prop · G403130 · 1980-12-31 00:00:00 — Erfarenheternahar lärt oss att den styrkeposition som ligger i att ha stor produktion ochuppbyggd marknadsposition snabbt kan ryckas undan om produkter ellerproduktionsteknik radikalt förändras. Exempelvis har omläggning från mekaniskatill elektroniska komponenter skett i många fall. Prop.1980/81:130 24 För enskilda företag (särskilt inom verkstadsindustrin)har marginalen mellan framgång och misslyckande vid nya satsningar visat sigvara mycket liten. Tillväxtdelen i företagen synes vara känsliga även förmindre störningar i produktionsförutsättningar. Själva tidpunkten försatsningen kan vara avgörande för framgång eller misslyckande. Detta är enkonsekvens av att företagen ofta har inga eller mycket små konkurrensförsteg iförhållande till förelag i andra i-länder när det gäller dessa nya satsningar.Genom att det inte finns några direkta komparativa fördelar att luta sig emotfår sådana faktorer som kostnadsläge, marknadsställning och finansiell styrkaavgörande betydelse för företagens förmåga att tåla en riskexponering. Hur ser dåförutsättningarna ut för del? Enligt min bedömning har svensk industriinom vissa produktområden föriorat sin tidigare starka ställning i konkurrensenmed framförallt vissa . När det gäller järnmalmsproduktion ochhandelsstål samt vissa skogsprodukter har fördelarna minskat. Vi har ingaframtidsförutsättningar för en mera omfattande fartygsproduktion. Teko-seklornkan komma att krympa ytterligare. För annan produktion där lönekostnaderna ärutslagsgivande kommer ytteriigare krympningar att ske. Detta kan exempelvisgälla viss typ av monteringsarbete. Vilka är då den svenska industrins långsiktiga komparativafördelar? komparativa fördelar har belysts av ett flertalutredningar som har behandlat frågan om långsiktiga ekonomiskautveckling. Samtliga utredningar är eniga om att svensk industri har bästframtidsutsikter inom kunskapsintensiv produktion. har iinternationell jämförelse god tillgång på välutbildad arbetskraft. Satsningarpå kunskapsintensiv produktion förespråkas i de flesta i-länder och vi måstedärför räkna med att möta hård internationell konkurrens på de flesta produktområden. Slutsatser har dragits att vissa branscher har störreförutsättningar att hävda sig i internationell konkurrens änandra. Enligt min mening bör sådana resonemang föras med viss försiktighet.Lika litet som man kan döma ut en bransch i sin helhet kan man säga att vissabranscher generellt kommer alt vara långsiktigt konkurrenskraftiga. För detförsta kan en bransch, som i genomsnitt är kunskapsintensiv, mycket väl innehålladelbranscher vars produktion är arbetsinlensiv. För det andra kan, även om vissslutprodukt är kunskapsinlensiv, produktionsprocessen innehålla vissaarbetsmoment som kan ulföras av lågutbildad arbetskraft och därför kanimporteras från länder med en lägre lönenivå än i . Det är exempelvisdetla som i stor utsträckning sker vid internationella entreprenadprojekt. Ettannat exempel kan gälla monteringsarbete vid löpande band inomverkstadsindustrin. Man måste här räkna både med ett högre inslag avautomatisering för att produktionen av lönsamhetsskäl skall stanna i landeleller en ökad andel underleveranser från länder med lägre 1980/81:130 25 lönenivå.Begreppel komparativa fördelar skall därför tolkas utifrån produkter ochproduktionsmoment, inte utifrån branscher. Allmänt torde kunna sägasatl expansionen i allt väsentligt utgår från redan existerande företagsprodukter och kompetens. Visserligen sker en snabb introduktion av nyaprodukter men dessa bygger i mycket hög grad på Udigare produkter ellertidigare tekniska och marknadsmässiga erfarenheter. Det finns därför anledningatt tro alt delar av den produktion som är inlernationellt konkurrenskraftig även kommer att bilda basen för svensk industri i slutet av 1980-lalet.Exempelvis bör gynnsamma förutsättningar finnas när det gäller maskinindustri.Denna branschgrupp kräver slor andel tekniker och yrkesarbetare och