prop · G40318 · 1980-12-31 00:00:00 — Den nyasekretesslagen påkallar även ändringar på förordningsnivå. Regeringen har den19 beslutat om en sekretessförordning (SFS 1980:657). Vidare kommerunder hösten de tystnadspliktsbestämmelser som förekommer i föreskrifler somhar meddelats av regeringen oeh som innebär förbud att röja eller utnyttja vadnågon har erfarit i allmän tjänst eller under utövande av tjänsteplikt altupphävas eller ändras så att tystnadsplikt inle längre föreskrivs. Regeringenhar också bemyndigat förvaltningsmyndigheterna och kommunerna alt upphävaeller ändra föreskrifter om tystnadsplikt som har beslutats av dessa (SFS1980:659). Delagförslag som las upp i detta ärende är sådana att de enligl första meningen i8 kap. 18 § andra stycket regeringsformen (omtryckt 1979:933) bör granskas avlagrådet. De här förordade ändringarna i den nya sekretesslagen har dock i alltväsentligt karaktären av en anpassning av bestämmelserna i lagen till annanlagstiftning, huvudsakligen nytillkommen sådan inom olika förvaltningsområden.De berör inle heller de delar av sekretesslagen över vilka lagrådetföreträdesvis hördes (1 och 12-15 kap., se prop. 1979/80:2 del A s. 406).Övriga lagförslag utgör följdändringar av närmast lagteknisk karaktär av sammaslag som de som lades fram i prop. 1979/80:80 och över vilka lagrådets yttrandeinle inhämtades. Lagrådels yttrande över de här framlagda förslagen kan därföranses sakna betydelse på grund av lagstiftningsfrågornas beskaffenhet och kanalltså, med stöd av andra meningen i nämnda lagrum i regeringsformen,underlåtas. 1980/81:18 18 2 Vissa särskilda frågor 2.1 Registrerads insyn i vissa register Enligt 7 kap. 17 § sekretesslagen gäller sekretess i sådanverksamhet som avser förande av eller uttag ur allmänt kriminalregister ellerpolisregister för uppgifter som har tillförts registret. Om utlämnande avsådana uppgifter gäller vad som är föreskrivet i lag om de register som harnämnts och i förordning som har slöd i sådan lag. Föreskrifterna i 14 kap.sekretesslagen-bland dem den paragraf vari anges att sekretess till skydd fören enskild inte gäller i förhållande till honom själv (4 §) - gäller inte ifråga om sekretessen enligt 7 kap. 17 §. De lagar som denna paragraf hänvisartill är lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister och lagen (1965:94) ompolisregister m. m. De bestämmelser i dessa båda lagar som rör utlämnande avuppgifter till enskilda innebär att en person som är registrerad i något av deregister som avses i lagarna bara i särskilda undantagsfall har möjlighet attfå del av uppgifler om sig själv. Frågan om en utvidgad rätt för den registrerade att få tadel av registeruppgifter om sig själv har diskuterats under förarbetena tillsekretesslagen. Föredragande statsrådet uttalade (prop. 1979/80:2 del A s.214) att det under följdlagstiftningsarbetet fick övervägas om det bordeinföras en föreskrift i registerlagarna som skulle innebära alt denregistrerade hade rätt att ta del av registeruppgifter om sig själv på ettsådant sätt att han inte skulle komina att förfoga över något bevis omregistrets innehåll. För min del erinrade jag om detta uttalande i prop.1979/80:80 (s. 48) och förklarade att den fråga det här gällde krävde närmareutredning om vilken lösning som skulle väljas och vilka praktiska ochekonomiska konsekvenser lösningen skulle få för polisväsendet. Jag var därförinte beredd all då lägga fram något förslag om ändring i de två lagarna. Frågan om den registrerades insynsrätt har därefterdiskuterats i en promemoria, som upprättats inom justifiedepartementet (dnr301-80). I promemorian föreslogs ändringar i kriminal- ochpolisregisterlagarna. Förslagen gick ut på att den enskilde skulle ha rätt altta del av sådana uppgifter om sig själv som hemlighölls av hänsyn till denenskildes egna intressen. Uppgifter som var hemliga av andra skäl skulledäremot inte få göras fillgängliga för honom. Rätten lill insyn innebar dockinte någon rätt för den enskilde alt få något bevis om