prop · G403108 · 1980-12-31 00:00:00 — Utredningen har under arbetets gång avgett flera betänkandenoch rapporter, I slutbetänkandet föreslås att ett principbeslut fattas om attinföra avgift på prövnings- och tillsynsverksamheten enligt miljöskyddslagen,lagen om hälso- och miljöfarliga varor samt 3 § lagen om förbud mot dumpning avavfall i vatten samt att i samarbete med övriga berördamyndigheter ges i uppdrag att utarbeta förslag till avgiftssystem. Vidareföreslås att ett system med avgifter på övemtsläpp utarbetas, Iapril 1976 beslöt regeringen att tillsätta en utredning (Jo 1976:06) föröversyn av miljöskyddslagen. Enligt direkfiven skall utredningen bl,a, övervägavilka förändringar av miljöskyddslagen som behöver göras för att möjligheternaför samhället att ingripa mot och kontrollera miljöfarlig verksamhet skallförbättras. Utredningen erhöll till-läggsdirektiv (Dir 1977:110)som innebär att utredningen skall föreslå de ytteriigare lagstiftningsåtgärder m.m,som behövs för att förbättra samhällets möjligheter att kontrolleramiljöfarlig verksamhet. Utredningen skall särskilt överväga hur en effektivaretillsyn skall kunna uppnås bl.a. genom en ökad samverkan mellan olikasamhällsorgan. Vidare skall prövas i vad mån det behövs en skärpning avstraffbestämmelserna på miljöskyddsområdet, 'Environment vol. Prop.1980/81:108 51 Idecember 1978 överlämnade utredningen delbetänkandet (SOU 1978:80) Bättre miljöskyddI, Betänkandet omfattar förslag i fråga om förprövnings-, tillsyns- ochpåföljdssystemen samt besvärsrätten m.m. Beträffande förprövningssystemetföreslår utredningen bl,a, att endast två myndigheter, koncessionsnämnden ochlänsstyrelsen, får verkställa förprövningar, Dispensgivningen föreslåsförsvinna. föreslås i fortsättningen endast få uppträda sompart till skydd för miljön. Beträffandetillsynssystemet föreslås bl.a. att hälsovårdsnämnden görs fill lokal fillsynsmyndighetenligt miljöskyddslagen för viss miljöfarlig verksamhet. Pä sikt föreslås atttillsynsansvaret helt överförs fill hälsovårdsnämnderna. Beträffandeansvarssystemet föreslås en utvidgad och skärpt plikt för utövare av miljöfarligverksamhet att på begäran av prövnings- och tillsynsmyndighet understraffansvar (böter eller fängelse i högst ) lämna behövliga upplysningarom verksamheten och anläggningen. Vidare föreslås en lagstadgad skyldighet förtillsynsmyndighet att vid gmndad misstanke om överträdelse undersöka om sådanskett. Beträffande brott mot miljöskyddslagen föreslås införande av en s.k.miljöskyddsavgift som skall tas ut av utövaren av den miljöfarliga verksamhetenså snart man på objektiva gmnder kan konstatera att överträdelse avmiljöskyddslagen skett. Avgiften föreslås bli relaterad till penningvärdetsamt utgå med f.n, högst . för överträdelsen fortgått.Skulle överträdarens överstiga det framräknade totalbeloppet kanmiljöskyddsavgiften bestämmas fill ett belopp som motsvarar vinningen i fråga.Vid bagatellartade överträdelser kan påföljden nedsättas eller efterges.Preskriptionstiden har föreslagits bli . Utredningen föreslår vidare attdet straffrättsliga sanktionssystemet bibehålls. Straffmaximum höjs fillfängelse för uppsåfiiga eller grovt oaktsamma överträdelser som kunnatinnebära betydande kränkningar av miljöskyddsintressen. För att möta denallvarligare delen av miljöbrottsligheten finner utredningen angeläget att 13kap, får en mera tidsendlig utformning. Detta bör enligtutredningen kunna ske bl.a, genom att i redan gällande bestämmelserfarebegreppet får en klarare definition i förening med att en lättnad i kravensåvitt avser styrka och omfång i visad fara i det konkreta fallet åstadkommes.En ändamålsenlig revidering borde enligt utredningen kunna nås också genom atten ny bestämmelse införs i 13 kap, där man mera kriminaliserar denmiljöfarliga handlingen och mindre den konkreta effekten. Ett visst uppsåtligteller grovt oaktsamt handlande skulle rymmas inom det straffbelagda områdetäven om gärningen i det särskilda fallet "bara" inneburit en abstraktfara