kandärigenom hålla u-landskonkurtensen på avstånd. har elt stort antalframgångsrika företag inom detta område vilket bör ge oss en hyggligutgångspunkt i konkurrensen med övriga i-länder. Man kan på liknande sätt pekaut specialkemi med bl.a. läkemedel och biokemiska produkter som ett liknandeområde. Inom del stora och snabbt växande eleklronikområdet bör vi ha gynnsammafömtsättningar bl. a. för delar av de områden där elektronik och mekanikintegreras. Ävensvensk industris förmåga alt organisera större projekt bör ulgöra en god grundför framtida expansion. Jag tänker här närmast på den starkt växande exportenav systemleveranser lill industri- och anläggningsprojekt. Denna s. k.projektexport riktar sig framför allt till länder inom statshandels- ochu-landsgmppen. De bedömningar som har gjorts bl. a. av visar atttillväxten i dessa länderområden genomsnittligt sett kan väntas vara högre äninom i-länderna . Industripolitikenbör främja etl decentraliserat ekonomiskt system byggt påmarknadshushållningens principer och präglat av socialt ansvar och godresurshushållning. Ett sådant syslem har betydande fördelar. I systemet finnsinbyggt en strävan till effektivitet vid utnyttjande av resurserna och lill ensådan inriktning av produktionen att avnämarnas önskemål tillgodoses. Ansvaroch beslut är också decentraliserade i ett sådant system, vilket ger möjlighettill brett deltagande i beslutsprocessen. Marknadssystemetbygger på att de enskilda företagen fattar beslut om vilka produkter som skalltillverkas, hur de skall framställas och på vilka marknader de skall avsättas.Förändringar i priser och avsättningsmöjligheter ger företaget anledning attanpassa produktionsvolymen och ompröva marknadsinriktning, produktval ochproduktionsteknik. Marknadsekonomins styrka ligger bl.a. i en smidiganpassning till lägen med nya förutsättningar. 1980/81:130 26 Företagensbeslut bygger även på annan information än den som avser nuläget.Investeringsbesluten fattas på grundval av förväntningar om mera långsiktigaförändringar i efterfrågan, produktionsteknik, konkurrensförhållanden, löneretc. Även för denna typ av mera framtidsinriktade beslut är emellertidmarknadssystemet normalt överlägset andra hushållnings-syslem. Samhälletbör emellertid ange ramar och förutsättningar för marknadsekonomin. Därigenomstyrs näringslivet att tillgodose angelägna krav i samhällsutvecklingen, bl.a.regional- och sysselsättningspolitiska samt miljöpolitiska krav. Näringslivetskall genom samhällets insatser stimuleras till att medverka till enbalanserad regional utveckling saml en teknisk och industriell utveckling somfrämjar en ekologiskt balanserad utveckling och en human livsmiljö. Endecentraliserad marknadsekonomi bör säledes verka inom de ramar som ställs uppgenom samhälleliga beslut. Ramarna får emellertid inle bli snävare eller ändrassnabbare än vad som motiveras av att de övergripande målen skall kunnauppfyllas. Alltför snäva ramar eller alltför snabba ändringar i ramarnaurholkar marknadssystemets funktionsförmåga. Det är också viktigt att ramarnautformas och tillämpas pä ett sä klart och för företagen förutsebart sätl sommöjligt. Villkoren för näringslivet måste utformas så alt de ger godaförutsättningar för en rationell fördelning av produktionsresurser och högeffektivitet. Enmarknadshushållning kräver således en mängd samhällsfunktioner som stödjer ellerkorrigerar marknadens funktionssätt. Denna påverkan sker på en rad olikaområden. Syftet är ofta alt förhindra eller att påverka de effekter sommarknadskrafterna annars skulle leda till. Åtgärder inom ramen för t. ex. denekonomiska politiken, arbetsmarknadspolitiken, industripolitiken ochutbildningspolitiken syftar främst till att stödja och förbättra marknadensfunktionssätt, medan åtgärder inom t. ex. regional- och miljöpolitiken syftarlill alt korrigera marknadskrafterna av hänsyn till andra politiska mål someljest bedöms få alltför liten vikt. Näringspolitikenbör inriktas på mångfald och decentraliserat