prop · G40343 · 1980-12-31 00:00:00 — Ändringen kommer således inteatt röra endast kvinnorna medan de genomgår militär grundutbildning enligt dennu föreslagna lagen. Också de kvinnor som genomgår utbildning vid förberedandeofficersskolan, föreskriven kompletteringsunderyisning i civila läroämnen, s.k. fyllnadstjänstgöring och kurser för utbildning till reservofficer är såledeskrigsmän i den män de är tjänstgöringsskyldiga i fråga om utbildningen.Beträffande tjänstgöringsskyldigheten kan hänvisas till den nu föreslagna lagenom militär grundutbildning för kvinnor, främst 4 och 9 §§. Ocksåparagrafens andra stycke gäller de personalkategorier som har fogats tilluppräkningen i första stycket. Detta innebär t.ex. att en kvinna som uppträderi militär uniform under utbildning beträffande vilken tjänstgöringsskyldighetinte föreligger kan vara krigsman. För kvinnorna som har antagits till militär grundutubildninguppkommer tjänstgöringsskyldigheten enligt den nu föreslagna lagen i principvid den tidpunkt då hon skall inställa sig till utbildningen. i slutet av andra stycket kan hon dock i och för sig vara krigsmanäven . När det gäller skyldigheten att anmäla adressändring, ta delav försändelser osv. Prop.1980/81:43 21 6§ bör det anmärkas att straffbestämmelsen i 37 § värnpliktslagen är tilllämplig.Ansvar för t.ex. tjänstefel enligt 21 kap. 18§ kommer alltså intei fråga i dessa situationer. Paragrafenstredje stycke blir naturligtvis ocksä tillämpligt pä den personal som berörsav ändringen i första stycket. Ändringenföreslås träda i kraft som lagen om militär grundutbildning förkvinnor, dvs. den Ijanuari 1981. 4.3Lag om ändring i skadeståndslagen Genomändringen i paragrafen utökas kretsen av dem som likställs med arbetstagare vidtillämpningen av skadeståndslagen. I överensstämmelse med den föreslagnaändringen i 21 kap. 20 § kommer paragrafen i den nya lydelsen attomfatta inte bara kvinnor som genomgår grundutbildningen utan också kvinnorsom genomgår annan utbildning för officersyrket. Ändringenföreslås träda i kraft den , dvs. med övrig berördlagstiftning. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lagom militär grundutbildning för kvinnor, 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i skadeståndslagen. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop,1980/81:43 23 FÖRSLAG TILL LAG OM TJÄNSTGÖRINGSSKYLDIGHET FÖR KVINNORSOM HAR ANTAGITS TILL MILITÄR GRUNDUTBILDNING M. Promemoria utarbetad inom försvarsdepartementet 1980/81:43 24 2 Den nuvarandeinnebörden och omfattningen av begreppetkrigsman 2.2 Krigsmän enligt gällanderätt 2.3 Formellasynpunkter pä ett Icrigs-mannaansvar för Itvinnorna 2.4 Synpunkter isak på ett krigsmannaansvar för levinnorna 2.5 Tjänstgöringskyldighetför kvinnorna i förhällande tillregeringsformen 3 Sammanfattande överväganden och förslag 5 Förslag till lag om tjänstgöringsskyldighet för kvinnor som har antagtis till militär grundutbildning m m. Prop.1980/81:43 25 har vid 1978/(prop.1977/78:185, FÖU 1978/79:1, rskr 2) beslutat att också kvinnor skall kunna fä anställning som yrkes- ochreservofficerare vid försvarsmakten. I en första etapp skall vissa officersyrken vid flygvapnetgöras tillgängliga förkvinnan. Enligt riksdagsbeslutet (prop.1977/78:185 s. 50) skall de kvinnorsom avser att söka anställning som yrkesbefäl gä igenom en antagningsprövning, som skall överensstämma med inskrivningsprövningen för värnpliktiga. De kvinnor som godkännsvid prövningen skall därefter päfrivillig grund genomgå en utbildning som motsvarar dengrundutbildning som övrigt blivande yrkesbefäl får inom ramenför värnpliktstjänstgöringen. Denna frivilliga grundläggandemilitärutbildning regleras i förordningen (1979:1207) om militär grundutbildning för kvinnor. Förordningen innehåller bestämmelserom villkoren för antagning tillgrundutbildningen, utbildningens omfattning, förmåner m.m. I en föreskrift bemyndigas överbefälhavaren eller, enligt hans bestämmande, försvarsgrenschefenatt meddela närmare