prop · G403122 · 1980-12-31 00:00:00 — Ett statligt ställningstagande i frågan bördärför kunna anstå lill dess RAÄ redovisat resultatet av sin översyn. Fleraremissinstanser har för övrigt gjort gällande att det skydd som eftersträvas i ulredningensförslag redan nu kan tillgodoses genom den gällande planlagsliftningen. RAÄ ochstatens har pekat på de möjligheter kommunernahar att övervaka den kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsen genom bl.a. 38§byggnadsstadgan (BS). I dess andra stycke sägs att en byggnad som är av slörrevärde frän historisk, kulturhistorisk eller konstnärlig synpunkl inle fårförvanskas vare sig genom arbeten på själva byggnaden eller genom bebyggelse igrannskapet. Det har hävdats all skyddet enligl 38 § BS kan förslärkas genomatt kommunen på förhand genom t.ex. antagna riktlinjer i en kommunöversikt geranvisningar om hur man avser atl tillämpa denna bestämmelse inom vissa områden.Den uppfattningen har fått slöd genom uttalanden i samband med en antagenändring av 38 § BS (prop. 1979/80:149, CU 1979/80: 30, rskr 1979/80: 374).Genom elt tillägg lill första stycket har stadgals att det beträffande enbyggnad inom etl bebyggelseområde som utgör en värdefull miljö skall tassärskild hänsyn till områdets egenart. I propositionen (s. 8) bekräftas altmiljöer och områden som inom ramen för den fysiska riksplaneringen utpekatsantingen i fastställd plan eller genom kommunala beslut om antagande avkommunöversikter, områdesplaner eller bevarandeplaner, i första hand skall kommmai fräga för elt vidgat skydd enligt 38 § BS. Del påpekas i propositionen atlsädana kommunala beslul inle har någon direkl rättsverkan gentemot den enskildemen att de blir av stor betydelse vid prövningen i varje enskilt byggnadsärende. Förutsättningarnaför att med stöd av byggnadslagstiftningen skydda den befintliga miljön harlänge diskuterats. Genom ändringen av 38 § BS har möjligheterna lill skyddavsevärt förbättrats. Även sedan detta steg har lagits kvarstår dock vissaproblem som byggnadsvårdsutredningen påtalat. Det är då närmasl svårigheterna atlhindra rivning och alt utfärda föreskrifter om en antikvariskt inriktad vårdsom jag tänker på. Dessa frågor kommer emellertid atl behandlas i samband medberedningen av PBL-ulredningens förslag till Ny plan- och bygglag, vilkel ulgörytterligare etl skäl mot atl nu lägga fram nägot förslag lill förbättringar. 2.3.1 Frågan om ett utvidgat lånestöd Som jag inledningsvis berörde finns det möjlighet alt fåförmänliga län lill bevarandet av kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse.Dessa lån ulgör ett komplement till det vanliga statliga bostadslånet. Prop.1980/81:122 13 Statligt bostadslån kan lämnas till ny- och ombyggnad avbostäder och bostadskomplement. Till bostadskomplement räknas lokaler, sombetjänar ett bostadsområde. Om bostadslån utgår beviljas boltenlän ur denprioriterade sektorn pä lånemarknaden. I normalfallet lämnas bostadslån med en viss procentandelav ett låneunderiag som lånemyndigheten fastställer. Detla får vid ombyggnad inleöverstiga den schablonmässigt beräknade byggnadskostnaden för en motsvarandenybyggnad. Avserombyggnaden elt kulturhistoriskt värdefullt bostadshus får lån beviljas tillombyggnadskostnader som överstiger den schablonmässigt beräknade byggnadskoslnaden(för en motsvarande nybyggnad) om den högre kostnaden kan hänföras lillkulturhistoriska bevarandekoslnader. Det sälunda förhöjda låneunderiagel fårdock inle vara högre än att kostnaderna kan förräntas inom en bruksvärdeshyra.För bostadshus som kan förklaras för byggnadsminnen och där en förräntning intekan uppnås kan Ulläggslån beviljas. Delta är ränte- och amorteringsfriii i tio år.Därefter skall lånet enligl huvudregeln återbetalas. Del ställiga lånestödetbegränsas dock till kostnader inom det dubbla låneunderlagel för enmotsvarande nybyggnad. Ulredningen har inte haft i uppdrag att se över dessalåneformer. Utredningen har dock funnit atl elt låneslöd lill lokaler medkulturhistoriskt