prop · G40343 · 1980-12-31 00:00:00 — Däremot behällerde sin rätt till sådan föräldrapenning som ulgår i samband med barns födelse.Genom ändringen har det blivit en ändamålsenlig samordning av förmånerna enligtlagen om allmän försäkring och de förmåner som tillkommer kvinnorna undergrundutbildningen. Nägra ytterligare föreskrifter behövs därför inte. I fråga om innebörden i stort av tjänstgöringsskyldighetendelar jag den uppfattning som har redovisats i promemorian. När det gällerenskilda inslag i och konsekvenser av tjänstgöringsskyldigheten har jag-ilikhet med några remissinstanser delvis en annan mening. Militäransvarskommitténhar vänt sig mot förslaget om en särskild uppsägningstid. Jag anser också inte bör hindra en kvinna frän att utan dröjsmål lämna utbildningen om honotvetydigt deklarerar en önskan att göra detta. Jag kan inte se atttjänstgöringsskyldigheten som sädan förutsätter en uppsägningstid av nägonviss längd. Det borde enligt min mening -som ocksä militäransvarskommitténföreslår- räcka med ett klart besked frän kvinnan att hon vill slutautbildningen. För att upprätthälla vissa formella krav i samband meduppsägningen anserjag att denna bör ske till en instans relativt högt iorganisationen. Det bör ankomma pä regeringen att bestämma detta närmare. I detta sammanhang vill jag också ta upp frågan omhämtning av en kvinna som har uteblivit frän utbildningen, antingen vid dennasbörjan eller . Bestämmelser om hämtning av personal som är tjänstgö- Prop.1980/81:43 12 ringsskyldigvid försvarsmakten finns f. n. i hämtningskungörelsen (1942:840; ändrad senast1976:421). Kungörelsen är i första hand tilllämplig pä värnpliktiga somuteblir frän tjänstgöring av längre varaktighet än . Föreskrifterna ikungörelsen gäller dock även annan tjänstgöringsskyldig personal som tjänstgörvid försvarsmakten, om personalen är underkastad straff för rymning ocholovligt undanhållande (13 S 2). Om en tjänstgöringsskyldighet införs förkvinnorna under grundutbildningen, finns det alltsä med nuvarande lagstiftningformella förutsättningar för att hämta en kvinna till utbildningen om honuteblir frän denna utan laga förfall. har kritiseratdetta förhållande och föreslagit att det görs undantag i lagstiftningen förkvinnorna i fråga så att dessa inte kan bli föremål för polishärntning. Jaghåller med militäransvarskommittén så till vida att det kan förefallamotsägelsefullt med föreskrifter om hämtning till frivillig utbildning. Jag villdock erinra om motiven för den nu föreslagna lagstiftningen. Jag vill därförinte förorda att man från hämtningskungöielsens föreskrifter gör undantag somtar sikte enbart på den personalkategori som avses med den nya lagstiftningen. I och med att kvinnan blirtjänstgöringsskyldig uppkommer inte minst av rättssäkerhetsskäl ett behov avregler som närmare klargör innebörden av tjänstgöringsskyldigheten. Ipromemorian föreslås bestämmelser om vad som krävs av kvinnan genomtjänstgöringsskyldigheten, dvs, att hon skall inställa sig till utbildningenoch fullgöra denna i enlighet med meddelade föreskrifter. Förslag tillföreskrifter om när tjänstgöringsskyldigheten börjar och upphör lämnas ocksä.Ett par remissinstanser har pekat pä att det utöver detta behövs meradetaljerade bestämmelser om kallelseförtaran-det, Ienlighet med min bedömning i det föregående bör den nya lagen inte tyngas meddetaljföreskrifter som regeringen kan meddela i särskild ordning, I fråga omkallelsen till grundutbildningen bör lagen därför innehålla endast enföreskrift om att kvinnan är skyldig att efter inkallelse inställa sig till utbildningen.Bestämmelser om hur kallelseförtarandet närmare skall gä till bör enligt minuppfattning meddelas av regeringen och myndigheterna under denna. För attsäkerställa att tjänstgöringsskyldigheten kan göras gällande mot en kvinna börman dock i lagen ta in en hänvisning till de föreskrifter i värnpliktslagen somanger att en värnpliktig skall vidta sådana ätgärder att postförsändelser frånmilitära myndigheter kan nå honom utan