prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Tilläggas kan attnämnda ståndpunkt inte, lika litet som när det gäller makar, kan ansesföregripa familjelagssakkunnigas (Ju 1970:52) arbete på en reformering av denfamiljerätlsliga lagstiftningen. När samäganderätt presumeras bör, liksom då detframgår att samäganderätt föreligger, samägarnai antas äga lika stora andelari egendomen, om inte annat visas (jfr 1 8 lagen 1904:48 s. 1 om samäganderätt). 1980/81:8 Slutprotokoll När det gäUer andra fall av varaktigt sammanboendeän som har berörts i det föregående kan det erinras om alt min företrädare iremissprotokollel uttalade viss tvekan huruvida samäganderätlspresumlionenborde omfatta dessa fall. Det är tydligt att presumtionen inte har lika starkaskäl för sig på detta område, där förhållandena mellan de samboende kan växlabetydligt. Med hänsyn till vad lagrådet har anfört vill jag inte motsätta migatt dessa fall lämnas utanför paragrafens tillämpningsområde. I fråga om vad som bör krävas för att presumtionenom samäganderätt skall brytas vill Jag först framhålla att man inte lämpligenbör uppställa olika krav på bevisningens styrka beroende på om presumtionenskall brytas till förmån för gäldenärens sambesitlare eller till förmån förgäldenären (och utmätningssökanden). Även om samäganderätlspresumlionen enligtmitt förslag kommer att gälla inte bara beträffande makar utan även i fråga omdem som sammanbor under äktenskapsliknande förhållanden utan all vara gifta,kan jag godta lagrådets förslag att det för brytande av presumtionen bör krävasatt del framgår att en av de samboende är ensam ägare. Jag vill dockunderstryka att det i tillämpningen inte bör ställas så stora krav påbevisningen för att del skall anses framgå alt någon av dem är ensamägare. Manmåste bl.a. beakta att del vid samboende i allmänhet möter stora svårigheteratt på förhand säkra bevisning om äganderätten till egendom i den gemensammabesittningen. Vid kronofogdemyndighetens bedömning bör hänsyn tas till defaktiska förhållandena i varje särskilt fall, bl.a. egendomens beskaffenhet. Av det sagda följer också alt det i nu avsedda falli praktiken knappast finns något utrymme för utmätning av andel i viss egendomenligt 21 8 i förslaget, dvs. med förbehåll för makens eller den samboendesrätt. Jag ansluter mig till lagrådets mening att det börmeddelas en uttrycklig bestämmelse om förutsättningarna för utmätning även vidgemensam besittning som inte omfattas av regeln om samäganderättspresumlion. Ensådan bestämmelse bör las upp i 19 8- Det bör understrykas att i förhällandelill en tredje man som inte har del i besittningen gäller 18 8- Beträffande bestämmelsen i20 § om föreläggande fören tredje man, som har påstått sig ha bättre rält till utmätt egendom, altväcka lalan vid domstol har lagrådet kritiserat förslaget all föreläggandeskall meddelas "om skäl föreligger". Enligt lagrådet bör i paragrafenanges dels del mått av bevisning till stöd för Iredje mannens anspråk som börkrävas, dels det undantag från föreläggande som bör gälla när nämnda beviskravär uppfyllt. 1 fråga om beviskravet föreslår lagrådet att sannolika skäl skallföreligga för iredje mannens rätt. Enligt min mening skulle det emellertid varaalltför strängt mot en tredje man att som vUlkor för föreläggande alltid krävaatt sannolika skäl har förebragts för hans anspråk. Bl.a. i fråga om särskiltvärdefull egendom bör föreläggande kunna ges under lindrigare förutsättningar.Detsamma gäller när anspråket på äganderätt till utmätt egendom framställs aven make 1980/81:8 Slutprotokoll ellerden som sammanbor med gäldenären under äktenskapsliknande förhållanden. Isådant fall kan del ofta vara svårt för tredje mannen att i utsökningsmåletvisa sannolika skäl för sin rätt. Bestämmelserna i 14 kap. om enexekutivköpares rätt lill såld egendom, vilka i princip har godtagits avlagrådet, innebär att exekutivköparen åtnjuter ett långtgående skydd mot eniredje man som påslår sig vara rätt ägare till egendomen. Detta gäller