prop · G40392 · 1980-12-31 00:00:00 — Sålunda har såväl koncessionsnämnden somslatens naturvårdsverk hitintills visat sig obenägna att faststäUa s.k.gränsvärden. Nödvändigtvis måste en sådan gränsvärdesbestämning utgöra engmndfömtsättning för ett beslut om avgiftsuttag. Problemenatt definiera och/eller mäta övemlsläpp har framhållits i övrigt bl. a. avföljande remissinstanser, nämligen länsstyrelsema i , ,, , , , och , ,, , och ,statskontoret, statens industriverk, , kemiskaindustrikontor. Svenska träforskningsinsti-tulet, hantverks- ochindustriorganisation - Familjeföretagen. : anser det i princip riktigt att avgiftsbeläggautsläpp av föroreningar - även s. k. restutsläpp. Mot bakgmnd av de mätmässigaproblem som relaterats ovan är det emellertid för tidigt att nu införautsläppsavgifter. Man skuUe då riskera dels att orimligt stora resurser satsadespå mätteknisk utveckling, dels att mätningama inriktades på sådana peu-ametrarsom är relativt lätta att mäta. Prop.1980/81:92 423 ledatiU att intresset koncentrerades till utsläpp av ämnen som är mindreintressanta från miljösynpunkt. Tidenär alltså inte mogen för ett styrsystem med utsläppsavgifter. inkluderar härvid inte avgifter som sanktionsmedel vid fillämpningen av miljöskyddslagen. ---- Detkrävs att ett enkelt och effekfivt sanktionssystem införs som gördet klart olönsamt att bryta mot prövningsvillkoren. Det domstolsförfarandesom nu - i säUsynta fall - används vid brott mot miljöskyddslagen uppfyllerinte dessa krav. Sanktionssystemetbehöver inte utformas med målsättningen att skapa en hundraprocentig efterlevnadav viUkoren eller exakt rättvisa. Det väsentliga är att man åstadkommer enaUmän förstärkning av respekten för prövningsvillkoren. Kort sagt får det intelöna sig att bryta mot villkoren. Mätsvårigheterbehöver härvid inte utgöra något större problem. 1 de fall mätningar måstegenomföras kan alltid mätnoggrannheten "skänkas" tiU förorenaren. Detär inte marginella övemlsläpp som i första hand skall förhindras utan de storaöverutsläppen som beror på att utmstningen mer eller mindre är ur funkfion, attkemikalier inte uHsätts etc. Attmiljöskyddsbeslut numera normalt innehåller krav på viss teknik behöver inteförsvåra en avgiftsbeläggning. En teknisk funktionskontroll torde tvärtom iregel vara lättare att genomfora än en mätning av de faktiska utsläppen (jfrovan). Fördelenmed en inriktning av kontroUen mot den tekniska reningsutmstningen (motsv.) äratt man på ett relativt enkelt sätt (t.ex. genom inspekfioner) kan få kännedomom störte övemlsläpp. Behovet av stora och ofta dyrbara system för övervakningav utsläppen kan tonas ned. 4.2Övriga invändningar mot avgift på överutsläpp Länsstyrelseni : De övemlsläpp som förekommer -oavselt deras orsak -rapporteras nästan undantagslöst fill tiUsynsmyndighet utan dröjsmål. Enligtlänsstyrelsens mening skuUe införande av en övemtsläppsavgift minskabenägenheten att internt och externt rapportera överskridanden och därmedförsvåra tUlsynsarbetet. Länsstyrelseni län: Förslaget om införande av en särskild straffavgiftför övemlsläpp är i hög grad lösligt och diskutabelt. normaltgoda och nödvändiga kreativa samarbete, som sker meUan partema påmiljövårdsfåltet, skulle sannolikt komma att helt spolieras. Länsstyrelsen1 Västemorrlands liin: Den rent administrativa hanteringen av avgiftema,inbegripet utvecklande och fillämpning av avgiftsprinciper, ingerbetänkligheter vad gäller användningen av resurser. 