dröjsmål (34 S), kvittera ut och ta delav postförsändelser från militära myndigheter samt lämna myndigheternaupplysningar om personliga förhällanden (35 §), En hänvisning till den berördastraffbestämmelsen i värnpliktslagen (37 §) bör också finnas i den nya lagen. Reglerom tjänstgöringsskyldighet kan givetvis inte vara ovillkorliga. Som harföreslagits i promemorian bör det därför finnas utrymme för myndigheterna attmedge en kvinna anstånd om hon har giltiga skäl att Prop.1980/81:43 13 viljaskjuta på utbildningen, I fråga om de värnpliktiga har regeringen meddelatföreskrifter om anstånd i kungörelsen (1969:380; ändrad senast 1978:603) omvärnpliktigas tjänstgöring m,m, (19-28 S§), I konsekvens med detta anser jagatt det bör ankomma på regeringen att meddela bestämmelser om anstånd också medkvinnornas grundutbildning. Detta bör ske inom ramen för det allmännabemyndigande som jag har förordat i det föregående. Detblir således regeringens sak att ta ställning till de frågor som berörs i jämställdhetskommitténsremissyttrande, dvs, om graviditet och föräldraledighet bör kunna föranledaanstånd med grundutbildningen. En värnpliktig kan fä anstånd med sintjänstgöring om den skulle bereda honom eller en nära anhörig till honomväsentliga svårigheter. Jag avser att föreslå att anståndsreglema i fräga omkvinnornas grundutbildning utformas i nära anslutning till motsvarande reglerför de värnpliktiga. Därigenom skapas utrymme för anstånd åtminstone i vissa avde situationer som avses med jämställdhetskommitténs remissyttrande. Jag villdock erinra om de åldersgränser som mäste gälla för utbildningen. Beträffandelaga förfall bör det i överensstämmelse med promemorieförslaget varatillräckligt med en hänvisning i den nya lagen till motsvarande bestämmelser ivärnpliktslagen. Dessa är så allmänt utformade att de i rimlig utsträckningtorde täcka de situationer som också för andra personalgrupper än värnpliktigabör utgöra laga förfall, Militäransvarskommitténpekar i sitt remissyttrande pä att den i promemorian föreslagna regeln om krigsmannaansvarinte har samma omfattning som motsvarande bestämmelse för värnpliktiga i 21kap, 20 § . Som militäransvarskommittén ocksä framhåller torde dockdenna skillnad i och för sig sakna större praktisk betydelse, I enlighet medvad jag har föreslagit i det föregäende bör kvinnans ställning av krigsmanläggas fast genom ett tillägg till 21 kap, 20 § första stycket brottsbalken.Med denna lösning uppkommer inte den påtalade skillnaden, Militäransvarskommitténtar också upp frågan om tillämpligheten av tjänstereglementet förförsvarsmakten (TJRF) pä kvinnorna, TJRF, som har meddelats av regeringen,innehåller föreskrifter om vad som gäller för enskilda soldater i fräga omklädsel, förläggning, hälsning, ledighet, m, m, TJRF gäller för all personalvid försvarsmakten som är att hänföra till krigsmän. Om kvinnorna i enlighetmed promemorieförslaget också blir krigsmän, kommer TJRF automatiskt att blitillämpligt också på dem. Vissa föreskrifter i reglementet är enligt sinlydelse tillämpliga endast på en viss personalkategori. Det finns t, ex,bestämmelser om ledighet som bara avser värnpliktig personal. Enligt min meningfår regeringen överväga om sädana bestämmelser skall utsträckas till attomfatta också kvinnorna. 1980/81:43 14 TJRF är f, n, föremål för en översyn inomförsvarsdepartementet, .Arbetet utförs i nära samverkan med överbefälhavaren.Det är lämpligt att frägor som rör kvinnornas tjänstgöring beaktas särskiltunder denna översyn. Framställningen i det föregående har till betydande delvarit inriktad på att göra kvinnorna likställda med värnpliktiga i fräga omskyldigheterna under tjänstgöringen. Det är självfallet lika viktigt attkvinnan också kommer i åtnjutande av de rättigheter som värnpliktiga har undertjänstgöringen. Jag har redan berört de ekonomiska förmånerna underutbildningen, anstånd m. m. tar i sitt remissyttrandeupp ett annat område där särskilda regler krävs för att kvinnorna skall fåsamma rättigheter som de