särskilti fråga om registrerat skepp och fast egendom, där exekutivköparen i principär skyddad mot tredje mannen. Mot bakgrund härav är det inte lämpligt att krävaförhållandevis starka skäl av tredje mannen för att ett föreläggande skallkunna meddelas. Beaktas bör att bestämmelsen, såsom har föreslagits i remissen,bör vara tillämplig även när utmätning har skett med stöd av 17 8. Förslagetöverensstämmer också med 5 8 FfL, som tillkom . På grund härav är jaginte beredd att godta den av lagrådet föreslagna lydelsen. Lagrådet har ansett att ett föreläggande för entredje man enligt 20 8 bör avse skyldighet all väcka talan endast mot sökandenoch att en sådan talan bör gälla frågan huruvida tredje mannens anspråk utgörhinder mot utmätning. Som skäl för att talan inte skall behöva väckas även molgäldenären har lagrådet anfört att tredje mannens intresse i första hand endastär alt få utmätningen hävd och att det för tillgodoseende härav fordras endastett domstolsavgörande mellan tredje mannen och sökanden. Lagrådet godtar förslageti 20 8 tredje stycket att en underiålenhet att efterkomma ett föreläggandeskall medföra all tredje mannen förlorar sin rätt mot sökanden men anser,utifrån sin ståndpunkt beträffande föreläggandets innebörd, att tredje manneninte bör förlora sin rätt mot den som förvärvar egendomen vid en efterföljandeexekutiv försäljning. Lagrådet anser sålunda att bestämmelsen härom i 14 kap. 28 bör utgå. Med anledning härav villjag först påpeka alträttegången under alla förhållanden kommer att röra frågan vem av gäldenärenoch tredje mannen som är rätt ägare till egendomen. Med hänsyn härtill är detnaturligt alt gäldenären inte skall stå utanför rättegången, särskilt som talanskall väckas av den som påstår bättre rätt än gäldenären. Detta gäller inte minstom en försäljning av egendomen kan väntas ge ett överskott sedan utmätningssökandenoch andra eventuellt betalningsberättigade borgenärer har fått betalning. Altgäldenären medverkar i rättegången skapar också bättre förutsättningar för enallsidig prövning av äganderättsfrågan och därmed för ett i sak riktigtavgörande. Gäldenären torde visserligen ha rätt att inträda som intervenient ien rättegång mellan tredje mannen och sökanden. Han kan också, som lagrådet harvarit inne på, höras som vittne. Man får emellertid med en sådan ordning intesamma garantier för en allsidig prövning som om gäldenären är part. Om tredje mannen inle skall väcka talan molgäldenären, kan det knappast komma i fråga att låta tredje mannen till följd avett föreläggande förlora sin eventuella rätt mot den som förvärvar egendomenvid exekutiv 1980/81:8 SlutprotokoU 1213 försäljning.Exekutivköparen härleder ju sin rält närmast från gäldenären. Lagrådet harockså, som har nämnts, ansett att tredje mannen bör ha kvar sin rätt molexekutivköparen. Om emellertid en tredje man, trots underlåtenhetatt efterkomma ett föreläggande att väcka talan, kan göra gällande sitt anspråkpå äganderätt mot den som har förvärvat egendomen vid exekutiv försäljning, ärdet tydligt att kronofogdemyndigheten vid försäljningen måste upplysa omförhållandena (jfr 9 kap. 3 8, 10 kap. 9 8 första stycket, 11 kap. 1 8 förstastycket och 12 kap. 23 8 första stycket). Och om myndigheten ger en sådaninformation, är det givet att det i allmänhet inte finns någon som är villigatt köpa egendomen. Utmätningen skall då hävas. Enbart genom att inteefterkomma ett föreläggande kan Iredje mannen alltså i allmänhet uppnå att enförsäljning hindras och utmätningen återgår. En sädan ordning kan inte ansesgodtagbar. Detta gäller också om tredje mannens anspråk leder till allegendomen säljs till underpris och alltså medför en värdeförstöring. Vad som har sagts nu talar för att en tredje man,som har underlåtit att efterkomma ett föreläggande att väcka talan, bör förlorasin eventuella rätt inte endast mot sökanden vilket innebär att exekutivförsäljning skall ske utan också mot den som förvärvar egendomen exekutivt.Detla kan inte anses innebära att tredje