prop · G40381 · 1980-12-31 00:00:00 — Riktvärdet för räntan på opriorileradefastighetslän blev . Iapril släpptes det faktiska samband som under mycket läng tid rält mellanräntan pä prioriterade och oprioriterade obligalionslån. Räntan på de senarehade tidigare med en kvarts till en halv procent fått överstiga räntan päprioriterade obligationslån. I fräga om näringslivets obligationslån gavs enstörre frihet i fråga om räntesätlningen. Räntan på dessa lån blev 13-13 1/,dvs. en och en halv till tvä proceni högre än räntan på prioriterade lån vidsamma tidpunkt. Imaj 1980 fastställdes en högsta räntesats om för försäkringsbolagenslångivning. Imaj 1980 anknöts räntan på kommunobligalionslån till räntan på näringslivetsobligationslån. Räntan fastställdes till . Ijuni 1980 höjdes den effektiva räntan på skallkammarväxlar från tillinemot . Iaugusti 1980 höjdes stats- och bostadsobligationsräntan med en procent fill12,. Prop.1980/81:81 21 Sammanfattningsvis gäller att under de tre första kvarlalen1980 har räntan pä prioriterade stals- och bostadslån höjts med en och trekvart procent. Räntan på näringslivets obligationslån har höjtsmed lill tvä och en halv procent. Ränteutvecklingeni är 1980 saknar lidigare motstycke. Det är självfallet svårt elleromöjligt alt fömtse hur den framtida ränteutvecklingen kommer alt bli. Enliglfondstyrelsernas uppfattning lalar dock inte del ekonomiska läge Sverigebefinner sig i för att det är sannolikt all del lidigare mönstret kommer attbli del normala. Del lorde snarare vara realistiskt att förutse altförändringar av del slag som ägt rum 1980, kommer att inträffa under även underkommande år. Alt i ett sådanl läge vidhålla en regel som innebär att räntan påett vissl slags län endasl skall förändras årsvis, förefaller mindrevälbetänkt. Risken är därmed slor all räntan på refinansieringslånen och därmedåteriänen kan avvika från den allmänna räntestmklur som successivtutbildas. skulle, likaledes under vissa perioder, påverka fördelningen avtillgängliga kapitalresurser mellan olika investeringsobjekt och därmedmedföra olägenheler från resursfördelningssynpunkl. Fondstyrelserna har därför på grundval av den ränlepoliliskautveckling som ägl rum 1980, nödgats dra slutsatsen all den ulformning reglernaför refinansieringsläneränlan erhöll, inle häller måttet. Reglerna minskadevissa olägenheter, men har uppenbarligen lett lill nya. 1 sammanhanget vill fondstyrelserna uppmärksamma alt delspeciella ränteproblem det här gäller, nämligen att fastställa hur räntan på ellvisst slags län skall följa räntan pä ett hell annat slags lån, säkert alltidmåste vara förenat med vissa olägenheler. Del torde inle vara möjligl att finnaenlösning på delta problem som i alla lägen eller under alla omständigheterframstår som invändningsfri. Så länge den speciella låneform som återiänen ulgörfinns kvar, torde därför ambitionsnivån få begränsas till all söka finnalösningar som ur ett vidare perspektiv ler sig mesl invändningsfritt. Mot den bakgrund som redovisats vill fondstyrelsernaföreslå all ifrågavarande beslämmelse rörande räntan pä refinansieringslånförändras sä, att denna räntesals skall molsvara räntesatsen för senasi utgivnalångfristiga statsobligationslån. Liksom f.n. är fallet skall räntesatsenvara fasl under refinansieringslänets löplid, dock all räntesatsen skallomprövas vart femte är. Den frågasom härefter uppkommer är vilken ränta som skall användas som jämförelseränta.Inte heller i della avseende förefaller del fondstyrelserna vara möjligl attfinna en invändningsfri lösning. Mol varje länkbar jämförelseränla kan argumentanföras, hell enkelt beroende pä all jämförelseräntan definitionsmässiglfastställs