värnpliktiga, nämligen personalinflytandet. Dettaregleras f.n. för de värnpliktigas del i särskilda regeringsförfattningar somdelvis är provisoriska. Grundbestämmelserna, som alltså i viss omfattning ärsatta ur kraft genom de provisoriska bestämmelserna, finns i TJRF. Debestämmelser som gäller f.n. omfattar inte kvinnorna. Förslag till nyabestämmelser om värnpliktigas medinflytande har lagts fram av värnpliktsinflytandekommittén(Fö 1977:01), . Förslaget övervägs f. n. inom försvarsdepartementet. Jagkommer att se till att kvinnorna förs in i det medinflytandesystem som gällerför de värnpliktiga. berör i sitt remissyttrande ocksåde skadeståndsrättsliga aspekterna pä kvinnornas grundutbildning. Man pekar sälundapä att värnpliktiga är likställda med arbetstagare i skadeståndslagen(1972:207; ändrad senast 1977:272). Genom detta har de värnpliktigasskadeståndsansvar gentemot försvarsmakten vid t.ex. förluster och skador påmateriel begränsats. Omvänt är det i princip staten och inte den enskildevärnpliktige som blir ansvarig för skador som den värnpliktige vållar tredjeman under tjänstgöringen. Efter att ha samrått med chefen för justitiedepartementetförordar jag att skadeståndslagen kompletteras med en bestämmelse som gör i skadeståndsrättsligt hänseende behandlar kvinnor, som frivilligt genomgårutbildning för att få anställning som officer vid försvarsmakten, pä samma sättsom värnpliktiga och således i detta hänseende likställer dem med arbetstagare. I enlighet med vad jag nu har anfört har inomförsvarsdepartementet upprättats förslag till 1. lag om militär grundutbildning förkvinnor, 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i skadeståndslagen(1972:207). Förslagen under 2 och 3 har upprättats i samråd med chefenför . Förslagen bör fogas tiil regeringsprotokollet idetta ärende som bilaga 3. 1980/81:43 15 4.1 Lag om militär grundutbildning för kvinnor I promemorian föreslås att lagen skall ha rubriken lag omtjänstgöringsskyldighet för kvinnor som har antagits till militärgrundutbildning m. m. Till skillnad frän promemorian innehåller den nuföreslagna lagen vissa bestämmelser också om själva utbildningen m. m. Jaganser därför att rubriken bör ha en mer allmän lydelse än vad som föreslås ipromemorian. Jag förordar sälunda att lagen får i huvudsak samma rubrik somförordningen om militär grundutbildning för kvinnor. Inledande bestämmelser I § Paragrafen har sin närmaste motsvarighet i 1 §förordningen om militär grundutbildning för kvinnor. Paragrafens första meninghar därvid förts över frän förordningen utan nägon förändring i sak. Den andrameningen motsvarar närmast 1 § andra stycket i den nämnda förordningen. I sakföreligger inte heller i denna del nägon ändring i förhällande till förordningen. Hänvisningen i förordningen till särskilda bestämmelserhar i förevarande paragraf ersatts av ett bemyndigande för regeringen attfastställa antagningskraven för utbildningen till anställt befäl inomförsvarsmakten. Regeringen har meddelat bestämmelser om detta iförordningen (EFS 1980:29) om utbildning till och av yrkesofficerare inomförsvarsmak ten. Dessa bestämmelser reglerar utbildningen vid bäde denförberedande officersskolan och officershögskolan. De avser alltsä bäde män ochkvinnor. Begreppet officer används i paragrafen som ensammanfattande beteckning pä yrkes- och reservofficerare. Paragrafens innehåll motsvarar 2 och 8 §S förordningen ommilitär grundutbildning för kvinnor. Paragrafen lägger fast principen attkvinnorna skall få samma utbildning under grundutbildningen som männen färgenom värnpliktstjänstgöringen. Med jämförbar kategori värnpliktiga avses värnpliktigasom har tagits ut för den befälsutbildning som enligt den nya befälsordningenutgör det första steget på utbildningen till officer. Lagen innehåller inte nägra bestämmelser om t. ex. hurutbildningstiden beräknas. Detta hör till de frägor som regeringen eller enmyndighet under denna får reglera i form av verkställighetsföreskrifter tilllagen. För de värnpliktiga finns grundläggande