prop · G4033 · 1980-12-31 00:00:00 — En sådan begränsning är självfalletinte möjlig för handelsregleringen förbegagnade varor. 1980/81:3 208 är exempelvis föremål av guld eller annan ädelmetall som "uppenbarligen har antikvariskt värde"undantagna från provningsanstaltens tillsyn. Utredningenhar därför, för att tillgodose polisens berättigade önskemål omkontrollmöjligheter via inköpsnotor och annan bokföring,funnit att några särbestäraraelser för bokföringsskyldigheten enligt utredningens förslaginte bör göras för handeln med begagnade varor av ädlametaller. Handlarna på detta område blir alltså i princip underkastade samma regler som gäller för näringsidkaresom handlar med andra begagnade varor som faller under regleringen med de möjlighetertill dispenser eller särskilda föreskrifter sora föreligger för deolika pol israyndigheterna, var och en för sitt distrikt. Eventuellt kan tänkas attvissa enhetliga särregler bör åstadkoramas för denna bransch på grundval av rikspolisstyrelsensrätt att enligt sin instruktion ge råd till polismyndigheterna idistrikten. Provningsanstaltenhar för sin del förklarat att föreskrifterna ora journalföring m.m.för tillverkare skall utformas så att dubbelarbete raed bokföringen igörligaste mån undvikes. Närguldsmeder, juvelerare, antikvitetsaffärer och liknande köper upp begagnade smycken m.m.kan dessa ibland sora förut angivits vara att betrakta både sombegagnade föremål och sora skrot. En del av dessa smycken smälts nedeller säljs till affinerier och är sålunda då närmast skrot. Emellertid är detnaturligt att dessa näringsidkare bedöms som handlare medbegagnade varor och enbart detta och inte som skrothandlare. De bör alltså varaunderkastade endast förordningen ora handel med begagnade varor. Något tillståndstvång enligtden nya skrothandelsförordningen skall därför inte tilVärapas för dem. 20.3.2 Skrot av ädla raetaller Guld,silver och platina betingar höga priser även när metallerna har formen av skrot och annat avfall.Föremål av sådana raetaller kan raed lätthet görasoigenkännliga genora att brytas sönder Prop.1980/81:3 209 ellersmältas ner till göt. Skrot och göt måste emellertid i regel bearbetas i ett affineri för attkunna användas vid framställning av nya föremål. Avsättningenav häleriguld och dylikt blir lättare ora ingen kontroll sker av försäljning avädelraetallskrottill affinerier och leveranser dit av sådana varor i utbyte mot motsvarande mängdhalvfabrikat. För att syftet raed ifrågavarande handelsreglering,nämligen att i görlig mån förebygga att olovligen åtkommetgods avsätts inom handeln, skall kunna uppnås framstår det för utredningensom angeläget att polisen får ökade möjlighetertill kontroll över avfall och skrot av ädlametaller även hos affinerierna. Iförslaget till ny förordning om handel med skrot anges i 1 § att förordningenskall tillämpas även på rörelse, i vilken skrot som förvärvats från annan än fasthandlare enligt förordningen eller industriföretag,utnyttjas industriellt. Med fast handlare förstås enligtförslaget skrothandlare som har fast inköpsställe för rörelsen. Somframgått tidigare i detta avsnitt består en väsentlig del av affineriernas verksamhet i reningoch legering av ädla metaller. Skrot och annat avfall av dessa metalleringår som en icke obetydlig del i materialet för framställning avolika slag av halvfabrikat. Affineriverksamhet är sålunda enrörelse i vilken förvärvat skrot utnyttjas industriellt. Ädelraetallskrotinköps i relativt stor omfattning från andra än industriföretag eller fasta skrothandlare enligt den föreslagna skrothandelsförordningen.Att märka är nämligen att guldsmeder, antikvitetsaffärer m.fl.inte är fasta handlare enligt skrothandelsförordningen utan deras verksamhetregleras i den andra av de föreslagna förordningarna, nämligen den om handel medbegagnade varor. Den föreslagna förordningen om handel med skrot kommer följaktligen att bli tilVämplig järaväl pä affinerier.Den sora driver affineriverksamhet måste då ha vederbörligt tillstånd enligt förordningen och kommer att bli skyldig att följa förordningens bestämmelser om anteckningar på inköpsnotor vid alla inköp av skrot 14 1980/81. 