prop · G40348 · 1980-12-31 00:00:00 — Fastän den enskilde dödsbodelägarenför ifrågavarande slag av talan päeget kostnadsansvar föreslår utredningen att han skall ha rätttill ersättning av dödsboet förkostnad son täcks av vad som har kommit boettill godo genom rättegången - jämför 15 kap, 5 'i andra stycket aktiebolagslagen (1975:1385), rluföreslagna regel innebär att den förevarandedelägaren har att själv förskjuta sinarättegångskostnader ooh, om han förlorarmälet, stå för både dessa och dera som tilldöms motparten; han skall emellertid ur det beloppsora genon rättegången kan ha konmit d'..äsboet tillgodo få ut ersättning försina rättegångskostnader i den nån de inteersätts av raotparten (prop, 1975:103s, 780 och NJA II1910 nr 14 s, 120 f). Utredningen föreslår att de härförordade allmänna bestämmelsernaom dödsbodelägares behörighetatt föra talan som part för boets räkningtas upp i en ny 1 a § i 18 kap, ÄB och en ny 12 a §i 19 kap, ÄB, Ansökan om förlängni.ng avtid för förrättande av bouppteckning Det är enligt utredningens mening önskvärt att be-stäraj-elsen i 20 kap, 1 v första stycket ÄBom rätt att göra ansökanom förlängning av tid för boupptecknings förrättandekompletteras med en föreskrift 8 J.änför även i fräga ora finsk rätt avsnitt 3,2,1, Prop,1980/81:48 144 ora vem som ärbehörig att göra sådan ansökan. Utredningen föreslår att talerätt tillerkännsbäde dödsboet och enskild delägare.Dessutom föresläs att även legatarie skall kunna vara sökande. Det kan nämligenfinnas fall där endast legatarien har intresse avatt bouppteckning sker. Ar boet sökande,bör det vara företrätt på vanligt sättdvs. av samtliga delägare i förening (i brådskandefall av ett mindre antal) eller, ora boutredningsraan är förordnad, avdenne. Att boet uttryckligen tillerkännstalerätt torde innebära endast lagfästandeav praxis. Boet har givetvis intresse av att bouppteckningsfristen inte försitts. Ävenenskild delägare har eraellertid ett självständigtintresse av detta. Delägare son har boet i sin värd är ju enligt20 kap. 2 § första stycket AB skyldig att föranstaltaora bouppteckning. Försitter han tiden för boupptecknings förrättande, blir han enligt nu gällande 21 kap. 14 § första meningen ÄB ansvarig förall den dödes gäld. Vidare kan han koraraa att drabbas av vitesföreläggandeenligt 20 kap. 9 § AB. 9 Sora fraragårav avsnitt 2,5 föreslår eraellertid utredningen''upphävandeav detta lagrura. Prop.1980/81:48 145 4 PRESKRIPTION AV RÄTT TILL ARV OCH TESTAMENTE Enligt förarbetenatill den gällande successionsrättsliga lagstiftningen är grunden förarvsrätten den ekonomiska och socialasamhörigheten mellan arvlåtare och arvinge. Om arvinge inte tillträder kvarlåtenskapeneller gör anspråk på den inomrimlig tid efter arvfallet, anses det inte föreligga nägon samhörighet av nyssnämndaslag. I så fall finns inte heller nägon grund förarvsrätten. Den skall dä upphöra. Eftersom rätt till arvalltsä kan upphöra till följdav att arvingen inte gör sin rätt gällande, hardet ansetts oegentligt att inte ocksårätt till testamente skulle kunnaupphöra av motsvarande skäl. Genom 1930 ärstestamentslag infördes därför sädana bestämmelser- som tidigare hade funnits endast beträffandearvsrätt - även i fråga om testamentsrätt. Det från ovannämnda utgångspunkteravgörande för frågan om arvs-och testamentsrätt skall bestå är alltså den grad av aktivitet i förhållande tillkvarlåtenskapen som arvinge resp.testamentstagare visar under en viss tidrymd efter dödsfallet eller, om hans rätt inträdervid senare tidpunkt, efter 1 Införandet avfull arvsrätt för barn vars föräldrar inte har varit gifta med varandra har dock inte motiverats pä detta sätt(prop. 1969:124 s. 89 f). 