inflytande. Ekonomiskmaktkoncentration och skadlig kartell- och monopolbildning bör motarbetas.Vittförgrenat ägande och personliga initiativ samt' nyföretagande ochutveckling av småföretag bör främjas. De kooperativa ägandeformernasmöjligheter till personligt engagemang och inflytande måste las till vara. Somett led i näringspolitiken är det önskvärt att åstadkomma en ytterligarespridning av aktieägandet dels för att förse näringslivet med nytt riskvilligtkapital, dels för att åstadkomma en motvikt mot en koncentration avaktieägandet till elt antal större institutioner. Flera åtgärder har vidtagitsi detta syfte. Näringslivets möjligheter att dra till sig riskvilligt kapitalhar förbättrats genom att dubbelbeskattningen i aktieutdelningar lindrats.Denna reform vänder sig i första hand till fysiska personer med Prop.1980/81:130 27 mindre och medelstora aktieinnehav. Vidare har de s. k.Annell-avdragen utvidgats i syfte atl underiätta nyemissioner. För den enskildeaktieägaren erbjuder tillkomsten av skaltefondsparandet elt nytt alternativ fördet enskilda aktiesparandet. Möjligheter har ocksä öppnats för anställda iföretag eller koncerner att spara i en aktiesparfond i vilken ingår uteslutandeaktier i företaget eller i ett förelag inom koncernen, på samma villkor somskaltefondsparandet erbjuder. Det är generellt av stor vikt att vi har ett mångsidigtoch differentierat näringsliv. Näringslivet bör bestå av förelag av varierandestorlek samt skilda ägarformer. De störreprivala företagen svarar för huvuddelen av industriproduktionen ochindustrisysselsättningen. De står för den helt dominerande delen av exporten.Huvuddelen av företagssektorns tekniska forsknings-och utvecklingsarbete sker ide större företagen. Dessa företag utgör således grunden för Sverigesindustriella utveckling. I de större privata företagen är ägande ochägarinflytande å ena sidan samt företagsledning å andra sidan ofta uppdelat påolika personer. Bakom storföretagens tillkomst och utveckling ligger ofta renavinstmotiv i motsats till andra företagsformer. Enskilda beslut i de störreföretagen kan få långtgående konsekvenser för landels tolala industriproduktionoch sysselsättning. Dessa stora företag är för sin utveckling också starktberoende av de beslut och åtgärder som vidtas från samhällets sida. Det ärviktigt att det sker ett kontinuerligt informationsutbyte mellan ledningarna idessa företag och statsmakterna. De privata småföretagen är en viktig källa för tekniskförnyelse och för nya affärsidéer. De spelar i många fall en avgörande roll förmöjligheterna att erbjuda induslrisysselsätlning "åt människor på mindreorter. Vidare fungerar de ofta som underleverantörer och legotillverkare . En väl fungerande underleverantörssektor innebär en ökadflexibilitet för industrin i dess helhet. En vital småföretagssektor är därförav mycket slor betydelse. 1 småföretagen finns ofta starka samband mellanföretags-ägande och förelagsledning. Bakom småföretagens tillkomst och utvecklingligger därför ofta personliga intressen av olika slag. Den kooperativa företagsformen har som grundläggandemålsättning att på bästa sätt lillgodose medlemmiarnas krav i fråga om inköp,avsältning, tjänster eller arbete. När det gäller arbelskooperaliv - dvs. näranställda i ett företag gemensamt driver företaget i en kooperativ form - finnsdet mycket få sådana företag i . Det är emellertid min bedömning att det bör finnas godamöjligheter att framför allt i småföretag utveckla denna företagsform. Denökade effektivitet och ökade arbetstillfredsställelse som en koppling mellanarbete och inflytande ger bör kunna leda till en snabb utveckling avarbetskooperati-ven. De statliga Jöretagen är ofta av stor regionalpolitiskeller sysselsätt- 1980/81:130 28 Staten har tagit över företag som varit i ekonomisk kris och somstått inför hotet om nedläggning i sysselsättningsmässigt känsliga regioner.Staten har vidare etablerat företag för att skapa sysselsättning i sådanaregioner. I en del