för en viss miljöskada eller olägenhet. Utredningen har avstått från attlägga ett konkret förslag under hänvisning till att den översyn av lagstiftningmot organiserad och ekonomisk brottslig- Prop.1980/81:108 52 hetsom pågår inom BRÄ även omfattar åtgärder mot angrepp mot den yttre miljön, reservation till betänkandet har tre ledamöter anmält avvikande mening bl,a,mot majoritetens beslut att ej avge förslag till ändring i 13 kap,. Reservanterna har anfört bl,a, följande. Vianser att man måste hålla i minnet att miljöbrottet inte sällan måste räknastill gmppen "ekonomisk och organiserad brottslighet". Härtill måsteenligt vår mening läggas att miljöbrottet typiskt sett är svårareatt upptäcka och utreda jämfört med annan kriminalitet. Det kan t,ex, löpaåtskilliga år innan nedgrävda gifttunnor rostar sönder och giftet sprider sig imarken med grundvattnet för att slutligen upptäckas genom att det anställerskada på miljön. Vi anser att dessa förhållanden talar för att en tillräckligtlång preskriptionstid måste tillgripas. Det måste anses närmastuppseendeväckande att utredningens majoritet inte anslutit sig tillsocialdemokraternas förslag, som skulle innebära införande av en särskildpreskriptionsregel av den typ man har i skattebrottslagen (1971:69), Ätalspreskripfionstidenbör bestämmas till mot av majoriteten förordade . Vimenar också att allmänheten med hänvisning bl,a till det vid BT Kemi inträffadeborde ha rätt att förvänta sig att utredningen skulle lägga fram förslag sominnebär en ändring och skärpning av de nu aktuella straffbestämmelserna i 13kap. BrB och som bl.a, avser spridande av gift eller smitta.Socialdemokraterna har drivit denna linje till förmån för vad man här skullekunna kalla en "". Utredningsmajoritetenhar avvisat våra förslag i den här delen med hänvisning till attbrottsförebyggande rådet (BRÄ) i arbetet med den organiserade och ekonomiskabrottsligheten även skulle se på denna fråga. Vi bedömer att vägen över BRÄmöjligen är framkomlig, men utan tvekan långsammare och man är i BRÅ säkertmindre inriktad på just miljöskyddet. I stället anser vi det somnärmast självklart att en del av de förslag som presenterats i samband med BTKemi-affären borde ha beaktats i större utsträckning även av utredningensmajoritet och därmed också ha resulterat i konkreta förslag. Vi kan barabeklaga att vi inte fått stöd för vår mera handlingsinriktade linje. Giftspridningär straffbart enligt bestämmelserna i 13 kap, BrB, Dock krävs att spridandetskall ha inneburit en allmän fara för människor, djur eller växter. En sådanbegränsning kan naturligtvis inte numera godtas. Spridande av gift e,d. börautomatiskt innebära att man bedömer att allmän fara förelegat för människor,djur eller växter. Redan en otillåten gärning som medför risk för här angivenfara är så klandervärd att gärningsmannen bör bestraffas, oavsett om konkretfara kunnat visas i det enskilda fallet. Med dessa utgångspunkterhar vi funnit att i 13 kap. BrB bör intas en bestämmelse med ungefär följandeinnehåll. "Densom handhar gift eller smittämne på sätt som är ägnat att medföra risk förmänniskors liv eller hälsa eller för djur eller växter, dömes fill ansvarenligt vad som sägs i 13 kap, 7 9§§ även om allmän fara icke visats i detenskilda fallet." Prop.1980/81:108 53 Erfarenheternafrån BT Kemi visar emellertid att detta inte räcker utan att 13 kap. BrB är ibehov av ytterligare tillägg. Vi menar att en bestämmelse av karaktären " med ungefär följande innehåll måste tas in i kapitlet, "Harnågon, utan att vara förfallen till ansvar enligt vad fömt i detta kapitel ärsagt, i marken olovligen nedlagt gift eller smittämne, dömes för olaga giftdeponeringtill böter eller fängelse i högst . Tillsamma straff, som i första stycket sägs, dömes den som i vatten eller luft, olovligenspritt gift eller smittämne. Skulleden olaga giftdeponeringen vara att anse som ringa, må ej dömas tillansvar," 5överväganden och förslag 5.1 Allmänt Omndenför samhällets skydd mot miljöförstörelse ligger