerhetskontroll vid domstolsförhandling gälla både vid de allmännadomstolarna och vid andra domstolar, som har offentliga förhandlingar(uppräkning finns i promemorian sid 91). Det förekommer nämligen måltyper vidlänsrätten, där motsättningarna mellan parterna kan bli mycket stora, och utvecklingeni samhället går mot mer och grövre våld i umgänget mellan människor. Dettamedför att risken för övergrepp även vid förhandling i länsrätten i framtidenkan komma att bli större än vad den är . Sammanfattningsvisfår därför länsrätten tillstyrka förslag att det införs reglerom säkerhetskontroll vid domstolsförhandling och att dessa skall gälla för dedomstolar och myndigheter som har föreslagits. Arbetsdomstolen:Arbetsdomstolen har genom remiss anmodats att avge yttrande överdomstolsverkets utredning med förslag till lag om säkerhetskontroll viddomstolsförhandling. Med anledning därav får arbetsdomstolen meddela attdomstolen inte har några erinringar att framställa mot det framlagda förslaget.Arbetsdomstolen finner sig dock ha skäl att förutsätta att förhandlingar avbeskaffenhet att påkalla säkerhetsåtgärder av det slag utredningen förordattorde bli sällsynt förekommande vid arbetsdomstolen. BRÅ: BRÅ anser attutredningen innehåller en värdefull redogörelse och analys av de legala ochpraktiska förutsättningarna för att genomföra domstolsförhandlingar medförhöjd säkerhetsnivå. BRÅ delar dock uppfattningen att ytterligaresäkerhetsåtgärder i vissa fall kan vara påkallade och tillstyrker därför iprincip förslaget om en särskild lag om säkerhetskontroll viddomstolsförhandling. BRÅ ifrågasätter dock om inte den "fara försäkerheten" som utgör förutsättning för säkerhetskontroll borde preciserasytterligare. Vidare anför BRÅ vissa betänkligheter mot att låta den föreslagnalagen omfatta annat än förhandlingar med anknytning till brott. Dengrövre brottsligheten har ökat på ett oroväckande sätt. I allt störreutsträckning har, särskilt vad gäller narkotikabrott, organiserade ligor, oftaav internationell karaktär, visat sig ligga bakom grov brottslighet. Ianknytning till dessa ligors verksamhet har förekommit våldsbrott. Med våldgenomförda fritagningar från fängelser och rättegångsförhandlingar hargenomförts. Denna utveckling har aktualiserat behovet av att vid vissarättegångar kunna höja säkerhetsgraden. Idetta syfte har förekommit att polis i samband med domstolsförhandlinggenomfört identitetskontroll och kroppsvisitation av åhörare. Vid prövningenav två fall där sådana åtgärder förekommit har JO Thyresson framhållit att detföreligger brister beträffande den lagliga regleringen av kontrollåtgärder tillförebyggande av brott och till förhindrande av att ordning och säkerhet störs isamband med domstolsförhandhng. 1980/81:114 168 Bristernahar sin bakgrund i att principen om domstolsförhandlings offentlighet numeraskrivits in i grundlagen där det även stadgas förbud mot kroppsvisitation.Avsteg från grundlagens föreskrifter kräver uttryckligt lagstöd. Något sådantsom kan ge stöd för exempelvis legitimationskontroller eller kroppsvisitering isamband med domstolsförhandling finns inte. Utredningenkan sägas bestå av två nära relaterade men oberoende delar. Vid sidan av deframlagda lagförslagen består en viktig del av en genomgång och analys av den imånga hänseenden oklara och delvis oöverskådliga normgivning som kanaktualiseras när behov föreligger att vidta särskilda säkerhetsåtgärder elleringripa i samband med konkreta störningar i anknytning till domstolsarbete. Idenna del behandlas vidare praktiska förutsättningar, som lokalval, samrädsförfarandenm.m., för förhandlingar med förhöjd säkerhetsnivå. EnligtBRÅs uppfattning är utredningen i denna del omsorgsfullt och omdömesgilltgenomförd. Oberoende av om de framladga lagförslagen