10 1980/81. 1 saml Nr 48 Prop.1980/81:48 146 Underlåterhan under den ifrågavarande tidrymden att varaverksara pä sätt sora krävs, blir hans rätt preskriberad. I motsats till vissa utländska rättssystem är enligt svensk rättarv och testanente inte underkastade all-m.ännabestäramelser om anspråkspreskription. preskriptionsförordning avser sålunda endast fordringar. Den svenske lagstiftarenhar i stället valt att skapa särskilda regler förpreskription av arv och testamente. Enligt dessa preskriberas inte bara rätten att föratalan som vid anspråkspreskription (jämför 2 § preskriptionsförordningenmed 16 kap. 7 § Äb). Presirriptionens föremal ärarvs- och testa-nentsrätten son sådan. .Glrillnaden nellan de båda systenen kan åskådliggöras med följande exempel. Har under en rättsordning med anspräkspreskription avlidens egendon överlämnats till arvinge för vilken preskription hade inträttföre överlämnandet,' kan inte annan arvsberättigad krävaatt få ut egendomen under åberopande av preskriptionsreglerna. Var däremot självaarvsrätten preskriberad när överläjn-nandet skedde, kan egendomen krävas tillbaka. gällande regler om preskription av rätt att ta arv och testamente finns huvudsakligen i16 kap, ÄB. ÄB:s bestäramelser i ämnet kompletteras av lagen (1958:52) ora förlängning avtid för preskription av rätt till arv eller testaraente särat av kungörelsen(1959:321) raed närmare bestämmelser om kungörande,varora i 16 kap. 1, 2 och 3 §§ ÄB stadgas. I tredje punlcten övergångsbestämmelserna till lagen (1969:621) ora ändring i ÄBfinns en särskild preskriptionsföreskrift förbarn födda före vars föräldrar inte har varit gifta raed varandra. 1980/81:48 147 Det är huvudsakligen fyra kategorier avarvingar och testamentstagare sora lagstiftaren har intresserat sig för vid utforraningen av reglerna ora preskription avarv och testaraente. Dessa kategorier utgörsav sådana sora är 1. helt okända, 2. okända till naran och adress, 3. kända till namnet men pä okänd adress samt 4. kända och kan näsmen so.m inte inom rimlig tid tillträderkvarlåtenskapen eller gör anspråkpä den. 4.1.2 16 kap. 1-3 §§ÄB ooh lagen (1958:52) om förlängning av tid för preskription av rätt till arv eller testamente I 16 kap, 1-3 §§ÄB har meddelats särskilda bestämmelserom preskriptionstid för sådana arvingar ooh testamentstagare sora är helt okända, okända till naran och adress särat kända tillnaranet raen pä okänd adress. Beträffande dessa kategorier skallgenora rättens försorg kungörandeske i Post- och . Ar arvinge känd till naranet men pä okänd adress skall kungöreLsen innehålla, förutora uppgift on arvfallet, anmaning till ("individualiserad' anraaning) att görasin rätt gällande inora fen är från den dag då kungörelsen var införd i tidningen (16 kap. 1 5 ÄB). Är det fråga om helt okändaarvingar eller arvingar okända till namn ooh adress, bliramnaningen givetvis inte individualiserad i angiven raening (16 kap. 2 § ÄB). Kungörelsen kommer dåatt rikta sig till arvlåtarens samtliga okända arvingar. Den skall eraellertid uppta sådana förrätten kända förhållanden som kan vara till ledning för dera sora avses raed den. Beträffande okändatestaraentstagare (15 kap. 3 § AB) gäller att