i reglerna om tillstånds- ochanmälningstvång för miljöfarlig verksamhet samt reglerna om produktkontroll.Följer de som sysslar med miljöfarlig verksamhet eller farliga produkter dessaregler och fungerar fillsynsmyndigheter-na effektivt skall detta garantera attmiljöförstörelsen minskas. Ytterst kan straff komma i fråga när man åsidosätterförbud eller föreskrift som meddelats med stöd av lagstiftningen. Medhänsyn till bättre kunskaper och ökad medvetenhet om betydelsen av omsorgen ommiljön är det naturligt att samhället och enskilda nu ställer högre krav påförebyggande åtgärder mot miljöskadliga gärningar. För att kunna efterleva de kravsamhället ställer på företag och genomföra en minskning av föroreningarna krävsåtskilliga dyrbara miljöinvesteringar. Det ständigt ökade antalet kemiskaföreningar med oöverskådliga risker och därmed uppkommande problem med utsläppoch hantering av avfall kommer säkerligen även att medföra ekonomiskaavväganden som kan resultera i miljöskadliga gärningar. Mot bakgmnd häravfinns det all anledning att befara ett ökat antal överträdelser av föreskrifteroch bestämmelser samt andra miljöfarliga åtgärder i avsikt att undgå ökadekostnader. Redan nu finns exempel på sådana uppenbara ekonomiskahänsynstaganden av gärningsmannen vid miljöbrott. Händelsernaomkring BT Kemi (se avsnitt 3.4) visar emellertid brister i det miljöskydd somfrämst genom miljöskyddslagstiftningens tillkomst byggts upp under de senasteårtiondena. Genom att undanhålla tillsynsmyndigheten väsentliga uppgifter om verksamhtenhar kontrollen över den miljöfarliga verksamheten blivit bristfällig. Härskallinte behandlas frågan om vilka konsekvenser denna attityd från företaget fåttför möjligheten att i det enskilda fallet tillämpa sanktionsregler enligtmiljö- 1980/81:108 54 Däremot kan vissa generella slutsatser dras om brister ochluckor i nuvarande lagstiftning. Pågmnd av miljöskyddslagens konstmktion som ramlag med blan-kettstraffbud kanvissa miljöskadliga gärningar som har anknytning fill miljöfarlig verksamhet ejbeivras enligt lagens straffbestämmelser. Exempel på detta är när den sökandevid ett anmälnings- eller tillståndstillfälle lämnat felaktiga upplysningar omt,ex. vissa utsläpp och därefter fått fillstånd eller dispens utan någraföreskrifter i den del där de felaktiga upplysningarna lämnats. Om denmiljöfarliga verksamheten påbörjats före miljöskyddslagens ikraftträdande ochverksamheten inte förändrats på någon sådan avgörande punkt som påkallatingripande av tillsynsmyndigheten är inte heller miljöskyddslagensstraffsanktioner tillämpbara. Förhållandet är detsamma när verksamheten inteingår bland de miljöfarliga verksamheter, som enligt miljöskyddskungörelsen är förprövningsskyldiga.Förteckning över de verksamheter som är förprövnings- eller anmälningsskyldigaändras efter hand men man kan tänka sig fall där lagstiftningen inte hållerjämna steg med den tekniska eller kemiska utvecklingen på tillverkningssidan.Miljöskyddslagens straffsanktioner kan även sättas ur spel genom att åtal på gmndav tidskrävande utredningar inte kan väckas förrän preskriptionstiden ()löpt ut. Detfinns alltså en rad brister i nuvarande miljölagsfiftning när det gällermöjligheterna att beivra miljöskadliga handlingar. Bestämmelserna har visat sig ofillräckliga för att förhindra angrepp mot den yttre miljöngenom främst föroreningar av olika slag. Föreskrifter och tillsynsbestämmelserkan svårligen förhindra alla övergrepp, I blickpunkten kommer då destraffbestämmelser som finns i specialförfattningarna. Dessa är i många fallinte heller fillräckligt effektiva i förebyggandet och beivrandet avöverträdelser. De utgörs i många fall av blan-kettstraffbud. Detta medför attalla miljöfarliga åtgärder inte är kriminaliserade, I de flesta fall tar straffbudetinte sikte på allvarliga miljöbrott och beaktar inte heller den ekonomiskavinning som gärningsmannen kan ha kalkylerat med när han begick brottet. Enannan svaghet hos dessa straffbestämmelser är säkerligen även att