genomförs tordeutredningen härigenom bidra till att vid behov nödvändiga säkerhetsåtgärder kanvidtas på ett lättare, säkrare och mer enhetligt sätt utan att motståendeintressen obehörigen träds för när. Ett flertal oklara rättsfrågor utreds ochbehandlas på ett sätt som BRÅ i allt väsentligt finner övertygande. Genom sinuppläggning torde utredningen kunna vara till stor hjälp vid genomförande avsäkerhetsåtgärder även i många andra sammanhang än i anslutning till domstolsverksamhet. Domstolsverkethar dock funnit att i vissa fall behov kan föreligga för säkerhetsåtgärder somidag inte har lagstöd. I utredningen framläggs därför ett förslag om lag omsäkerhetskontroll vid domstolsförhandling. Förslaget präglas i huvudsak av en,mot bakgrund av att fråga är om undantag från grundlagsskyddade rättigheter,tilltalande återhållsamhet. De åtgärder lagen ger stöd för inskränker sig till kroppsvisitationoch kontroll av väskor och liknande. Förutsättningarna för kontrollåtgärdernaär i olika hänseenden begränsade och i motiven betonas vikten av en restriktivtillämpning. Beslutanderätten, vilket är angeläget bl.a. urrättssäkerhetssynpunkt, lägges hos rätten. BRÅdelar den i utredningen hävdade uppfattningen att behov av sådanasäkerhetsåtgärder som avses i lagen i vissa fall kan vara påkallade. BRÅ menarvidare att svårigheter föreligger att mer preciserat än utredningen gör angeförutsättningarna för vidtagande av säkerhetsåtgärderna. Den främstarättssäkerhetsgarantin måste vara att beslutanderätten åligger domstolen. I ettpar hänseenden anser dock BRÅ att ytterligare begränsningar borde kunnaövervägas. Prop.1980/81:114 169 Möjligheten att tillgripa säkerhetskontroll öppnas enligtförslaget för alla domstolar och myndigheter med ställning av dömande organ ochför alla former av förhandlingar. Enligt BRÅs bedömning motsvaras denna vidamöjlighet inte av något påtagligt praktiskt behov. Sådant torde i principinskränka sig till förhandlingar i brottmål. Med hänsyn till att fråga är ominskränkningar i grundlagsskyddade rättigheter kunde därför övervägas attbegränsa möjligheten till säkerhetskontroll till förhandlingar med anknytningtill brott. Särskilt som lagstöd saknas för att genomföra allmän kroppsvisitationi brottsförebyggande syfte i andra sammanhang kan det förefalla stötande attformellt öppna så vida möjligheter vid domstolsförhandlingar vars grundlagsskyddadeoffentlighet borde påkalla särskild försiktighet. Frågan ärdock beroende av hur regleringen av polisens rätt till tvångsåtgärder ibrottsförebyggande syfte generellt kommer att lösas. Frågan behandlas ipolisutredningens betänkande (SOU 1979:6) Polisen s 305 ff. Utredningen talardär för att man skulle lagfästa polisens befogenheter när det gäller attavvärja fara för liv eller hälsa eller omfattande förstörelse av egendom.Befogenheterna skulle innefatta sådana säkerhetsåtgärder som nuföreslår men även andra åtgärder. Genomförsen lagstiftning av det antydda slaget skulle en generell särreglering fördomstolsförhandlingar, istället för att som vara en utvidgning i förhållandetill den allmänna regleringen, utgöra en inskränkning och ett skydd föroffentlighetsprincipen genom att möjliga tvångsåtgärder begränsas och attbeslutanderätten läggs hos rätten. Som polisutredningen antyder (s 309) kansådana särskilda hänsyn vara befogade med hänsyn till offentlighetsprincipen. Trots debetänkligheter som kan anföras mot att ge lagen det föreslagnavida tillämpningsområdet är BRÅ med hänsyn till vad nu anförts beredd atttillstyrka att frågan om säkerhetskontroll vid domstolsförhandling redan nuges en generell lösning. Rättegångsutredningen:Säkerhetskontroller i samband med förhandlingar vid domstol har hittillsgenomförts utan uttryckligt författningsstöd. I den mån sådana