värde som inle omfattas av bostadslånesyslemet kan utformas påetl liknande sätt. Utredningen föreslår därför att det införs ett tilläggslånockså vid ombyggnad av lokaler av byggnadsminnesklass som bevaras för atlåteranvändas. Vid ombyggnad av lokaler av mera allmänt kulturhistoriskt värdeföresläs alt staten garanterar att finansieringen fär ske inom den prioriteradelänesektorn. De flesta remissinsianser som behandlat frågan har ställtsig positiva till utredningens förslag om att införa ett låneslöd för lokaler.Fullmäktige för riksbank anser dock att systemet, för prioritering avlån pä kreditmarknaden, framöver som , av principiella skäl börinnefatta enbart bostadsbyggandet och därtill knutna lokaler. Efter samråd medchefen för har ocksä jag funnit att starka skäl talar emolatt i rådande ekonomiska läge införa elt lånestöd med den utformning somutredningen har föreslagit. Del nuvarande statliga lånestödet till lokaler ikulturhistoriskt intressanta byggnader förutsäller att lokalen bedöms fylla ellnormalt behov av boendeservice i huvudsak för dem som bor i området. Enutvidgning av tillämpningsområdet lill att omfalla även sådana lokaler som inleulgör bostadskomplement ökar anspråken på lånemedel betydligt mer än vad som ärbetingat av de antikvariska bevarandekostnaderna. Sannolikt skulle det ocksåbehövas regler som i viss" avseenden skiljer sig från dem som används vidlångivningen lill bostadskomplement. Jag kan väl inse det angelägna i ett stöd som skulle kunnaunderlätta för Prop.1980/81:122 14 en ägare alt välja ombyggnad och återanvändning av enkulturhistoriskt värdefull lokalbyggnad före rivning och nybyggnad. har pekat på kan del också finnas en risk att man, om manalls väljer att bevara huset, söker lösningar vid projekteringen av enombyggnad av en lokal med sikte på atl komma i åtnjutande av det förmånligabostadslånet. Denna strävan kan ofta komma i direkt strid med dekulturhistoriska intressena. Även om någon särskild stödform alltså inle börinrättas, kommer dock lokalbyggnaderna att kunna få stöd inom del bidragssystemsom jag strax kommer in på. Beträffande utredningens förslag om utvidgad tillämpningav lånefonden för kommunala markförvärv kan jag bara hänvisa till riksdagensbeslut atl av besparingsskäl avveckla denna läneform (prop. 1980/81:20 bil. 12 s.4, CU 1980/81:11, rskr 1980/81:121). 2.3.2 Tillämpningen av byggnadsminneslagen Genom lagen (1960:690) om byggnadsminnen kan statenoberoende av ägarens inställning ge skydd för kommunalt och enskilt ägdakulturhistoriskt synnerligen märkliga byggnader. har drygl 500byggnadsminnen registrerats. Del finns inget underiag som gör del möjligt atlsäkert bedöma det verkliga antalet byggnadsminnesvärda fastigheter i landel.Som en uppskattning brukar siffror mellan 3000 och 4000 nämnas. Bland deskyddade byggnaderna dominerar handels- och borgargårdar vidsidan av slott och herrgårdar. Många vikliga kategorier saknas eller ärfåtaligt representerade, såsom t. ex. industrins och folkrörelsernas byggnadereller hyreshus från 1800-och 1900-talen. Ulredningen menar alt den huvudsakliga orsaken till dennabegränsade tillämpning har varit avsaknaden av pengar. Man konstaterar att delsom en följd av della inte i någol fall har skett en byggnadsminnesförklaringmot en fastighetsägares vilja, när del funnits risk för atl ersällning förinträng skulle behöva utbetalas. Enligt utredningens mening har det dockframför allt varit de små möjligheter staten har haft alt erbjuda fastighels-ägamaett stöd till fortlöpande värd som har haft betydelse. Ulredningen framhåller atlen konsekvent tillämpning av byggnadsminneslagen är en förutsättning förbyggnadsvården. För det ändamålet föreslår utredningen dels atl en särskildanslagspost för inlrångsersällningar inrättas, dels alt möjlighelerna att gebidrag förbättras. Utredningens ståndpunkt och förslag har fäll starkt slödfrån remissinstanserna. Det har alltså inte varit möjligt ge ens de mestvärdefulla byggnaderna i värt land elt systematiskt