1980/81:92 424 nareoch myndigheter inställer sig risken att avgiftsfrågan träder i förgmnden iolika situafioner, vilket kan leda fill att sakfrågan i viss mån kan skymmas. : Ett ökat kostnadsansvar ger rent generellt ett högre kostnadslägeför olika industribranscher. Exportindustrins och den för importkonkurrensutsatta industrins konkurrensläge gentemot utlandet kan försämras om övrigakonkurrentländer inte ändrar sina miljöpolitiska krav i motsvarande grad. : Styrelsen finner det principieUt även tyrligt att introducera ett system med avgifter for övemlsläpp, eftersom det ger intryck av att samhället accepterar miljöföroreningar i det fall där den verksamhet, som vållar föroreningen, är så lönsam att den kan bära kostnaden för en särskild avgift. DessainvändningcU" hcU" tagits upp även av en del andra remissinstanser. Landsorganisationeni : LO anser dessutom att frågan om avgifter på restutsläpp inte heltbör avfärdas. Det är främst på praktiska gmnder som avvisat denna form avavgift. Möjligheter att undanröja dessa svårigheter bör göras föremål förstudier bl. a. inom ramen för det fortsatta forsknings- och utredningsarbetesom föreslår. : Till skillnad från vad utredningen föreslår viUföreningen föreslå en särskild avgift på s. k. restutsläpp. Föreningen anseralt dessa utsläpp förorsakar samhället sådana kostnader som enligt den tidigarediskuterade principen om förorenarens kostnadsansvar bör belasta den som görutsläppet". En rimligt beräknad restavgift måste enligt föreningens meningbidra tiU att företagen i sina företagsekonomiska kalkyler tvingas sätta ettpris på recipientkapacitet m. m. som betydligt bättre än dagens noll-värdesvarar mot det samhällsekonomiska värdet av resursen. Resultatet härav bordeenligt föreningens mening bli att industriprocesser m.m. fortlöpandekontrolleras och tekniken utvecklas i en från både miljövårdssynpunkt och meraallmän samhällsekonomisk synpunkt positiv riktning. Föreningen är väl medvetenom den av utredningen påtalade svårigheten att beräkna en optimal restavgift,men anser att även en ganska grovt uppskattad avgift är bättre än ingen alls.Risken att avgiften på ett oriktigt sätt skall snedvrida konkurrensen mellantvå företag borde enligt föreningens mening kunna hållas på en rimlig nivå. Prop.1980/81:92 425 Ävenlänsstyrelsen i förordar avgift på restutsläpp, dock endast förverksamheter som prövas enligt 6§ miljöskyddslagen. : Som utredningen framhåller bör avgifter på restutsläpp gmndaspå en värdering av utsläppens miljöskador. Svårigheten att värdera dessa skadorbehöver som tidigare nämnts inle utesluta att avgifter används. Det är däremot troligt attsvårigheten att värdera restutsläppens skadeverkningar leder till att ev. avgifterendast skuUe få en symbolisk karaktär. Även om det vore önskvärt att i enavgift inkludera kostnader för olika miljörisker och för svårbelagdalångtidseffekter skulle det bli svårt att motivera och få gehör för sådanaavgifter. Enligt verkets bedömning är del just svårfångade effekter av det nyssnämnda slaget som normalt bör väga tyngst i en restavgift. Om bara påtagligamiljöeffekter beaktas när avgiften bestäms skulle avgiften sannolikt bli låg.Därmed skuUe avgiften inte heller nämnvärt påverka teknisk utveckling ellermiljövårdsinsatsema i övrigt. Principenatt den som förorenar också betalar miljövårdskosinaderna (PPP) tas avutredningen som utgångspunkt för diskussionen av såväl avgifter för prövningoch Ullsyn som för avgifter för övemlsläpp och restutsläpp. Ett antalremissinstanser tar upp och tillstyrker allmänt denna princip (iUppsala län, , lantbmksstyrelsen. i och statensnaturvårdsverk). : MIKO:s mofiv för att föreslå en avgiftsfinansiering avsamhällets kostnader för miljövården är som redan nämnts en konsekventtillämpning av PPP. Denna är inte något självändamål utan baseras bl. a. påantagandet att samhäUsekonomiskt rikfiga lösningar beträffande produktionen avvaror och tjänster kräver att alla kostnader inkl. s. k. extema kostnaderbeaktas vid beslut om produkten. Om alla kostnader inte beaktas vidprissättningen av olika produkter fmns risk för att produktionen blir störte änvad som är samhäUsekonomiskt motiverat. Till de extema kostnadema förmiljöstörande verksamhet kan räknas såväl kostnader för förstörd miljö somsamhällets kostnader för att reglera och kontroUera miljöstörande verksamheter. Enannan viktig aspekt av PPP är att åstadkomma rättvisa mellan olika förorenareoch därvid också gynna en konkurrens på lika villkor mellan företag nationeUtoch intemafionellt. 