föreskrifter förverkställigheten av förordningen. I fråga om påföljden för en kvinna, som bryter mot föreskrifter som gällerför utbildningen eller som på något annat sätt visar sig olämpligför fortsatt befälsutbildning inom försvarsmakten, innehåller förordningen bestämraelserom varning och, i sista hand, skiljande frånutbildningen. Antagningsprövningenav kvinnor börjar . Utbildningenkommer att börja . beslutade /riksmöteom en ny och för hela det militära försvaretgemensam befälsordning (prop.1977/78:24, FÖU 10, rskr 109). Denna innebär bl.a. att det blivande yrkesbéfälet eftergrundutbildningen som värnpliktiga eller motsvarandeutbildning för kvinnorna 1980/81:43 26 normalt skall genomgåen förberedande officersskola (FOS). Därefter sker utbildningen till officer vid en tvåårig officershögskola(OHS). Utbildningen vid FOS och OHS ärgemensam för män och kvinnor. Under beredningen i försvarsdepartementetav förordningen om militär grundutbildning för kvinnor gavs beslut den tolkningen att de kvinnor som genomgickutbildningen skulle så långt som möjligt vara likställda med vä}npliktig.=isom genomgick grundutbildning enligt värnpliktslagen(1941:967). I konsekvens med denna upp-tattnlng har det bedömts som en fördelatt även åstadkomma en ordning som innebäratt det särskilda straff- och r iscipl insys tf.i'.sora de värnpliktiga omfattas av blir till-IJiiipVigtocimä r.A kvinnor. Efterscm de värnpliktiga ärunderKastaOe dot särskild?. str.::ff- och disciplinrättsliga ansvaret aom en följd av .att de under tjänstgöringen är kvigr.rän,har det ansetts att likställdhet mellan de båda grupperna sk'.ill'.= åstadkommas bästom också kvinnorna var krigsmän. Prop.1980/81:43 27 2 Den nuvarande innebörden och omfattningen av begreppet krigsman Krigsman är i vårt rättssystem iförsta hand ett straffrättsligt begrepp. Om en person är krigsman eller inte har således sin grundläggandebetydelse vid bedömningen hur en gärning skall rubriceras enligt vår strafflagstiftning och vilken straff-ellerdisciplinrättslig påföljd som kankomma i fråga för gärningen. Begreppet används således inte för att uttrycka någotom en persons uppgifter i krigsorganisationen eller liknande. (Begreppet hade möjligen en vidare betydelse i äldre tid, se prop 1978/79:77 s. Det anförda kanbelysas med följande exempel. En person som tillhör försvarsmaktenspersonal vägrar att utföra en uppgift i tjänsten. Om det är fråga om en krigsman, blir pägrund av detta förhällande vissa särskilda bestämmelser i 21 kap. tillämpliga, i förstahand reglerna om lydnadsbrott. Om det åandra sidan är fräga om en person som inte ärkrigsman, skall gärningen bedömas enligt allmännabestämmelser. En person som är anställdvid försvarsmakten utan att vara krigsmankan sålunda åläggasdisciplinpåföljd enligt lagen (1976:600) om offentlig anställning (). En icke-krigsman som är verksam vid försvarsmaktenutan att ett anställningsförhållande föreligger - han ärt ex elev vid en kurs som försvarsmaktenanordnar - kan inte dömas till ansvar enligt 21 kap.brottsbalken och inte heller åläggas disciplinpåföljd enligt . Föratt fä en sådan person att följa föreskrifter osv. får andra lösningar sökas.Exempel på sådana lösningar ges i förordningen om militär grundutbildning för kvinnor där varning och skiljande frän utbildningen anges som sanktionsformer. "Krigsman" äralltså en beteckning som används med det huvudsakliga syftet att ange att enperson är underkastad Prop.1980/81:43 28 den särskilda militära strafflagstiftningen. Till denna är knuten en särskildprocessrättslig lagstiftning som är seimlad främsti militära rättegängs lagen (1948:472). Denna laginnehåller också bestämmelser omvissa tvistemål som rör krigsmän,bl a mäl om åläggande av ersättningsskyldighet. Det militärstraffrättsliga systemets ändamål är att värna om den disciplin som anses nödvändig för försvarsmaktenseffektivitet. Framför allt är det lydnadsplikten och den därmed korresponderande be;fälsutövningen sommåste kringgärdas med