registreringsinnehållet.Bakom denna ståndpunkt låg farhågor för att en möjlighet alt få registerutdragskulle komma att utnyttjas av arbetsgivare till att kräva anställningssökandepå strafflöshetsinlyg. Eftersom den enskilde inte skulle få tillgång till någotregisterutdrag, måste han enligt promemorieförslaget infinna sig på enpolisstation för alt på stället ta del av uppgifterna på en bildskärm ellergenom läsning av en utskrift. Efter remiss har yttranden över promemorian avgells avrikspolisstyrelsen, datainspektionen och samarbetsorganet (Ju 1968:59) förrättsväsendets 1980/81:18 19 informationssystem (). Av remissutfallet framgår atten lösning enligt promemorians förslag är förenad med åtskilliga praktiska ochtekniska problem. a. måste dataterminaler finnas placerade på sådant sättatt allmänheten på lämplig plats i polisens lokaler kan läsa bildskärmstexteller datorutskrift. Eftersom dessa lokaler f. n. inte är lämpade fördeländamålet, måsle de i stor utsträckning byggas om, bl. a. för att den enskildeskall kunna ta del av uppgifter om sig själv utan risk för insyn från andrapersoner. Därtill kommer alt det är svårt att med någon grad av säkerhetberäkna vilken personal och andra resurser som kan komma alt krävas, om reformengenomförs. Enligl minmening talar åtskilliga skäl för att den registrerade ges rätt att ta del avregisteruppgifter om sig själv när allmänna intressen inte är berörda.Grundsatserna bakom bestämmelserna i 14 kap. 4 § sekretesslagen om denenskildes rätt att förfoga över sekretess som gäller i hans intresse oeh i 10 §datalagen (1973:289) om den registrerades rätt att få underrättelse ominnehållet i personuppgift som ingår i ett personregister gör sig otvivelaktigtgällande också i fråga om kriminal- och polisregistren. Som emellertid framgårav remissutfallet är frågan förenad med åtskilliga praktiska och tekniskaproblem. Vidare är det svårt att överblicka de ekonomiska konsekvenserna av denlösning som förordats i promemorian. Frågan kräver därför enligt min meningytterligare utredning. Jag är därför inte beredd att nu lägga fram någotförslag på denna punkt men avser alt återkomma i frågan. Polisregislerlagen böremellertid anpassas till den nya sekretesslagen, se avsnitt 4.7. 2.2 Utvidgning av besvärsrätten Om en myndighet avslår en enskilds begäran om att få tadel av en allmän handling eller lämnar ut en allmän handling med ett förbehåll,som inskränker sökandens rätt all yppa dess innehåll eller annars förfoga överden, får sökanden enligt 2 kap. 15 § tryckfrihetsförordningen föra talan motbeslutet. Från denna huvudregel finns vissa undantag, bl. a. i fråga omriksdagens och regeringens beslul i saken. 1 15 kap, 7 § sekretesslagen finnsnärmare bestämmelser om vilken myndighet som är besvärsinstans, 1 regel ärkammarrätten första och regeringsrätten andra besvärsinstans. Enligt 15 kap, 8§ samma lag får talan också i allmänhet föras mot ett beslut varigenom enmyndighet har avslagit en annan myndighets begäran att få ta del av enhandling. I paragrafen anges vidare hos vilken myndighet sådana besvär skallanföras. Däremot föreligger f. n. inte någon besvärsrätt för den som anser sigbli lidande av ett beslut om att en allmän handling skall lämnas ul, vare sigdenne är en enskild eller en myndighet. Televerkethar i en skrivelse ifrågasatt om inte besvärsrätten börutvidgas. Verket har pekat på del fallet att en myndighet avslår en enskildsbegäran att få la del av en allmän handling och att 1980/81:18 20 kammarrätten sedan ändrar beslutet och bestämmer atthandlingen skall lämnas ut. Verket menar alt myndigheten i ett sådant fall börha rätt alt föra talan i regeringsrätten mot kammarrättens beslut. En utvidgning av fullföljdsrätten på sätt harförordat förutsätter ändringar i tryckfrihetsförordningens regler om allmännahandlingars offentlighet. När de nuvarande bestämmelserna i grundlagen tillkomdiskuterades också klagorättens omfattning (prop. 1975/76:160 s. 202 ff).Därvid intogs den ståndpunkten att den som ansåg sig