1980/81:92 426 : Föreningen instämmer helt i den princip om förorenarensbetalningsansvar som legat fill gmnd både för utredningsdirektiven ochutredningens arbete och förslag. Denna princip bör i så stor utsträckning sommöjligt läggas till gmnd också för den framtida miljöpolitiken. Sverigeslantbruksuniversitet: Principen alt den som förorenar också betalarmiljövårdskostnadema (PPP) las som utgångspunkt av utredningen (exv. sid. 36,159 och 302). Principens tiUämpning torde ej vålla några större svårigheter närdet är fråga om föroreningar från geografiskt koncentrerade utsläpp eller närdel är fråga om substanser vilka är främmande för den omgivande naturligamiljön. instämmer därför i att denna principnormalt bör ligga lill grund för beslämmande av ansvarsfrågan förmiljöförbättrande åtgärder. Vad som är att betraktasom förorening är dock i vissa fall beroende av hur omvärlden, dvs. andraföretag, organisationer och hushåll, agerar. Inom lantbmket förekommer oftarestprodukter, vilka ej är främmande för den naturliga miljön, men som ändockpåskyndar olika ekologiska processer, t.ex. ökad biologisk aktivitet ivattendrag och sjöar. Likaså kan lantbmkets produktionsaktiviteter medförakortare eller längre förändringar av landskapsbilden, t. ex. igenbuskning avhagmarker vilka tas ur betes-drift, öppning av ett skogsområde genom kalhyggeosv., vilka kan upplevas som estetiska miljöföroreningar långt innan de fårsådan omfattning att de kan sägas medföra ekologiska förändringar av sådan artatt produk-lionsmetodema från denna utgångspunkt måste förändras. Tillämpningenav PPP i dessa situationer vållar påtagliga svårigheter fömtom att det reserfrågetecken från såväl välfärdsekonomiska som fördelningspolifiska aspekter. 6 Avgift på prövning och tillsyn Blandremissinstansema råder starkt delade meningar om förslaget om avgift förprövning och tiUsyn. i , och ställer sig positivaliksom aUa centrala statliga myndigheter utom kommerskollegium . Bland länsstyrelsema är nio negativa, åttapositiva, två tiUstyrker en avgift på prövningen men inte på tillsynen och trelar inte ställning. och Svenska vatten- ochavloppsverksföreningen är tveksamma. , och industrins organisationer är negativa med undantag av Sverigeshantverks- och industriorganisation -Familjeföretagen. Detär framför allt tre problem remissinstanserna lar upp, nämligen Prop.1980/81:92 427 ViUighetenatt komma fiU prövning, samarbetet meUan företagen och fill-synsmyndighetemasamt praktiska svårigheter och rättvisesynpunkter. Dessa problem belyses avföljande representativa exempel ur remissvaren. 6.1Villigheten att komma till prövning Koncessionsnämndenför miljöskydd: Även om avgiftsreglerna skuUe ges en sådan utformning att deinte påverkar valet av prövningsförfarande, anser sig koncessionsnämnden böraavstyrka tanken på avgiftsbeläggning. Från allmän miljösynpunkt är detangeläget att miljöfarlig verksamhet i största möjliga utsträckning underkastasett prövningsförfarande, där möjlighetema att genom reningsanordningaroch/eUer ändringar i fabrikafions-processer etc. minska stömingama föromgivningen blir allsidigt belysta. Detta gäUer inte bara med avseende på nyaföretag och störte utbyggnadsåtgärder utan är minst lika betydelsefuUt i frågaom äldre företag som fortsätter verksamheten utan genomgripande förändringar.En mycket väsentlig del av koncessionsnämndens arbete gäller prövning avpågående Verksamhet i ärenden som anhängiggjorts av företagen själva efter mereUer mindre kraftiga påtryckningar från tillsynsmyndighetema. En avgiftsbeläggningskulle sannolikt drastiskt minska företagens benägenhet att underkasta sigannan prövning än den direkt obligaton°ska. En sådan utveckling skulle enligtkoncessionsnämndens åsikt innebära ett steg bakåt i strävandena att förbättravår yttre miljö. Länsstyrelseni : resulterar kontakter på samrådsbasis meUanföretag och myndigheter inte så sällan i att verksamheter kommer tiU prövningäven om det är tvivelaktigt om prövningsskyldighet de facto föreligger. Manhar anledning att fräga sig om villigheten