1980/81:3 210 och avfall av metaller. Affinerierna kommer också i övrigt undersamma kontroll och tillsyn som gäller för övrigskrothandel. De polisiära synpunkterna torde härmed fåanses tillgodosedda i görligaste raån. Det måhär erinras om att samtliga tre ilandet verksamma affinerier redan har skrothandelstillstånd. Skillnaden enligt utredningens förslag mot nu blir att affineriernas anteckningsskyldighetblir utvidgad, i det att också inköpen fränguldsmeder och övriga nämnda handlare med föremål av ädla metaller skall antecknas. Med hänsyn till den speciella verksamhet soraaffinerier bedriver kan sådana skäl föreligga att affinerierbör få rätt att anordna sin bokföring enligt skrothandelsförordningen påannat sätt än genom förande av inköpsnotor. kan då med stödav 16 § i förslaget bevilja undantag fråndessa och andra bokfö-ringsbestäramesler. Guld- och annat ädelraetallskrotfaller också i sådan verksamhet som bedrivs av tandtekniker och i dentallaboratorier. fall en näringsidkare säljer enbart avfall som uppkommit i den egnatillverkningen blir skrothandelslagstiftningen icke tillämplig påhonom, eftersom han rimligen inte kan anses driva handel raed avfallet. Det förekommer emellertid ibland att tandteknikerna ochlaboratorierna också inköper eller övertar ädelraetallskrot från sina kunder. I den raån sädant ädelraetallskrot- annat än vid något enstaka tillfälle- säljes till affinerier eller andrablir verksamheten att betrakta som skrothandel både enligt den nuvarande förordningenoch enligt den föreslagna nya förordningen. Verksamheten blir sålunda äveni fortsättningen tillståndspliktig och i övrigtunderkastad de föreskrifter om bokföring, kontroll och tillsyn som gäller förskrothandeln i allmänhet. 1980/81:3 211 21 BEGAGNADE BILAR OCH BILDELAR Bilaroch bildelar ingår inte i uppräkningarna i 1 § 1 mom. nuvarande förordningen av begagnat godssom orafattas av regleringen. Handel raed begagnade bilar och bildelar faller sålunda ioch för sig inte under nuvarande lagstiftning. Däremottorde en skrothandlare som i huvudsak sysslar med verksarahet som innebär, attskrotfärdiga bilar uppköps sora skrot för slutskrotning (och förtillvaratagande av bildelar för försäljning) och sedan säljes vidare i nedskrotatskick eller till slutskrotning, få anses driva yrkesraässig handel raed skrot. Förordningensbestämraelser ora skrothandel torde alltså vara tillämpliga på honom. sedaninfördes en ny reglering som berör bilhandeln, nämligen bilskrotningslagstiftningen.Denna syftar till att utrangerade bilar och bilvrak skall omhändertas för attinte skräpa i naturen och vålla olägenheterur miljövårdssynpunkt. Vidare avses att i större utsträckning än föruttillvarata och nyttiggöra metaller och andra återvinningsprodukterfrån de utrangerade bilarna. Regleringen innefattas i bilskrotningslagen(1975:343) och bilskrotningsförordningen (1975:348). Regleringenbygger på ett system raed särskilda skrotningsintyg för avregistreringav utrangerade bilar, auktorisation av bilskrotare, skrotningspremier ochskrotningsavgifter. För att enutrangerad bil skall avregistreras fordras att ett skrotningsintyg företesutvisande att bilen omhändertagits för slutskrotning. Skatte- och försäkringspliktupphör således inte i princip förrän sådantintyg uppvisats. 