mannen behandlas alltför strängt. Hanbör inte rimligen komma i bättre ställning genom att underlåta att efterkommaföreläggandet än om han hade väckt talan men förlorat rättegången. Nämndapåföljd överensstämmer också med vad som gäller f.n., även beträffande fastegendom efler lagstiftning om exekution i sådan egendom. Del kanvidare erinras om att en borgenär, som vid en tvist om fördelning av medelenligt 13 kap. 7 8 andra stycket föreläggs att väcka talan mot viss annansakägare om rätten till medlen, förlorar sin eventuella rätt, om han inteefterkommer föreläggandet. Mol denna föreskrift har lagrådet inte haft någonerinran. Vad jag nu har sagt har i princip tillämpning ävendå en tredje man har efterkommit ett föreläggande men föriorat sin talan. Äveni ett sådant fall bör han alltsä förlora sin rätt också mot den som förvärvaregendomen exekutivt. Vill man uppnå det resultat som jag nu har angett,bör ett föreläggande gå ut på att tredje mannen skall väcka talan mot såvälsökanden som gäldenären. Detta överensstämmer, förutom med 69 8 UL, även medvad som föreskrivs i 5 8 FfL beträffande en tvist om utmätt fast egendom. Genomnämnda partsställning förebyggs också i möjlig mån en ny process i saken efterutsökningsmålels avslutande, denna gäng mellan tredje mannen och gäldenären omen eventuell rätt till ersättning Gfr 14 kap. 5 8 i förslaget). Tilläggas kanslutligen att konsekvensen av lagrådets ståndpunkt i nu behandlade frågornärmast synes vara att systemet med föreläggande borde avskaffas, något somlagrådet dock inle har förordat. Pågrund av det sagda anser jag att man bör behålla det remitterade 1980/81:8 SlutprotokoU 1214 förslagetom vilket innehåll ell föreläggande mot tredje man skall ha. Lagrådet har förordat all de inledande orden i 20 8utformas så, att de även omfattar det fallet alt en tredje man påstår bättrerätt först sedan utmätning har sketl (jfr första stycket andra meningen i delremitterade förslagel). Vidare är det enligt lagrådet även utan särskildföreskrift tydligt att bestämmelsen om föreläggande också gäller när en tredjemans anspråk avser något som framstår som tillbehör till lös egendom, varförandra stycket bör utgå. Jag vill för min del framhålla alt möjligheten altmeddela ett föreläggande efter det all utmätning har sketl, när en tredje manförst därefter påstår sig ha bättre rält, innebär en befogenhet att i viss månändra det tidigare utmälningsbeslutet Gfr självrätlelse). En särskild regelhärom bör därför enligt min mening meddelais. Det innebär att jag inle kanansluta mig till lagrådets förslag i denna del. Jag biträder däremot lagrådetsmening att bestämmelsen i andra stycket om föreläggande beträffande tillbehörkan utgå. I fråga om 22 § har lagrådet ansett att enbestämmelse bör meddelas om förutsättningarna för utmätning av en fordran ellerannan rättighet, när ovisshet råder om fordringens eller rättighetens beståndpå den grund alt sekundogäldenären eller den från vilken rättigheten skall utgågör in- ; vändning därom, och att en motsvarande bestämmelse bör tas upp beträffandeutmätning av ett pantbrev i skepp eller fastighet och av ett skuldebrev som ärinlecknal i luftfartyg m.m. Lagrådet har härvid föreslagit att det skallkrävas sannolika skäl för att en fordran eller rättighet tillkommer gäldenärenresp. att någon panträtt inte består. Med anledning härav vill jag först påpeka att denovisshet som avses i 22 8 gäller existensen av ett obligationsrättsligtanspråk, vilket innebär alt tredje mannens - den uppgivna sekundogäldenärenseller annan för-pliktads rätt inte berörs av utmätningen. Utmätning kanalltså äga rum utan skada för iredje mannen, även om något slörre mått avbevisning till stöd för fordringens eller rättighetens bestånd inte harförebragts. Det kan förekomma all en uimätningsgäldenär uppges ha en viss fordraneller annan rättighet men att det efter utredning i utsökningsmålet framstårsom oklart huruvida fordringen eller rättigheten består, utan att dock påståendetkan lämnas utan avseende. Del