straffbestäimnelser. Den ledande synpunkten vid fastställandet av tillämplighetsområdet för den militära strafflagstiftningen har därför varit ivad män personalen med hänsyn till tjänstenskrav bör ha befälsrätt och lydnadsplikt.Därjämte har man givetvis ocksåtagit hänsyn till i vad mån brottsligheit i andra avseenden kan inverka på försvarsmaktenseffektivitet. de olika befattnings havarnas tjänstgöringsförhållanden harbeaktats, särskilt huruvida tjänstgöringen iallmänhet fullgörs tillsammans med krigsmän i övervägande militärmiljö eller under mera civila förhållanden(m fl. : Kommentar till II, 4:e uppl. s. 481). Av det anförda framgår att begreppet krigsman inte numera används för attbeteckna den som enligt folkrättsliga reglerär berättigad att med vapenmakt delta i striden under ett krig. För denna kategori har inom folkrätten sedan längeanvänts beteckningen"kombattant". Det är emellertidett principiellt önskemål att de båda kategorierna sä långt möjligt sammanfaller, bl a eftersom ett kännetecken påen kombattant är att han är underkastad ett internt disciplinärt system (jfr art. 43 i det första tilläggsprotokollettill 1949 ärs Genévekonventioner till skydd för krigets offer, prop 1978/79:77 s. 82). 2.2 Krigsmänenligt gällande rätt Frågan vilka personer som skall ansessom krigsmän har lösts på lagteknisktskilda sätt för olika grupper av försvarsmaktenspersonal. Prop.1980/81:43 29 gorier har det i direkt angetts att de skall varakrigsmän. I fråga om övrigpersonal har det däremot i överlämnats tillregeringen att på angivna grunder avgöra huruvida krigsmannaansvar skall föreligga. I 21 kap. 20 §första stycket angesdirekt att följande personalkategorier är krigsmänunder den tid som de i resp. egenskap ärtjänstgöringsskyldiga. De som är anställdavid försvarsmakten som regementsofficerare,gruppchefer, reservofficerare eller meniga, Värnpliktiga som inte har fått tillståndtill vapenfri tjänst. Hemvärnsmän och hemvärnsrekryter. En person kan vara krigsman även om han vid tillfället inte är tjänstgöringsskyldig. I 21 kap. 20 § andra stycket föreskrivsnämligen att de som avses iförsta stycket i samma paragraf (dvs personalen enligt1-3 i det närmast föregående) kanvara krigsmän i vissa andra situationer. Densom i anknytning till en pliktmässigt genomförd tjänstgöring vårdaspå militärsjukhus ärsålunda krigsman. Detsamma gäller bl.a. förden som uppträder i militär uniform inom mi- . I 21 kap. 20 §första stycket btottsbalkenbemyndigas regeringen att med hänsyn tillbehovet av befälsföring och övriga tjänstgöringsförhållanden, förordna att ocksävissa andra angivna grupper skall vara krigsmän som de i resp. egenskap är tjänstgöringsskyldiga. Dessa grupper ärdels andra anställda än de som anges direkt i , dels de som har förbundit sig att som frivilliga fullgöra krigstjänst. I 2 § kungörelsen (1968:333) om innebördeni rättsligt hänseende av begreppen försvarsmakten och krigsman har regeringen med stöd av det nyssnämndabemyndigandet i förordnat attockså följande personer skall vara krigsmänunder den tid som de på grund av anställning eller särskiltavtal är skyldiga att tjänstgöra vid försvarsmakten Prop.1980/81:43 30 Personal somgenom krigsfrivilligavtal, annat särskiltavtal eller annan särskild överenskommelse åtagitsig att frivilligt tjänstgöra i befattning inom krigsorganisationen. Civil personali kustbevaknings-, luftbevaknings-eller stridsledningstjänst. Civiltrafikteknisk personal i signaltjänst,med undantag av personal vid försvaretsradioanstalt, samt meteorologassistenter. Civil personalsom är anställd för tjänstgöring på försvarsmaktensfartyg eller luftfartyg eller som tjänstgör på annatfartyg eller luftfartyg under militärtbefäl. Personal som är anställdi svensk beredskapsstyrka för FN-tjänst, om iinte regeringen bestämmer annat. Av de redovisade bestämmelsernaframgår att ramen för vilka grupper som är krigsmän anges i . Regeringensmöjligheter att föreskriva att en personalkategori skall vara krigsmän begränsasalltså av . En gemensam utgångspunkt förbedömningen om en person bör vara krigsman eller inte är tjänstgöringsskyldigheten (se dock 21 kap. 20 § andra stycket i fräga om bl.a. den som uppträder i militäruniform utan att vara tjänstgöringsskyldig vid tillfället). 