bli lidande på alt enallmän handling lämnas ut inte borde ges rätt att överklaga ullämnandebe-slutet.Bl. a. åberopades del skälet att en sådan utvidgning av klagorälten skullekunna äventyra vad som ofta har avgörande betydelse när offentlighetsprincipenskall lillämpas, nämligen att prövningen sker snabbi. Med hänsyn till denståndpunkt som sålunda intogs i grundlagstiftningsärendet anser jag alt detinte nu bör komma i fråga att göra en sådan utvidgning av klagorälten som densom har diskuterat i sin skrivelse, 2.3 Utvidgning av statistiksekretessen 19 kap. 4 § sekretesslagen finns bestämmelser om sekretessi sådan särskild verksamhet hos myndigheterna som avser framställning avstatistik. Sekretessen skyddar uppgifter som avser en enskilds personligaeller ekonomiska förhållanden och som kan hänföras till den enskilde. Enligthuvudregeln är sekretessen absolut. Fyra undantag finns doek från regeln omabsolut sekretess. Undantagen avser uppgifter i företagsregister, uppgifter somrör avlidna, uppgifter som behövs för forskningsändamål och uppgifter som integenom namn m. m. är direkt hänförliga till den enskilde. För dessa fall gällerett omvänt skaderekvisit, dvs. uppgifterna får lämnas ut, om det står klart altde kan röjas utan att den som uppgifterna rör eller någon honom närståendelider skada eller men. Enligt 1 kap. 3 § sekretesslagen gäller sekretess också iförhållandet myndigheter emellan. Konflikten mellan sekretessbestämmelserna ochföreskrifter, som ålägger en myndighet eller dess offentliga funktionärerskyldighet att tillhandahålla en annan myndighet uppgifter, har vid tillkomstenav sekretesslagen lösts så att uppgiftsskyldigheten har getts försteg framförsekretessen (14 kap, 1 § sekretesslagen). Till nu avsedda föreskrifter om uppgiftsskyldighet hörreglerna i 36-40 kap. RB om rätt för domstolar att få tillgång till bevisning irättegångar (prop. 1979/80:2 del A s. 399). Innebörden i denna reglering bliralltså att sekretessen viker för t. ex. vittnesplikten. Vittnesplikten gälleremellertid inte obegränsad. 1 36 kap. 5 § RB anges sålunda fall där det ärförbjudet att höra vittnen angående uppgifter av visst slag. a. är endomstols möjligheter att få tillgång till uppgifter som omfattas av utrikes-och försvarssekretessen begränsade (se SFS 1980:101). Någon liknande begränsningfinns inte i fråga om uppgifter som omfattas av den s. k. statistiksekre- 1980/81:18 21 tessen enligt 9 kap. 4 § sekretesslagen. Härgäller alltsåvittnesplikten fullt ut. En domstols rätt att förordna att allmänna handlingar,som kan antas ha betydelse som bevis, skall tillhandahållas domstolen ellerförundersökningsmyndigheten regleras på motsvarande sätt i 38 kap. 8 § RB (jfr23 kap, 14 § RB), Allmänna handlingar, som innehåller uppgifter som omfattas avstatistiksekretessen, undantas alltså inte från denna s. k. editionsplikt. Med anledningav all sistnämnda förhållande hade kritiserats i en motion uttalade isamband med att den antog sekretesslagen att möjligheterna att ytterligareinskränka domstolarnas rätt alt förordna om utlämnande av allmänna handlingar inlekunde göras utan närmare överväganden (KU 1979/80:37 s. 35), Frågan om en sådanutvidgning har därefter övervägts inom . För egendel vill jag först erinra om att frågan om förhållandet mellan slatisliksekrelessen,å ena sidan, oeh bl. a. vittnes- och editionsplikten enligt RB, å andra sidan,behandlades under förarbetena till den nya sekretesslagen. I dendepartementspromemoria (Ds Ju 1977:11) som låg till grund för prop. 1979/80:2föreslogs att det i 36 kap. 5 § RB föreskrivna förbudei mot vittnesförhör ivissa fall skulle utvidgas lill att avse oekså uppgifter som omfattades av slatisliksekrelessen.I mål angående särskilt allvarliga brott eller när det förelåg ett samtycke lillförhöret av den som skyddades av sekretessen skulle dock sådana uppgifler fålämnas, 1 promemorian föreslogs vidare att skyldigheten för myndigheterna atttillhandahålla en domstol allmänna handlingar som kunde antas ha betydelse