prop · G40392 · 1980-12-31 00:00:00 — Flertalet övrigaremissinstanser delar utredningens uppfattning eller lämnar den utan erinran.Naturskyddsföreningen, som inte kan acceplera att ideella organisationergenerellt utesluts från att föra talan, anser att man av prakliska skäl börbegränsa besvärsrätten till rikstäckande eller regionala organisafioner.Föreningen anser att den i varje fall för egen del bör få besvärsrätt. EnligtVattenvärnet är det de centrala miljöskyddsorganisationerna som är bärare avdet allmänna miljöskyddsintresset och som därför bör få komma till talsbesvärsvägen. Jag anser att ideellaföreningar och andra organisationer på miljöskyddets och naturvårdens områdeutför ett betydelsefullt arbete. Det är vikfigt att ta till vara dessaorganisafioners erfarenheter i miljövårdsarbetet. När det gällerlillständsprövningen av miljöfarlig verksamhet sker detta i mänga fall genomalt organisationer som har medlemmar som berörs av sådan verksamhet gestillfälle att lägga fram sina synpunkter inför prövningsmyndigheten. Allmäntsett gäller att möjligheterna att öva inflytande på innehållet i beslut enliglML är större ju tidigare man kommer till tals i saken. Med det av mig förordadeinformations- och samrädsförfarandet kommer således möjligheterna förorganisationerna alt öva inflytande pä beslutsprocessen i miljöskyddsärendenatt förbättras. har besvärsrätt för ideella organisationer som sådanainte ansetts föreligga, men i den praxis som tillämpas av regeringen tillåts enideell organisation att som ombud föra talan för sakägare. De ideellaorganisationerna ges därmed möjligheter att få sina synpunkter beaktade iprövningsförfarandet. Jag vill här ocksä erinra om del uppdrag som naturresurs-och miljökommittén har fått att se över formerna för ett vidgat inflytande förallmänhelen över beslut som rör deras miljö. Jag är inte beredd att tillstyrkaatt man på ML:s område gör avsteg från allmänna förvallningsrättsliga principergenom alt låta de ideella organisafionerna över lag få en självsländigbesvärsrält. Prop.1980/81:92 42 hellerär del lämpligt att tillerkänna vissa utvalda organisationer sädan rätt. Jagansluter mig sålunda till miljöskyddsulredningens ståndpunkt i denna fräga. Jagansluter mig också till utredningens förslag att naturvårdsverkels besvärsrätti fortsättningen inte skall vara begränsad av kravel att klagan skall röra ettallmänt intresse. I stället bör miljöskyddsintressel som sådant vara avgörandeför om ett överklagande bör ske. Därmed kommer möjligheterna förnaturvårdsverket all överklaga tillståndsbeslut i viss män att vidgas. Deändringar av förprövningssystemet som jag i det föregående har förordat fårkonsekvenser för berörda myndigheter. För del kommerdispensprövningens upphörande alt frigöra personal. 1 likhet med utredningenanser jag all verket bör koncentrera sina insatser pä förprövnings- ochtillsynsområdena. Beträffande förprövningen krävs som jag fidigare har antyttatt verkel som förelrädare för miljöskyddsintresset för talan inte bara såsom nuär fallet i tillståndsärenden hos koncessionsnämnden utan ocksä ien hel del tillståndsärenden hos länsstyrelserna. Jag räknar dock inte med attdet skall behövas någon förstärkning av verkets resurser för arbetsuppgiftersom har samband med prövningen av tillständsfrägor. Koncessionsnämndensarbetsbörda torde komma att öka till följd av alt dispensrätlupphör. Genom alt vid fördelningen av ärenden mellan nämnden ochlänsstyrelserna föra vissa grupper av ärenden från koncessionsnämndensprövning till prövning hos länsslyrelserna bör det enligt min mening varamöjligl att hälla nämndens arbetsbörda i huvudsak oförändrad jämfört mednuläget. Dentillståndsprövning som skaU ulföras av länsslyrelserna kan enligl utredningeninte med nuvarande personalresurser på naturvärdsenheterna. Ävenremissinstanserna anser att en förstärkning måsle ske. Utredningen bedömer attlänsstyrelserna sammantaget bör förstärkas med tio årsarbetskrafter förförprövningsverksamheten. För