prop · G403100 · 1980-12-31 00:00:00 — Regeringen har därför tillsatten särskild grupp, stat-kommungruppen (dir. 1980:03), för att pröva vilkabegränsningar som kan genomföras i den statliga normgivningen. a. standardkrav, tillsynsmyndigheternas roll och möjligheterna att decentraliseraolika frågor m. m. Gruppen, i vilken ingår representanter också för kommun- ochlandstingsförbunden kommer med början i vår att successivt avlämna förslag tillkostnadssänkande förändringar. Elt av de viktigaste målen för den ekonomiska politikenär att upprätthålla full sysselsättning. Underskotten i statsbudgeten och ibytesbalansen hotar sysselsättningen redan på kort sikt genom att känslighetenför utifrån kommande konjunkturstörningar ökar. Genom att underskotten nödvändiggörrelativt höga räntor försvårar de också de investeringar som behövs för att pålängre sikt trygga sysselsättning och välfärd. Det är bl. a. mot denna bakgrundansträngningarna att hålla tillbaka underskollen i bytesbalansen ochstatsbudgeten skall ses. Arbetslösheten i har efter de två oljechockernahållits på en internationellt och historiskt låg nivå. Detta har skett genomsåväl generella åtgärder som genom en aktiv arbetsmarknadspolitik. De förrahar syftat till atl genom allmän stimulans av den inhemska efterfrågan ersällaen alltför låg utländsk efterfrågan. Vi går in i en svagare internationellkonjunktur. Av skäl som jag tidigare redovisat är det inte möjligt att dennagång kompensera den svaga internationella efterfrågan genom en inhemskexpansion. Skulle avtalsrörelsen sluta på en nivå som är alltför hög för att 1980/81:100 Bilaga 1 26 säkerställaatt den utlandskonkurrerande sektorns konkurrensförmåga ökar kan en högrearbetslöshet inte undvikas. Inom ramen för de förutsättningar som ges avavtalsrörelsens resultat och av nödvändigheten alt hålla tillbaka ökningen avbudgetunderskottet är det regeringens avsikt att genom en aktivarbetsmarknadspolitik åstadkomma en så väl fungerande arbetsmarknad - ochdärmed så låg arbetslöshet - som möjligt. kommer förslag omden framtida sysselsättningspolitiken att läggas fram för . Förslagenkommer alt syfta till att förbällra arbetsmarknadens funktionssätt. Antalet sysselsatta i landet har fortsatt att öka.Under de tre första kvartalen ökade antalet sysselsatta med ca 60000personer jämfört med . Sysselsättningen låg därmed på enhögre nivå än . som arbetslösheten kunnat hållas på enrelativt låg nivå, , har antalet personer framför allt iberedskapsarbete men även i arbetsmarknadsutbildning minskats och var inovember 1980 nästan 40000 lägre än utan att den öppnaarbetslösheten ökat nämnvärt. Summan av personer som är arbetslösa jämte desom är föremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder av olika slag har intesedan 1975 varit så låg som . Antalet sådanapersoner motsvarade då av den totala arbetskraften. Att antalet beredskapsarbeten kunnat skäras nedkraftigt beror förutom på arbetsmarknadslägel bl. a. på det beslut somriksdagen fattade och som innebar att ungdomar i slörreutsträckning erbjuds yrkesutbildning inom gymnasieskolans ram. Det finns tydliga tecken på att en försämring avarbetsmarknadsläget nu är på väg. Antalet varsel har ökat kraftigt oeh antaletlediga platser har sjunkit. Höstens konjunkturbarometer visar också på minskadorderingång särskilt för exportindustrin. För att möta ett försämrat läge på arbetsmarknadenhålls hög beredskap. Eftersom antalet personer i beredskapsarbeten ocharbetsmarknadsutbildning kunnat hållas på en väsentligt lägre nivåän 1978 och 1979 finns kapacitet att med kort varsel expandera på dessaområden. Vid den närmare utformningen av dessa åtgärder kommer i första handden konkur-rensutsalta sektorns behov att beaktas. Ett av dagens stora problem är den ökade trögheten påarbetsmarknaden. Jag har tidigare berört hur bl. a. bristande rörlighetenförsvårat för oss att dra full nytta av den internationellakonjunkturuppgången. Bibehållen och ökad välfärd förutsätter ökad rörlighet.Förändringar och ekonomisk