anraa- 1980/81:48 148 ningen i kungörelsenskall vara individualiserad så längt det ärraöjligt. När.kungörelsenhar införts i tidningen börjar alltsåen femårig frist att löpa inora vilken de ifrågavarande arvingarna eller testa-raentstagarna på visst sätt(se avsnitt 4.1.6) skall göra sin rätt gällande. Gör de inte det, har de förlorat sin rätt(16 kap. 7 i AB). De fär inte åberopa laga förfallför sin underlåtenhet. Ägdekungörandet Tum fastän förutsättningarna därför (varom raera nedan i -letta avsnitt) i.nte var uppfyllda, gäller dock inte den nu angivna preskriptionsfristen.Dä. tillätapaa i ställetden allmänna sucoessionsrättsliga preskriptionstiden, dvs. tio är frän dödsfallet eller fränden senare tidpunkt när arvingens ellertestaments-tagarens ratt intrvädde. Vid avfattandet av bestämmelsernaon särskild preskriptionstid forarvingar oc:h testanentstagare beträffan.levilka det föreligger bristande kännedom i ett eller annat avseende har lagstiftarenhaft att ta ställning till följande lagstiftningstekniska problem: Till vilkentidpunkt skall den bristande kännedomen h.änföras? Hos vilka skallden bristande kännedonen föreligga? Den första frågan äruttr.yokligen besvarad i lagen. Det är tiden för bouppteckningens förrättande som 2 är den relevanta. Vari son akall gälla för det fall att bouppteckning har ersatts med dodsboanraälan en- 2 (ÄB I s, 367)påstår under hänvisning till ett uttalande imotiven till testamentslagen (vilket uttalande han säger sig ha svårtatt förstå) att den relevanta tidpunkten närdet gäller bristande kännedora om testaraentstagare är tiden förkungörelsens utfärdande. Efter äB:s ikraftträdande synes dock rao-tivuttalandet inte längre gälla. Prop.1980/81:48 149 ligt 20 kap. 8 a §ÄB tycks vara oklart. Probleraet hari vart fall inte berörts i förarbetena till denna bestäraraelse. Möjligenhar de särskilda preskriptions-föreskrifterna inte tilläropning pä förevarande fall. Frågan hos vilka den bristande kännedomen skall föreliggaom de bortovarande har inte uttryckligen besvarats i lagen. Genom att låta bouppteckningsförrättningen bli den relevantatidpunkten har eraellertid lagstiftaren fåtten "naturlig" personkrets 1 detta hänseende. Enligt 20 kap. 3 §AB jämförd med 2 § samma kap. skall naran ooh hemvistbeträffande samtliga dödsbodelägareanges i bouppteckningen. Enligt 6 §samraa kap. är varje delägare - efterlevande make även om han inte ärdelägare - skyldig att på anmaning läranauppgifter till bouppteckningen. Det äralltsä de hemmavarande delägarna och efterlevande maken sora utgör den relevanta personkretsen. Har någon av dessa vid bouppteckningstillfället kunskap ora existensen av viss delägare eller ora hans naran eller adress, föreligger inte bristande kännedom om den bortovarande i de avseenden sora täcks av de hemmavarandes kunskap. Enligt lagen (1958:52) ora förlängning av tid för preskription av rätt till arv eller testamente kan rättenora särskilda skäl föreligger pä ansökan förlänga den tidinora vilken arvinge eller testam.ents-tagare enligt kungörelse som avses i 16 kap. 1, 2 eller 3 § ÄB har att göra sin rättgällande. Förlängning får ske med i sänder. Den får sammanlagt inte uppgå till raera än15 år. Ansökan om förlängning skall ges in till rätten innan preskription har inträtt. Behörigsökande är den som har att bevaka arvingens ellertestamentstagarens rätt i boet, dvs. normalt god manenligt 18 kap. 4 § FB, 3 För detta talar bestämraelsen