en förstärkning i denna storleksordning har ocksåriksdagen uttalat sig vid behandlingen av civilutskottets betänkande medanledning av proposition 1979/80: 100 i vad avser anslag till länsstyrelsernam. m. jämte motioner (CU 1979/80: 27, rskr 1979/80:268). Till de anslagsfrågorsom detta föranleder återkommer kommunministern i ett senare sammanhang. Somjag har sagt kan länsstyrelsernas beslul i anmälningsärenden iprincip inte överklagas. Dä länsslyrelserna i stället nu kommer alt meddelatillståndsbeslut som gär att överklaga, räknar jag med att regeringenframdeles får pröva ett ökat antal överklagade miljöskyddsärenden. Enligt minmening är det inte önskvärt att den del av regeringsarbetet som utgörs avprövning av förvaltningsärenden ökar i omfattning. Prop.1980/81:92 43 f.n.inte beredd att förorda åtgärder för att begränsa möjligheterna att överklagalänsstyrelsernas tillståndsbeslut till regeringen. Förändringar i denriktningen kan emeUertid behöva övervägas när man ser närmarehur den nya ordningen fungerar i praktiken. Deförändringar som jag nu har föreslagit i förprövningssystemet torde inte behövaföranleda andra övergängsproblem än sädana som hänger samman meddispensprövningens upphörande. Att denna prövning upphör innebär givetvis inteatt meddelade dispensbeslut förlorar sin giltighet. Tillståndsprövning avsådana miljöfarliga anläggningar som drivs med slöd av dispensbeslut kan förreller senare komma alt aktualiseras. I första hand kommer detta att ske ianledning av att man planerar att genomföra sädana ändringar som omfattas avförprövningspliklen. I sädana fall är det enligt min mening frånmiljöskyddssynpunkt viktigt att koncessionsnämnden såsom hittiUs har varitfallet låter prövningen avse den aktuella miljöfarliga verksamheten i desshelhet och inte bara den del som avses bli ändrad. Ansökningar om dispens sominte har hunnit avgöras före ikraftträdandet kan inte handläggas och avgörassom dispensärenden därefter, såvida inte särskilda övergångsregler meddelas omdetta. Jag anser inte att det finns något behov av sädana regler då jag räknarmed alt de allra flesta dispensansökningarna kommer att hinna avgöras föreikraftträdandet. Oavgjorda ärenden får överlämnas till vederbörandefillståndsmyndighet för handläggning som lillslåndsärende. Enligtbestämmelser i skall till skydd mot miljöfarlig verksamhet som kan medförafara för allmänna intressen tillsyn utövas av ochlänsstyrelserna. har den cenirala tillsynen, samordnarlänsstyrelsernas tillsynsverksamhet och lämnar vid behov bistånd i dennaverksamhet. skall fortlöpande ulöva tillsyn inom länet. När råd och anvisningarfrån en tillsynsmyndighet om lämpliga åtgärder för att motverka olägenhet frånen viss anläggning inte följs, kan enligt ML mer ingripande åtgärder vidtas. Omtillständ enligl lagen inte har lämnats, kan meddela föreläggandeom sådana försiktighetsmått eller förbud som är uppenbart behövliga för attlagens bestämmelser skall efterlevas. Vidare kan vidkoncessionsnämnden föra talan om förbud eller försiktighetsmått. Mot en tillståndsgivenverksamhet kan ingripa med föreskrifter dels när särskilda omständigheterpåkallar ett brådskande ingripande, dels när en tillståndshavare har åsidosattvillkor som har getts i tillståndsbeslutet. Eflerkoms inte sådana föreskrifterkan åtgärder vidtas på den försumliges bekostnad. 1980/81:92 44 har rått att få tiUträde till ett fabriksområde och attavkräva en företagare de upplysningar som behövs för tillsynen. De undersökningarrörande en miljöfarlig verksamhet och dess verkningar som kan behövas förtillsynens fullgörande behöver inte utföras eller bekostas avtillsynsmyndigheten. Myndigheten kan förelägga företagaren att genomförasådana undersökningar. Men myndigheten kan också om det är lämpligare utsenågon annan, t.ex. ett konsultföretag, att utföra undersökningarna. Den somutövar den miljöfarliga verksamheten är i båda fallen skyldig att svara förundersökningskostnaderna. Itillsynsärenden skall samarbete ske med