kan t.ex. vara fråga om en mycket stor men ovissfordran på grund av ett entreprenadkontrakt. Ovissheten kan också avse viss delav en fordran, medan återstående del är ostridig. Det saknas anledning altuppställa hinder mol utmätning i sådana fall. Det kan påpekas alt beståndet aven fordran eller rättighet också kan vara oviss på så sätt att den ärvillkorlig. Någon generell bestämmelse om de närmare förutsättningarna förutmätning i ett sådant fall har inte föreslagits Gfr, i fråga om rätt tillfastighet efter villkorlig överlåtelse, 4 kap, 24 8 i det remitterade förslagel). Somhar framhåUits i remissf)rotokoUet bör en oviss fordran eller 1980/81:8 Slutprotokoll rättighetkunna utmätas redan när det finns skäl till anlagande att fordringen ellerrättigheten består (se även NJA 1978 s. 560). Utmätning skall däremot inte ägarum, om ett påstående om fordran eUer rättighet kan lämnas utan avseende.Huruvida möjligheten till utmätning av en oklar fordran eller rättighet börutnyttjas i det enskilda fallet beror emellertid även av andra omständigheter, bl.a.fordringens eller rättighetens beskaffenhet och värde. Av det sagda följerockså att det knappast är möjligt att i lagtexten ange de närmareförutsättningarna för utmätning. Någon bestämmelse härom bör därför intemeddelas. Detta torde knappast vålla några svårigheter i tillämpningen. Vad nu har sagts om utmätning av en fordran ellerrättighet gäller i princip även utmätning av ett pantbrev i skepp ellerfastighet eller av ett skuldebrev som är intecknat i luftfartyg. Därvid kan detpå motsvarande sätt vara ovisst huruvida pantbrevet eller skuldebrevet utgörpant för fordran. Det kan påpekas att särskilt pantbrev ofta ligger somsäkerhet vid en generell pantförskrivning, varvid det kan vara mycket svårt attbedöma om det finns något all utmäta. Jag godtar lagrådets förslag att ordet"tvist" i paragrafen kan bytas ut mot "ovisshet". Det böremellertid understrykas att paragrafen inte är tillämplig när ovissheten berorpå alt fordringen eller rättigheten är villkorlig. Beträffandeförutsättningarna i övrigt för ett föreläggande kan påpekas att det finns skälatt i större utsträckning avstå från föreläggande i nu aktuella fall än vidutmätning i fall som avses i 21 8. Det bör därför användas den lydelse som hartagits upp i 22 8 i förslaget. Jag godtar vad lagrådet har föreslagit i fråga omdispositionen av bestämmelserna om förhållandel till tredje man. Bestämmelsernabör alltså delas upp på två avsnitt under särskilda mbriker, ett som avserutmätning av lös egendom och ett som rör utmätning av fast egendom.Bestämmelsen om föreläggande att väcka talan, när utmätt egendom har såltseller utmätt fordran har drivits in, bör dock tas upp i en särskild paragraf,närmast efter 20 8. Till följd härav förskjuts numreringen av de följandeparagraferna rörande förhållandet till iredje man. Lagrådet har kritiserat uttalanden iremissprolokollet som går ut på att en borgenär, vars fordran är förenad medsärskild förmånsrätt i viss egendom som gäller oavsett vem som är rätt ägaretill egendomen, i utmätningsförfarandet skall i viss utsträckning varaoberoende av äganderätten. Det är enligt lagrådet oklart hur långt dessauttalanden för. Lagrådet har inte någon erinran i sak mot att en fordran som ärförenad med särskild förmånsrätt i viss egendom får en särställning vidutmätning men anser med hänsyn till det föreslagna regelsystemet att särskildabestämmelser bör meddelas om att egendomen får tas i anspråk i vems hand den änär. Med anledning härav villjag framhålla följande. I fall då en fordran på grund av särskild förmånsrätthar fastställts till betalning ur viss egendom innebär det remitteradeförslaget enligt ut- 1980/81:8 SlutprotokoU 1216 talandeni remissprotokollet att exekutionstiteln får användas för verkställighet ävenmot den som har förvärvat egendomen av svaranden i rättegången. Av dennaordning, mot vilken lagrådet inte har haft någon erinran, följer också att eneventuell tvist om äganderätten till egendomen inle