i 20 kap, 8 a § andra stycket ÄBatt dodsboanraälan skall uppta dödsbodel-ä.garnasnamn och bostadsadresser "om uppgifter därom kunna inhämtas utan avsevärd tidsutdräkt," 1980/81:48 150 4,1,3 Nägra särskilda preskriptionsregler om barn.s arvsrätt och on rätttill arv efter barn Före gällde att barn vars föräldrar inte hade varit gifta medvarandra hade full arvsrätt endast efter nodern och hennessläktingar. Barnet tog arv efterfadern och fadern efter barnet bara om det var trolovningsbarn eller fadernhade avgett s.k. arvsrättsförklaring. Mellan barnet och faderns släktingar ägde inte arvsrätt rura. Föreär 1918 avlade barn av trolovaderaen inte gifta föräldrar fick emellertid i vissa fall ta arv efter säväl fadernsora faderns släktingar. Genora lagen (1969 . "621) om ändring i AE, sora trädde i kraft , blev alla barn likställda i arvsrättsligthänseende. Barn utom äktenskap som ärfött före lagens ikraftträdande ochdess bröstarvingar ärver emellertid enligt punkten 3 i lagens övergångsbestämmelser fadern ooh dennes släktingar endast om 1. arvsrätt skulle ha förelegatraellan fadern ooh 4 barnet redan enligt äldrelag, 2. annan dödsbodelägare,boutredningsraan eller den som sitter i boet inom tre raånader fråndödsfallet eller, ora bouppteckningenförrättas senare, senast vid bouppteckningen har fått kännedora. 3. anteckning ombarnet har gjorts före arvfallet i personakt för arvlåtareneller annan frän vilken arvingen härleder sin arvsrätt. 4 Då gäller de nya reglerna utan inskränkning,alltsä även mellan barnet och faderns släktingar (prop. 1969:124 s. 93 f). 1980/81:48 151 Före fanns inte nägon preskriptionsregel son motsvarade den sora har återgetts vid punkten 2 för den arvsrättsom tillkonner fadern eller dennes släktingar.Muraera gälle.r emellertid enligt 16 kap. 3 a § .ÄB att oravid någons död faderskapet till inte är fastställtooh fadern inte heller päannat sätt är känd för annan dödsbodelägare,boutredningsman eller den som sitter i boet, så skall den som vill grunda arvsrättpå faderskapet göra sin rättgällande inom tre raånader frändödsfallet eller, om boupptecknin.genförrättas senare, senast vid bouppteckningen. Enligt förarbetena till bestämmelsen skall ra.an inte ställaupp för stränga krav när det gäller fr.ågani vilka fall fadern skall anses ha varit kändvid barnets död. Det skall enligt lagraotivenvara tillräckligt att exempelvis fadern underbarnets livstid har påstått för någon av dödsbodelägarna att han ärfar till barnet. Har detta skettär alltsä fadern och hans släktingar befriade fränskyldigheten att framställa arvsanspråk inom fristen (prop. 1976/77:32 s. 19). Har inte arvinge eller testaraentstagare att göra sin rättgällande enligt nägon av de bestäramelserför vilka har redogjorts i avsnitten4.1.2 och 4.1.3, skall han göra det inomtio är från dödsfallet eller, om hans rätt inträderförst , från denna (16 kap. 4 § ÄB), Den nu an.givna bestämmelsengäller dels i de fall när kungörelsesora avses i 16 Irap, 1-3 s5 ä3 inte har utfärdats,dels dä sådant kungörande har ägt run raen förutsättningarna därför inte förelåg, dels Prop, 1980/81:48 152 då föreläggande enligt 16 kap, 5 v AB intehar meddelats. Har t,ex. kungörande skettenligt 2 § (helt okänd arvinge) fastänrätteligen kungörande med individuell anmaning enligt 1 § hade bort ske, löperden allnänna tioåriga preskriptionstiden och inte den kortare fristsom har angetts i kungörelsen. Detsamma blir förhållandet omkungörande