skydd och slöd. De förhoppningarom motsatsen som uttrycktes när byggnadsminneslagen infördes har intekunnat infrias. Här återspeglas en allmänl grundad restriktivhållning lill byggnadsvården. Del staten nu framför allt kan göra är att, medde begränsade resurser som slår lill förtogande, bidra lill lösningar av de Prop.1980/81:122 15 ekonomiska problem som ofta är förknippade med en byggnadsminnesförklaring. Jag anseri likhet med ulredningen att del är väsentligt atl föra upp en särskild postför ersättningar för de intrång en byggnadsminnesförklaring kan innebära. Ävenom jag liksom utredningen förutsätter att ersättnings-fallen kommer att blisällsynta, är det olyckligt om del också i fortsättning-. en blir så, atlersättningarna måste tas från de medel som i praktiken helt är avsedda för merkonstruktivt inriktad byggnadsvård. Den ojämförligt tyngsta bördan för byggnadsvården harburits och bärs av de enskilda fastighetsägarna. a. fördyrade vård- ochunderhållskostnader har gjort del allt svårare för innehavare avkulturhistoriskt värdefulla byggnader atl hålla dessa i gott skick. De fiestaägare till sädana byggnader efterlyser därför främst möjligheler all få hjälp lillall klara de merkostnader som ofta följer av de skyddsföreskrifter som deförväntas axla. Det är genom atl inom ramen för befintliga ekonomiska resurseri göriigaste män möta dessa behov som staten enligl min mening kan verka för enmera konsekvent tillämpning av byggnadsminneslagen. bör lämpligen ske iform av bidrag. 1 del följande går jag närmare in pä olika frågor rörande bidragsgivningen. 1 likhet med utredningen anser jag all staten genom bidragsgivningbör stödja bevarandet också av annan kulturhistoriskt värdefull bebyggelse änbyggnadsminnen. Jag delar utredningens mening atl man genom ell ekonomisktstöd kan väcka och bibehålla en positiv inställning lill bevarandet hos fasUghelsägarna. 1 utredningens direktiv pekades på den tanke som har förlsfram i debatten om etl statligt stöd till byggnadsvården, nämligen atl stödetskulle avse de merkostnader som betingas av hänsynen lill det kulturhistoriskavärdet. Utredningen har tagit upp denna tanke och har byggt förslaget om ettbidragssystem på begreppet "kulturhistoriska överkostnader". Utredningen konslalerar att överkostnadsbegreppel ärdiffust och all det kan ges olika innebörd, från utebliven exploateringsvinsttill klart påvisbara koslnader för exempelvis konserveringsåtgärder. försvåras definitionen av all de antikvariska önskemålen i själva verkelofta minskar kostnaderna i slällel för alt öka dem. Att behålla och restaureraen rikt utsmyckad putsfasad från 1800-lalets slut anförs som ell exempel på enbilligare ålgärd än s. k. hyvling. Ulredningen vill dock ge begreppet enpreciserad innebörd och räknar upp etl antal faktorer och ätgärder som kanmedföra överkostnader. Remissinstanserna är överens om att utredningen pä ett hanterbartsätt har förmått bestämma innebörden av begreppet kulturhistoriska överkosl-nader.Även jag kan ansluta mig lill ulredningens beskrivningar. Prop.1980/81:122 16 Som jag tidigare nämnt har RAÄ disponerat eltanslag som delvis har kunnat användas för atl ge bidrag lill byggnadsvård. Ulredningenmenar atl denna bidragsgivning, som har fungerat enligt vissa oskrivnaprinciper, bör tjäna som förebild för den formella reglering som man nu anservara nödvändig. Remissinstanserna har tillstyrkt denna ordning. Även jag anser alt den praxis som har utbildats hos RAÄbör utgöra stomme för den fortsatta bidragsgivningen. Som jag harnämnt skall en förutsättning för bidrag vara all bebyggelsen skyddas motrivning eller annan förstörelse. Som en naturlig huvudprincip bör gälla atl bidragsgivningenfrämst inriktas på byggnadsminnen och andra riksintressen. Sannolikt kommer somjag har framhållit dessa kategorier, församlingskyrkorna inbegripna, underflera år framöver alt helt ta resurserna i anspråk. För dessa objekt bör det iundantagsfall vara möjligt all ge bidrag som läcker hela den kulturhistoriskaöverkostnaden, med avdrag för det ökade bruksvärde som ägaren får genomåtgärden. Del bör då gälla objekt som saknar varje praktiskt värde för ägarensjälv, dvs. ägaren skall inte vid en försäljning kunna tillgodogöra sig värdetav del statliga bidraget. En ytterligare förutsätlning för slödel bör annarsvara etl krav på viss egen insats från ägarens sida. Denna egeninsats ger dennödvändiga kontrollen av projektets koslnader. Som regel bör bidrag därför inleutges med mer än högst av överkoslnaderna. 