hälsovårdsnämnden. Nämnden är formelltinte tUlsynsmyndighet enligt ML men nämnden har ändå viktiga tillsynsuppgifterpå miljöskyddsområdet. Enligt hälsovårdsstadgan (1958:663) det vidtas erforderiiga och skäliga åtgärder för attmotverka bl. a. vattenförorening, luftförorening och buller inom kommunen.Vidare kan hälsovårdsnämnden ingripa mot en miljöfarlig verksamhet med stöd avhälsovårdsstadgan. Ingripanden får dock inte ske, om verksamheten drivs iöverensstämmelse med ett tillstånd som har lämnats enligt ML. I betänkandet(SOU 1978:44) Kommunalt hälsoskydd har föreslagits att hälsovårdsstadgan skallersättas med en ny lag, hälsoskyddslagen. Betänkandet bereds f. n. inomregeringskansliet. är det på tiUsynsområdet som de allvarligaste bristernai miljöskyddet finns. Tillsynsorganisalionen måste enligt utredningeneffekfiviseras och tillföras ökade resurser. Utredningen föreslår atthälsovårdsnämnderna nu ges ställning som tillsynsmyndigheter enligt ML medansvar för den löpande tillsynen inom kommunen. Utredningen föreslår atthälsovårdsnämndernas tillsynsuppgift i ett första skede skall begränsas tilldels sådana slag av miljöfarlig verksamhei som är förprövningspliktig hoslänsstyrelsen, dels sådan miljöfarlig verksamhet som inte är underkastadförprövningsplikl. 1 fråga om tiUsynsansvar föreslårutredningen den utvidgningen att verket på motsvarande sätt som f. n. gällerför länsstyrelserna fär möjlighet att tillsynsvägen ingripa med föreläggandeneller förbud i enskilda fall. Utredningen lägger vidare fram förslag om viss förstärkningav resursema hos och länsstyrelsema. Förslagetatt hälsovårdsnämnderna nu bör bli tillsynsmyndigheter enligt ML tUlstyrkseller lämnas utan erinran av en stor majoritet av remissinstanserna. Någrainstanser, blund dem , anser att tillsynen över alla slag avmiljöfarliga verksamheter bör föras över fill hälsovårdsnämnderna. anser att en decentralisering av tillsynen till kommunernakommer alt medföra en större effektivitet i tiUsynen. Men förbundet framhålleri likhet med flera andra remissinstanser att de ekonomiska fömtsättningarnabör klargöras, innan förslaget genomförs. Föregen del vill jag framhålla följande. Jag delar den allmänna bedöm- 1980/81:92 45 ningenhos ulredningen och remissinslanserna att den nuvarande situationen påtillsynsområdet inte är tillfredsställande. En bristande tillsyn övermiljöfarlig verksamhet innebär risker för skador såväl på människor som pämiljön. Jag vill i detta sammanhang också framhälla att skador som uppkommergenom olika slag av föroreningar ofta har direkta ekonomiska konsekvenser vidsidan av de mera långsiktiga negativa hälso- och miljöeffekterna. Även om deti flertalet fall är svårt att med nägon noggrannhet beräkna kostnaderna förmiljöskador är det dock klarl att dessa i många fall representerar betydandeekonomiska värden. En av erfarenheterna från bl.a. BT Kemi-fallet är altkostnaderna för att i efterhand sanera och återställa en förstörd miljö blirmycket höga. Mänga skäl talar såledesför att tillsynen bör effektiviseras. En väg att åstadkomma detta är att pä detsäll som utredningen föreslär ge hälsovårdsnämnden större befogenheter ochansvar i fråga om tillsynen. Kommunerna får därmed på ett viktigt område ökademöjligheter alt påverka förhållandena för innevånarna. Hälsovårdsnämnderna bördärför som utredningen föreslår ges ställning av tillsynsmyndigheter enligtML. Med hänsyn tiU att inte alla kommuner har ekonomiska och personellamöjligheter att nu ta på sig en sådan uppgift bör reformen göras frivillig. 1 mänga kommuner läggerhälsovårdsnämnderna ned ett betydande arbete på miljö- ochhälsoskyddsfrågor. Att i dessa fall ocksä ge hälsovårdsnämnderna de formellatillsynsbefogenheterna enligt ML skulle bidra till både en effektivare tillsynoch ett bättre utnyttjande av de samlade resurserna hos statliga och kommunalaorgan. 