1980/81:3 212 färdasendast av auktoriserad bilskrotare (eller kommuner i vissa fall). Efter avre-gistreringen av bilenutbetalas en skrotningspremie till den sist registrerade ägarenenligt bilregistret. Premien är avsedd att utgöra en ekonomisk stimulans för ägare avskrotfärdiga bilar att skrota bilen lagligt. Den uppgår f.n.till . Premierna finansieras genom ett avgiftssystem.Skrotningsavgiften utgör f.n. . Den betalas förpersonbil och lastbil i de fall då försäljningsskatt skall betalas för sådan bil,dvs. som regel då tillverkaren eller importören avbilen levererar denna till köparen. Skrotningsavgifterna saralas i en särskildfond, bilskrot-ningsfonden. Ur fonden bestrides - förutorakostnaden för premierna - också bidrag till kostnad somkommun har för att ställa i ordning på plats där bilvrakeller upplag av sådana medför olägenhet från miljö- eller naturvårdssynpunkt. Bilskrotningsregle-ringen överses f.n.inom , eftersom den inte visat sig helt motsvara deavsedda syftena. Enligt3 § bilskrotningsförordningen gäller som villkor för auktorisation sora bilskrotarebl.a. att vederbörande fått det tillstånd som kan behövas enligt förordning orahandel med skrot etc. Som ovan nämnts torde sistnämnda förordningsbestämmelser i princip omfatta bilskrotare, och dessa bör alltså alltidha skrothandelstillstånd. Enligtvad utredningen inhämtat från bilskrotarnas branschorganisation, , krävs för medlemskap såväl tillstånd till fast handel enligt skrothandelsförordningensom auktorisation enligt bilskrotningslagen. Antaletauktoriserade bilskrotare i landet uppgick i raars 1977 enligt uppgifter från länsstyrelsernatill ca 410. Därtill kom ett antal av kommuner anordnademottagningsställen för skrotbilar. harca 120 medlemmar. Enligtuppgift från förbundet sysslar dess medlemmar inte med handel raedbegagnade bilar sora sådana. Däreraot handlar de raed användbarabildelar, som demonterats från bilar som skall skrotas. Slutskrotningen avbilarna utföres i vissa fall av bil- Prop.1980/81:3 213 skrotarnamen till största delen av särskilda bilfragmenterings-anläggningar, en vid och en strax söder oraStockholm. Slutligaavnämare av bilskrotet är järnbruken och företag som nyttiggör metall skrot. 21.2 Framställningar beträffande begagnade bilar och bildelar Vidflera tillfällen förut har prövats frågan om att föra in begagnade bilar och bildelar under bestäraraelsernaora handel med begagnat gods. Sålunda föreslog skrothandelssakkunniga, vilkas betänkandeligger till grund för den nuvarande lagstiftningen, att denna skulleomfatta också bilar och bildelar. Departementschefen (prop.1949:137) anslöt sig inte till sakkunnigas förslag idenna del. Han fann det ovisst om det fanns tillräckliga skäl att tain denna varugrupp under lagstiftningen. Visserligen frånhändesbilar i stor utsträckning ägaren, men det var mest fräga om s.k.billån, vilka icke berörde bilhandeln. Om särskilda ätgärder skulleanses påkallade för att sanera bilhandeln, föreföll det lämpligtatt andra medel söktes än att sammanföra bilhandeln för beståendereglering med exerapelvis skrot- och lurap-handel. departementspromemoria 1963 frän framfördes på nytt förslag attinbegripa handel med begagnade motorfordon i lagstiftningen. I den proposition(1963:166) om ändringar förordningsom följde pä departementspromemorian togs emellertid förslagetinte upp. Promemorieförslaget hade i första hand motiverats med önskemålet omatt nå bättre och effektivare kontroll över förfarandetmed utrangerade bilar och de s.k. bil kyrkogårdarna. Detta ändamål ansågsemellertid i propositionen ligga utanför förordningens egentliga syfte. Det framhölls också attutredningar pågick i syfte att sanera handeln med begagnade bilaroch att lösa bil skrotningsproblemet. Prop.1980/81:3 214 Som ovan nämnts har därefter en särskildlagstiftning införts om bilskrotning raed syfte bl.a.att tillgodose naturvärdsintressen. () har i skrivelse hemställt att i förevarandeutredning skall prövas frågan att låtahandeln med begagnade bilar och bildelar omfattas av en blivande ny skrothandelsförordning. I BRA:s skrivelse anföresbl.a. En brottslighet sora medför betydande kostnader och olägenheterför samhället och den enskilde är biltillgreppen i dess olika former. Till de negativa effekterna avsjälva stölderna kommer också det förhållande att de stulna bilarna ofta fårtjäna sora verktyg i annan allvarligbrottslighet t ex inbrott, rån