att komma lill prövning både i dessafall och där klar skyldighet föreligger kommer att bestå efter ett eventuelltinförande av en obligatorisk prövningsavgift. Länsstyrelseni : Ett sådant avgiftssystem kan knappast påverka antaletansökningar nämnvärt. Som utredningen påpekar, följer det av författning ochinte av ekonomisk drivkraft att ansökan görs. Möjligen kanprövningsbenägenheten komma att minska i de fall där tveksamhet råder om enverksamhet är förprövningspliktig. Sådana fall har dock varit mycket ovanliga iKronobergs län. Experten anför i sin reservation att industrin kantänkas undandra sig förpliktelser, om den därmed sparar pengar på det. Detta ärallvarligt och måste förebyggas genom t. ex. information. Ä andra sidan bmkarindustriförbundet annars deklarera att företagama gäma är laglydiga, varförproblemet kanske aldrig uppstår. : Tanken att låta olika verksamheter betala även samhäUetskostnader för resp. verksamhet har alltmer vunnit insteg på 1980/81:92 428 olikasamhällsområden (kämkraftproduktionen betalar för kämkraftsin-spekiionen,bankema för bankinspektionen etc). Enviktig begränsning i dessa strävanden är självfaUet att uttaget av avgifterfrån olika verksamheler inte får motverka syftet med de statliga insatserna. Enavgift för prövning av miljöfarlig verksamhet får t. ex. inte försvåra eUerförsena prövningen. AvRRV:s undersökningar, som refereras av utredningen, framgåratt en ökadavgiftsbeläggning av myndighetemas verksamhet bör kunna ske utan att syftet medverksamheten äventyras. Avgörandeär dock enligt mening att avgiftema utformas på ett sådantsätt att de inte negativt påverkar beteendet hos dem som skall betalaavgiftema. Huvuddelen av en prövningsavgift bör då inte knytas till självaprövningsförfarandet utan bör utgå och baseras på de kostnader som ennormal prövning och tillsyn anses kräva. Dessa kostnader kan i sin tur antasvariera med förorenarens miljöstörande effekt, produktionsapparatenskomplexitet, antal anläggningar etc. Vidare bör avgiften utformas så att denkan utgå oberoende av om en miljöstörande industri (motsv) hunnit bli prövadeUer ej. Riksrevisionsverket:Om de stora kostnadsskillnader meUan olika prövningsförfaranden som redovisasav utredningen också skuUe återspeglas i prövningsavgiftema, torde man intekunna utesluta att valet av prövningsförfarande påverkas. Frånmiljöskyddssynpunkt skulle det vara tiU nackdel om detta skulle innebära attföretag skuUe bli mindre benägna att pröva miljöfarligverksamhet i koncessionsnämnden. RRV vill peka på att detfinns altemativa former för en avgiftsfinansiering av prövningsverksamheten.Ett sådant altemativ är att låta den årliga tiUsynsavgiften täcka myndighetemaskostnader för miljöskyddsprövningen. 6.2Samarbetet mellan företagen och tillsynsmyndighetema Länsstyrelseni : Den gmndläggande basen i det nuvarande tillsynsarbetet ärfortlöpande och öppna kontakter mellan förorenama och tillsynsmyndighetema.Dessa kontakter har varit av informell art vilket enligtlänsstyrelsens mening ofta givit snabbare och bättre resultat än om ett merformellt förfarande skulle ha tiUämpats. TiUsynenhar också initierats av förorenaren som velat ha diskussion ocherhåUa rådgivning om aktuella problem i stället för att gå vägen över t. ex.konsult. Enavgiftsbeläggning skulle avsevärt förändra företagets benägenhet för sådanakontakter. Därmed skulle också en av de stora tiUgångama i det svenskamiljövårdsarbetet gå förlorad. Prop.1980/81:92 429 Länsstyrelseni : avstyrker utredningens förslag att införa enprövnings- och tillsynsavgift på miljövårdsområdet. Det hittiUsvarandepraktiska miljöskyddsarbetet är i väsentliga delar byggt på ett gott samarbetemeUan företrädarna för de organ som bedriver den s. k. miljöfarligaverksamheten och tiUsynsmyndighetema. Det får anses viktigt att detta samarbetefår fortsätta som hittiUs för att underlätta arbetet på miljöskyddsområdet.Införandet av en prövnings- och tiUsynsavgift torde därför enligtlänsstyrelsens mening motverka det avsedda syftet. Risker