1 de kommuner som så önskar bör därför hälsovårdsnämnden kunna gesställning som tillsynsmyndighet enligt ML. Därigenom får hälsovårdsnämndenjämfört med nuläget vidgade befogenheter att ingripa mot miljöfarligverksamhet. Vidare kan nämnden lägga kostnaderna för en hel del av deundersökningar som behövs för tillsynens utförande på den som bedrivermiljöfarlig verksamhet. En klarare ansvarsfördelning uppnås ocksä. Miljöskyddsutredningenföreslog som jag lidigare berört all hälsovårdsnämndernas tillsynsuppgifter iett första skede skulle avse sädana slag av miljöfarlig verksamhet som kommeratt vara förprövningspliktig hos samt sädan verksamhei som inteär underkastad förprövningsplikl. Med den lösning jag här förordal kommerkommunerna själva alt fä besluta om när de vill ta pä sig ett formellttillsynsansvar enligl miljöskyddslagen. Miljöskyddsulredningens förslag lilluppdelning av tillsynsarbetet mellan länsstyrelser och hälsovårdsnämnder börkunna vara en lämplig utgångspunkt när det gäller att avgöra vilka slag avmiljöfarliga verksamheter som den kommunala tillsynen kan avse i första hand.Samtidigt mäste självfallet ansvarsfördelningen vara sä flexibel att hänsyn kantas till de särskilda förhållandena i de olika kommunerna. Avsteg från den härangivna huvudprincipen för fördelningen av tillsynsansvaret bör således kunnaske i båda riktningarna. I sådana fall där 1980/81:92 46 särskildkompetens finns hos hälsovårdsnämnderna bör dessa således kunna ulöva tillsynäven över sådan verksamhet som i allmänhet skulle ankomma på . Omå andra sidan ett tillsynsärende eller en grupp av ärenden bedöms vara avsärskill komplicerat slag från t.ex. teknisk ellerjuridisk synpunkt börkommunen kunna låta tillsynen ligga kvar hos i just dessa falläven när kommunen i övrigt är beredd att ta på sig det tillsynsansvar det härgäller. Samma sak kan gälla om kommunen inte bedömer det som lämpligt atthälsovårdsnämnden utövar tillsyn över t. ex. en anläggning som drivs avkommunen själv. FormeUtbör den ordning med en frivillig fillsyn som jag här förordatgenomföras pä så sätt all i ML tas in bestämmelser som innebär attlänsstyrelsen efter åtagande av vederbörande kommun får överiåta äthälsovårdsnämnden att utöva fortlöpande tillsyn enligt ML och alt deföreskrifter i lagen som gäller för tillsynsmyndighet skall gälla också hälsovårdsnämndennär sådan överlåtelse har skett. Denordning jag nu har förordat bör göra det möjligt att låta kommunerna ta övertillsynsansvar i miljöskyddsfrågor i den takt som den enskilda kommunen självbedömer lämpligt med hänsyn lill sina resurser och förutsättningar i övrigt.Samtidigt innebär systemet, vilket enligt min uppfattning är myckel viktigl,en klar ansvarsfördelning pä det sätlet att del alllid skall vara helt klartvilken myndighet som har det formella tillsynsansvaret när det gäller varjeenskild miljöfarlig verksamhet och därmed förslahands-skyldigheten alt ingripanär sä erfordras. Idet hittillsvarande tillsynsarbetet har som jag tidigare nämnt mängahälsovårdsnämnder gjort betydande insatser genom ett informellt samarbete medlänsslyrelserna. Jag vill här understryka betydelsen av all myndigheternaockså i fortsättningen tar till vara alla möjligheter att genom ett närasamarbete i bl. a. det dagliga rutinarbetet utnyttja tillgängliga resursereffektivt. Särskilt viktigt är därvid att länsslyrelserna i det inledande skedetpå olika sätt kan bistå hälovårdsnämnderna i deras tillsynsarbete. Eftersomlänsstyrelserna ocksä undec överskådlig tid kommer att vara de organ som svararför skötseln av det ADB-system som utnyttjas i tillsynsarbetet, och som jagytterligare berör i del följande, blir del också en viktig uppgifi förlänsslyrelserna att biträda hälsovårdsnämnderna genom all tillhandahålla deninformation frän detla system som behövs i det löpande Ullsynsarbetet. Det börockså vara angeläget att behålla och utveckla de samarbetsformer som innebäratt hälsovårdsnämnderna bistår länsslyrelserna vid den löpande tillsynen avsådana anläggningar där länsstyrelserna har kvar det formella tillsynsansvaret.Det kan bl.a. vara naturligl all hälsovårdsnämnden