bestämmelser omutbildningstidens längd 1980/81:43 16 i 27 S värnpliktslagen (27 § ändrad senast 1980:349).Föreskrifter om beräkning av de värnpliktigas tjänstgöringstid finns ikungörelsen om värnpliktigas tjänstgöring m. m. I denna paragraf föreskrivs i fräga om antagningen endastatt denna skall ske efter ansökan och antagningsprövning. Närmare bestämmelser om antagningsprövningen och övriga frägorom antagningen finns f.n. i förordningen om militär grundutbildning för kvinnor(3-7 §§). Tjänstgöringsskyldighet m. m. Paragrafen, som närmast motsvarar 2 S i promemorieförslagel,anger tjänstgöringsskyldighetens innebörd. Ipromemorieförslaget (1 §) angavs att bäde grundutbildningen och annan militärutbildning med syfte att ge en kvinna behörighet att få tillträde tillutbildning till yrkesofficer var förenad med tjänstgöringsskyldighet. Denföreslagna lagen behandlar i första hand endast frågor i samband medgrundutbildningen. Regeringen kan dock med stöd av 9 § föreskriva attbestämmelserna om tjänstgöringsskyldighet i lagen skall tillämpas ocksä påkvinnor som genomgår den förberedande officersskolan. Ocksä eleverna vidofficershögskolan är tjänstgöringsskyldiga i denna egenskap. Detta följer dockenligt 21 kap. 20 § första stycket av att de är anställda vidförsvarsmakten och således inte av förevarande paragraf. Enligt paragrafens första mening är en kvinna skyldig attinställa sig till grundutbildningen och fullgöra denna i enlighet med deföreskrifter som gäller för denna. Motsvarande skyldighet för värnpliktiga attinställa sig till tjänstgöring regleras i 32 § värnpliktslagen. De utbildningsbestämmelser som behövs utöver 2 § meddelasfrämst i förordningen om militär grundutbildning för kvinnor. Dessutom är enkvinna under grundutbildningen också skyldig att följa bestämmelser som harmeddelats internt inom försvarsmakten bl.a. i t.ex. regements- ochkompaniinstruktioner. Med den nu föreslagna lagstiftningen blir kvinnankrigsman. Om en kvinna inte inställer sig till utbildningen, kan hon följaktligenstraffas för undanhållande eller rymning enligt 21 kap. 11 eller 12 §brottsbalken. En underiåtenhet frän hennes sida att i något annat avseendefölja meddelade föreskrifter kan bedömas t.ex. som tjänstefel enligt 21 kap. 18§ . Iparagrafens andra mening finns bestämmelser om möjligheterna för en kvinna attavbryta utbildningen. I promemorian föreslås (2 § 2) att en kvinna inte utan föisvarsgrenschefensmedgivande skall få avbryta utbildningen förrän en månad har förflutit frånden dag då hon meddelade chefen för utbildningsanstalten att hon önskar avbrytautbildningen. 1980/81:43 17 utvecklat närmare i den allmänna motiveringen anserjaginte att en tjänstgöringsskyldighet förutsätter en särskild uppsägningsfid.Det torde vara fillräckligt att kvinnan ger tillkänna på ett klart sätt att honinte vill fortsätta utbildningen. Någon viss form för detta meddelande ärenligt promemorian inte påkallad. Enligt min mening bör det avgöras i administrafivordning hur ett sådant meddelande skall lämnas. I överensstämmelse medpromemorian anser jag dock att meddelandet bör lämnas till en myndighetrelativt högt i organisationen för att undvika förhastade åtgärder frånkvinnans sida. I promemorian anmärks att tjänstgöringsskyldigheten inteinnebär att kvinnan blir arbetstagare hos försvarsmakten, eftersom det enligtstatsmakternas beslut är fråga om utbildning och inte om utförande av arbete.Jag anser också att det är angeläget att understryka detta. I detta sammanhangvilljag dock erinra om att kvinnorna genom den förordade ändringen iskadeståndslagen kommer att bli likställda med arbetstagare vid tillämpningenav denna lag. 3 § i promemorieförslaget innehåller föreskrifter omtjänstgöringsskyldighetens omfattning i tiden. Med den utformning som 4 § harfått anserjag att några motsvarande föreskrifter inte behövs i den nya lagen. Vad som anförs i promemorian om tjänstgöringsskyldighetensuppkomst och upphörande gäller även om uttryckliga föreskrifter saknas. Omkallelsen