föreligger nämligenatt avgiftsplikten ifråga kan försvåra de nuvarande umgängesformerna meUan de imiljöskyddsarbetet inblandade partema. Kommerskollegium:Vad gäller utredningens förslag om att principbeslut fattas om att införaavgift på prövnings- och tillsynsverksamhet enligt miljöskyddslagen, lagen omhälso- och miljöfarliga varor samt 3 § lagen om förbud mot dumpning av avfall ivatten kan den kommentaren göras, att det för framgång i miljövårdsarbetet ärangeläget att ett förtroendefuUt samarbete upprätthåUes mellantillsynsmyndigheter och företag och kommuner. Ett införande av ettavgiftssystem i linje med det av utredningen förordade kan medföra negativakonsekvenser utan att motsvarande samhällsekonomiska fördelar uppnås. : Förbundets avgörande invändning mot denna avgiftsbeläggning ärrisken för en markant försämring av det i miljöskyddslagen fömtsätta samrådetmellan industri och myndigheter. Det formeUa samrådet kommer sannolikt attminimeras med hänsyn tiU kostnadema. Det informeUa (och kanske viktigaste)samrådet industri myndighet emellan kommer att försvåras och förlora sin traditionelltöppna karaktär. Allt tiU men för miljön. Länsstyrelseni : I enlighet med principen om förorenarens betalningsansvar föråtgärder att motverka förorening och att ersätla ev. skador som uppkommit genomförorening skall enligt förslaget förorenaren betala kostnader for bl. a.prövning och tiUsyn av miljöfarlig verksamhet. Ett sådant betalningsansvaröverensstämmer med avgiftsbeläggning av annan statlig verksamhet. LänsstyrelsentiUstyrker förslaget om sådana avgifter men viU dock understryka att formemafor avgiftema måste vara sådana att de inte förhindrar ett förtroendefuUtsamarbete meUan de företag som bedriver miljöfarlig verksamhet å ena sidan ochtillstånds- och fillsynsmyndigheter å den andra. En avgiftsbeläggning av t.ex.tiUsyns-verksamheten torde - rätt utformad - kunna medföra att företagen genomrationeUa och effektiva kontroUfunktioner aktivt verkar för en förenklad ochtotalt sett mindre kostnadskrävande kontroUverksamhet. Riksrevisionsverket:För att avgiftema inte skall störa kontaktema mellan berörda företag ochtiUsynsmyndigheter anser RRV, i likhet med utred- 1980/81:92 430 ningen,att "tidsskrivning" för tillsynen inte bör lillämpas vid avgiftsdebiteringen.TiUsynsavgiften skulle enligt RRV:s mening kunna differentieras efter denbranschindelning som tillämpas i 2, 5 och 8§§ miljöskyddskungörelsen och efteranläggningens storlek. Sverigeskemiska industrikontor: När det gäller förslaget som sådant kan slutligen sägasatt det är ett uttryck för benägenheten att ställa "samhälle" ochindustri i motsats tiU varandra. Utredningen förefaller att betrakta ettföretags ambition att med ett visst risktagande investera i en utbyggnad eUernyanläggning som något ovidkommande och inte som en möjlighet fill samhällsintäkteri form av ökad sysselsättning, ökad export m.m. på för "samhället"förmånliga viUkor. Att "samhäUet" bestrider utgifterna för den avML:s bestämmelser påkallade prövningen och tiUsynen av verksamheten bordeenligt Kemikontorets synsätt betraktas som en självklar form av medverkan i eni nuläget särskilt önskvärd utveckling. Medförslaget begär ulredningen ett carte att få utforma ett system somökar industrins miljöskyddskostnader i ingalunda blygsam mån. Om den avulredningen angivna årliga kapital- och driftkostnaden på förindustrins miljöskydd är kortekt skuUe prövnings- ochtillsynsavgiftema sålunda öka årskostnaden med eUer femprocentenheter. Att det nuvarande ekonomiska läget gör att åtskilliga företagkommer att uppleva marginaleffekten av den nya pålagan som besvärande noterarutredningen endast i förbigående (sid. 312). : Förbundel kan ej heller se någon möjlighel alt realiserarättvisa schabloner för avgiftsuttag. En del mycket stora förore-ningsmål ärbåde administrativt och lekniskl enkla medan andra - ytligt sett små ärenden -kan fordra mycket arbete både för koncessionsnämnd och nalurvårdsverk ellerlänsstyrelse. Detla faktum slår