prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Också ett annat skäl talar för en reglering ianslutning till gällande rätt. Om en kronofogdemyndighet har funnit sigobehörig och därför överiämnat målet till annan kronofogdemyndighet, menhovrätten efler klagan finner den förra behörig och därför hänvisar målet tilldenna, uppstår frägan om därmed också av den senare myndigheten vidtagnaåtgärder måste hävas. Saken är inte reglerad i förslagel och är inle hellerberörd i motiven. Vid sådant förhållande ulgår lagrådet från att förslagetsinnebörd 1980/81:8 Lagrådets yttrande är att åtgärderna alltid måsle gä åter. Detta kan inteanses vara en lämplig ordning. Med en reglering lika med den nuvarande undviksdessa ölägenheter. Lagrådet förordar, attbestämmelserna i 208 a S UL förs över till UB utan några väsentliga sakligaändringar. Innebörden av de i paragrafen angivna förutsättningarna för altåtgärd som har vidtagits av obehörig utmätningsman skall få bestå, trots attklagan har förts i behörighetsfrågan, nämligen att den som åtgärden rörskäligen har kunnat tillvarata sin rätt och att åtgärden varit ändamålsenligoch hör till utmätningsmans åligganden, synes dock ej helt klar till sininnebörd. Å andra sidan möter det svårigheter alt i lagtext preciseraförutsällningama pä ett entydigt sätt. Lagrådet föreslår därför, att i UB istället föreskrivs all redan vidtagen ätgärd i dessa situationer får upphävasendast om det föreligger särskilda skäl. Vidare synes stadgandet i 2 kap. 4 8första meningen i del remitterade förslaget böra föranleda att om hovrätten -eller högsta domstolen -finner all den kronofogdemyndighet som har tagit upp enansökan var obehörig att handlägga målet, domstolen i princip skall överflyttamålet till behörig myndighet. Beslul om sådan hänvisning bör dock inte meddelasex officio ulan endast på yrkande av part (jfr 10 kap. 20 8 RB). En lösning enligt nu angivnariktlinjer innebär, att rätlen att föra talan i fråga om kronofogdemyndighetsbehörighet inte blir på något sätt begränsad. Behörighetsfrågan bör då enligllagrådets mening vara underkastad officialprövning i samtliga instanser. Behörighetsreglerna i förslagetmåste - i likhet med behörighetsregler i annan lagsliflning - anses innebära, äena sidan att en enskild sökande kan få sin ansökan prövad endast avkronofogdemyndighet som enligt dessa regler är behörig, men å andra sidan ocksåatt den sökande som vänder sig lill en behörig myndighet har rätt att påkallaalt den myndigheten prövar ansökningen i sak. De föreslagna reglernaöverensstämmer i allt väsentligt med de motsvarande bestämmelser i fråga omutmätning som finns i 56 8 1-3 mom. 1 4 mom. av sistnämndaparagraf finns emellertid en bestämmelse av innebörd all regeringen kanförordna om befogenhel för ulmälningsman att i vissa fall överlämna mål omutmätning lill annan behörig utmätningsman. Med stöd av detta stadgande har i68-70 88 utsökningskungörelsen meddelats närmare bestämmelser i ämnet. Nyss berörda stadgande i 56 8 4mom. UL har inte någon motsvarighet i det remitterade förslaget. 1 motiven lill2 kap. 4 8 har emellertid uttalats, att kronofogdemyndighet som är behörig attpröva en verkställighetsansökan liksom bör ha befogenhet alt ivissa fall överiämna mälet lill annan behörig kronofogdemyndighet samt attföreskrifter härom kan meddelas av regeringen. Med hänsyn till den innebörd deföreslagna behörighetsreglerna enligl det anförda har kan inte regeringengenom verkställighetsföreskrifler 37 1980181. Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1178 ge kronofogdemyndighet, som enligt reglerna är behörig attpröva en hos myndigheten gjord ansökan, befogenhet alt överlämna mälet lillannan behörig sådan myndighet, åtminstone inte för andra fall än då sökandensamtyckt till åtgärden. I den mån det av arbetstekniska eller andra administrativaskäl anses påkallat, att kronofogdemyndigheterna ges mera långtgåendebefogenheter i detla hänseende, lorde en lagbestämmelse i ämnet vara nödvändig.En sådan bestämmelse kan ges ett innehåll som närmare preciseras iverkställighetsföreskrifler till UB. Lagrådet - som för sin del inle harnågon erinran mol att kronofogdemyndigheterna också får vissabefogenheter alt oberoende av sökandens samtycke överlämna mäl till annanbehörig myndighet - förordar att en lagbestämmelse i ämnet tas upp i UB.Lagrådet ulgår från att befogenheterna kommer att få samma räckvidd som de nyssberörda föreskrifterna i utsökningskungörelsen har. På grund av vad sålunda har anförtsrörande kronofogdemyndigheternas behörighet föreslår lagrådet följandelagtekniska lösning. Bestämmelsen i 18 kap. 2 8 första stycket utgår. De avlagrådet föreslagna föreskrifterna om överlämnande av utsökningsmål från enbehörig kronofogdemyndighet till en annan sådan samordnas med den i remissenföreslagna överflyttningsregeln i 2 kap. 4 8. Regeln i 18 kap. 2 8 andrastycket, som systematiskt sett har nära anknytning till dessa regler, försocksä över till 2 kap. Den bestämmelse som lagrådet har förordat rörandebeståndet av redan vidtagen ätgärd, när mål överflyttas från en myndighet lill annan, bör få sin plats i 18 kap. under en särskild paragraf Lagrådet föreslår, att 2 kap. 4 8 fär följande lydelse: "4 8 Har ansökan gjorts hoskronofogdemyndighet som ej är behörig, skall målet genast överlämnas lill denkronofogdemyndighet som enligt vad handlingarna visar är behörig. Har ansökangjorts hos behörig kronofogdemyndighet och är även annan sädan myndighetbehörig, får målet överlämnas till den myndigheten, om delta uppenbart främjarmålels fortgång eller målet inle ulan avsevärd olägenhet kan handläggas vidden förra myndigheten. Meddelar hovrätten eller högstadomstolen beslul, varigenom kronofogdemyndighet förklaras ej vara behörig attupplaga viss ansökan, skall domstolen på yrkande av part hänvisa mälet tillmyndighet som är behörig. I mål som överiämnas eller hänvisaslill viss kronofogdemyndighet anses ansökningen gjord när målet först blevanhängigt hos sådan myndighet." 5 8 Reglema om Jäv i svensk rätt uppbärs av det allmännaintresset alt sävitt möjligt hindra alt domstolars och andra myndigheters avgöranden påverkas av ovidkommande hänsyn eller alt misstankar härom uppstår. Som följd härav gäller som princip, att ett beslut vilket faltals av den som är Jävig efter klagan skall undanröjas av högre instans (jfr 50 kap. 27 8 RB). Inom förvaltningen upprätthälls dock inte principen fullt ut (jfr t.ex. RÅ 1969 ref 7. prop. 1971: 30 s. 344 och 4 kap. 6 8 fastighetsbildningslagen). 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1179 Utsökningsförfarandet står i mångahänseenden del judiciella fört"aran-det nära. 1 utsökningsmål råderundantagslöst ett Ivåpartsförhållande. Mot denna bakgrund är det naturligt, attJävsgrunderna i förslagel har utformats med föreskrifterna om domarjäv i RB somförebild. Det skulle med denna utgångspunkt ha varit mest följdriktigt, att UBhade intagit samma restriktiva ståndpunkt som RB när det gäller beståndet aven av Jävig förrätlningsman vidtagen åtgärd. Del kan emellertid inle bortsesfrån all del för domstolsprocessens del - med dess väl sammanhållna förfarande- varit möjligt att lill tiden begränsa parts rält all göra invändning om jävsä alt frågan om att undanröja ett avgörande på grund av Jäv uppkommer endast iundantagsfall (4 kap. 15 S samt 49 kap. 3 och II SS RB), medan för ulsökningsprocessen - där ettflertal fristående och ofta brådskande åtgärder måsle vidtas i varje mål -samma noggranna reglering av praktiska skäl knappast kan genomföras. Så har ejheller sketl i UB. som inle på motsvarande sätt inskränker parts räti att görainvändning om jäv. I utsökningsmål skulle man därför oftare än i rättegångsmålhamna i det lägel att man måste undanröja åtgärd eller beslut på grund av Jäv.Trots att del möter betänkligheter mot att göra avsteg från den inledningsvisangivna principen anser lagrådet starka praktiska skäl göra det nödvändigt alti viss utsträckning låta åtgärd eller beslut av jävig förrätlningsman bestå. Den i förevarande