trygghet får inte ställas mot varandra. Den ökade trögheten tar sig också uttryck i svårigheterför arbetssökande och lediga platser att finna varandra och resulterar isamtidig arbetslöshet och arbetskraftsbrist. För atl komma tillrätta med dettaproblem bör befintliga arbelsmarknadspolitiska resurser omprioriteras tillförmedlingsarbete. Prop.1980/81:100 Bilaga 1 27 Kvinnorna återfinns huvudsakligen inom ett fåtalyrken, företrädes-.vis inom den offentliga sektorn. Det faktum att kvinnorna ihögre grad står för den ökade sysselsättningen och att de nyasysselsättningstillfällena tillkommit inom vård, barnomsorg och undervisninghar förstärkt det traditionella könsrollsmönstret. Det ligger ett värde i sig iatt bryta den segregerade arbetsmarknaden. Dessutom talar samhällsekonomiskamotiv för atl kvinnorna i större utsträckning såväl söker sig till som erbjudsanställning i industrin. Annars kan den nödvändiga expansionen av industrininte komma till stånd. Skall arbetsmarknadspolitiken lyckas krävs slutligenalt de enskilda människorna visar ökad villighet att acceptera förändringar avarbetsin-riktning, arbetsorganisation och arbetsplats. Särskilt ungdomarnamåste vara beredda att ta de arbeten som finns, även om dessa inte ligger helti linje med deras önskemål. .Arbetsgivarna, såväl privata som offentliga, måsteå sin sida visa ökad beredvillighet att anpassa sina krav till dearbetssökandes förutsättningar. har elt flertal lagar tillkommit isyfte att stärka löntagarnas anställningsskydd. Dessa lagar utgör en viktig länk i reformarbetet på arbetsrättensområde. Det är emellertid, som jag påpekade ibesparingspropositionen, naturligt att man i takt med att erfarenheter vinns avlagarnas praktiska funktionssätt ser över lagstiftningen. En väl fungerandearbetsmarknad ligger i allas intresse. Sålunda är bl. a. medbestämmandelagen,anställningsskyddslagen, semesterlagen och de olika ledighelslagarna föremålför översyn. Syftet med det pågående utredningsarbetet är bl. a. att förbättrasamspelet mellan olika lagar och därmed arbetsmarknadens funktionssätt utan attför den skull rubba lagstiftningens grundläggande inrikting. Chefen för arbetsmarknadsdepartementetkommer att lägga fram förslag inom dessa områden . Jag har tidigare understrukit den nyckelroll som industrin måste spela om vi skall kunna tryggaframtida sysselsättning och välfärd. Den ekonomiska politikens allmänna inriktningär därför i hög grad betingad av nödvändigheten att främja den industriellautvecklingen. Jag vill framhålla att även om vi kan hysa vissaförhoppningar om att exporten av tjänster, tillsammans med framväxande företaginom nya branscher, skall kunna svara för en växande andel av vår export kommerdenna att inom överskådlig framtid domineras av produkter som traditionelltutgjort ryggraden i vår industriproduktion. Det förhållandet att vi i väsentligutsträckning måste bygga på befintliga produktionsområden understryker dencentrala betydelse som kostnadsutvecklingen och vår konkurrenskraft har idetta sammanhang.' Industrinsutveckling och 1980 har delvis varit en besvikelse. Prop.1980/81:100 Bilaga 1 28 Industrikonjunkturenhar nu vänt och vi kan konstatera att vi toppåret 1980 har enproduktion som ligger års och att industrisysselsätt ningen ligger 70000 lägre än detta år. Vinstnivån är, trots en viss åter hämtning, alltjämt alltför låg och soliditeten ligger avsevärt lägre än . Skall den svaga trenden vad gäller industrin kunna brytas måste vi angripa de strukturella faktorer som försvårar industrins expansion. Arbetsmarknadens funktionsförmåga måste förbättras och rörligheten öka. Detta kommer som nämnts att vara en huvudpunkt i den sysselsätt ningspolitiska proposition som chefen för avser att i vår förelägga . Det är också angeläget att industrins rekrytering inteförsvåras av att den offentliga sektorn alltför snabbt ökar sin efterfrågan påarbetskraft. Industrins investeringar har ökatmed 3 resp. . Det är viktigt att investeringsnivån hålls uppe under den kommande konjunkturnedgången