innehåller en order till kvinnan att inställa sig den , uppkommer tjänstgöringsskyldigheten . Omhon skulle inställa sig på inställelsedagen före utsatt klockslag är hon attanse som tjänstgöringsskyldig från denna tidpunkt (jfr rättsfallen i NyttJuridiskt Arkiv 1959 s. 20 och 1961 s. Tjänstgöringsskyldigheten för kvinnan innebär att hon ärskyldig att genomgå en utbildning av viss omfattning. När hon har gjort detta,innefattande äterlämning av utrustning, iordningställande av förläggningsutrymmenosv., har hon uppfyllt sina skyldigheter mot försvarsmakten. Denna kan dä intelängre ha nägra anspråk på ytterligare insatser från hennes sida. Enligt minuppfattning upphör tjänstgöringsskyldigheten alltså när kvinnan slutgiltigttilläts lämna utbildningsanstalten. Detta kan ske när som helst under den sistatjänstgöringsdagen. Paragrafen gör värnpliktslagens bestämmelser om lagaförfall tillämpliga pä kvinnorna. Bestämmelserna finns i 41 § (omständighetersom utgör laga förfall) och 42 § (styrkande av sjukdom som laga förfall). En värnpliktig är enligt värnpliktslagen skyldig att vidtasädana ätgärder att postförsändelser kan nå honom utan dröjsmål (34 §). Dettagör han normalt genom att anmäla ny bostadsadress till pastorsexpeditionen samt2 Riksdagen1980/81. 1980/81:43 18 ordna eftersändning av post. Han skall vidare kvittera utpostförsändelser från militära myndigheter och ta del av försändelsernasinnehåll samt efter anmodan lämna myndigheten upplysningar ompersonliga förhållanden (35 §). Föreskrifterna är straffsanktionerade (37 §).Förevarande paragraf innebär för kvinnornas del att de redovisade bestämmelsernablir tillämpliga ocksä pä deras tjänstgöring. Skyldigheterna enligt dennaparagraf inträder i och med att kvinnan har fått vetskap om antagningen. Skiljande från utbildningen 7§ Jag har i den allmänna motiveringen berört frågan omvarning som ett korrektionsmedel vid underlätenhet att följa föreskrifter ellervid otillräckliga studieresultat. I enlighet rned dessa övervägandeninnehåller den föreslagna lagen inte några bestämmelser om varning. Det endasom regleras inom detta område i lagen är skiljande frän utbildningen. Föreskrifterom detta finns i förevarande paragraf. En kvinna kan alltsä skiljas frän utbildningen om honvisar sig olämplig för fortsatt utbildning till officer vid försvarsmakten. Ensådan olämplighet kan självfallet visa sig på olika sätt. Jag föreställer migatt den vanligaste anledningen till att man frän utbildningsanstaltens sidaaktualiserar ett avbrytande av utbildningen är att kvinnan inte kan följasjälva utbildningen på ett godtagbart sätt. I sådana situationer är det dockenligt min mening naturligt att i första hand försöka att tillsammans medkvinnan komma fram till en lösning som innebär att ett skiljande frånutbildningen enligt-paragrafen inte behöver tillgripas. Man kan t. ex. frånutbildningsanstalten vidta ätgärder för att underlätta för kvinnan atttillgodogöra sig utbildningen. Under alla omständigheter är det att föredraatt kvinnan i förekommande fall själv inser att hon bör välja ett annat yrkeoch därför slutar på eget initiativ. I den allmänna motiveringen har jag ocksä nämnt olovlig utevarofrän utbildningen som en omständighet som kan göra kvinnan olämplig förfortsatt utbildning. Kvinnornas militära grundutbildning är endast ett förstasteg pä en läng och krävande utbildning till yrkes- eller reservofficer. Det ärdärför angeläget att kvinnornas förmåga att tillgodogöra sig grundutbildningenföljs noga. Om det visar sig att en kvinna är olämplig för fortsattofficersutbildning bör ätgärder vidtas sä snart som möjligt för att förhindraatt hon ägnar tid åt utbildning som inte leder till önskat resultat. Brott mot föreskrifter kan med den föreslagna lagen liksomf. n. för de värnpliktiga leda till disciplinrättsliga ingripanden enligtmilitära rättegångslagen (1947:472; ändrad : 170). Svårareförseelser eller upprepade brott mot ordningsbestämmelser och liknande måste naturiigtvisockså kunna läggas till grund för en bedömning att kvinnan är olämplig förfortsatt utbildning till officer vid försvarsmakten. 