fall utgör det statliga företagandet ett led i denekonomiska försvarsberedskapen. Enviktig strävan för de statliga företagen, även när motiven för det statligaengagemanget är näringspolitiskt, måste vara företagsekonomisk lönsamhet. Detär endast konkurrenskraftig verksamhet som kan säkerställa att de anställda pålängre sikt kan beredas trygghet i anställningen. Ett företagsekonomisktlönsamhetskrav innebär emellertid inte att ekonomiskt förlustbringandeverksamhet utan vidare skall upphöra. Som i alla företagssammanhang ställsstora krav pä ledningarna i berörda företag och koncerner att medelstrationaliserings- och strukturinriktade åtgärder försöka förbättra lönsamheteni sådana företag. Nedläggningar av statliga företag kan i sisla hand dock inteuteslutas. Detstatliga företagandet är inte ett självändamål. Lika väl som den statligaföretagsgruppen kan utökas med inköpta företag bör ocksä statliga förelag kunnasäljas, helt eller delvis, till intressenter inom den privatägda ellerkooperativa företagssektorn. Jag anser det vara angelägel med en hög grad avflexibilitet i fråga om sådana strukturella ätgärder som kan bidra till enutveckhng för såväl del enskilda företaget som till utvecklingen inom enbransch. Såvälprivatägda och kooperativa som statliga företag bör kunna medverka islmkturella uppgifter, regionalpolitiska insatser eller beredskaps-mässigproduktion. Om detta kräver större ekonomiska uppoffringar av förelaget än vadsom är företagsekonomiskt motiverat bör företagen i speciella fall kunnaerhålla särskilda medel härför enligl den s. k. offert-principen. Jagövergår nu till att beröra industripolitiska frågor. De industripoliliskainsatserna bör utformas på grundval av de synsätt jag redovisat och denproblembild som skisserades tidigare. Jag angav därvid att de övergripandeindustripolitiska målen i nuvarande ekonomiska läge är - att öka produktionen av industrivaror och tjänsterför att genom ökad export och minskad import bidra till den externa balansen, - alt öka effektiviteten i industrin för attdärigenom lämna största möjliga resursutrymme åt andra samhällssektorer, - att utveckla industrin så att den kan bidra till enregional balans och utnyttja undersysselsatta resurser, - att medverka till att strukturomvandlingen sker isocialt acceptabla former. Föratt nå dessa mål har inte endasi industripolitiken ulan också denallmänekonomiska politiken och arbetsmarknadspolitiken stor betydelse. Genominsatser inom dessa politikområden påverkas löne- och räntenivån. Prop.1980/81:130 29 samtarbetskrafts- och kapitaltillgången. Av avgörande betydelse är också attindustripolitiken kompletteras med en kraftfull regionalpolitik. Jag villdärför nämna atl jag avser återkomma till regeringen med förslag om enregionalpolitisk proposition under nästa budgetår. För som Frihandelsnationär också handelspolitiken av stor betydelse. Jagvill nu i korthet beröra vissa centrala frågor inom industripolitiken, somenligt min mening nu bör ges en offensiv och långsiktig inriktning. Jag avserdärmed främst ätgärder för att främja utvecklingen av små och medelstoraföretag samt ätgärder för att förse industriföretagen med erforderligtriskkapital och för att stödja forskning och utveckling. Jag anser delemellertid också nödvändigt att industripolitiken har Ullgång till vissa merdefensiva ålgärder. Jag tänker främst på det statssubvenlionerade exportkreditsystemet,vars syfte är att av temporär internationell kreditkonkurrens,underlätta utvecklingen för de branscher i vilka har långsiktigakomparativa fördelar. Till den defensiva industripolitiken hör också desärskilda åtgärder, som ibland kan behöva vidtas för att rekonstruera företagoch för att underlätta stmkturrationalisering i vissa branscher. Vidare kommerjag att ta upp frågor om industripolitikens informationsunderlag. Definansiella frågorna är centrala vid en analys av industrins utvecklingsmöjligheter.Finansiella hinder kan på olika sätt hämma en önskad utveckling.Lånefinansiering