kontrollerbedöms nödvändiga är del angeläget från bl.a.rättssäkerhetssynpunkt att verksamheten lagregleras. Rättegångarär emellertid inte den enda form av offentliga sammanträden som hålls i landet.Vid en utredning av möjligheterna att lagreglera säkerhetskontrollen viddomstolsförhandlingar är det därför naturligt att fråga sig i vad mån en sådanlagstiftning bör göras generell, dvs. omfatta även andra offentligasammankomster av skilda slag. Det ligger givetvis också nära till hands attsamtidigt överväga frågan om säkerhetskontroll vid tillträde till offentliglokal över huvud taget, alltså även utan samband med sammanträde. En sådanvidgad syn på problematiken har emellertid inte anlagt; för dettaanförs i huvudsak tre skäl. 1980/81:114 170 sägsatt en lagreglering på domstolssidan är särskilt viktig därför atträttegångsoffentligheten är grundlagsskyddad. För det andra sägs behovet avkontroll "i allmänhet vara större" vid domstol än vid andrasammanträden. För det tredje har regeringens uppdrag till verket endastomfattat säkerhetskontroll vid rättegång. Denomständigheten att offentligheten vid domstolsförhandling är grundlagsfästframstår för oss som ett ganska svagt argument för en särlagstiftning pådomstolssidan. Rättegångsoffentligheten är som verket påpekar en s.k. begränsnihgsbarrättighet, som kan inskränkas genom en av antagen lag. Detkonstitutionella läget beträffande inskränkningar i allmänhetens rätt attnärvara vid domstolsförhandlingar är därför praktiskt sett i huvudsak detsammasom gäller den lagreglerande närvarorätten vid t.ex. riksdagssessioner ochsammanträden med kommunala organ. Detförhållandet att regeringens uppdrag till endast omfattat fråganom säkerhetskontroll vid rättegång bör givetvis inte inverka på bedömningen avspörsmålet om en särlagstiftning för säkerhetskontroll vid domstol är lämpligeller ej. Ettmotiv för en särlagstiftning föreligger däremot, om det förhåller sig så attett behov av säkerhetskontroll föreligger vid rättegång men inte vid andrasammanträden eller annan offentlig verksamhet. När det gäller behovet pådomstolssidan har vi delvis olika uppfattning. Några av oss menar att det ivissa - om än sällsynta - fall kan vara nödvändigt att tillgripa säkerhetskontroll;andra ställer sig tvivlande till detta och menar vidare att åtgärder av de slagdomstolsverket föreslår i vart fall inte kan hindra de praktiskt förekommandevåldssituationerna, nämligen väpnad fritagning utanför rättssalen. I fråga ombehovet av säkerhetskontroll vid andra sammanträden än rättegång har vi inganämnvärda praktiska erfarenheter. Vi anser dock att det i med generelltökande våldstendenser kan visa sig nödvändigt med en möjlighet att tillgripasådan kontroll även vid annat sammanträde än rättegång, t.ex. vid session medpolitiskt beslutande församling. Att säkerhetskontroll utan samband medsammanträde skulle kunnat förhindra övergrepp i offentlig lokal, t.ex.postlokaler, är uppenbart. Medhänsyn till vad nu sagts menar några inom utredningen att man närmare börundersöka behovet och möjligheterna att åstadkomma en generell lagreglering avsäkerhetskontroll i samband med tillträde till offentlig lokal. En sådanreglering kan t.ex. tas in i en kommande polislag. I avvaktan på enundersökning av det slag som förordats vill emellertid de som har dennamening inte motsätta sig att man genomför en provisorisk lagstiftning omsäkerhetskontroll vid domstol, om det anses att ett aktuellt behov av sådankontroll föreligger. Det råder troligen enighet om att utgångspunkten för ensådan lagstiftning bör vara största möjliga restriktivitet;tillämpningsområdet får inte göras vidare än som är oundgängligen påkallat avett faktiskt behov. Detta behov måste utgå från intresset att skyddadomstolsförhandlingarnas behöriga