paragraf avförslaget givna regeln är avsedd att tillgodose delta syfte. I paragrafenstadgas, att klagan överalt förrätlningsman har handlagt mål faslän han varJävig ej fär föranleda att beslut som han har meddelat hävs, om klaganden fåranses tillgodosedd genom utförandel av talan i hovrätten. Bestämmelsen - somuppenbarligen blir tillämplig endast när jäv åberopas som grund för klagan överbeslut eller åtgärd - låter alltsä frågan om beståndet av beslutet elleråtgärden bli beroende av en bedömning av själva saken. Den närmare innebördenav bestämmelsen är emellertid oklar och någon tydlig ledning ger inte föredragandestatsrådets uttalande all med bestämmelsen avses, att "klagandens sakligainvändningar mot kronofogdemyndighetens beslut har prövats av hovrätten och altklaganden skäligen bör få nöja sig därmed". Lagrådet föreslår, alt paragrafen istället ges det innehållet att beslut som faltals av Jävig förrättningsman ejbehöver hävas, om jävet uppenbarligen inle inverkat på beslutet. 6 8 Enligl paragrafen gäller, att vid bifall lill lalanmot visst beslut även senare beslut i målet skall kunna hävas. Bestämmelsenmedger, att beslut av kronofogdemyndighet, ehuru det ej särskilt överklagatsinom angiven besvärstid och alltså har vunnit laga kraft, skall kunna upphävasav hovrätten. Bestämmelsen blir tillämplig pä beslul som regelmässigt rör ävenannans rätt än klagandens. Att öppna möjlighel all inom del ordinära fullföljdsförfarandetsram överpröva redan lagakraftvunna beslut av detla slag strider motgrundläggande principer inom process- och förvaltnings- Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1180 Lagrådet avstyrker, att bestämmelsen, lill vilkenmolsvarighel saknas i gällande lag, uppläs i balken. Av motiven all döma avserbestämmelsen främst all möjliggöra, att den iredje man, som vinner bifall tillsin talan om hävande av utmätning av lös egendom på den grund att den tillhörhonom, också skall kunna återfå egendomen trots att den försålts ochförsäljningsbeslutet vunnit laga kraft. Såsom lagrådet utvecklat under 14 kap.är emellertid enligt lagrådels mening iredje mans möjlighel alt återfåexekutivt såld lös egendom inte beroende av om själva försäljningsbeslutel stärfast. 12 8 Lagrådet harföreslagit, att 2 kap. 20 8 första stycket utgår ur balken. Redan med hänsynhärtill bör även förevarande paragraf utgå. Anses en bestämmelse i ämnet ändåönskvärd av pedagogiska skäl. bör den i likhet med vad som föreslagits i fiågaom 2 kap. 20 8 första stycket tas upp i verkställighetsföreskrifter till UB. 13 8 Enligl andrameningen i denna paragraf skall kronofogdemyndigheten, när den insänderbesvärshandlingama till hovrätten, bifoga eget yttrande, öm det ej kan ansesobehövligt. Denna bestämmelse, som endast innebär en instruktion förkronofogdemyndigheterna, lorde lämpligen kunna utgå ur balken och i ställetlas upp i verkställighetsföreskrifterna. 15 8 Med den förklaganden förmånliga tolkning som i praxis ges åt regeln i 52 kap. 6 8 andrastycket RB synes den därifrån - för övrigt endast i obetydlig män - avvikandesärregeln i andra stycket av nu förevarande paragraf överflödig. 16 8 Enligl deninledande bestämmelsen i paragrafens andra stycke får hovrätten dvs. innan inkomna besvär har kommunicerats med klagandens motpart - inhiberavidare verkslällighet. En motsvarande ordning gäller föröverexekutor och hovrätt enligt 208 och 218 88 UL. Bestämmelsen i förslagel gerdärtill hovrälten en ny befogenhet, nämligen att förordna attåtgärd för verkställighet skall "genomföras och bestå till dess annatförordnas". Enligt motiven avses sädanl interimistiskt förordnande kunnameddelas i situationer då kronofogdemyndigheten inte har ansett sig kunnabifalla en begäran om verkställighet, t.ex. därför att erbjuden säkerhet inlehar ansetts tillfyllest. Exemplet synes åsyfta bl.a. fall då fråga är omverkställighet enligt 3 kap. 7 8 i förslaget av dom. varigenom nägon harförpliktals att utge lös egendom. I sädanl fall ges hovrätten alltså möjlighetatt. om den finner sig kunna godta erbjuden säkerhet och fara är i dröjsmål,interimistiskt förordna om den sökta verkställigheten. Framhålla:S bör atthovrättens befogenhet enligt förevarande bestämmelse inte är inskränkt lillätgärder av mera begränsad räckvidd i avbidan på att den fullföljda lalanprövas av hovrätten. Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1181 kan tydligen - såsom i del anförda exemplet - avsesjälva saken i målet. Det får därvid karaktären av ett provisoriskt avgörande iden fullföljda saken. Av särskilt intresse synes vara att genom bestämmelseninförs möjlighet all efler klagan besluta om utmätning, som får provisoriskkaraktär i den meningen att dess beständ är beroende av en kommande slutligprövning i samma instans. Lagrådet har inte funnit anledningtill erinran i sak mot den sålunda föreslagna ordningen eller mol innehållet iövrigt i andra slyckel av förevarande paragraf Enligt lagrådels mening bör emellertidlydelsen Jämkas på så sätt att bestämmelsen om interimistiskt förordnande brytsul till ett särskilt stycke. Vid fullföljd av talan lill högstadomstolen i utsökningsmål enligl UL anses domstolen kunna inhiberaverkställighet i samma utsträckning som gäller för hovrätt jämlikt 218 8 UL.Någon bestämmelse härom är ej meddelad i lag. Även i den nyaulsökningsprocessen enligt UB skall högsta domstolen självfallet kunna beslutaom inhibition. Också de möjligheter att inlerimisliskl förordna om verkslällighet- liksom alt häva vidtagen åtgärd - som enligl nu förevarandeparagraf i UB lämnas hovrätt måste rimligen stå högsta domstolen lill buds.Domstolens befogenhet i nu berörda hänseenden bör uttryckligen anges i UB,lämpligen genom en regel som hänvisar till den föreskrift i balken som gerhovrätten sådan befogenhet. 17 8 Bestämmelsen i paragrafens första stycke anger, althovrättens beslut länder till efterrättelse lika som kronofogdemyndighetensbeslut. Innebörden av bestämmelsen, i den föreslagna lydelsen, blir althovrätts alla beslul i utsökningsmål, med vissa undantag som följer av andraslyckel i paragrafen och av 2 kap. 19 8, skall lända till efterrättelseomedelbart. Detta bör otvivelaktigt gälla såsom regel för de beslut av hovrättsom direki rör verkslällighet enligt UB. I fråga om andra beslut som hovrättmeddelar i utsökningsmål, t.ex. angående rättegångskostnad ihovrätts-processen, torde anledning saknas att frångå vad som eljest gäller. Tillämpningsområdet för den nuaktuella bestämmelsen synes kunna fä en lämplig avgränsning, om den ändras tillall omfatta "hovrättens beslut i dit fullföljd fråga". 19 8 1 paragrafens första stycke stadgas bl.a., all omhovrätten innan ändringssökandet slutligt prövas har utlåtit sig i fråga somavses i 16 S andra stycket, talan mot beslutet skall föras särskilt.Bestämmelsen innebär, alt särskild talan skall föras mot hovrättens beslutunder rättegången med anledning av yrkande all verkställigheten skall inhiberaseller all interimistiskt förordnande om verkslällighet skall meddelas.Bestämmelsen gäller oavsett om hovrälten genom beslutet har bifallit ellerogillat yrkandet i fråga. Prop.1980/81: 8 Lagrådets yttrande 1182 I förhållande till gällande rättinnebär förslagel att möjligheterna till särskild lalan i inhibitionsfrågorvidgas. Enligt 219 8 3 mom. UL skall lalan föras särskilt mot beslut underrävtegången i hovrätt bara om verkställighet därigenom inhiberas. Något motivtill den föreslagna utvidgningen har inle anförts i remissprotokollel. Enligtlagrådels mening finns ej anledning att frångå hittillsvarande ordning. Sålundabör alltjämt den principen upprätthållas att hovrättens beslut får överklagassärskilt endast när beslutet ingriper i verkställighetens normala förlopp. Avdenna princip följer, att talan ej bör få föras särskilt mot beslut underrättegången, varigenom yrkande att hovrätten skall interimistiskt förordna omverkställighet avslås. 