2.3 Formella synpunkter på ett krigsmannaansvar för kvinnorna De kvinnor som genomgården särskilda grundutbildningen är inte anställdavid försvarsmakten. Inte heller är kvinnorna värnpliktigaeller hänföriiga till nägon av de övriga kategorier som direkt anges som krigsmän i . Frägan är då om regeringen med stöd av detnuvarande bemyndigandet i kan förordna att de skall vara krigsmän. Prop.1980/81:43 31 För att personer som inte är anställdavid försvarsmakten skall kunna göras till krigsmänav regeringen fordras f.n., som har framgåttav det föregäende, att personerna i frågahar förbundit sig att som frivilligafullgöra krigstjänst. De är alltsä förpliktadetill tjänstgöring vid försvarsmakten i princip endastunder beredskapstillstånd och krig. Frivillig anställning äremellertid grundad på ett kontrakt med försvarsmakten, vilket i regel görs upp redan i fredstid. Det är avsett att de som sålunda redan i fredstid är bundna avfrivilligkontrakt efter åtagande skall kunna kallas in för övning vidvissa tillfällen under fred. Under sådan tjänstgöring är defrivilliga att anse som krigsmän. Ettfrivilligavtal, som tar sikte bara påtjänstgöring i fred, medför däremot inte krigsmannaansvar närtjänstgöringen fullgörs (m.fl.: a-a. s. 483 f.). Av det anförda följer att ett krigsmannaansvar för kvinnorna i frågainte kan skapas genom att man som villkor förtillträde till den särskilda grundutbildningen anger att kvinnan mäste teckna ett frivilligavtal med försvarsmakten. Föratt få denna verkan måste avtalet nämligengå ut på att kvinnan skall tjänstgöra 1 en befattning i krigsorganisationen och alltså inte bara delta i en fredsmässig utbildning. Vidare aktualiseras krigsmannaställningen i ett sådantfall bara när kvinnan tjänstgör 1 denavsedda befattningen i krigsorganisationen. I övriga fall då hon tjänstgör vid försvarsmakten blir hon följaktligen inte krigsman. Om en frivillig åtar sig viss tjänstgöring under fred, kommer - som har angetts i det föregående - krigsmannaansvari fråga endast i den mån åtagandetavser samma befattning som frivilligkontraktet. Bara i sådan utsträckningär den frivillige tjänstgöringsskyldigjust i denna sin egenskap (m.fl.: a.a. s. 487 f.). Nuvarande lagstiftning ger således inte utrymme för regeringenatt föreskriva om krigsmannaansvar för de kvinnor som genomgår den särskildagrundutbildningen. Ny lagstiftning, dvs. medverkan, är nödvändig. Lagstiftningen kan utformas antingen som en ändring i eller tillägg till 21 kap. 20 § brottsbalkeneller som en särskild lag. Prop.1980/81:43 32 2.4 Synpunkter i sak på ett krigsmannaansvar för kvinnorna Av stor betydelse förgrundutbildningen av kvinnor är att den så nära som möjligt anknyter till grundutbildningen av värnpliktiga enligt värnpliktslagen (1941:967). Kvinnorna skall alltså i allt väsentligtutbildas tillsammans med de värnpliktiga.Utbildningsenheterna vid de berörda förbanden kommer följaktligenatt bestå av både kvinnor och värnpliktiga. Till detta kommer att kvinnorna under grundutbildningen utanundantag skall utbildas till befäl, vilketgivetvis ställer krav på övning i befälsföring. Som övningstrupp kommer därvid värnpliktig;a att användas. Ett av de grundläggande begreppen i befälsföringen är befälsrätten, dvs rättenför en krigsman att föra befälöver en annan krigsman. Omkvinnorna inte får krigsmannaställning kan de inte heller utöva befälsrätt i egentlig mening. Detta får konsekvenser vid bedömningen av underlätenhet från övningstruppenatt lyda. En krigsman som inte lyder en befallning, som ges av en krigsman i förmansställning,kan dömas till ansvar för lydnadsbrott enligt 21 kap. 1 § . Om den som ger befallningen inte är krigsman, kan gärningeninte bedömas som lydnadsbrott. Det kan