ochnarkotikabrott. Hänsynen till trafiksäkerheten görsig också starkt gällande. anmäldes till polisen i 24 936fullbordade biltillgrepp (preliminära siffror) raedan motsvarande antal uppgick till 20646 resp. 19 872. En minskning raed 3,7 °k jämfört raed har för jämfört med förbytts i en ökning . De högsta siffrorna uppvisar storstäderna. Ar 1975 var ökningen, i 29,1 t, i och i . Denna brottsutveckling har föranlett BRA att genom brotts-skyddsgruppen starta en utredning i syfteatt kunna presentera förslag till brottsförebyggande åtgärder påbilstöldsorarå-det. En svårighet i detta arbete har visat sigvara den osäkerhet som råder kring orsakerna till den stora brottsökningen pä dettaområde. Från vissa håll har sålundaframförts uppfattningen att organiseradbilstöldsverksamhet och försäkringsbedrägerier ökatpä bekostnad av de s k billånen. En sådanutveckling ställer naturligtvis krav-pä helt andra ätgärder än sådana sora kan förekommavid billån och andra egenmäktiga förfarandendär t ex förbättrade stöldlås kan ge engod brottspreventiv verkan. Som exempel påätgärder som är tänkbara för att förebygga eller ätminstoneförsvåra avsättningen av stulna bilar har brottsskyddsgruppenangivit - såvitt nu är i fråga- inskränkning av godtrosförvärv av stulnabilar samt auktorisation av den yrkesmässigahandeln raed begagnade bilar och bildelar. Prop.1980/81:3 215 Irättspraxis har uppställts en ganska långt gåendeundersökningsplikt för köpare av bil för att denne skall kunna åberopagod tro. Omfattningen av denna undersökningsplikt bestäms bl a av säljarens förhållanden.Vid köp hos en välrenommerad auktoriserad bilfirma torde sålundainte några särskilda krav uppställas beträffande köparens åliggandeni detta avseende. Ettstort antal auktorisationssystem eller liknande ordningar existerar för närvarandei samhället. En del auktorisationssystem administreras av näringslivet,andra av offentliga organ. Till de förra hör bilbranschens auktorisationssystem. Långtifrån alla försäljare avbegagnade bilar och bildelar är emellertid auktoriserade. Åtskilliga former av näringsverksamhet får dockbara drivas efter särskilt tillstånd av statlig myndighet. Detta gäller t exbank- och försäkringsverksamhet, yrkesmässigbiltrafik, tillfällig handel, pantlånerörelsesamt skrothandel. Skrothandelsförordningenärinte tillämplig pä handel med begagnade bilar och bildelar, något sorafrån brottsförebyggande synpunkt vore önskvärt. En sådan ordning skulle ge även polisenmöjlighet att företa inspektioner hos bilhandlare och upptäckastulna fordon. En sådan kontroll skulle ytterligare tjäna det från trafiksäkerhetssynpunktväsentliga intreiset av att trafikfarliga bilar inte utan vidare förs ut itrafiken. Från har lämnats följande kompletterande upplysningar. Avalla stöldanmälda bilar komraer raellan 80 och till ratta - raereller raindre skadade - inora . Av de bilar sora inte kan tillrättaskaffas,ärdet stora flertalet värdefulla bilar av de senaste årsmodellerna.I försvinner cirka 2 000 motorfordon till ett uppskattatvärde av . Försäkringsbolagensutredningsavdelning har gjort en uppskattning av vart dessa bilar har tagit vägen.Enligt denna uppskattning skulle det i 200 fall vara fråga omverklig stöld där fordonet slaktats och delarna sålts somreservdelar, i 50 fall skulle fordonet, efter verklig stöld, heltberövats sin identitetsmärkning och i 400 fall skulle det röra sig omverklig stöld där fordonet omidentifierats. En förutsättning för att enstulen bil skall kunna avyttras utan risk är att dess identitet förändrats.Som ett led i arbetet raed att skaffa den stulna bilen en ny identitet införskaffasett bilvrak av relativt ny årsmodell, krockskadat eller skrotat. Av vraket används bl.a.chassinumret. Pä goda grunder kan även antagas att reservdelarfrän stulna fordon säljs i icke obetydlig omfattning. En marknad tycksfinns hos personer som bygger om bilar till vissa tävlings-och utställningsfordon. BRAhar inte kunnat göra någon