utför besiktningar ochinspektioner i sådana fall där närheten till verksamheten och nämndenslokalkännedom gör det rationellt att arbeta på sådant sätt. Denreform när det gäller tillsynsansvarets fördelning som jag här förordat ger enligtmin mening förutsättningar för en utveckling som innebär ett 1980/81:92 47 störrekommunalt ansvar för miljöskyddstillsynen. För att underlälta bl. a.kommunernas framtida arbete med tillsynen är det enligt min mening angelägetatt kostnaderna i ökad utsträckning täcks genom avgifter. Naturvårdsverketbedriver f. n. på regeringens uppdrag ett utredningsarbete om prövnings- ochtillsynsavgifter på miljöskyddsområdet. En första rapport i frågan har nyligenredovisats och remissbehandlas f. n. När remissbehandlingen har avslutats,avser jag att föreslå regeringen att uppdra äl verkel att fullföljautredningsarbetet och att lägga fram förslag om avgifter som här avses. Jagräknar med att sådant förslag kan föreligga . Det år naturligt attfrågor som rör bl. a. ansvarsfördelningen för tillsynen enligt ML ses över isamband med att ställning tas till kommande förslag om tillsynsavgifter. Därvidbör också resultatet av det kompletterande utredningsarbete när det gällerfrågan om organisationen av besiktnings- och mätverksamheten enligt ML som jagtar upp i det följande vara ett viktigt underlag. Dendelvisa förändring av tillsynsansvaret som jag föreslagil bör innebära en visseffektivisering av tillsynen. Det är emellertid nödvändigt atttillsynsverksamheten också effektiviseras pä annat sätt. För naturvårdsverketsdel har jag tidigare nämnt att viss personal kan frigöras för tillsynsarbetenär dispensprövningen upphör. Verket bör vidare ges möjligheter att vid behovkunna bistå länsstyrelserna med särskild kompetens i kvalificeradetillsynsärenden. Ett särskilt uttalat behov av sädant bistånd torde enligt minmening föreligga vid tillsynen av anläggningar inom vissa industribranschersåsom gruvor, järn- och stålverk, metallverk, massa- och pappersfabriker ochkemiska fabriker. Särskild kompetens hos kan vidare behövasför åtgärder vid svårare akuta miljöstörningar. harberäknat att 2 milj. kr. bör under ett första verksamhetsår ställas till naturvärdsverketsförfogande för kvalificerade tillsynsuppgifter. Närdet gäller naturvårdsverkels befattning med den löpande tillsynen i övrigt börverket i enlighet med vad miljöskyddsuiredningen föreslär också ha möjligheteratt ingripa i enskilda fall. Med hänsyn till att inte bör haett förslahandsansvar i den löpande tillsynen skall verket självfallet integripa in i denna tillsyn annat än i särskilda fall och företrädesvis påbegäran av eller i förekommande fall hälsovårdsnämnden. Jagtänker då främst på tillsynen av sådana från miljösynpunkt besväriigaanläggningar som jag nämnde. Uppgiften all väcka lalan hoskoncessionsnämnden om förbud mot miljöfariig verksamhet som inte har tillståndbör även i fortsättningen ligga enbarl hos . Ifråga om länsstyrelsernas resurser har utredningen bedömt att en sammanlagdökning med 15 årsarbetskrafter behövs. Också har uttalat sig för enförstärkning i denna storleksordning i samband med behandlingen av prop.1979/80: 100 i vad avser anslag till länsstyrelserna m. m. jämte motioner (CU1979/80:27, rskr 1979/80:268). 1980/81:92 48 Enytterligare väg att förbättra länsstyrelsernas tillsynsresurser är att ökainslaget av ADB-teknik i fillsynsverksamheten. I det ADB-system (MI-01) somsuccessivt håUer på att inråttas vid länsstyrelserna för stöd itillsynsverksamheten enligt ML samlas fortlöpande alla väsentliga uppgifter omsådana anläggningar som har prövats enligt ML. Med ADB-teknik kan t.ex. behandlasde uppgifter som företagen lämnar om den egenkontroU som föreskrivs ikontrollprogrammen. Erfarenheterna av systemet från de länsstyrelser somhittUls har utnyttjat detta är i huvudsak goda. Effektiviteten i systemetminskar emellertid om vissa län kommer att stå utanför.Enligt min uppfattning är det därför angeläget att systemet byggs ut.Ytteriigare några län bör nu anslutas. Vid fortsattaplanering av ifrågavarande ADB-system, vilket bör ske efter samråd medlänsstyrelsernas organisationsnämnd, bör särskilt beaktas alt systemet på siktockså bör kunna betjäna hälsovårdsnämnderna. Deanslagsfrågor som föranleds av vad jag nu har anfört kommer att tas upp i ettsenare sammanhang. Enbidragande orsak till bristerna i tillsynen enligt ML är enligt miljöskyddsutredningenden splittring som råder när det gäller organisationen av undersöknings- ochmätverksamheten. 