gång. Prop.1980/81:114 171 Idet följande utvecklar vi närmare vår syn på olika avgränsningsfrågor som tasupp i förslaget. De av oss som menar att lagstiftningen om säkerhetskontrollvid rättegång bör göras provisorisk utgår därvid från att så blir fallet. Domstolsverketföreslår att säkerhetskontroll skall kunna förekomma vid alla former avsammanträden vid allmän domstol. Enligt vår mening ger detta förslag möjlighettill kontroll inom ett alltför stort område. Den målgrupp där risken för väpnatvåld i rättssalen kan anses praktiskt beaktansvärd är brottmålen, något somverifieras bl.a. av verkets utredning. I linje med grundtanken om största möjligarestriktivitet anser vi att möjlighet till säkerhetskontroll vid allmän domstolbör stå öppen endast vid förhandling i brottmål, åtminstone i avvaktan pågenerell lagstiftning. Domstolsverkethar tänkt sig att lagstiftningen om säkerhetskontroll skall omfatta även andradomstolar och domstolsliknande organ än de allmänna domstolarna, bl.a. mellankommunalaskatterätten och statens va-nämnd. Något behov av enkontrollmöjlighet vid dessa myndigheter torde inte föreligga; en reglering av säkerhetsåtgärdernavid deras förhandlingar kan utan olägenhet anstå tills ett generelltställningstagande i kontrollfrågan föreligger. Viföreslår alltså att säkerhetskontroll enligt den särskilda lagen endast skallvara möjlig i samband med brottmålsförhandling vid allmän domstol. anser att anfört övertygande skäl för attlagstiftning behövs om kontrollåtgärder i syfte att förhindra allvarligbrottslighet i samband med domstolsförhandling. Det kan visserligenifrågasättas om behov inte finns också av lagregler till skydd för andraoffentliga förrättningar och sammankomster men tvångsmedelskommittén delardomstolsverkets mening att behovet av att genom kontrollåtgärder av skilda slagkunna förebygga allvarliga övergrepp i allmänhet torde vara större viddomstolsförhandling än vid sammanträden med t.ex. politiskt beslutandeförsamlingar. Det räcker här att peka på risken för försök till fritagning avhäktade tilltalade. : Förbundet delar uppfattning att det finns ettbehov av en lagstiftning som gör det möjligt att öka säkerheten vidförhandlingar inför domstolar och andra dömande organ. Det är enligt förbundetsmening därvid inte möjligt att begränsa den nödvändiga kontrollen till vissaförhandlingar eller till vissa domstolar. Förbundet vill dock understryka attdet endast i sällsynta undantagsfall kan vara påkallat att genomförasäkerhetskontroller annat än i mål om grov brottslighet. Skiljaktigmening av : Såsom anförs i promemorian innebär kontrollåtgärderav ifrågavarande slag inskränkningar iden enskil- Prop.1980/81:114 172 des grundlagsskyddade fri- och rättigheter. Sådanainskränkningar bör inte göras utan att det finns ett starkt och väldokumenterat behov. Det bör också krävas att skäl kan anföras för att justdomstolsförhandlingar till skillnad från andra offentliga förhandlingar ochmöten kräver ett särskilt skydd, som motiverar en speciallagstiftning. När detgäller frågan om behovet är det överraskande att lagförslaget omfattar så mångatyper av domstolsförhandlingar och skall gälla vid så skilda myndigheter somexempelvis försäkringsrätt, mellankommunal skatterätt, arrendenämnd och statensva-nämnd. Som motivering för att inordna dessa och andra organ under lagen sägs(s 63) att det torde ha förekommit fall där risken för allvarliga brott isamband med förhandlingen framstått som överhängande även i mindreuppmärksammade mål och i andra mål än brottmål (jfr också s 87). Isammanfattningen (s 13) förstärks uttalandet till ett konstaterande att sådanasituationer faktiskt förekommit. Något belägg för påståendet ges emellertidinte. De brott som skall förhindras genom säkerhetskontrollen är enligtpromemorian i