det kanframstå som om hotet om straff endast avser överträdelser av ordnings- ellersäkerhetsföreskrifter även om specialförfattningarna innehåller en delgenerellt straffsankfionerade aktsamhetsregler. De straffsatser som är knutnatill brotten framstår även som relativt låga och påföljden har i den alldelesövervägande delen av de fall som prövats av domstol bestämts till lågabötesstraff. Anledningkan därför finnas att överväga olika möjligheter att höja miljöbrottensstraffvärde även om de brottsförebyggande effekterna av straffbestämmelserna urmånga aspekter är osäkra. Den faktor som påverkar relationen mellan straffbudenoch laglydnaden på detta områ- Prop.1980/81:108 55 deär troligen framför allt den ringa upptäcktsrisken. En höjning avstraffsatserna för överträdelser av bestämmelser i de olika miljöförfattningarnakommer med hänsyn fill vad som fidigare nämnts om deras begränsade möjligheteratt täcka alla straffvärda gärningar inte att medföra några större effekter.Dessutom är det tveksamt om dessa straffbuds placering i mer eller mindrecentrala specialförfattningar kan medföra en önskvärd höjning av moralen ochdärmed öka laglydnaden. Vid övervägande av frågan hur straffvärdet skall höjasmåste hänsyn även tas fill möjligheten att miljöbrotten i framfiden kommer attbli betydligt allvarligare än de som uppdagats. Om miljöbrott ansesallvarliga och klandervärda och inte endast som lindriga och periferaförseelser borde de i stället i första hand bestraffas enligt . Ettstraffhot enligt skulle även få den effekten att miljöbrottjämställs med brottskategorier som traditionellt betraktas som förkastliga ochklandervärda. Klandervärdheten skulle även framträda genom strängare straffsatser. Härbör inskjutas att den finska straffrättskommittén i sitt förslag fill stomplan fillny strafflag har föreslagit att straffbestämmelser för miljöbrott tas in istrafflagen. Som skäl härtill anför straffrättskommittén (straffrättskommitténsbetänkande 1976:72 band 2, 1978, s, 102): Denindustriella och tekniska utvecklingen har i allt större utsträckningproducerat ämnen eller föremål som kan skada naturen eller miljön. Samtidigthar man vunnit ökad insikt om att skadandet av naturen och slöseriet med dessresurser kan få ödesdigra följder. Genom att förlägga miljöbrotten till ettenda strafflagskapitel kunde man återspegla de förändrade uppfattningarna ochvidare utgör en sådan lösning en effektivare påminnelse om dessa brotts förkastlighet, Idet följande kommer mot bakgmnd av de omtalade bristerna i de nuvarandestraffbestämmelserna närmare att diskuteras möjligheter att genom bestämmelseri förhindra allvarliga angrepp mot miljön, 5.2Kriminalisering i av miljöskadliga gärningar Somovan nämnts (avsnitt 2.4) är det möjligt att miljöbrott i enskilda fall kanhota eller skada även andra intressen än själva miljön och därför falla inunder olika straffbestämmelser i . Några av miljöspeciallagarnainnehåller även subsidiaritetsklausuler som föreskriver att speciallagensstraffregel ej är tillämplig om ansvar kan ådömas enligt (t,ex, 16§ 2 st, lagen om hälso- och miljöfarliga varor samt 21 § lagen om åtgärder motvattenförorening från fartyg). Någonstraffregel som direkt tar sikte på miljöskadliga gärningar finns dock inte ibrottsbalken. Gärningsbeskrivningarna i 13 kap, 7 9 §§ innehåller emellertid bl,a.förgiftning av vatten och som skydds- 1980/81:108 56 objekti 8 § upptas djur och växter. har det ifrågasatts om dessabestämmelser inte skulle kunna tillämpas på miljöbrott. Detta skall ses mot bakgmndav att giftproblemen och utrotningshoten mot växter och djur har uppmärksammatsallt mer, Lagmmmen har emellertid tillkommit på det gamla bondesamhällets tid.