1 anledning därav diskuterar utredningen i sitt betänkandefrågan om att inrätta en särskild organisation som skulle vara gemensam förbesiktning och recipientkontroll och som skulle ha till uppgift att samordna delaboratorieresurser och andra resurser som finns på området. Visst ansvar förforsknings- och utvecklingsarbete skulle vidare ligga på en sådanorganisation. Enligt ulredningen skulle därigenom en riksprovplats för miljönskapas. Detta skulle starkt underlätta tillsynsmyndigheternas arbete utan attminska deras ansvar för tillsynen. Med hänsyn till att inrättandet av en sådanorganisation enligl utredningen framstår som komplicerat föreslås att de frågorsom här är aktuella utreds vidare i särskild ordning. Tankenpå att i särskild ordning utreda hithörande frågor ytterligare får stöd avflera remissinstanser. Frågor som gäller organisationen av laboratorieresurserför bl. a. miljökontroll har övervägts också av utredningen om den regionalalaboratorieverksamheten (LAB 76) som i betänkandet (SOU 1979:3) Regionallaboratorieverksamhet har lagt fram förslag dels om utbyggnad av regionala laboratorierinom ramen för ett rikstäckande företag, dels om att ett auktorisationssystembeträffande här aktuella laboratorier skall införas för att tillgodosesamhällets krav på kvalitet i laboratorieverksamheten. LAB 76 har i sittremissyttrande över miljöskyddsutredningens förslag ansett att en ytterligareorganisationsutredning i enlighet med utredningens förslag inte behövergenomföras med hänsyn till att de förslag LAB 76 har utarbetat i stort setttillmötesgår syftet med en sådan utredning. 1980/81:92 49 För egen del vUl jag anföra följande. Kontroll avmiljöstörande anläggningar och av miljön kring sådana anläggningar sker genombl.a. besiktningar och mätnings- och undersökningsverksamhet. Eftersom dennakontroll utgör den grund på vilken tillsynen enligt ML vilar, är del avavgörande belydelse för tillsynen att denna kontrollverksamhet fungerar på etttillfredsställande sätt. Det är i delta hänseende angeläget att befintligaresurser utnyttjas så effekfivt som möjligt som mät- och undersökningsresultatenmåste hålla en hög kvalitet. Jag anser att samhällets stråvan på detta områdebör inriktas på alt åstadkomma största möjliga effektivitet och samordning avresurserna inom en organisationsform som på ett smidigt sätt kan samverka medtillsynsmyndigheterna och de företag som utövar miljöfarlig verksamhet. Med eneffektivt fungerande mätnings-och kontrollverksamhet kan ocksåtillsynsmyndighetens arbete underlättas avsevärt. Vissa av de förslag somlagts fram av LAB 76 kan vara av betydelse för att få en förbättradkontrollverksamhet också inom miljövårdsområdet. Sedan remissbehandlingen avnyss nämnt betänkande frän LAB 76 har avslutats har jag filisatt en arbetsgmppmed uppdrag att utreda AB Svensk laboratorietjänsts (Svelab) framlidaorganisation och verksamhet. Inom ramen för detta uppdrag kan man dock inlelösa alla de problem som miljöskyddsutredningen pekat pä som angelägna allutreda vidare. Jag anser därför att frågor som rör organisationen av denundersöknings- och mätverksamhet som behövs enligt ML bör utredas vidare. Jagavser att i annat sammanhang återkomma till denna fråga. Enligl ML är straffet för den som bryter mot förbud motviss miljöfarlig verksamhet eller underlåter att iaktta förprövningspliklengenom att inrätta eller driva någon form av miljöfarlig verksamhet ulantillstånd böter eller fängelse i högst .