sombevis skulle regleras på motsvarande sätt. Det innebar att editionspliklenskulle vara begränsad i fråga om handlingar som innehöll uppgifter somomfattades av slatisliksekrelessen. Underremissbehandlingen av promemorian log i sitt yttrandeupp frågan om förhällandet mellan statistiksekretessen och den föreslagnautvidgningen av förbudet mot vittnesförhör (prop. 1979/80:2 del B. s. 558 f). Iyttrandet hävdades att förbudet borde gälla oekså i de mål angående särskiltallvarliga brott där enligl promemorian vittnesförhör skulle vara tillåtet. I prop.1979/80:2 uttalade föredragande statsrådet (del A s. 399) att den avvägningmellan intresset av sekretess oeh det motstående intresset av att domstolarnafick tillgång till bevisning som hade gjorts i RB i huvudsak vartillfredsställande till sin sakliga innebörd. Del saknades därför skäl alt idel då aktuella sammanhanget göra annat än de jämkningar som var nödvändiga medanledning av de nya reglerna om sekretess i offentlig verksamhet. Ett liknandeuttalande gjordes i fråga om editionsplikten (s. 400). 1 konsekvens med dennauppfattning föreslogs i propositionen inte något förbud mot att höra vittnenangående uppgifter som omfattades av stalistiksekretessen och inte heller någonmotsvarande begränsning av editionspliklen enligt 38 kap. 8 § RB. Det kantilläggas att ställningstagandet i propositionen också bör ses 1980/81:18 22 mot bakgrund av att sekretessen mellan myndigheter överhuvud taget var mindre långtgående i propositionen än idepartementspromemorian. Jag delar naturligtvis den uppfattning som ligger bakomriksdagens nyssnämnda uttalande om stalistiksekretessen, nämligen att uppgiftersom har lämnats till en myndighet som underlag för statistikproduktion bör haett fullgott sekretesskydd. Den nya sekretesslagen innebär också avsevärdaförstärkningar av stalistiksekretessen jämfört med lag och gällande tystnadsplikisreglering. Tanken att slatisliksekrelessen skulle vara absolut i denmeningen att uppgifter aldrig skulle kunna lämnas vidare till någon enskildeller till en annan myndighet är å andra sidan knappast rimlig. T. ex.forskningen har ibland ett legitimt intresse av att få uppgifler ur ett statistisktprimärmaterial. Även i andra undanlagsfall kan del tänkas att slatisliksekrelessenbör stå tillbaka för intresset av att uppgifter lämnas ut. Ett uttryck fördelta är att varken den s, k. generalklausulen, som tillåter uppgiftslämnandemyndigheter emellan efter en intresseavvägning (14 kap. 3§ sekretesslagen),eller regeringens dispensbefogenhet (14 kap. 8 § sekretesslagen) har försettsmed något undantag som begränsar möjligheterna att lämna ul också stalisfik-uppgifter. En annan situation där det i undanlagsfall kan finnas ettberättigat intresse av att uppgifter lämnas ul, trots att de i och för sigomfattas av slatisliksekrelessen, är den att en domstol eller en förundersökningsmyndig-helbehöver uppgifterna som bevisning i en rättegång. Även om det naturligtvis intekan vara någon vanlig företeelse att statistikuppgifter lämnas till en domstoleller en förundersökningsmyndighet för att användas som bevis, vill jag inteutesluta att intresset av att dessa myndigheter får tillgång till uppgifterna inågot enstaka fall kan vara så starkt att också statistiksekretessen bör fästå tillbaka. Jag vill här erinra om att uppgifterna skyddas av sekretess bådehos domstolen (12 kap. 1 § sekretesslagen) och hos förundersökningsmyndigheten(9 kap. 17 § sekretesslagen). Enligt min mening föreligger det inte någon riskför att domstolarna skulle utnyttja sin möjlighet alt förordna att en statistikmyhdighetskall lämna ul hemliga uppgifter annat än i de med all säkerhet mycketsällsynta fall där det verkligen måste anses befogat att så sker. Jag kanhänvisa till att det såvitt känt bara i ett enda fall varil aktuellt för endomstol att meddela ett editionsförordnande beträffande statistikuppgifter ochatt i det fallet något sådant förordnande inle meddelades (se 1975 referat s. 71). Jag är därför inte beredd att nu föreslånågon ändring av gällande ordning såvitt gäller förhållandet mellan stalistiksekretessenoch domstolarnas möjligheter att få tillgång lill bevisning. Skulle detemellertid visa sig att 38 kap. 8 § RB utnyttjas på ett sätt som avviker fråndet jag här har förutsatt, är jag givetvis beredd att på nytt ta upp frågantill behandling. 