1 den mån resurserna medger bör bidrag också kunna ges lillvad som i lånesammanhang brukar benämnas övrig kulturhistoriskt värdefull bebyggelse,dvs. de byggnadskategorier där statens insats mera är tänkt all stimuleraägaren till egna insatser. Bidragen bör då inte överstiga av överkoslnaderna.I enstaka fall när en stiftelse eller förening av ideell karaktär bildats endasiför atl bevara etl särskilt objekt bör även på denna nivå bidrag kunna komma i frägaupp lill hela överkostnaden. Som jag tidigarehar nämnt bör del vara möjligt all ge bidrag också lill lokaler som byggs omför all åleranvändas. Jag avser då arbelen som syftar lill att bevara urantikvarisk synpunkl särskill skyddsvärda delar. Likaså kan bidrag komma i frägaför ett bostadshus när motsvarande arbelen har den karaktären att någotbostadslån inte kan utgå. För dessa kalegorier där det således finns enavkastning bör särskild försiktighet iakttas vid bidragsgivningen. I likhetmed vad som gäller inom bostadssektorn är det av slor vikl atl subventionerinte ges till fastighetsägare som kan finansiera ätgärderna genom en anspassningav hyrorna. Vad som framstår som en kulturhistorisk överkostnad vid etltillfälle kan på lilel längre sikl få full läckning genom hyran. kan särskillanlas gälla för lokaler där hyressällningen i princip är hell fri. Fastighetermed kullurhisloriska värden är för övrigl inle sällan så attraktiva all detredan från början är möjligt all fä full kostnadstäckning vid en restaurering. Det är sannolikt alt anspråken på bidrag liksom hittillskonstant kommer Prop.1980/81:122 17 atl överstiga de tillgängliga medlen. Jag vill betonavikten av att bidragen också i fortsättningen fördelas sä atl siörsta möjligapositiva effekter uppnås för byggnadsvårdens del totalt sett. En fördelning sominnebär alt många smärre bidrag ges ut, framför att ell fåtal slora arbelengynnas, måste enligl min mening vara del bästa sättet atl nå detta syfte.Faktorer som fastighetsägarens ekonomiska förutsätlningar och vilja att utföraandra samtidiga arbeten anser jag dessutom bör vara av betydelse vid bidragsgivningen. Den mera formaliserade bidragsgivning som jag här har angettgrunderna för, kräver ett särskilt ansökningsförfarande. Det ankommer på RAÄall på lämpligl sätt informera fastighetsägarna om bidragssystemet. Den stödform jag här har beskrivit riktar sig mot enskildafastigheter. Det följer som en självklarhet av det syslem för registrering avfasligheter som vi har i det här landel. Därav följer dock inte som några remissinsianservelal göra gällande, alt själva slödel skulle utgå enbart med den enskildafastigheten i synfältet. Givetvis skall del förhållandet, att en värdetill slor del är beroende av omgivningen, spela en belydan-de roll vid urvalelav de individuella fasligheter som skall bli föremål för bidrag. På del sättetblir bidragsgivningen ett stöd till bevarandet av samlade miljöer. Beredskapsarbeten på byggnadsvårdens område under 1970-talel innebar elt kraftigtuppsving för byggnadsvården. För att motverka den dä höga arbetslösheten blandbyggnadsarbetarna användes arbeten inom byggnadsvårdsseklorn för att skapa sysselsättning.Förändringar i arbetslöshetens sammansättning har gjort detnödvändigt atl i ökad grad inrikta beredskapsarbetena på andra områden, främst tjänste-och vårdyrken. Del har medfört atl byggnadsvårdens andel av beredskapsarbetenahar krympt till en betydligt lägre nivå. Utredningen konstaterar att de byggnadsvärdandeberedskapsarbetena har gett ett gott