genom de flesta branscher. Att få en något sånär rättvisande taxa synes då synnerligen svårt. Man skulle få en storspännvidd på avgifterna mellan olika branscher. Enligt förbundels meningrör del sig i själva verkel här om en ny typ av punktskatt baserad på enskäligen skönsmässig och osäker grund. Bristerna i rättssäkerheten ärframträdande. Det bör också påpekas att ett avgiftssystem av denna karaktärinle är en princip som direki anknyter lill miljövårdspoUtiken. Här börstatsmakterna således avvakta den översyn av de offentliga laxoma som görs avden s. k. förvallningsulredningen. Länsstyrelseni län: Utredningens förslag om allmän prövnings-och lillsynsavgift synsinte ha någon förankring i del praktiska miljövårds- Prop.1980/81:92 431 arbetet på det regionala och lokala planet. En allmänprövningsavgift i den utformning som utredningen skisserat skulle försvåra denregionala miljövårdsmyndighetens arbete och avgiftema skuUe drabba skildatillståndssökande mycket olika. Särskilt skulle mindre företag drabbashårdare. En allmänlillsynsavgift skulle tvivelsutan innebära ett allvarligt avbräck i nuvarandetillsynsarbete. Sedan miljöskyddslagstiftningens fillkomst har tillsynsarbeletsuccessivt byggts upp som ett i stort sett väl fungerande förtroendefullt samarbete.Den regionala tillsynsmyndigheten fungerar som en tillsyns-, kontakt- ochrådgivningsinstans, som försöker lösa miljöfrågorna i samförstånd med förelagoch kommuner. En allmän tillsynsavgift skulle allvarligt riskera att förändradel hitfills uppbyggda arbetssättet. Därmed riskerar man också att få enmarkant minskad effekfivitet i miljöskyddsarbetet. En ökad administration medförsämrade kontakter och omfattande avgiftsförhandlingar skulle kunna medföraen omöjlig arbetssituation för de redan nu starkt underbemannadenaturvårdsenheterna. Den förmodade statsfinansiella inkomstförstärkningenskulle sannolikl snabbt ätas upp av ett ökal personalbehov och minskademiljöinläkter i form av försämrad miljö som resultat av försämrade och minskadekontakter. i : Oavsett om man sätterprövningsavgiftens storlek schablonmässigt baserad på t.ex. ärendelyp ochbranschfillhörig-het eller försöker fä täckning för myndighetens verkligakoslnader lär kraftiga orättvisor mellan olika sökande komma att uppstå. I detförsta fallet debiteras företagen lika oavsett om verksamheien eller störningenär liten eller stor. I det andra fallet kan, även om verksamheien miljöstörningenoch lokaliseringen är likartade, två företag få högst olika kostnader beroendepå handläggningssättel. Detta kan ju komma alt avsevärt påverkas avslumpartade omständigheter, t. ex. av miljöopinioner. En minskning av den på frivilligt initiativ baseradetillsynen skulle kräva mera aktiva insatser från myndighetens sida innebärandekrav på avsevärda resursförstärkningar. Att arbeta i motvind kräver mer änarbela i medvind. : Koncessionsnämndenanser det inle nödvändigt att närmare gå in på de svårigheter av praktisk artsom uppkommer om man skall försöka konstmera ett avgiftssystem, men nämnden ärövertygad om att de blir mycket stora. Erfarenhelema av liknande uppgifter ivattenrättsskipningen är inte uppmuntrande, och ändå är det där fråga om ensynnerligen homogen gmpp av företag. Med den spännvidd miljöskyddslagen harblir det nödvändigl att jämföra företag av de mest skilda slag, från de störstafill de minsta och inom nästan alla områden av näringslivet. HärtiU kommer från rättvisesynpunkt måste överväga att avgiftsbelägga också dekommunala företagen, såsom 1980/81:92 432 Om dessutom de ofta förekommande ändringarnai äldre tillstånd och framstäUningar om prövning jämlikt 41 §miljöskyddslagen skall beaktas vid avgiftssystemets utformning, lorde del varauppenbart att fråga blir om ett utomordentligt komplicerat och svårhanterligtförfarande. Fiskeristyrelsen:Fiskeristyrelsen tillstyrker en avgiftsbeläggning av tillståndsprövning ochtillsyn. Införandet av en sådan avgift fömtsätter självklart en motprestationi form av en bättre tillsynsverksamhet.