1980/81:18 23 I enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats förslag lill 1. lag om ändringi sekretesslagen (1980:100), 2. lag om ändringi lagen (1931:152) med vissa bestämmelser mot illojal konkurrens, 3. lag om ändringi lagen (1936:56) om socialregister, 4. lag om ändringi lagen (1954:579) om nyklerhetsvård, 5. lag om ändringi lagen (1956:2) om socialhjälp, 6. lag om ändringi barnavårdslagen (1960:97), 7. lag om ändringi lagen (1965:94) om polisregister m. m., 8. lag om ändringi lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar, 9. lagom ändring ilagen (1979:1118) om jämställdhel mellan kvinnor och män i arbetslivet, 10. lag om ändring i utlänningslagen (1980:376). De under 3-6 angivna förslagen har upprättats i samråd medchefen för socialdepartemenlel och de under 9 och 10 angivna förslagen i samrådmed statsrådet . 4.1 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen(1980:100) 6 kap. 1 § 1979/80:80 tog jag upp förhållandet mellan lagen(1931:152) med vissa bestämmelser mot illojal konkurrens (IKL) oehsekretesslagen. Jag anförde därvid följande (s. 49). I 3 § IKL finns tystnadspliktsbestämmelser som gällersåväl offentliga funktionärer som enskilda. En motsvarande sekretessregel föroffentliga funktionärer finns i 6 kap. 1 § sekretesslagen. Föremålet förtystnadsplikten enligt 3 § första stycket IKL är yrkeshemligheter.Tystnadsplikten gäller här endast för personer som är anställda inäringsverksamhet och är begränsad lill den tid, under vilken tjänsteavtalet ärgällande. Föremålet för tystnadsplikten är enligl paragrafens andra stycketekniska förebilder. Här gäller tystnadsplikten för alla, som har anförtrollsförebilden för utförande av arbete eller annars för affärsändamål, oavsett omvederbörande är anställd eller inte. Tystnadsplikten är inle tidsbegränsad.Sekretessen enligt 6 kap. 1 § sekretesslagen gäller i myndighets affärsverksamhetför uppgift om myndighetens affärs- och driflförhållanden. Som jag har sagt bygger sekretesslagstiftningen på attsekretessen för offentliga funktionärer skall regleras i princip uteslutande isekretesslagen. Tystnadspliktsbestämmelsen i 3 § IKL bör därför görastillämplig endast på enskilda. En sådan ändring av 3 § skulle emellertid ledatill en väsentlig skillnad i fråga om liden för tystnadsplikten mellanoffentliga funktionärer 1980/81:18 24 och andra anställda. En sådan skillnad är inte sakligtmotiverad. För att i huvudsak samma regler skall gälla för offentligafunktionärer oeh enskilda måste, förutom 3 § IKL, även 6 kap. 1 §sekretesslagen ändras. Vidare finns i 12 § IKL bestämmelser om förhandlingssekrelesssom inåste anpassas till sekretesslagen. De här nämnda frågorna kräveremellertid ytterligare överväganden innan något förslag kan läggas fram. När det gäller frågan om en anpassning av 3 § IKL lillsekretesslagen och en ändring i förevarande paragraf vill jag vidare erinra omatt skyddet för företagshemligheter f, n, övervägs inom utredningen (Ju1979:09) om skydd för företagshemligheter. Utredningen skall se över bl, a.bestämmelserna i 3 § IKL. Enligt direktiven bör utredningens överväganden avseinte bara arbetstagare i privat tjänst utan oekså offentligt anställda. Enligt minmening bör resultatet av konimitténs utredningsarbete inte föregripas. Jagförordar därför att man nu gör en provisorisk reglering. Denna måste i så storutsträckning som möjligt tillgodose två delvis motstridiga intressen. Det enaär att anställda i privat tjänst och offentligt anställda bör vara likställda ifråga om tystnadsplikt angående arbetsgivarens företagshemligheler. Del andraintresset är att regleringen inle bör medföra alltför långtgående ingrepp i