har ägt rum trots att de heraraavarande dödsbodelägarnaeller nägon av dem när bouppteckningen förrättades kände till den bortovarande både i frågaom namn och adress. Har däremot efter det kungörelsen utfärdadeskunskap vunnits ora någon omständighet sora tidigare var okänd och som om den varit känd skulle ha föranlettatt kungörande inte hade skett, medför inte detta förhållande att den allmänna preskriptionsregeln skall tillämpas. Den allmännapreskriptionsregeln kan åberopas även av arvtagare som vid dödsfallet kändetill existensen av sådan pretendent mot vilken han åberopar bestännelsen(.valin ÄB I s, 374). Här skiljer sig svensk rätt frän t.ex. dansk (se avsnitt 4.2.2), 4,1,5 16 kap, 5 §ÄB I förarbetena till lagstiftningen ompreskription av rätt till arv och testamente harframhållits att det ibland kan inträffa att arvinge eller testamentstagare som är kand vid arvfallet inte kan förmås att angeon han gör anspråk på kvarlåtenskapen. Det kan också förekomnaenligt lagmotiven att arvtagare som var helt okänd eller pä okänd ort när bouppteckningen skedde sedermerabljr känd och fär vetskap om sin rätt men vägrar ge besked ora han ämnar utövaden. För båda dessa kategorier skulle, om inga särskilda best.ämmelser för denna situation var meddelade, de i avsnitten4,1.2 - 4.1.4 angivna proskrip- 1980/81:48 153 tionstiderna fortsättaatt löpa trots att ifrågavarande arvtagare kanske ar helt ointresserade avkvarlåtenskapen. Det successionsrättsliga lägetför övriga arvingar och testaraentstagare skulle förbli oklart . De skulle därför i rarlnga fall inte kunna ta sinlott i besittning. I 16 kap. 5 i ÄBhar meddelats en bestämmelse i syfte att förhindra nu närandaicke önskvärda effekter av de relativt lå.ngapreskriptionstiderna. Enligt denna bestä.nnelsc-kan arvinge eller testaraentstagare son undandrar sig att ge tillkänna om han vill göraanspråk på r.ätt till arv resp. testamente av rätten föreläggas att görasin rätt gällande från det föreläggandet delgavs honom. Sådant föreläggande skall meddelas på ansökan av någon so.m ärberättigad till arvingens eller testamentstagarensdel i kvarlåtenskapen i händelse denne försummaratt bevara si. 'i rätt. I avsnitten 4.1.2 - 4.1.5 har nämnts att den som vill avbryta den successionsrättsliga preskriptionen har att inom vissa frister"göra sin rätt gällande".När preskription en gång har blivit avbruten på behörigt sätt får dettaverkningar . Någon ny preskriptionsfrist börjar alltsäinto löpa. I 16 kap. 6 §AB anges närmare hur preskriptionsavbrottskall ske. De olika slagen av verksamma avbrottsåtgärder kan indelas i tvä huvudkategorier: 1. tillträde av kvarlåtenskapeneller lott däri och 2. anraälan av det successionsrättsliga anspråket. 5 Beträffande sådana "sekundärarvingar"se avsnitt 4.1.7. Prop.1980/81:48 154 ried tillträde av kvarlåtenskapen avses inte bara faktisktbesittningstagande. Även att ta befattning ned boet i någon förra t.ex.att delta i oouppteck-ning eller arvskifte räknasdit. A:rn-:;ia;- av anspråk skall ske antingen hos rätten eller ho,s god nan ora sådan har förordnatsatt bevaka den bortovarandes rätt eller hossamtliga dodsbodelägare sora har tillträtt kvarlåtenskapen.Har skifte inte ägt rura, får anifiälariocksä ske hos boutredningsnan ellerannan sora sitter i boet. God man son har mottagit anraälan skall tillkännageden hos rätten. Rätten skall underrätta kända dödsbodelägare beträffande anjnälanson har gjorts eller tillkännagetts hos rätten. Har arvinge eller testamentstagare inte gjort sin rätt gällande inorade preskriptionsfrister son gäller för olika fall, förlorarhan enligt 16 kap. 7 § ÄB sin rätt. Innebörden däravhar berörts när-nare i avsnitt 4.1.1. Beträffande arv medför preskription att det skall tillfalla dem sonskulle ha haft rätt till det om den för vilken preskription har skett hade avlidit före arvlåtaren(16 kap, 8 § Ä3)." I fråga ora testaraente har inteneddelats någon särskild lagbest.