21 8 Den föreslagna bestämmelsen i paragrafens andrastycke om återställande av försutten tid föranleder lagrådet att först erinraom att huvud-stadgandet i vår lagsliflning om delta institut är upptaget i 11kap. 11 8 RF. som föreskriver alt återställande av försutten tid beviljas avregeringsrätten när fråga är om ärende för vilket regeringen,förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet är högsta instans samt i annatfall av högsta domstolen. Detta stadgande kom att ersätta 19 S RF,enligt vilket lagrum - i dess senast gällande lydelse - del tillkomregeringsrätten att i mål av beskaffenhet att tillhöra dess eller kammarrättsslutliga prövning upptaga och avgöra ansökningar om återställande av försuttentid medan övriga sådana ansökningar skulle avgöras av högsta domstolen. Dessa grundlagsstadgandenframträder närmast som kompetensregler, vilka anger den myndighet som har attpröva frågor om återställande av försutten tid. Detla lorde förklaras avstadgandenas tillkomsthistoria. Enligl 31 kap. I 8 gamla i1734 ärs lag tillkom det allenast konungen att återställa laga tid som ärförsutten. När högsta domstolen inrättades bestämdes, alt del skulleankomma på domstolen att pröva alla ansökningar och frågor om återställande avförsuttna falalier. RF upptogs ett uttryckligt stadgande av innehållatt det tillkom högsta domstolen att avgöra alla ansökningar att konungen mååterställa laga tid som är försutten. Detla lagrum - ursprungligen betecknat 188 -undergick sedermera vissa ändringar med anledning av regeringsrättenstillkomst. Omfattningen av institutetåterställande av försutten tid enligt RF har blivit närmare preciserad genomett flertal avgöranden av högsta domstolen och regeringsrätten. Återställandehar ansetts kunna ske endast av s. k. processuella frister, dvs. frister för vidtagandeav åtgärd i anhängig rättegång eller anhängigt förvaltnings1'örfarande. 1fråga om återställande av fatalietider i rättegång finns närmare reglering ilag, nämligen i 58 kap. RB. Angivna avgränsning avtillämpningsområdet för institutet innebär all frister, som med en samlandebeteckning brukar benämnas maleriella frister, inte kan återställas. Dettagäller frister för väckande av lalan eller Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1183 förelagande av civilrältslig handling eller eljest annanätgärd än processhandling i ett inlett processuellt förfarande. 1 fräga om rättsverkan avunderlåtenhet att iaktta en frist råder en principiellt betydelsefull skillnadmellan processuella och materiella frister. Alt en processuell frist inteiakttas påverkar endast gången av ett inlett processuellt förfarande. När enmateriell frist löper ul - och den åtgärd varom fråga är ej harvidtagits - inträder på grund av lag en ändring i det maleriellarättsläget. 1 privaträtlsliga förhållanden, som här närmast är av iniresse, ärdet ett rättsläge mellan enskilda som ändras. Om t. ex. ett testamente ejbevakas inom den därför bestämda tiden, förlorar lestamentstagaren sin rätt pågrund av testamentet gentemot vissa andra intressenter. Utgången av en frist ärett rättsfaktum, vilket, liksom andra rättsfakla såsom t. ex. betalning,rättsordningen har att iaktta. Ett "återställande" av en frist i detsärskilda fallet genom beslut av myndighet skulle innebära, all rättsläget ånyoändrades; lestamentstagaren l.ex. skulle åter fä en rätt på grund avtestamentet etc. Myndighetens beslut skulle - även om förutsättningarna föråtgärdens vidtagande anges i lag - få en rättsgestaltande karaktär till fördelför en och till nackdel för en annan part. Alt "återställa" enmateriell frist har alltså en vidare innebörd än uttrycket självt anger. Sedan gammall upprätthålls denordningen alt enskild i privalrältsliga förhållanden ges en rätislig ställningsom avses vara definitiv i den meningen att han därefter kan i alla lägenförsvara den med rättsordningens hjälp. Den rättighet som har denna karaktärskall alltså respekteras av såväl andra enskilda som samhällets myndigheter.Att enskild på detta sätt blir tryggad i sin rält kan sägas vara engrundläggande princip som ger stadga ål vår rättsordning. Regleringen avprivaträtlsliga förhållanden