bl. a. för altöka expansionen där ledig arbetskraft finns. har på förslag avregeringen beslutat alt ett extra investeringsavdrag skall medges förinvesteringar oktober 1980-de-cember 1981. Avdraget skall avsebåde statlig och inkomstskatt.Tidigare har investeringsavdrag endast avsett den statliga skatten.Investeringsfonderna kommer också att vara frisläppta för företagsom bedriver industriell tillverkning. Inom stödområdena får man dock ta ianspråk investeringsfonderna även för andra investeringar än sådana som avserindustriell tillverkning. Vidare kommer de nya vinstfonderna att få utnyttjasredan 1981. De särskilda likviditetsutjämningskon-tona kommer också att kunnadisponeras av företagen. Den svaga soliditeten i företagen håller tillbaka såvälindustrins förmåga som dess vilja att investera. Det är därior utomordentligtangeläget alt industrins bas av riskvilligt kapital kan förstärkas. Jag harovan redogjort för vilka beskattningsåtgärder som vidtagits i detta syfte. 1samma riktning verkar de tillskott av kapital på 600 milj. kr. som kommer attställas till den 4:e AP-fondens förfogande. Som ett led i en aktivsmåföretagspolitik har de regionala utvecklingsfonderna under senare årtillförts väsentligt utökade resurser. Chefen för industridepartementet kommerunder vårriksdagen 1981 att framläggaen industripolitisk proposition. De problem som sammanhänger med arbetsmarknadensfunktionssätt och den sjunkande soliditeten är av generell art. Därutöver harvissa branscher haft problem av mer speciell karaktär. Således har begränsningari virkesutbudet utgjort en restriktion på skogsindustrins kapacitetsutnyttjandeoch export 1979 oeh 1980. Dessa frågor behandlas f n. avvirkes-försörjningsutredningen som kommer att framlägga förslag i mitten av1981. Under den föregående konjunkturnedgången fick deindustripolitiska stödåtgärderna en betydande omfattning. Staten grep in föratt göra det möjligt för nedläggningshotade företag med central ställning i sinort/region 1980/81:100 Bilagal 29 atti socialt acceptabla former anpassa sig lill ändrade konkurrensförhållanden på världsmarknaden. I andra fall harinsatserna syftat lill att bevara industriell kapacitet som kunde väntas halångsiktig konkurrenskraft. De slatsfinansiella resurserna för räddningsinsatserhar minskat kraftigt. I allt högre grad måste därför finansiellarekonstruktioner bli ett medel för atl säkerställa produktion ochsysselsättning i enheter med långsiktiga utvecklingsmöjligheter. Finansiellrekonstruktion i form av sanering av företagensbalansräkning måste vara det första steget för sanering av ett företag i kris. Det innebär bl. a. att ägare ochbanker får ta på sig en ökad risk.Banklagen har också ändrats i en riktning som möjliggör en sådan utveckling. Inom vissabranscher har staten genom att gå in som ägare helt eller delvis tagit på sig ett ansvar föromstrukturering. Delta gäller bl. a. i fråga om varvs- och stålindustrin.Kostnaderna för dessa engagemang har blivit stora och det finns inget utrymmeför liknande insatser i andra branscher. Investeringar inom forskning och utveckling ärväsentliga för att på skall kunna behålla sin ställning somen ledande industrination. Trots den strama budgetprövningen föreslåsdärför i årets budget ökade satsningar på forskning och utveckling. I våra ansträngningar att öka produktion ochexport inom industrisektorn kommer vi alt möta en hård internationellkonkurrens både från traditionella industrinationer och från länder itredje världen som just påbörjat sinindustrialiseringsprocess. Detta får dock inte medföra alt vi vidtarprotektionistiska åtgärder eller försöker att på andra sätt isolera oss fråndel internationella handelsutbytet. Vårt välstånd bygger i avgörande utsträckningpå att vi kan dra nytta av de fördelar som internationell handel och specialisering medger. Detförhållandet att är ett litet, högtutvecklat land med stort utrikeshandelsberoende innebär att vi tillhör de nationer som skulle förlora mest om olikaformer av protektionism fick