första hand brott mot människors liv, hälsa och personliga frihetsåsom mord, dråp, grov misshandel, människorov, olaga frihetsberövande etc.Vidare nämns sabotage mot rättegången eller att någon kan befaras skola medvåld eller hot om våld frita den som är berövad friheten. Enligt min mening ärdet ytterst osannolikt att det kommer att finnas befogad anledning att antagaatt så allvarliga brott kan komma att begås under förhandlingar i civila måloch ärenden eller i mindre brottmål, även om tvisten rör frågor där det råderstora personliga eller politiska motsättningar eller där uppmärksammade ochkänsliga frågor av politisk eller ekonomisk natur behandlas. Emot heltirrationella beteenden torde det inte finnas någon möjlighet att skydda sigutan att säkerhetsåtgärderna blir så vittgående, att de framstår somoacceptabla. Det kan därför inte genom utredningen eller på annat sätt ansesdokumenterat att det finns ett behov att generellt för civila mål och ärendeninföra regler som gör det möjligt att kräva bl.a. kroppsvisitation förtillträde till förhandlingen. Däremot kan det naturligtvis undantagsvis varapåkallat att också i sådana mål tillgripa andra i promemorian berördasäkerhetsåtgärder. I de ärenden och framställningar som föranlett regeringenatt uppdra åt att utreda frågan nämns heller inte några andramål än brottmål. Såvitt man kan förstå avses blott sådana brottmål, i vilka denmisstänkte eller tilltalade är berövad friheten. Jag delar på de skäl somanförs i promemorian den uppfattningen att det i dessa mål stundom krävslångtgående åtgärder för att skydda dem som är närvarande vid förhandlingenfrån olagliga angrepp, samt att gällande regler i vissa fall kan varaotillräckliga. Även om faresituationerna i allmänhet infaller vid vissa typerav åtalade gärningar - grova narkotikabrott, grova våldsbrott eller grovekonomisk brottslighet - är det inte möjligt att med ledning av brottets Prop.1980/81:114 173 svårhetsgrad bestämma vid vilka förhandlingar en särskildsäkerhetskontroll kan vara påkallad. Enligt min mening kan emellertid entillräcklig och lämplig begränsning göras genom att låta bestämmelserna omsäkerhetskontroll omfatta enbart sådana mål, i vilka någon som skall höras vidförhandlingen är berövad friheten. Kontrollen kan då genomföras inte bara ivissa brottmål utan även i de civila mål och ärenden, i vilka part eller vittneär frihetsberövad. Vad härefter angår den principiellt viktiga frågan, varfördomstolsförhandlingar till skillnad från andra offentliga förhandlingar skallkunna omgärdas av särskilda kontrollåtgärder, kan det såsom rättegångsutredningenframhållit i sitt yttrande över promemorian ifrågasättas om domstolarna intarnågon utpräglad särställning i förhållande till andra organ i samhället, vilkaenligt lag är skyldiga att hålla offentliga förhandlingar, eller till andramyndigheter, vars tjänstemän arbetar i utsatt ställning. Enligt min uppfattningkan det dock med fog hävdas, att domstolarna har en sådan särställning, i vartfall om diskussionen begränsas till de förhandlingar, vid vilka det enligt vadovan sagts kan finnas behov av särskilda säkerhetsåtgärder utöver dem som rymsinom nuvarande lagstiftning. Dessa förhandlingar involverar människor som dömtsför eller är på sannolika skäl misstänkta för att ha begått grova brott.Samhällets intresse av att lagföringen av dessa personer skall kunna fullföljasär utomordentligt starkt. Riskmomenten framstår som unika med hänsyn tillförhandlingens öppenhet och den presumtiva farligheten hos dem, vilkas intressenberörs av rättegången. Härutöver kan sägas att samhällets intresse av attförhandlingarna skall kunna genomföras utan risk för allvarliga övergreppsäkerligen är starkt förankrat i det allmänna rättsmedvetandet. Detsamma gällerintresset att de