Ändringen beträffande skyddsobjekt i brottsbeskrivningen i 8 § harsannolikt varit betingad mera av ekonomiska hänsyn än av naturskyddshänsyn (se2,4,2), Att det ekonomiska värdet av skyddsobjekten i 8 § är av betydelse,framgår även av att i rekvisiten för grovt brott upptas det förhållandet attegendom av betyande värde utsatts för fara. Genomgången av fällandedomar enligt dessa lagmm visar dock att de i några enstaka fall tillämpats vidmiljöbrott, BT Kemi-processen ger emellertid en föraning om vilkabevissvårigheter och krav på tekniska utredningar en ökad tillämpning av dessa lagmmmot miljöbrott skulle medföra. För att lagmmmen skall vara tillämpbara krävsatt genom gärningen en fara framkallats som ej hotar endast enstaka människoreller föremål utan i stället en mera obestämd och vidsträckt krets av objekt.Faran skall dessutom vara överhängande och konkret. Sannolikt tordeutsläpp, som inte i och för sig framkallat fara, men som tillsammans med andrautsläpp framkallat denna fara inte falla in under gärningsbeskrivningen. Inteheller torde beteenden som medför fara för mera långsiktiga kumulativa skeendenfrån samma eller olika källor vara straffbara. Kretsen av skyddsobjekt i lagmmmenutgör också en begränsning av möjligheterna att nå miljöbrott med dessa bestämmelser. Medanledning av stadgandenas urspmng och utformning är det möjligt att de i sinhelhet är i behov av en revidering. En sådan översyn omfattas emellertidknappast av översynen av lagstiftning mot organiserad och ekonomiskbrottslighet. Under kartläggningsarbetethar dock uppmärksammats att någon fällande dom enligt 7 § inte finns imaterialet. Däremot har 8 och 9 §§ fillämpats, fömtom i direkta miljömål,beträffande spridande av smitta och gift bland husdjur. Även 7 § torde kunnavara fillämpbar vid exempelvis terroristaktioner med hjälp av gift ellersmitta men också beträffande miljöbrott t,ex, genom tillsatser av giftigaämnen i livsmedel. Deredovisade svårigheterna att tillämpa 79 §§ vid miljöbrott gör det sannoliktatt dessa straffbud i sin nuvarande lydelse inte i nämnvärd utsträckningavhåller allmänheten från miljöskadliga angrepp. Inte heller torde andrabestämmelser i som i vissa fall kan bli fillämpliga ha någon sådaneffekt. Det finns därför anledningatt överväga att i införa en bestämmelse som är särskilt avseddför miljöfarliga åtgärder. Ett sådant straffstadgande måste med nödvändighetutformas relafivt allmänt. Omfattningen och utformningen av en sådan generellbestämmelse är till Prop.1980/81:108 57 stordel beroende av hur långt kartläggning och kontroll kommit av olika gärningarsoch ämnens effekter på miljön. På flera områden är regleringen ännu långtifrån fullständig. Exempel på områden som ännu ej tillräckligt reglerats ärbullerstörningar. uppdrag omfattar även frågan omåtgärder för att komma till rätta med detta miljöproblem. En kriminalisering ibrottsbalken av alla allvarliga miljöskadliga gärningar fömtsätter emellertidett omfattande utredningsarbete. Troligen måste också straffbestämmelserna i specialförfattningamai flera avseenden anpassas till en mera allmän straffbestämmelse i . På gmndhärav har i detta sammanhang tonvikten lagts vid de miljöskadliga angrepp somtidigt uppmärksammats och som framstår som de mest miljöhotande,nämligen spridning av kemiska och andra farliga ämnen. Många av dessa farligaämnen kan säkerligen betraktas som gifter eller åtminstone som vådliga ämnen.Andra ämnen kan i och för sig vara ofarliga men i vissa situationer ändå ha enskadlig effekt. Utsläpp av gmndämnen och organiska föreningar kan i vissa fallbetraktas som farliga för människor och miljön i övrigt. Forskare har somexempel härpå nämnt tungmetaller som kadmium och kvicksilver. En kriminaliseringbör därför avse själva gärningen med hänsynstagande även fill andraomständigheter än ämnets giftighet. Ettbegrepp som kommit till användning i den miljörättsliga lagstiftningen ärföroreningsbegreppet. Med förorening avses tillförsel av olika ämnen som ändrarmottagarens (recipientens) naturliga sammansättning. När begreppet används iolika författningar till skydd för miljön framgår emellertid av sammanhanget,att det skall vara fråga om ämnen i sådan mängd och tillförseln vara av sådanvaraktighet att det medför risk för menlig påverkan pä människors hälsa ellertrivsel eller pä egendom (SOU 1966:65 s. 147), I detta sammanhang börbegreppet få en vidsträckt tolkning. Även andra spridningar och ingrepp imiljön som bmkar jämställas med föroreningar bör täckas avföroreningsbegreppet. Upplag och nedgrävningar av farligt avfall i jorden ärstraffvärda handlingar som bör räknas som föroreningar. Även strålning ochspridande av bakterier och vims bör omfattas av föroreningsbegreppet. Andra exempelär uppvärmning och avkylning av vatten. Föratt effektivt söka motverka föroreningar av farlig natur bör gärningarnakriminaliseras redan på ett tidigt stadium i händelseförloppet. Tillämpningenav 13 kap. 8 § på miljöfarliga gärningar har inneburit att mycketstränga krav ställts på utredningen om föroreningen i det konkreta falletframkallat allmän fara för växter eller djur. Under förhållanden där det finnsen rad föroreningskällor och där redan tidigare föroreningar skett kan det varamycket svårt att visa att faran åstadkommits just av den misstänkte förorenarentrots att föroreningen i och för sig varit av miljöskadlig natur. Prop.1980/81:108 58 Ensådan snäv kriminaliserad sektor kan inte vara ägnad att motverka miljöfarligaföroreningar. Alla uppsåtliga eller vårdslösa föroreningar bör vara straffbaraunder förutsättning att de kan antas få betydande konsekvenser för människor,djur, växter eller miljön i övrigt. Gärningsmannen bör fällas till ansvar ävenom fullständig teknisk bevisning inte föreligger för föroreningens skadlighet.Har sålunda rapporter och vetenskapliga undersökningar påvisat att risken ärmycket stor för skadliga verkningar beträffande föroreningens innehåll böransvar inträda förutsatt att gärningsmannen känt till de faktiskaomständigheterna. En sådan ansvarsregel bör ligga i linje med de undersöknings-och anmälningskrav som i olika specialförfattningar ställs på producenter m,fl.Domstolen har alltså att pröva om det kan antas att föroreningen med hänsyntill alla kända omständigheter kan medföra vissa skadliga effekter. Sådanaomständigheter är den berörda miljöns tidigare beskaffenhet och känslighet förytterligare föroreningar samt tidigare föroreningars innehåll. En straffutvidningav här föreslagen typ bör kunna godtas om krav ställs på att gärningen skallantas medföra hälsorisker, skador och olägenheter som inte är obetydliga. Miljöbegreppetfinns inte definierat i svensk rätt. Omfattningen av begreppet skiftar mellanolika användningsområden. I detta sammanhang bör med miljö avses människansyttre fysiska omgivning. Även sådana beståndsdelar i näringskedjan som i ochför sig är av föga värde men som på lång sikt är vikfiga för människan börskyddas. Följderav sådana föroreningar som kan antas medföra andra betydande olägenheter imiljön kan bli att människors möjligheter till användning av naturen tillexempelvis rekreation omintetgörs eller avsevärt försvåras. En förorening, somkan antas medföra de angivna olägenheterna och skadorna, lär i de flesta fallvara omfattande och inte endast snabbt övergående. Exempel kan dock finnas påföroreningar som innehåller farliga ämnen i en mindre kvantitet men som i detenskilda fallet har en tröskeleffekt i förhållande till tidigare föroreningar. Föroreningarsom tillåtits av prövningsmyndigheter bör i och för sig inte undantas frånansvarsbestämmelsen. Uppgifter som skulle varit utslagsgivande föruppfattningen om t,ex, kemiska ämnens skadlighet kan ha varit kända enbart avgärningsmannen, som undanhållit prövningsmyndigheten dem. För att undantagärningar som till följd av andra viktiga skäl anses som nödvändiga trotsrisken för miljöskador bör emellertid i ansvarsbestämmelsen göras undantag försådana gärningar som med hänsyn fill omständigheterna kan anses försvarliga.Därmed undantas från ansvar de flesta fall där en administrativ myndighettidigare gjort en intresseavvägning och funnit föroreningen acceptabel medhänsyn till bl.a. verksamhetens eller produktens samhällsnyttighet. Prop.1980/81:108 59 Prövningenkan ha gällt anfingen den aktuella föroreningen eller en jämförbar sådan.