resultat. Man menar att del emellertid inlekan vara rimligt atl byggnadsvården generellt görs beroende avsysselsättningsläget, bl.a. därför atl behovet av insatser då inle kantillgodoses på rent kulturhistoriska grunder och risk finns för att ensnedfördelning uppstår. Utredningen slår dock fasl alt det också ifortsättningen kommer atl vara behövligt och angeläget atl beredskapsarbetenkommer lill sländ inom byggnadsvårdsseklorn. Inte heller jag anser atl det är lämpligl att helt förlilasig på beredskapsarbeten som grund för del slalliga engagemanget påbyggnadsvårdens omräde. Statens ambitioner bör i stället komma till uttryck denvanliga anslagsvägen. Det är dock önskvärt all beredskapsarbeten också i fortsäll-ningkan användas för att tidigarelägga planerade byggnadsvårdsprojekt när det ärmotiverat med hänsyn till sysselsättningsläget. Ett i en särskild förordningfast reglerat system för det ordinarie anslagels användning 2 Riksdagen1980/81. Prop.1980/81:122 18 kommer som utredningen har påpekat att bli enunderlättande faktor i del avseendet. I enlighet med direktiven har utredningen övervägt om skaltelindringarkan fungera som en form för slöd äl byggnadsvärden. Utredningen har i förstahand granskat reglerna för inkomslskatien, eftersom lättnader i denna kanförväntas stimulera fastighetsägarna till faktiska vårdinsatser. Utredningensäger sig inte ha kunnat konstatera atl skattereglerna allmänt motverkarbyggnadsvårdande syften. Som ett exempel pä motsatsen nämner man situationen iDanmark, där en fastighetsägare inte med avdragsrätl kan reparera skador ellerförslitningar som uppstått under tidigare ägares innehav. Vissa ändringar iskallelagarna anser utredningen ändå motiverade, som närmare framgår avsammanfattningen (bil. Ulredningen har pekat på de nackdelar somskattemässiga särregler för den kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsen kommeralt medföra. Ett redan nu komplicerat skattesystem skulle bli ännu merinvecklat. Vidare skulle effekterna i väsenllig grad bli beroende av denenskilde fastighetsägarens inkomster och skaller i övrigt. Vid en samladbedömning har utredningen dock funnit atl fördelarna med de föreslagnaändringarna har vägt över. Utredningensskalteförslag har mött stark kritik från många remissinstanser. Avslyrkandenhar kommit bl.a. frän kammarrätten i , och fieralänsstyrelser med hänvisning främst till de komplikationer som skulletillföras det svårtillgängliga skattesystemet. Efteröverläggningar med chefen för budgetdepartementet har ocksä jag funnit attövervägande skäl talar mol ett genomförande av utredningens skalteförslag. Jaghar därvid särskilt fäst mig vid de svårigheter vid tillämpningen somförslagen skulle medföra. Del rimmar illa med den nu särskilt starka strävanall begränsa krånglet i samhället. Effekterna av skattelindringar blir vidaresvåröverskådliga. Med hänsynlill vad jag nu har anfört är jag alltså inle beredd atl förorda de föreslagnaskattelättnaderna som stöd till byggnadsvården. En annan sakär att byggnadsminnen och vissa därmed jämställda byggnader intar ensärställning som motiverar andra hänsynstaganden. Jag vill här nämna att fr.o.m.1981 ärs allmänna fastighetstaxering gäller mer enhetliga regler för värderingav byggnadsminnen m. m. Så finns t. ex. i 7 kap. 13 § fastighetstaxeringsiagenen specialregel för bestämmandet av markvärdet för dessa fastigheter. Tillbilden hör också att drift- och underhållskostnaderna för kulturhistorisktvärdefulla byggnader kan vara osedvanligt höga. Här har riksskatteverketutarbetat föreskrifter och anvisningar om bl.a. värderingen av vissa särskilt underhållskrävandebyggnader. 