ära-melse. I stället gällerallnänna föreskrifter om tolkning av testanente. 6 I detta saramanhang äralltså likson vid förverkande av arv men till skillnad mot vad son gäller rörandeavräkning av arvsförskott och normalt beträffande arvsavsägelseden s.k. representationsrätten inte nägon representationsrätt i egentlig raenin-r (6 kap. 6 5," 15 '-ap. 4 'j och 17 Jcap. 2§ tredje stycket .-B). Prop.1980/81:48 155 De finska rättsreglerna om preskription av rätttill arv och testamente uppvisar mängalikheter med de svenska (se avsnitt 4,1), Detta gäller t,ex. bestämmelsen att den som har tagit arveller testaraente skall göra sin rätt gällande inontio är från arvlåtarens död eller, om den pätestamentet grundade rätten inträder senare, fråndenna tidpunkt. Vidare kan liksom enligt svensk rätt dorastol efter ansökan förelägga arvingeeller testamentstagare att göra sin rätt till kvarlåtenskapengällande efter det attföreläggandet har delgetts . Slutligen överensst.ämner den finska lagstiftningen nedden svenska i fråga ora avbrott och verkningar avsucco-ssionsrättslig preskription. Till skillnad frånsvensk rätt innehåller den finska inga särskilda bestämraelser om preskriptionstid för sädanaarvingar och testamentstagare sora i ett eller annat avseende är okända. Inteheller finns föreskrifter ora kungörande beträffandedessa kategorier. 7 Enligt dansk rättfår arvinge och legatarie kräva sin del av arvet inora efter arvlåtarens frånfälle även ora skifte har skett. Har de som deltagit iskiftet därvid gjort sig skyldiga tillsvikligt förfarande not de bortovarande har desistnäranda riitt att framställa anspråkpå arvet efter dödsfallet. 7 Beträffandebegreppet arvinge i dansk rätt soavsnitt 2.4.2. Prop.1980/81:48 156 Tnder skifteförfarandetfinns raöjlighet att utfärda kallelse påokända arvingar och legatarier varviddessa anmodas att anmäla sig. Underläten anraälanmedför emellertid inte att debortovarande förlorar sin rätt. enligt norsk rättuppgår normalt till tio är räknad från arvlåtarensdöd. inte pre.5kriberas sälänge dödsboet är föremål för 3 offentligt skifte. Prop.1980/81:48 157 4.3 överväganden och förslag De svenska successionsrättsligapreskriptionstiderna är relativt korta vid en jämförelse med övriga Västeuropa.Inget av de i avsnitt 4.2 och i bilagorna 1-5 angivna länderna har sålundakortare frister än . Tre av dem - ,och - har tioårig preskriptionstid.I utgör fristen tolv är. Fyra av länderna- , , Belgienoch - har avsevärt längrepreskriptionsfrist än , nämligen 30 år.Vid jämförelsen måste även beaktas att enligt flera av dessa utländska rättsordningargäller, i motsats till svensk rätt, ingen preskriptionstid alls om ond tro förelåg hos dearvtagare som redan har skiftat resp. - enligt engelsk rätt - hos den personlige representanten. Fastän de successionsrättsliga preskriptionsfristerna således ärrelativt korta enligt svensk rätt kan detfinnas skäl att förkorta dera ytterligare framför allt av