ytterligare spridning. Förutom alt ökandeinternationell handel således ligger i vårteget intresse vill jag betona att fritt handelsutbyte också utgör en mäktig hävstång i vad gäller de fattigafolkens möjligheter att förbättra sina levnadsförhållanden. En aktiv energipolitik är av central betydelse närdet gäller möjligheten att komma tillrätta med de problem somunderskottet i bytesbalansen ställer ossinför. Den viktigaste enskilda anledningen till det stora underskottet ivåra utrikes affärer är de dramatiskt ökade kostnaderna för vår oljeimport. steg det svenskaimportpriset på olja med merän våra exportpriser . uppgick nettokostnaderna för vår oljeimport till ca28 miljarder kr. Syfiet med att minska oljeberoendet är inte endast att minskabelastningen på bytesbalansen utan också bl. a. atl uppnå ökad trygghet iförsörjningen. 4 Riksdagen1980/81. Prop.1980/81:100 Bilaga 1 30 Efter samråd med statsrådet vill jag ifråga ominriktningen av energipolitiken anföra följande. Impoitkostnaden kan minskas dels genom bättrehushållning med energi, dels genom att ersätta olja med andra energislag, iförsta hand inhemska sådana. När det gäller att hushålla med energi har en radåtgärder vidtagits. Jag vill bl. a. erinra om de beslut som tog 1978(prop. 1977/78:76) och som innebar att ett sparprogram omfattande investeringarom sammanlagt 3! Betydande belopp har också anslagits för att stödjanäringslivets besparingsansträngningar. har närmare 1400 milj. kr.anslagits för dessa ändamål. Regeringen har vidare föreslagit (prop.1980/81:49) att en särskild oljeersättningsfond inrättas från den 1 januari1981. Fonden kommer att tillföras sammanlagt 1700milj.kr. Fonden skall byggas upp med avgifter och användas för att stödjainvesteringar i energiteknik samt utveckling av prototyper och demonstrationsanläggningarpå energiområdet. Ytterligare energipolitiska åtgärder kommer att föreslåsunder . Jag vill också betona att energirelateradeinvesteringar och utveckling av ny teknik i samband därmed kan utgöra en viktigstimulansfaktor för svensk industri och därmed även bidra lill att skapasysselsättning. förutses den tillgängligaelproduktionskapaciteten göra det möjligt att ersätta en väsenllig del av denolja som utnyttjas för uppvärmningsändamål med elenergi. Del är angeläget altdenna möjlighet att minska oljeanvändningen tas till vara. Det är vidare viktigt att utnyttja de möjligheter somfinns att gå över till inhemska bränslen och till billigare importbränslen. Sålångt det är tekniskt och ekonomiskt rimligt bör med hänsyn tillbetalningsbalansen inhemsk energiråvara utnyttjas och utvecklas.Användningsområdet förde inhemska bränslena begränsas emellertid bl. a. avtillgången på energiråvara, dvs. i första hand torv, flis, skogsavfall ochandra biobränslen och dessas belägenhet i förhållande till de tätorter där dekan användas för i.ex. Med hänsyn till den begränsade tillgången på inhemskabränslen får man räkna med att en del av neddragningen av energiomkostnadernaunder måste ske genom att olja ersätts med kol. Med nuvarande priser på kol och olja, och med beaktandeav att energiinnehållet per ton bränsle är lägre för kol än för olja, kan mangrovt räkna med att kostnaden för bränsleimport, och därmed belastningen påbetalningsbalansen, halveras när olja ersätls med kol. För varje milj. tonolja som ersätts med kol minskar imporlkostnaden med omkring 500 milj. kr. Avvägningen mellan bränslekvalitet och investeringar iförbränningsteknik är av stor betydelse för energiförbrukningen. På längresikt kan i mera avancerade förgasningsanläggningar lågvärdiga tjocka oljoreller fasta 1980/81:100 Bilagal 31 bränslenomvandlas till högvärdiga flytande eller gasformiga bränslen. De möjlighetersom finns att på detta sätt välja en inriktning av energianvändningen sombidrar till att förbättra betalningsbalansen och ökarförsörjningstryggheten bör enligt min mening tas till vara. har energiskatterna successivt höjts meddet uttalade syftet att göra det mer lönsamt för hushåll, företag och