1980/81:122 19 Byggnadsvårdsutredningensuppdrag var inriktat på alt finna generella stödformer för alla slag avkulturhistoriskt värdefull bebyggelse inkl. församlingskyrkorna. medsina små församlingar och 92 medeltida kyrkor ulgör dock elt särskilt problem isammanhanget. Regeringen uppdrog därför ål utredningen att mot bakgrund av enundersökning som hade utförts av revisorer överväga särskildaåtgärder för vården av Gotlandskyrkorna. Ulredningen har föreslagitatl en s. k. byggnadshytta inrättas på . Byggnadshyltan bör enliglutredningen ha som främsta uppgift alt ta hand om de mest krävanderestaureringsproblemen, i första hand de mest utsatta kyrkorna. Jag delar, liksom en bredremissopinion, utredningens uppfattning alt problemel med Gollandskyrkornasvård och restaurering kräver särskilda insatser. Jag vill erinra om attregeringen genom beslul medgett att Gotlandskyrkorna - iavvaktan på de beslut som kan komma alt föranledas av byggnadsvårdsutredningensförslag - under budgetåren 1978/79 och 1979/80 har fått restaureras somstatliga beredskapsarbeten, dvs. statsbidrag, iden män det krävs föratt motverka arbetslöshet för lokalt bunden arbetskraft. Genom beslul i juni1980 har detta medgivande föriängls för vissa kyrkorestaureringsprojekl attgälla även under /81. En fortsall salsning på restaureringen avGollandskyrkorna innebär således all staten fullföljer den ambition som har markeratsgenom regeringens beslut . Jag kan dock inte biträdautredningens förslag om att med statligt arbetsgivaransvar inrätla en byggnadshyltapä Golland. Enliglmin mening bör del löpande underhållet av kyrkorna även fortsättningsvisskötas av församlingarna. För mer omfattande byggnadsåtgärder i syfte attsäkra kyrkornas fortbestånd kan dock särskilda medel behövas ställas tillförfogande. Även vården av ringmuren och ruinerna i , en uppgift somstaten delvis har utfört genom beredskapsarbeten, torde förutsättasärskilda insatser. Utredningen har föreslagitvissa principer för fördelning av kostnaderna för kyrkorestaureringar mellanförsamlingarna och staten. Jag delar den uppfattning som RAÄ har fört fram vid fördelningen av kostnaderna i första hand bör la hänsyn tillförsamlingens ekonomiska resurser och kostnaderna för de aktuella åtgärderna.Behovet av mer lydliga regler för kostnadsfördelningen bör prövas sedan man harfått erfarenheler av hur restaureringsverksamheten harutvecklats. RAÄhar goda insikter i Gotlandsproblemen genom långvarig praktisk erfarenhet. Medhänsyn härtill finner jag det lämpligt all restaureringsresurserna ställs tillRAÄ:s förfogande. Jag förutsätter atl fördelningen av resurer sker i samråd medbl. a. församlingarna, kommunen och länel. Del bör ankomma på RAÄ att finnalämpliga former för en långsiktig planering Prop.1980/81:122 20 av insatserna och för samverkan vid genomförande av reslaureringsarbeiena.På sikt kan andra organisationsformer bli akluella, vilkel bör övervägas sedanarbetena har varil i gäng . I del sammanhängd är det givetvis inget somhindrar att man prövar all stödja uppbyggandet av en byggnadshylta i lokalregi. Som jag närmare kommer att redovisa i samband medanslagsberäkningarna för /82 harjag vid beräkningen av dentotala medelsfördelningen pä byggnadsvårdsomrädel beaktat behovet av desärskilda vårdinsatser pä Golland som jag här har berört. Omfattningen av dessasärskilda insatser bör bestämmas av RAÄ. Jag räknar vidare med atl det särskilda stöd tillGotlandskyrkorna m. m. som jag här har föreslagit skall kunna kompletterasgenom atl vissa projekt kan ulföras som beredskapsarbeten med av arbetsförmedlingenanvisade arbetslösa, när del är påkallat av sysselsältningsskäl. 2.3.6 Byggnadshylta i Bergslagen m. m. Enligt utredningen bör man överväga atl inrätta en byggnadshyltaäven i Bergslagen. Denna hytta skulle kunna inriktas på utbildningsverksamhet ihögre grad än vad som har föreslagits gälla för Gotlandshyllan. Med hänsyn tilldet uppdrag som regeringen har givit statens industriverk all göra en översynav hantverkets situation anser utredningen all frågan om inrättande av enbyggnadshylla i Bergslagen bör vara en uppgift för industriverket atl utvecklavidare i samarbete med bl.a. de kullurminnesvårdande myndigheterna. har i sitt yttrande anfört atl verketkommer att ytterligare behandla frågan om inrättande av en byggnadshylta inomramen för del uppdrag som verket har fått.