hänsyntill de arvtagare som redan har gjort sin rättgällande till kvarlåtenskapen. Så länge preskriptionstiderna löper, förblirnämligen det successionsrättsliga lägetoklart för dessa arvtagare. Visserligen harde i vissa .fall raöjlighet att åstadkomma suoces-sionsrättslig klarhet. Sådanmöjlighet föreligger enligt den tidigare berörda bestämmelseni 16 kap. 5 § AB (se avsnitt 4.1.5). Enligtdenna bestämmelse skall nämligen rättenefter ansökan förelägga de arvtagare sora inte harframställt arvs- eller tes-tamentsanspråk att görasin rätt gällande inom viss . Tillämpningav denna bestämmelse förutsätteremellertid att arvtagarna är kända till namn 1980/81:48 158 Ar detta inte förhållandet, mäste de "aktiva" arvtaga.rna vänta hela preskripticristiden innan de fär veta hur det blir med den slutli-ga Dst är alltsä tydligt att de arvta.gare son har bevakat sin rätt h.ar ett starkt intresse av attpreskinptionstiderna Törkortas, Fräga ä.r enellertldom detta intresse -'ir sä beaktansviirt att det bör föranleda enfors.änring för sädana.arvtagare s-on sent får vetskap on arvlåtarens frånfälle, i-ian kan naturligtvis med viss rätt hävda att enarvtagare som har haft sä ringa kontakt raed den avlidne atthan inte fär k-innedom om dödsfallet inon ett fåtal är bör få finna sig i att hans anspråk pä del i kvarlåtenskapen preskriberas. Detta resonemang är emellertid inte rimligt under alla förhållanden.Mellan en utomlands bosatt arvtagare och en arvlåtare med hemivist i kan sälundaföreligga en stark känsla av samhörighetfastän de inte står i regelbunden förbindelseraed varandra. Detta torde inte sällanvara fallet i fråga ora de raånga invandrare son finns här i landet och deras utländska anhöriga.Vidare kan bortovarande arvtagares okunnighet on .arvlåtarens frånfälle bero pä atthemmavarande arvtagare avsiktligt har underlåtitatt underrätta dera ora dödsfallet. Trots den tvel-rsara.het sora har redovisats i det föregående harutredningen slutligen stannat för att föresl.*. förkortningarav de sucoessionsrättsli.ga preskriptionsfristerna,Fcr att det nya s. ",'stenet inte skall leda till rättsförluster för vissa kategorier av arvtagare bör följande regelinföras. Bortovarande arvtagare skall få göra anspråk pä kvar- 1980/81:48 159 lätenskapen även efter preskriptionsfristens utgång ora de som redan har tillträtt arvet under fristen kände till att det fanns också andra arvtagare. De sistnämnda arvtagarna har att visa att de förstnämnda var iond tro i detta hänseende. I fråga om de nya preskriptionstidernaslängd anser utredningen att den allraänna preskriptionsfristen i g fortsättningen bör uppgåtill fera år. de särskilda preskriptionsfristernaenligt 16 kap. ''-3 §§ AB har utredningen övervägt att föreslå antingenatt fristerna förkortas ytterligare eller att bestämraelserna upphävs.Förkortas inte fristerna, måste bestäraraelsernagivetvis upphävas. Med en feraiärig allnänpreskriptionstid finns det nämligen ingenanledning att behålla en specialreglering raed sannapreskriptionstid. För upphävande av de särskildapreskrlptionsbestära-melserna i 16 kap, 1-3 §§ AB talar följandeskäl. Skall bestämmelserna ståkvar kan det sättas i fråga om inte det nuvarande systeraet med kungörelse i Post- och bör överges.Denna ordning torde nämligen i praktiken vara tämligen meningslös.Fråga uppkommer då om man börersätta sagda kungörandeförfarande.ned någon annan obligatorisk kungörande förra. Kungörande i ortstidni.ng tor-