som dömts till frihetsstraff inte skall kunna fritas understraffets avtjänande. Det kan därför antagas att de som önskar eller ärskyldiga att bevista en sådan "riskförhandling" är villiga attundergå viss kontroll. Med hänsyn till vad nu anförts är jag beredd atttillstyrka en lagstiftning som gör det möjligt att öka säkerheten vid vissadomstolsförhandlingar. Bestämmelserna bör dock begränsas på sätt ovanförordats. I övrigt är jag ense med majoriteten. : Det är såsom utredningen framhållerangeläget att i lag meddelas särskilda bestämmelser som gör det möjligt att ibrottsförebyggande syfte företaga kontrollåtgärder för att skydda säkerhetenvid domstolsförhandling. De bestämmelser som föreslår innebär iflera hänseenden begränsningar i den enskildes fri- och rättigheter enligtregeringsformen. Det är därför angeläget att frågan om valet avsäkerhetsåtgärder inte avgörs från fall till fall genom beslut av domstolenutan att ramen för domstolens möjligheler till åtgärder regleras i lag.Samfundet tillstyrker den föreslagna lagen såsom denna utformats i utredningen.Samfundet önskar dock särskilt framhålla följande. 1980/81:114 174 Tillämpningenav den föreslagna lagen medför ingrepp i principen om domstols offentlighet.Möjligheten för allmänheten att övervara rättegång är viktig för tilltron tillrättskipningens funktioner i ett demokratiskt samhälle. Enligtsamfundets mening har därför frågan om säkerhetskontroll och de praktiskaproblemfrågeställningar som uppkommer i samband med sådan kontroll härav ettnära samband med åhörares möjligheter att på ett tillfredsställande sätt följaförhandlingen. De inskränkningar i offentlighetsprincipen som kan bli följdenav tillämpningen av lagen om säkerhetskontroll vid domstolsförhandling bördärför kompenseras genom att sådana tekniska åtgärder vidtas att allmänheten påett bättre sätt än nu kan följa förhandlingen. Det är sålunda viktigt att detfinns en stor sessionssal för mål med många tilltalade och att denna utrustasmed ventilation så att förhandhngar kan pågå utan alltför många avbrott. Detär vidare viktigt att denna sal utrustas med olika tekniska hjälpmedel för attförhandlingen skall kunna följas (en god akustik, anordningar för bildvisningmm). Omnämligen tillstädeskomna åhörare icke kan på ett tillfredsställande sätt följaförhandlingen på grund av trängsel och långt avstånd till de agerande irättegången, så att vad som uttalas av parterna och rätten icke går attuppfatta, kan ju offentlighetsprincipen sägas bli än mer åsidosatt än med deföreslagna möjligheterna till säkerhetskontroll. För den åhörare som infunnitsig men nödgas bli avvisad på grund av bristande utrymme i rättssalen blir nogtyvärr offentlighetsprincipen helt illusorisk. Det är därför viktigt att ävendessa praktiska frågor uppmärksammas i sammanhanget. FöreningenSveriges åklagare: säkerhetsåtgärder för att skydda allmänordning och säkerhet kan behövas inte bara vid domstolsförhandlingar utan ävenvid andra allmänna förrättningar och allmänna sammankomster. Det hade därförenligt föreningens mening varit önskvärt att utredningsuppdraget fått en så vidram att ett heltäckande förslag kunnat framläggas. Motförslaget till lag om säkerhetskontroll vid domstolsförhandling har föreningenintet att erinra. Ej heller finns någon erinran mot de för lagens tillämpningvägledande uttalanden, som upptagits i specialmotiveringen och annorstädes ipromemorian. FöreningenSveriges länspolischefer och Föreningen : Det har förrättsordningen avgörande betydelse att domstolsförhandlingarna kan genomförasutan att ordningen och säkerheten vid dessa sätts i fara. Detta förhållande börenligt föreningarnas mening dock ej medföra mer ingripande lagstiftning än somkan bedömas påkallad med hänsyn till den faktiska risken för störningar.