uppskattning av antalet stulna bilar som efteromidentifiering försålts genom sådan handel sora - 1980/81:3 216 därest BRA:sförslag genomfördes - kan antas skola komma under regleringen.Inte heller har någon sådan uppskattning kunnat göras beträffandereservdelar från stulna och slaktade bilar. BRA:sskrivelse delgavs vissa myndigheter och branschorganisationer, vilka på så sätt ficktillfälle att lämna synpunkter på BRÄ;s förslag. Uppfattningarnaom ändamålsenligheten av den av BRA ifrågasattaregleringen är delade hos de instanser som yttrat sig. ,i , polisstyrelserna 1 och särat FörsäkringsbolagensBilre-parationskoramitté förordar en reglering i anslutning till BRA:s förslag atthandeln med begagnade bilar och bildelar inordnas under regler motsvarande dennuvarande skrothandelsförordningens. Man menar att man skulle få ökade möjligheteratt uppdaga slaktning av stulna bilar och även att få insyn i annan brottslighet som har samband medtvivelaktiga bilaffärer. Polisstyrelsen i Göteborgfinner en vidgad kontroll över handeln med begagnade bilar angelägen menanser BRÄ:s förslag alltför omfattande och vill därför atthandeln med begagnade bilar skall komma in under endast vissa av förordningensbestämmelser. Även i några av svaren på utredningens ovanredovisade allmänna enkät (se avsnitt 11) uttrycks önskemål om atthandeln med begagnade bilar och bildelar skall inbegripas under regleringen.Det är fyra eller fem polisdistrikt som uttalat sig i sådanriktning. () hänvisar i sitt yttrande i anledning av BRA:sskrivelse till riktlinjerna för hemförsäljnings-kommitténs arbete och menar att enlagstiftning enligt nämnda riktlinjer torde leda till mer generelltverkande lösningar än om lagstiftningen begränsas på det sätt BRA förutsatt. Här må erinrasom att hemförsäljningskommittén sedermera framlagt sitt betänkande Konsumentskyddvid köp av begagnad personbil (SOU 1977:32). Betänkandetinnefattar förslag om tvä lagar som berör handeln med begagnade personbilar. 1980/81:3 217 Enligt den andra lagen skall den som yrkesmässigt saluhållerbegagnade personbilar till konsuraenten registreras och ställaekonomisk säkerhet hos kommerskollegium. MotBRA:s tanke att låta handeln med begagnade bilar och bildelaromfattas av en blivande skrothandelsförordning uttalar sig länsstyrelsernai , och samt polisstyrelserna 1 Malraö,och Värnarao. Polisstyrelserna i och Jönköpingfinner inte den föreslagna regleringen särskiltangelägen. Från deavstyrkande instansernas sida anföres bl.a. att det endast torde vara ett mindreantal stulna bilar sora efter omidentifiering säljes genom sådanhandel med begagnade bilar sora skulle bli reglerad och att förhållandettorde vara detsamraa beträffande reservdelar från stulnaoch slaktade bilar. - sora säger sig sakna erfarenhet av handeln med begagnadebilar - avstyrker att handeln raed begagnade bildelar förs under skrothandelsförordningen.Nämnden framhåller att handeln med begagnade bildelar kräver en högst avsevärd organisationoch systematisering för att kunna bedrivas med framgång. De företag somsysslar med denna verksamhet torde ocksåi allmänhet väl ha löst denorganisatoriska sidan av verksamheten. Att belasta denna med föreskrifterutöver vad bokföringslagen innehåller synes icke motiveratoch skulle troligen inte medföra någon förändring av nu rådande förhållanden. Vissaav remissinstanserna har lämnat uppgifter om antalet stulna bilar m.m. Här nedan följer ensammanställning av vissa av dessa uppgifter avseende . 458 1 746 3 967 16 105 400l) )Beräknad siffra, erfarenhetsmässigt återfinns aldrig ca 10 /o av tillgripna fordon. 