erbjuder normalt inte några större problem så länge företagenkan presentera fullgoda realsäkerheter eller har en gynnsam vinstutvecklingoch god soliditet. Finansieringssvårigheler uppslår normalt först vidförsörjningen med lån med hög risk och eget kapital. nuvarande ekonomiska systemet finns starka incitament alt plöja ner vinsteni respektive företag. Möjligheterna till skattefria avsättningar är stora.Beskattade vinster används till att utöka det egna kapitalet snarare än tillutdelning. För aktieägare ger det normalt större behållning att få ulavkastningen via värdestegring/realisationsvinstbeskattning än genom utdelning/inkomstskatt. Avsiktenbakom denna politik, som har en lång tradition i , har bl. a. varit atlsöka hålla kvar de vinster som genererats i företagen för att därigenom få ensäker och jämn försörjning med eget kapital. Ett system av detta slag skapardock en tendens till "inläsning" av kapitalet och kapitaltillväxten irespektive företag. Man bibehåller sin egen kapitaltillväxt i förelaget menfår svårt att attrahera nytt kapital utifrån. Företagens substansvärde blirofta mycket större än dess marknadsvärde. Deexpansionspotentialer som finns i ett företag kan inte alltid förverkligasenbart med den kapitalbas som genereras av egna vinster. Så länge expansionensker i jämn takt och ungefär likformigt i alla sektorer är 1980/81:130 30 problemenmindre men om tillväxtmöjligheterna - som situationen nu ter sig - är meraojämnt fördelade över branscher och företag kan en "inlåsning" avdetta slag skapa stora expansionshinder. Problemen för starkt expanderandeföretag och för nystartade företag och andra mindre företag med smal kapitalbasär uppenbara. Förföretagen är kostnaderna för att finansiera sina kapitalbehov med lån avsevärtlägre än genom aktieemission. Ersättningen till aktieägare måste tas avbeskattade medel. Möjligheten till s.k. Annell-avdrag har något minskat dennakostnadsskillnad men effekten kvarstår i huvudsak. Svårigheterna att påaktiemarknaden kunna placera större volymer och de höga kostnaderna förfinansiering genom aktieemission har gjort att tillskottet utifrån av riskkapitalär begränsat. Genomatt det totala kapitalbehovet ökat snabbare än del egna kapitalet harsoliditeten långsiktigt sjunkit. Bakom detta ligger en tidigare snabbinvesteringsökning och ökad kapitalintensitet, ett ökat behov av rörelsekapitaloch etl ökat behov av immateriellt kapital, dvs. investeringar i forskning ochutveckling och marknadsorganisation. Soliditetenutgör ett grovt mått på företagens förutsättningar för risktagande ochfungerar också som ett riktmärke för banker och andra kreditgivare i deraslångivning när inte säkerhet i realkapilal finns. En låg soliditet kan bådeskapa svårigheter att få låna och minska företagens möjligheter att klara avtillfälliga resultatförsämringar. Detfinns också drag i utvecklingen som har förändrat företagens risksituation.Marknaden har blivit mera osäker. Konkurrensen på världsmarknaden har hårdnati takt med att ny teknik allt snabbare blir tillgänglig för flera länder.Produktutvecklingen och utvecklingen av ny produktionsteknik går snabbareän . Kostnaderna för att utveckla nya produkter är slörre . Dentekniska komplexiteten har ökat och den snabbare produktcykeln ger kortarepay-off-Uder. När del gäller anläggningsprojekt - som är en växande del av densvenska industriproduktionen -tvingas huvudentreprenören till finansiellaengagemang och risker som successivt blir allt större i relation tillföretagens egen tillverkningsandel av projektet. De immateriellainvesleringarna ökar. En sådan satsning ger avkastning i produktion ochlönsamhet på längre sikl. Betydande belopp måste dock i ett inledande skedebindas i tekniska utvecklingsprojekt, syslemkunnande och maskinell utrustning isamband med fortgående datorisering och automatisering av produktionen. Ettproblem för många företag kan i detta sammanhang vara att satsning av dettaslag inte genererar traditionella banksäkerheter. Denförändrade