detvå aktuella paragraferna. En rimlig avvägning mellan dessa intressen tordeuppnås, om föreskrifterna utformas så att den som är anställd hos en myndighetså länge anställningsförhållandet varar är skyldig att iaktta den tystnadspliktsom följer av 6 kap. 1 § sekretesslagen, medan hans tystnadsplikt efteranställningens upphörande inskränks till att avse sådant som omfattas avtystnadsplikt enligt 3 § andra stycket IKL, dvs. I enlighet med det anförda har i ett nytt sista stycke iförevarande paragraf föreskrivits alt för den vars anställning hos myndighetenhar upphört gäller förbudet enligt första stycket att röja eller utnyttja uppgiflerendast i den utsträckning som följer av 3 § andra stycket IKL. I fråga om IKLhänvisas till avsnitt 4.2. 7 kap. 9 § Enligt riksdagsbeslut (prop. 1975/76:39, UbU 1975/76:30, rskr1975/76:367 oeh prop. 1978/79:180, UbU 1978/79:45, rskr 1978/79:422) skallkommunernas skolstyrelser ha ett övergripande uppföljningsansvar för allaungdomar som efter avslutad grundskola inte genomgår utbildningeller har arbete. Föreskrifter om denna verksamhei har tagits in i 2 kap, 4 §skolförordningen (1971:235, omtryckt 1979:717), Verksamheten, som avser studie-och yrkesorientering, bedrivs i syfte att ge de berörda ungdomarna en möjlighettill arbete, praktik eller ulbildning. skall därförfortlöpande hålla sig underrättad om dessa ungdomars situation, utröna derasintressen oeh inöjligheter för fortsatt utbildning eller arbete och lämna demvägledning i sådana frågor. Studie- och yrkesorienteringen skall 1980/81:18 25 bedrivas i nära samverkan med berörda lokala statliga ochkommunala organ, främst den offentliga arbetsförmedlingen oeh socialacentralnämnden. Det äruppenbart att det inom denna verksamhei kan finnas uppgifter som är likaskyddsvärda som motsvarande uppgifter inom den elevvårdande verksamhet somavses i 7 kap, 9 § andra stycket. Därför har i paragrafen införts ett nytt fjärdestycke med bestämmelser om sekretess i den studie- oeh yrkesorientering somavses här. Med den föreslagna avfattningen av stycket blir delta tillämpligtendast i den verksamhet som skolstyrelserna bedriver. Har en skolstyrelse väntsig till en arbetsförmedling eller en social nämnd blir frågan om sekretess hosdessa myndigheter att bedöma efter de bestämmelser som gäller för derasverksamhet. Det bör anmärkas att sekretessen enligt det nya fjärdestycket kommer att bryta meddelarfriheten (se 16 kap, 1 §). 8 kap. 2 § har antagit en ny lag omdelpensionsförsäkring som har trätt i kraft (prop.1978/79:69, SfU 1978/79:14, rskr 1978/79:133, SFS 1979:84). Jämfört med äldrelagstiftning innebär den nya lagen att den för arbetstagarna lagstadgadeförsäkringen för delpension gäller även för egnaföretagare som minskar sitt förvärvsarbete med hälften. Det innebär att bl. a.småföretagare, jordbrukare och fiskare omfattas av hela systemet med rörligpensionsålder, som infördes . I fråga omuppgifter som lämnas i ett delpensionsärende gäller enligl 18 kap. 28 §lagen (1962:381) om allmän försäkring lystnadsplikt för befattningshavare m.fl. hos de allmänna försäkringskassorna. Tystnadsplikten avser endastenskildas personliga förhållanden. Handlingar i ett delpensionsärende är sekretessbelagdaenligt 14 § sekretesslag. Handlingar i sådana ärenden är dock hemligaendast såvitt de angår enskildas personliga förhållanden. 7 § sekretesslagen kommer sekretess alt gälla hos allmän försäkringskassai delpensionsärenden för uppgifler om någons hälsotillstånd eller andrapersonliga förhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör eller någonhonom närstående lider men om uppgiften röjs. Däremot ger sekretesslagen ingetskydd för uppgifter om enskildas affärs- eller driftförhållanden idelpensionsärenden. Sedan delpensionsförsäkringen nu har utvidgats till egenföretagarebehövs ett sekretesskydd även för sådana uppgifter. Förevarande paragraf hardärför ändrats så att den omfattar även ärenden om delpensionsförsäkring (jfr prop.1978/79:69 s. 78), 1980/81:18 26 8 kap, 9 §