1980/81:3 218 Somovan i detta avsnitt angivits utgör yrkesmässig verksamhet, som innefattar köp avskrotfärdiga eller utrangerade bilar och efterföljande försäljning,eventuellt efter demontering av användbara reservdelar, av återstodenav bilarna i mer eller mindre nedskrotat skick, otvivelaktigt handel medskrot. Verksamheten faller alltså under den nuvarande förordningensskrotbestämmelser. På samma sätt blir sådan verksamhet handel med skrot också enligtden av utredningen föreslagna nya skrothandelsförordningen.Tillstånd behöves alltså för verksamheten. Alla bilskrotare som skallauktoriseras enligt bilskrotningslagstiftningen måste därför ha också vederbörligt skrothandelstillstånd. Men iden mån bilskrotaren även säljer begagnade bildelar som sådana för användning,och alltså inte som skrot, blir den delen av verksamheteninte handel med skrot och faller inte i och för sig under skrothandelsförordningen. Ifräga ora handel med begagnade varor innebär ju, som utvecklats itidigare avsnitt, utredningens förslag att tillståndstvångetslopas och ersattes med ett registreringssystem. Handlare med begagnade varorav de slag som anges i förordningen om handel med begagnade varor skallregistreras hos tillsynsmyndigheten, dvs. som regel polismyndigheten i orten.Handlare skall föra anteckningar om köp av begagnade varor och lämnapolismyndigheten upplysning därom. Och polismyndigheten har rätt att i sinverksamhet för efterspaning av förkomna varor gå in iregistrerad handlares rörelselokaler och granska lager och bokföring m.m. Frågan blirdå om denna reglering skall gälla också handel med begagnade bilar och bildelar.Utredningen erinrar till en början om att äganderättsförändringar beträffande bilar är underkastade kontroll via bilregistret(bilregisterkungörelsen 1972:599). Om den nu föreslagnaregleringen utsträcks att omfatta begagnade bilar och bildelar,skulle det förutsätta att alla bil- eller bildelhandlare som köper och säljerbegagnade sådana varor registreras och att handlarna blirunderkastade förordningens antecknings-och underrättelsebestämmelserliksom föreskrifterna om polisens insynsmöjligheteri övrigt i rörelsen. Prop.1980/81:3 219 här förutskickaatt det enligt utredningens mening inte bör komma i fråga att som någon remissinstans förordat göra endastvissa av förordningens bestämraelser tillärapliga påbilhandeln. De olika delarna i förordningen hör ihop på ett sådant sätt att en reglering, som skulle innebära enendast begränsad tillämpning, skulle bli haltande och därför olämplig.Begränsningar i till-lämpningen bör kunna göras endast på så sätt att den tillämpande myndigheten,polisen, skall kunna göra undantag för vissa handlare eller beträffandevissa delar av varusortimentet, exempelvis genom en undre värdegräns ellerliknande. Författningsförslaget innehåller därför föreskrifter som möjliggör en sådan ordningpå tillämpningsplanet. BRA:sförslag är föranlett av oro för det ökandeantalet bilstölder. Denna utveckling ärallvarlig och bör självfallet ge anledning till överväganden omlämpliga åtgärder för att bryta tendensen. Avde uppgifter som utredningen inhämtat framgår att av de tillgripna bilarna de allra flesta, , återfinns . Återstoden,, kan anses försvunna. Av dessa torde enligt polisens bedömning endel - företrädesvis av nyare och dyrbarare modeller - smugglasutomlands för att säljas. Andra skaffas undan, exempelvis genom att sänkas i sjön, eller"slaktas" av ägaren som ett led i försäkringsbedrägeri. Nägra bilardemonterar tjuven för att skaffa reservdelar. Ett visst antal torde ändras om,förses med nya chassi nummer m.m. och utbjudas till försäljning.Hur mänga stulna bilar som försäljs på detta sätt har inte gått att klarlägga. Inte heller kan man säga hur många sädanabilar som försäljs genom den handel som skulle bli registreradenligt den nya förordningen. Av den utredning och de uppgifter somutredningen införskaffat kan dock icke annan slutsats dragas än attdetta antal måste vara mycket ringa såväl absolutsom i förhällande till det totala antalet stulna bilar. Dettafär ses i belysningen också av att övervakningen av alla bilhandlare skulle, för att hanågon mening, bli ganska omfattande. Och det vore mycket svårt att tänka sigen reglering som omfattade bara begagnade bilar och inte också begagna- Prop.1980/81:3 220