risksituationen i kombination med sjunkande soliditet ger enbesvärande situation. Ökade yttre riskförhållanden och minskad förmåga att tarisker leder till en alltför försiktig hållning både hos företag ochkreditgivare och därigenom en obenägenhet till nya större satsningar. Specielltdrabbas risksatsningar, t.ex. expansion på nya marknader och Prop.1980/81:130 31 utvecklandetav nya produkter. En försiktighet av detta slag kan få oönskad effekt på denindustriella utvecklingen. Bankernas möjlighet,incitament och villighet att ge lån på hög risknivå är begränsad. Bankernasrisktagande baseras dels på den lagstiftning om kapitaltäckning som finns tillinsältarnas skydd, dels på bankernas möjligheter att följa utvecklingen av ettföretags engagemang. har bankernas möjlighet att geBancokrediter utvidgats. har därutöver fåtttilläggsdirektiv att pröva möjligheten att slopa eller modifiera kravet påformell säkerhet för utlåningen. behöver möjligheterna ökas förbankerna att i högre grad differentiera utlåningsräntorna efter risk. Åtgärderpä dessa områden är viktiga om bankernas stora kapacitet för kreditbedömning,problemlösning och uppföljning skall kunna utnyttjas effektivt i den framtidastrukturomvandlingen. För alt belysa dessafrågeställningar som berör bankernas roll i industripolitiken och för att fåunderlag för ätgärder har en informell arbetsgrupp bildats meddeltagande av representanter för , bankerna samt den störreoch mindre industrin. Ett ökat utbud av lån pånormala villkor löser emellertid inte problemen för de företag som på gmnd av lågsoliditet eller många riskengagemang inte ansett sig kunna ta ytterligareengagemang även om dessa har hög förväntad lönsamhel. I dessa fall måstefinansiering av annat slag erbjudas - en finansiering som minskarföretagens riskbelastning. Närmast till hands ligger då finansiering avenskilda utvecklingsprojekt där också återbetalningen knyts till det enskildaprojektets framgång. STU arbetar med sådanavillkorslån när del gäller tekniskt utvecklingsarbete. Industrifonden och deregionala utvecklingsfonderna kan också ge villkorslån förproduklutvecklingsstadiet. Beträffande dessa olika institutioner återkommerjag strax med förslag. inom SverigesExportråd kan ge villkorslån till kostnaderna att utarbeta ett anbud när detgäller slörre projekt. Etablering på deinternationella marknaderna och samarbete med förelag i andra länder kaninnebära stora risker. Möjligheterna till samarbete på det nordiska planetmellan företag med stora FoU- eller marknadsinvesteringar kan ge fördelar.Bl.a. kan ett gemensamt uppträdande på marknaderna ge fördelar. Inom detnordiska samarbetets ram har diskuterats gemensamma ansträngningar förprojektexport bl.a. genom stöd till konsultinsatser och bättre möjligheter förNordiska Investeringsbanken att finansiera gemensamma nordiska exportprojekt.Även inom det bilaterala samarbetet diskuteras gemensamma statliga åtgärder föratt avlyfta risker i samband med utvecklingsprojekt av teknisk och kommersiellart. Möjligheterna atl ökaföretagens risksatsningar genom att öka och modifiera utbudet av krediter medvillkoriig återbetalning och dylikt är dock begränsade. Enligt min uppfattninghar man med de former som finns tänjt denna möjlighet så långt som det ärlämpligt. Prop.1980/81:130 32 framhållit måsle det huvudsakliga kostnadsansvaret för nyasatsningar ligga på företagen. Skulle riskavlyftet göras ännu större kan dennaprincip lätt urholkas. Den heltavgörande vägen för att öka företagens risksatsningar är därför att öka derasförsörjning med eget kapital. En målsättning bör vara att återställasoliditeten i industriföretagen till den nivå som företagen hade från början av1970-lalet - strax . Flera ätgärder är nödvändiga för att öka strömmen avriskkapital till näringslivet. Ersättningen till aktieägarna mäste överstigaden ränta som kan erhållas för riskfria placeringar. En återgång till normallönsamhet och ett modifierat skattesystem är förutsättningar för delta.