kommuneratt nedbringa sin energikonsumtion. Avsikten är att även fortsättningsvisanvända energiskatterna som ett medel att främja en god energihushållning.Underlag för beslut om den framtida skattepolitiken las f n. fram av utredningen(B 1979:06) om beskattningen av energi som bl. a. har till uppgift att utredamöjligheterna att integrera energiskatterna i mervärdeskatlesystemet. Balansbristerna i den svenska ekonomin belyses klart avutvecklingen av brultosparande, investeringar samt finansiellt sparande iprivat och offentlig sektor (se tabell 4). Därav framgår för det första att den svenska ekonominstotala finansiella sparande är alltför lågt, vilket tar sig uttryck i etl stortunderskoll i bytesbalansen. Den totala sparkvoten har sålunda sjunkit från ca24% 1970-1974 till 1980, som följdav att den totala konsumtionen vuxitsnabbare än samhällets inkomster. Fördet andra har de totala investeringarnas andel av BNP fallit från ca Tabell4 Bruttosparande, investering samt nnansiellt sparande 19701981 1970- 1975- 1979 1980 1981 1974 1979 BruttosparandeOffentlig sektor Privat sektor Investeringar Offentlig sektor Privat sektor Summa 23,1 21.1 19.9 21.2 20.1 Offentligsektor 0.6 -1,2 -5.7 -6.6 -7.0 Privatsektor -0,1 -0.3 3.3 2.6 3.0 Summa(= bytesbalansens saIdo) 0.6 -1,5 -2.4 -3.9 -4.1 Offentlig sektor utgörs av stal, kommuner,socialförsäkringssektor och bostäder. Privat sektor består av hushåll ochförelag. En sektors bruttosparande erhålls som differensenmellan sektorns totala disponibla inkomst och konsumtionsutgifter. Detfinansiella sparandet är skillnaden mellan sektorns brultosparande och totalainvesteringar. Summan av alla sektorers finansiella sparande är lika medbytesbalanssaldot. 1980/81:100 Bilagal 32 Tabell 5 Den offentliga sektorns reala utgifter1970-1981 BNP-tillväxl 2 2,2 0,7 Anm. Deflaterade medBNP-deflatorn. Transaktioner mellan den oftentliga sektorn och samhällsekonomin iövrigt: transaktioner inom den offentliga sektorn har exkluderats. 23,1%1970-1974 till 1980. Detta är främst ett resultat av industriinvesteringarnaskraftiga nedgång. Ligger vi kvar med investeringskvoten på nuvarande låga nivåblir det inte möjligt att i längden hälla en högre tillväxttakt än perår. För det tredje är den offentliga sektorns finansiellasparandeunderskotl alltför stort som en följd av att den offentligautgiftslillväxten varit hög. Under 1970-talel har de offentligautgiftsökningarna varit större än hela BNP-ökningen. DeUa har lett till ökandesvårigheter atl finansiera de offentliga utgifterna. För att nå balans i ekonomin måsle samhällets spar- ochinvesteringskvoter återföras till en högre nivå sombytesbalansunderskottet minskas. Finanspolitiken måsle sålunda inriktas på attminska den offentliga sektorns sparandeunderskott som företags- ochhushållssparandet stimuleras och ökade investeringar nuijiiggörs. Det är inte en framkomlig väg alt vid bibehållen fullsysselsättning på ett avgörande sätt råda bot på balansbristerna genom att höjadet totala skattetrycket. En återgång till balans måste i stället i första handske genom atl den offentliga utgiftslillväxten begränsas. I tabell 5 visas de offentliga utgifternastillväxttakt. De offentliga ulgif terna inbegriper utgifter för konsumtion ochinvesteringar samt inkomstöverföringar mellan den offentliga sektorn ochekonomin i övrigt. Den trendmässiga tillväxten i de totala offentligautgifterna har varit 6,. Eftersom BNPunder vuxit betydligt långsammare, eller med , har denoffentliga sektorns utgifter fortgående ökat sinandel av BNP från 43 lill . Tillväxten i de offentliga utgifterna har därmedi absoluta tal tagit i anspråk mer än hela BNP-tillväxten. Som följd härav harreallönerna kunnat upprätthållas endasi genom en ökad skuldsättning i utlandetoch en neddragning av investeringskvoten. beräknas den offentliga sektornsutgifter växa med ca 4,, vilket innebär en neddragning i förhållandetill den tidigare Prop.1980/81:100 Bilaga 1 33 utgiftstrenden.Under samma period beräknas BNP-fillväxten uppgå till . Detbetyder att ökningen av de offentliga utgifterna i absoluta tal kommer atlfortsätta atl överstiga tillväxten i . De totala statliga utgifternas tillväxttakt har sänktsfrån 6,fill 1979-1981. räntor uppvisar en än mer markant neddragning i förhållande lill dentidigare trenden. beräknas dessa minska med perår att jämföra med en ökning på under 1970-lalet. För att finansiera de växande offentliga utgifterna hardet lotala skatteuttaget måst öka. beräknas de totalaskatteintäkternas andel av BNP stiga från 40,6 till 51,. Trots detta har denoffentliga sektorns inkomster vuxit väsentligt långsammare än utgifterna. Dessfinansiella sparande har successivt minskat och övergått i ett växande sparun-derskottfrämsl genom del statliga budgetunderskottets snabba ökning. Den hittillsvarande tillväxten i de offentligautgifterna är sålunda inte förenlig med en långsiktigt stabil ekonomiskutveckling. Den offentliga sektorns sparandeunderskott och därmed ävenbudgetunderskottet måste angripas genom en myckel återhållsam utgiftspolitik.Jag vill understryka att det gäller att sänka de offentliga utgifternasökningslakt och inte att minska dem i absoluta tal. Kreditpolitiken inriktades på att hållalikvidiletstillväxlen på en rimlig nivå. Statens upplåning hoskapilalmarknadsinstitulen och hos hushållen ökade. Däremot blev upplåningenfrån företagen mindre. Detta sammanhänger dels med att den avsättning tilllikviditetsutjämningskonto som skedde 1979 inte hade någon motsvarighet 1980,dels med alt visst industripolitiskt stöd som bundits på konto iriksgäldskontoret nu har betalats ut. Även statens upplåning hos bankernaökade. Budgetunderskottets likvidiserande inverkan på banksystemet hindradesgenom fortsatta höjningar av bankernas likviditetskrav från att ge upphov snabb expansion av bankernas kreditgivning till allmänheten. Ökningen avbankernas totala övrigutlåning exkl. vad som refinansieras i utlandet torde habegränsats lill . Likviditetstillväxlen i ekonomin uttryckt i termer avpenningmängdsökning torde ha stannat vid . Den reala likviditeten iekonomin sjönk därmed något . Den strama kredilpolitiken medförde att bankernaskreditgivning till framför allt hushåll och kommuner kraftigt dämpades. då den nuvarande kreditåtslramningen inleddes, ochutgången av tredje kvartalet ökade bankernas utestående övrigutlåning tillhushållen . steg konsumentpriserna med 17%.Realt sett minskade den utestående kreditvolymen således med 6- Prop.1980/81:100 Bilaga 1 34 ,eller med ett belopp motsvarande av den totala privata konsumtionen.Bankernas utestående kredilvolym lill kommunerna var istort sett oförändrad i nominella tal. Utlåningen till företagen ökade däremotmed . Företagens möjligheter att erhålla krediter har varitgoda, inle minst genom den tillgång till utlandsfinansiering som förelegal.Deras kreditefterfrågan har dock inte varit särskilt stor, vilkel bl. a.sammanhänger med deras goda likviditet. Inte minst på den inhemskaobligationsmarknaden har företagens begränsade kreditefterfrågan kommit lillutryck genom att flera låntagare som erhållit emissionstillstånd ej utnyttjatdetta. Åven företagens långfristiga utlandsupplåning har utvecklats svagt.Företagens utlandsupplåning för finansiering av export och import har däremotökat relativt kraftigt till följd av den förhållandevis stora ökningen avimport-och exportvärdena. De mindre och medelstora industriföretagen har undersenare år svarat för en sjunkande andel av industrins upplåning i bankerna. I stället har andra kreditgivare såsom deregionala utvecklingsfonderna och finansbolagen kommit att spela en alltstörre roll. Under den nuvarande kreditåtslramningen tycks dock bankernasutestående krediter till de mindre och medelstora företagen ha ökat i ungefärsamma takt som deras krediter till de större företagen. Kreditgivningen till bostadssektorn har under 1980fungerat väl, även om försäkringsbolagens förvärv av bostadsobligationer varitmycket begränsade. Finansieringsformerna vid förvärv av äldre småhus harförbättrats .