skall uppehållaverkställigheten. När endast en personlig betalningsskyldighet harålagts för en fordran som är förenad med särskild förmånsrätt i viss egendom,fär däremot enligt förslaget exekutionstiteln inte läiggas till grund förutmätning mot en ny ägare till egendomen. Detta innebär också att när utmätninghar sökts mot den som har ålagts betalningsskyldighet, egendomen inte får tas ianspråk under andra förutsättningar än som anges i 4 kap. samt att utmätning avegendomen skall hävas, om det blir utrett att egendomen tillhörde annan ängäldenären (33 8 första stycket). Enligt uttalanden i remissprotokollet kanemellertid efter utmätning i fall som avses föreläggande att väcka talanenligt 20, 25 eller 26 8 underlåtas, trots att en tvist råder om äganderättentill egendomen. Skälet härtiU är att sökanden på grund av sin förmånsrätt är,materiellt sett, berättigad till betalning ur egendomen oavsett vem som ärägare. Det har därför inte ansetts lämpligt att tvinga sökanden in i enrättegång som i realiteten endast gäller rätten till eventuellt överskott ochvissa andra sekundära frågor. Ett föreläggande torde i allmänhet inte hellerligga i tredje mannens intresse. Den nu nämnda ståndpunkten har också stöd iparagrafernas lydelse. Föreläggande skall ju meddelas endast "om skälföreligger". Den angivna ordningen överensstämmer också med vad som f.n.torde gälla beträffande utmätning av fast egendom (se prop. 1971:20 s. 199, jfrs. 527 f). Tredje mannen som gör gällande att han har bättre rätt än gäldenärentill den utmätta egendomen bör emellerfid fä tillfälle alt bevaka sin eventuellarätt i målet. På denna punkt kan en verkställighetsföreskrift meddelas. Fråganom hinder mol försäljning återkommer jag till vid 8 kap. Beträffande ii § första stycket har lagrådet, motbakgrund av sitt förslag beträffande innebörden av ett föreläggande för tredjeman att väcka talan och verkan av att föreläggandet inte efterkommes, ansettatt självrättelse bör kunna ske även när tredje mannen har underlåtit attefterkomma ett föreläggande. Nämnda frågor rörande föreläggande har jagbehandlat i anslutning till 20 § i det föregående. Av vad som sägs där följeratt jag inte kan godta lagrådets förslag om ändring av 33 8- Härutöver vill jagendast påpeka att en försummelse alt efterkomma ett föreläggande att väckatalan skall enligt 20 8 medföra att tredje mannen förlorar sin rätt motsökanden. Denna påföljd, som har godtagits av lagrådet, innebär attutmätningsförfarandet skall fortgå med exekutiv försäljning av den utmättaegendomen och redovisning av influtna medel samt att tredje mannen inte kan få utmätningenhävd l.ex. Härav följer också att inte heller självrältelse börkunna äga rum. 1980/81:8 _ Slutprotokoll Jag godtar vad lagrådet har föreslagit beträffande5 §. I paragrafen bör alltså tas upp en bestämmelse om all egendom som harförvärvats på kredit under förbehåll om återtaganderätt för kreditgivaren fårutmätas ulan hinder av att egendomen inte fär överlåtas. Bestämmelsen påkallaren mindre Jämkning av 13 och 15 88- Lagrådet har ingående behandlat bestämmelserna i 7§ om utmätningsfrihel för skadestånd av personlig natur. Mot första stycket,som överensstämmer med 66 8 3 mom. UL, har lagrådet anfört kritiskasynpunkter, som leder fram till att bestämmelserna om utmätningsfrihel förfordran på skadestånd och även på ersättning från socialförsäkringen bör sesöver. I avvaktan på en sådan översyn anser lagrådet alt de nuvarande bestämmelsernabör behållas oförändrade i UB. När det gäller andra stycket i 7 8, som avserfall då ett skadestånd har betalats ut, förordar lagrådet attutmätningsfriheten begränsas till vissa enligt lagrådet välmotiverade fall,nämligen dels skadestånd i form av engångsbelopp för framfida förlust avarbetsinkomst, dels skadestånd för ideell skada. Med anledning härav vill jagframhålla följande. Bestämmelserna i 66 8 3 mom. UL om utmätningsfrihetför vissa skadestånd tillkom i samband med den partiella reformering avutsökningsrätten, omfattande bl.a. beneficium