i stället bli frägaom ansvar för t.ex. tjänstefel. På samma sätt förhåller di2t sig med underlåtenhet att efterkomma en tillsägelse av en vaktpost eller någon annan som tjänstgör för bevakningeller ordningshållning. Om den som ger tillsägelsen inte ärkrigsman, kan underlåtenheten inte bedömas som ohörsamhetmot vakt enligt 21 kap. 4 §brottsbalken (sevidare m.fl.: a.a. s. 448). Det bör dock påpekas att det särskildaskydd som personer i offentlig verksamhet har mot angrepp med våld m.m. enligt 17 kap. också kan omfatta kvinnor som utan att vara krigsmän fullgörbevaknings- eller ordningsuppgifter förförsvaret (se vidare lagen (1975:288)om skydd för viss tjänsteutövning).Ett angrepp med våld pä en sädan kvinna kan därför bedömas som våldmot tjänsteman. Prop.1980/81:43 33 Också för bedömningen av övriga brott, som ärupptagna i 21 kap. , har det en avgörande betydelse om de inblandade personerna är krigsmän.En värnpliktig kan t.ex. dömas till frihetsstraff eller disciplinbot för tjänstefel omhan bryter mot en föreskrift för utbildningen. En kvinna som genomgår frivillig grundutbildning kan f.n.inte ådömasdisciplinstraff i en motsvarande situation. Från de utgångspunkter som har redovisats i det föregående skulledet utan tvekan vara en fördel om kvinnorna var krigsmän under sin särskildagrundutbildning. I annat fall kommer det att finnas avgörande skillnader mellan de villkor under vilkaresp. personalkategori fullgör sin tjänstgöring.Betydande olikheter kan därigenom uppkomma i fräga om det framtida yrkesbefälets bakgrund. Detta står inte i god överensstämmelse med beslut att öppna officersyrket för kvinnor. Det särskilda militära straffansvaret - uttryckt främst i 21 kap. - har självfallet inte införtssom ett isolerat moment i värnpliktigasoch andra personalkategoriers tjänstgöring. I ställethar det i första hand sin bakgrund i den tjänstgöringsskyldighetsom gäller för vissa grupper inom försvarsmakten. Att värnpliktiga är skyl.diga att göravärnpliktstjänstgöring anges ivärnpliktslagen raed tillhörande författningar. Den tjänstgöringsskyldighet som föreligger för värnpliktiga, anställd personal och vissa grupper avfrivilliga har ytterst sin grund i försvarsmaktensbehov av att kunna disponera kompetent personal för uppgifter i krigsorganisationen. Till detta kommer - främst beträffandevärnpliktiga - kravet pä en rättvis ochlikformig behandling av individer. Det särskilda straff- och disciplinrättsliga system som sammanfattningsvis kan kallas krigsmannaansvarhar som huvudsakligt syfte att säkerställa att tjänstgöringsskyldigheten fullgörs på avsett sätt. 1980/81:43 34 Som har framgåttav redovisningen av krigsmannabegreppet (avsnitt 2.2) har ställningen av krigsman i viss utsträckning bl.a. också knutits till bärandet av en militär uniform. Bakom detta har ansetts liggadisciplinens krav. Den som uppträder iuniform, då han inte är tjänstgöringsskyldig, ger visst sken av att vara i tjänst (m.fl. a.a. s. 489). Det krigsmannaansvar som inte är knutet till en tjänstgöringsplikt utan enbart är en följdav bärandet av uniform blir dock avnaturliga skäl i allmänhet begränsattill ordningsfrägor. Krigsmannaansvaret ärsåledes främst en följdav en tjänstgöringsskyldighet. Att föreskriva ettobegränsat krigsmannaansvar för en grupp utan tjänstgöringsskyldighet torde därför inte varamöjligt. Det kan t.ex. inte komma ifråga att en person som uteblir från tjänstgöringen dömsför rymning, om personen överhuvudtaget inte har någon skyldighet i egentlig mening att inställa sig. Påmotsvarande sätt kan det bli verkningslöst att ålägga en person utan tjänstgöringsskyldighet ett fritidsstraffav innebörd att personen inte får lämnakasernområdet. Personen i fråga kan ju inte mot sin vilja tvingas till tjänstgöringsstället eller hindras från att lämna detta. Något hinder mot att personen definitivt avbryter sintjänstgöring finns ju inte heller. Om ett krigsmannaansvar för kvinnorna under grundutbildningen skall få någon mening bör det därför