har länge ansetts skola ske i lagens form. 1gällande RF kommer denna princip lill uttryck genom stadgandet i 8 kap. 2 8,som säger all föreskrifler om enskildas personliga ställning saml om deraspersonliga och ekonomiska förhållanden inbördes skall meddelas genom lag. Ensådan rättighet för enskild som här är i fråga skall alltsä för att bligällande vara tillskapad genom lag. Detta betyder också att ändring i en sålundatillskapad rättighet, dvs. i ett materiellt rättsläge mellan enskilda, intekan ske på annat sätt än genom lag. Mot denna bakgrund låter det sigväl förklaras varför ett materiellt rättsläge mellan enskilda inte har ansettskunna ändras med anlitande av institutet återställande av försutten lid.Tillämpningsområdet för detla institut enligt RF har med andra ord en givenavgränsning. 1 överensstämmelse härmed har ocksäi rättspraxis slagils fast, att ansökan om återställande av försutten lid förväckande av talan som avses i 69 8 UL ej utgör fall, varom stadgas i 19 8 1809års RF (NJA 1967 s. 303). Lagberedningen uttalade emellertid, att den ansåg altdet i motsvarande situationer enligt UB måsle finnas möjlighet för tredje manatt få försutten 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1184 tid återställd, om han haft laga förtall. 1 anslutninglill beredningens förslag las i det remitterade förslaget upp en bestämmelse,enligt vilken vad som sägs i 58 kap. 11 och 12 88 RB skall gälla närföreläggande har meddelats enligt 4 kap. 20, 25 eller 26 8 eller 13 kap. 7 slyckel UB. Innebörden av den föreslagnabestämmelsen i UB är enligt det förut anförda bl.a., att det överlämnas åtmyndighet att ändra ell materiellt rällsförhällande mellan enskilda. Såsomocksä har framhållits får en sädan ändring enligt grundlagsfästa principer inleske på annat sätt än genom lag. Om en myndighet tilläggs den uppgift som här äri fråga, förs således normgivningskompetensen rörande förhållanden mellanenskilda därigenom över till myndigheten. Den föreslagna regleringen synesalltså inte stå i överensstämmelse med principer som är antagna i vår grundlag- och i vart fall får anses gälla under ordinära samhällsförhållanden. 1 vadmån det numera får anses möjligt alt i s.k. beredskapslagstiftning. avsedd altgälla i krig eller krigsfara, göra avsteg från dessa principer har lagrådet ejanledning alt gå in pä; jfr 10 8 lagen (1957: 132) med särskilda bestämmelserangående domstolarna och rättegången där vid krig eller krigsfara m. m. Här ärinte fråga om lagstiftning av sådan undantagskaraktär. Rättigheter på det privalrältsligaområdet kan självfallet vara i lag begränsade i skilda hänseenden tillinnehåll och omfattning. Det kan ske pä så sätt att redan inträdet av en bestämdrättighet blir beroende av vissa i lag angivna rättsfakla. Av intresse här äratt lagstiftningen kan ges den utformningen att den som försitter en fristföriorar sin rält till förmån för annan, om han inte inom viss ytterligare lidvisar laga förfall för sin underiålenhet att iaktta fristen. Innebörden avtidsbestämmelserna blir i ett sådant fall, att rättsläget mellan berörda parterär fram till en yttersta tidpunkt beroende av huruvida laga förfall visas. Molen sådan lagstiftning - enligl vilken något rättsläge ej först betraktas somdefinitivt och sedan ändras möter inga betänkligheter från rentkonstitutionell synpunkt. Att utforma tidsbestämmelserna ilagstiftningen på sist angivna sätt lorde emellertid vara ägnat att åstadkommarättsosäkerhet. Delta synes särskilt gälla i fräga om lalefristerna på ettområde som utsökningsrätten. där snabbhet i förfarandet ofta är av nöden. Deltorde även vara sådana hänsyn som har föranlett att förslaget inle berederockså en sökande, som förelagts att väcka lalan, möjlighet till förlängning avliden. Liknande skäl lalar emellertid i själva verket även mol att tredje manbereds möjlighet lill sådan förlängning. Oavsett nu anförda skäl mol att deifrågavarande lalefristerna skall kunna förlängas föreligger enligt lagrådetsmening inte någol egentligt behov härav.