och andra undantag frånutmätning, som ägde rum . Bestämmelserna synes tillgodose det behov somföranledde dem och de har såvitt känt inle orsakat tillämpningssvårigheter.Under remissbehandlingen av beredningens förslag till UB har inte heller frånnågot håll framställts önskemål om ändring av bestämmelserna. Med hänsynhärtill kan det enligt min mening inte f n. anses påkallat med en översyn avreglerna om utmätningsfrihel för fordran på skadestånd. Beträffandeulmälningsfrihelen för ersättning från socialförsäkringen vill jag erinra omalt den frågan inte behandlas i UB. Förslag till behövliga lagändringarbeträffande utmätning av sådan ersättning kommer att läggas fram i samband medövrig följdlagstiftning. Med anledning av vad lagrådet har anförtbeträffande utmätning av ersättning enligt lagen (1974:515) om ersättning vidfrihetsinskränkning kan påpekas att i förarbetena till nämnda lag harförutsatts att en fordran på ersättning enligt lagen faller under 66 8 3 mom.UL (prop. 1974:97 s. 92). På motsvarande sätt omfattas sådan ersättning avulmälningsfrihelen i 7 8 i del remitterade förslaget. Med min ståndpunkt beträffande ulmälningsfrihelenför fordringar på skadestånd saknas anledning att begränsa bestämmelsen i 7 8andra stycket om ulmätningsfrihet för utbetalda skadeståndsbelopp på sådantsätt som lagrådet har föreslagit. Bestämmelsen bör enligt min mening ha sammaomfattning som första stycket. Jag anser vidare att det inte finns tillräckligaskäl att frångå det remitterade förslaget när det gäller de 1980/81:8 SlutprotokoU 1218 närmareförutsättningarna för ulmätningsfrihet efter det att skadeståndet har betalatsut. Med anledning av lagrådets uttalanden rörande termen"försörjningsbehov" villjag påpeka att det här, till skillnad från 88, är fråga om skadeståndets syfte. Härav följer att när ett skadestånduppfyller nämnda förutsättning, skadeståndsbeloppet i dess helhet skallundantas från utmätning även om beloppet kan anses överstiga vad gäldenärenskäligen behöver för sin försörjning. Jag ansluter mig till vad lagrådet har anfört angående8 och 10 §§.S§ bör sålunda vidgas i enlighet med vad lagrådet har förordat.Lydelsen bör dock Jämkas något. Jag godtar också lagrådets förslag till ändring av12 §. Tredje meningen i tredje stycket bör alltså utgå: I fråga om vad lagrådet har yttrat om behörigkronofogdemyndighet vid löneutmätning får jag hänvisa till vad jag har anförtvid 4 kap. 8 8. Lagrådet har kritiserat vad som föreskrivs i7 § iförevarande kapitel om hörande av gäldenären innan beslut om löneutmätningmeddelas. Lagrådet, som anser att grundsatserna i 15 8 förvaltningslagen(1971:290) bör gälla även i mål om löneutmälning, föreslår en huvudregel om attgäldenären skall beredas tillfälle att yttra sig innan beslut om utmätningmeddelas. Han skall dock inte behöva höras, om det är uppenbart obehövligteller om beslutet inte kan uppskjutas. Detta bör enligl lagrådet gälla även dåett nytt beslut skall meddelas efter det all gäldenären har bytt anställning.Vidare har lagrådet förordat att skyldigheten att höra gäldenären före ändringav ett beslut om löneutmätning (70 §) regleras i UB och att ett ändringsbesluthärvid likställs med ett nytt beslut. Lagrådsremissens bestämmelse i 7 8 första meningenom att gäldenären i princip alltid skall höras innan ett beslut om löneutmätningmeddelas har sin grund främst i att gäldenären dels kan ha invändningar motborgenärens fordringsanspråk, t.ex. att betalning har sketl efter det attexekutionstiteln meddelades, dels kan vilja påpeka förhållanden som inverkarpå bestämmandet av det utmätningsfria beloppet. har f.ö.regelmässigt behov av att höra gäldenären för att få underlag för ett beslut isaken. Det är önskvärt alt lagen ger ett klart uttryck åt principen attgäldenären alltid skall höras, .lag anser det därför lämpligt att behålla denformulering som har föreslagils i lagrådsremissen och som överensstämmer medgällande rätt, dvs. att gäldenärens hörande får underlåtas Prop.1980/81:8 Slutprotokoll