förenas med entjänstgöringsskyldighet. En tjänstgöringsskyldighet kan regleras genom antingen en författning eller någonform av avtalsmässigt åtagande. I det senare fallet fär en förbindelseom tjänstgöringsskyldighet ställas upp somvillkor för antagningen tillgrundutbildningen. Det huvudsakliga ändamålet med tjänstgöringsskyldighet förkvinnor skulle vara att skapa förutsättningar föratt ge dem sarama krigsmannaansvar som de värnpliktiga.Tjänstgöringsskyldigheten skulle alltsåinte som i övriga fall 1980/81:43 35 ha sin egentliga grund i försvarsmaktens.personalbehov. Det kan visserligen hävdasatt personalläget kräver att ocksåkvinnor tas i anspråk som anställda i officersbefattningar. Av den anledningenfinns det ett behov at-c kunna hålla enkvinna kvar under grundutbildningen äveno.~\ hon själv vill sluta. Grundutbildningen för kviiinor ärdock bara den första delen av den förhållandevisomfattande utbildning som leder till anställningsom officer. En kvinna som vill avbryta sin utbildning till officer kan därför alltid göra detta genom att underlåta attt sökatill nästa utbildningssteg. En kvinna somhar avbrutit utbildningen kan f.n. inte mot sin vilja utnyttjas i försvarsmaktens krigsorganisation. Den militära utbildning som hon redan har fått kan försvarsmaktenföljaktligen inte tillgodogöra sig förframtiden. 2.5 Tjänstgöringsskyldighet förkvinnorna i förhållande till regeringsformen I 2 kap. 8 §regeringsformen föreskrivs att varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot frihetsberövande.Denna rättighet får enligt 2 kap. 12 § regerings-foinnen begränsas genomlag eller genom annan författning efter bemyndigande som harstöd i regeringsformen. Ytterligarebestämmelser om villkoren för att begränsningarskall fä ske finns i regeringsformen. Om en föreskrift omtjänstgöringsskyldighet för kvinnor under grundutbildningenskall ses som en begränsning av skyddet mot frihetsberövande, fårnaturligtvis bedömas med hänsyn till tjänstgöringsskyldighetens innebörd. En tjänstgöringsskyldighet som innebärendast ett civilrättsligt åtagande att utföravissa uppgifter, varvid underlätenhet attutföra uppgifterna kan beivras bara 1civilrättslig ordning, t.ex. genom utkrävande av skadestånd,torde sälunda inte kunna uppfattas som ett frihetsberövande . Prop.1980/81:43 36 Om tjänstgöringsskyldigheten å andra sidaninnebär att det allmänna har rättatt genom "kroppsliga tvångsåtgärder"framtvinga fullgörande av de uppgifter som ingär i tjänstgöringsskyldigheten mäste det dock vara fråga om ett frihetsberövande i den mening som avses i 2 kap. 8 § regeringsformen. Tjänstgöringsskyldigheten enligt värnpliktslagenhar den sistnämnda innebörden. En värnpliktigsom inte inställer sig till tjänstgöring ellersom avviker från tjänstgöringsstället kan hämtasav polisen för att fullgöra sin skyldighet (40 § värnpliktslagen samt hämntningskungörel-sen).En lika behandling av värnpliktiga och kvinnor under grundutbildningenbör då också innebära att kvinnornas tjänstgöringsskyldighet skall ha sammainnebörd sora de värnpliktigas. Den skall alltså kunna framtvingas mot kvinnans vilja. Tjänstgöringsskyldigheten kommer följaktligenatt utgöra en begränsning av kvinnans rörelsefrihet i regeringsformens bemärkelse.Frägan blir då i vad måndet samtycke till inskränkningen i rörelsefriheten som ligger i att kvinnan antingen ansöker om antagning till utbildningen med vad dennainnebär i form av föreskrifter om tjänstgöringsskyldighet eller att hon avtalsmässigt åtarsig en tjänstgöringsskyldighet har någonbetydelse i detta sammanhang. Det råderinte nägon tvekan om att regeringsformensbestämmelser om inskränkningar i de grundläggande fri- och rättigheterna blir tillämpliga ävenom ett samtycke från kvinnan kan anses föreligga. Detta förmed sig att tjänstgöringsskyldigheten mäste reglerasgenom bestämmelser i en lag. Någon möjlighet för regeringen att efter delegering eller på annan grund förordnaom tjänstgöringsskyldigheten finns inte. Prop.1980/81:43 37