1980/81:43 19 I fråga om p 2 i paragrafen bör det framhållas attföreskriften inte gör skillnad mellan sjukdom och skada som är en följd avtjänsten å ena sidan och övriga sjukdomar och skador ä den andra sidan. Dettakan förefalla orättvist. Men eftersom utbildningen ju enbart syftar till att gekvinnorna en faktisk förmåga att tillgodogöra sig fortsatt befälsutbildning kanorsaken till sjukdomen eller skadan inte beaktas i detta sammanhang. Jag villdock hänvisa till möjligheten enligt 12 § andra stycket förordningen om militärgrundutbildning för kvinnor att göra återstoden av utbildningen under detnärmast följande utbildningsåret. Huruvida tjänstledighet och permission skall räknas somfrånvaro i paragrafens mening framgår inte av lydelsen. För värnpliktiga skerinte någon avräkning frän tjänstgöringstiden vid sädan frånvaro. Hur fräganskall lösas för kvinnornas del bör enligt min mening bestämmas inom ramen förverkställighetsföreskrifterna till denna lag. I paragrafen regleras vilken ekonomisk ersättning somskall utgå till en kvinna under grundutbildningen. Genom paragrafens första stycke slås fast att kvinnanunder grundutbildningen och i samband med antagningsprövningen skall ha sammaförmåner som värnpliktiga har när de fullgör grundutbildning enligt värnpliktslagen.De värnpliktigas förmåner regleras främst i värnpliktsförmäns-förordningen.Kvinnorna skall alltså ha kontant ersättning i form av dagersättning ochutbildningspremier samt dessutom fria och rabatterade resor, fri sjukvård,förläggning och förplägnad m.m. i enlighet med vad som gäller för de nämndavärnpliktiga. Iparagrafens andra stycke hänvisas till särskilda bestämmelser i fråga omfamiljebidrag, ersättning vid personskada och grupplivförsäkring. Kvinnornaskall självfallet också i dessa avseenden vara likställda med värnpliktiga.Enligt min uppfattning krävs det inte någon författningsändring för detta.Familjebidragslagen (1978:520; ändrad senast 1980:328), lagen (1977:265) omstatligt personskadeskydd, lagen (1977: 266)om statlig ersättning vid ideellskada och kungörelsen (1963:243; ändrad senast 1978:566) angåendegrupplivförsäkring åt värnpliktiga m. fl. med tillhörande författningar gersamtliga utrymme för en tolkning som omfattar kvinnorna under derasgrundutbildning. Paragrafen innehåller bemyndiganden för regeringen attmeddela kompletterande föreskrifter till lagen. Författningsmässig grund för bemyndigandenafinns i 8 kap. 7 § första stycket 6 regeringsformen. I paragrafens första stycke ges bemyndigande tillregeringen att föreskriva att bestämmelser i lagen skall tillämpas också päviss annan utbildning 1980/81:43 20 än grundutbildningen för kvinnor. Den utbildning som avsesmed paragrafen är i första hand den förberedande officersskolan. Annanutbildning som berörs av paragrafen är föreskriven kompletteringsundervisning icivila ämnen samt kurser för utbildning till reservofficer. För den som avseratt börja pä officershögskolan kan det också komma i fräga att göra s.k.fyllnadstjänstgöring i mellanrummet mellan olika kurser. Fyllnadstjänstgöringensom är en form av praktisk, handledarledd tjänstgöring faller inom paragrafenstillämpningsområde. Det torde främst vara bestämmelserna omtjänstgöringsskyldighet som det blir aktuellt att tillämpa pä annan utbildningän grundutbildningen. Som jag har redovisat i det föregäende hargrundutbildningen av den första omgången kvinnor redan börjat. Det är angelägetatt den nu föreslagna lagen kan tillämpas på dessa kvinnor. Jag anser därföratt lagen bör träda i kraft och gälla ocksä för de kvinnorsom har antagits till utbildningen enligt förordningen om militärgrundutbildning för kvinnor. 4.2 Lag om ändring i 21 kap. 20 § Ändringen innebär att uppräkningen i paragrafens förstastycke av vilka personalkategorier som inom ramen för ehtjänstgöringsskyldighet är krigsmän kompletteras med kvinnor som frivilligtgenomgår officersutbildning vid försvarsmakten.