med sikte pä en annan typ av län än de lån räntan analogivis skallgälla. Uppenbari är l.ex. all ränlan på långfristiga statsobligationer måsle besiämmasav andra överväganden än de som är relevanta för refinansieringslån. Prop.1980/81:81 22 1 del fidigare syslemet följde refinansieringsränlandiskontots förändringar (via bankernas högsta inlåningsräntor). Detla var uppenbarien otillfredsställande lösning. Till grund för den korla räntans förändringarmåste ofta ligga helt andra omständigheter än de som bestämmer den långaräntan. Fram lill , när den länga ränlan följde den korla ränlan, var dellamindre iögonfallande. Förhällandet blev dock uppenbari när samban-del mellankort och lång ränla bröts. Somredovisats i del föregäende ullalade föredragande statsrådet i kapitalmarknadsproposilionenalt återiån inle bör vara en billigare finansieringsform änobligationsemission. När detla uttalande gjordes, rådde sedan gammalt denordningen att ränlan pä näringslivels obligationslån stod i ett beslämlförhållande till ränlan på långfristiga statsobligationer. Räntorna pånäringslivets obligalionslån fastställdes nämligen sä all de med en kvarts halv proceni översteg statsobligationsränlan. Som har erinrats om i det föregäendehar della samband upplösts i är. Det är nu inle givet att räntan pånäringslivets obligalionslån kommer att ulvecklas pä samma sätt som räntan pä stalsobligationslån. har i sitt remissvar över fondstyrelsernasframställning till regeringen i anledning av den höjning av slatsobligationsränlansom skedde gett uttryck för uppfattningen att de långfristiga återlånenoch den därmed sammanhängande refinansieringen i AP-fonden är en låneform somkan jämföras med näringslivets obligationslån. Fondstyrelserna delar denna uppfallning.- I sammanhanget vill slyrelserna dock påtala att bankföreningen har fel närden hävdar all återiån främsi utnyttjas av mindre och medelstoraförelag. Redan kapilalmarknadsutredningen påvisade att återiån huvudsakligen utnyUjasav större förelag. Som exempel på att ulvecklingen inte har förändrats sedan ulredningengjorde sina iakttagelser, kan nämnas att av de återiån som beviljats de treförsta kvartalen 1980 om lolall ca , svarar älerlån lill förelag medupp till 50 anställda för endasl eller . Av hitlills uttagnabevis om fullgjord avgiftsbelalning, som ligger lill grund för alt erhålla älerlån,kan utläsas att 40 förelag eller koncerner svarar för av återlänevolymen.Huvudddelen av dessa år börsnoterade förelag. Ränlan pä näringslivets obligationslån är därför en jämförelseränlasom ligger nära till hands. Fondstyrelserna ser dock vissa svårigheter om manskulle stanna härför. Enligt den ordning som gäller frän fastställsdenna ränta i princip av parterna på kapitalmarknaden, dvs. längivare,låntagare och banker. Som den svenska kapitalmarknaden f. n. fungerar, dvs. medett dominerande inslag av ett mindre antal institutionella placerare, ett förhållandevislitet anlal låntagare och ett litet anlal emissionsbanker, är det inte möjligtalt hävda alt det råder en alldeles fri. Skulleräntan på näringslivets obligalionslån bli jämförelseränla för refinansieringslånen,skulle det förhållandet in- Prop.1980/81:81 23 träffa att den kreditvolym ränlan egentligen fastställsför, väsenlligl skulle understiga den kreditvolym som refinansieringslånen ochdärmed älerlånen ulgör. Så är t.ex. fallet innevarande år. Delta skulle kunnafå icke avsedda återverkningar på obligationsräntans nivä. Ett annat problemsammanhänger med alt en räntejustering skall ske efter fem är. Man måsle dä haen entydigt fastställd jämförelseränla. För näringslivets obligationslån, dären motsvarande räntejusteringsklausul finns, har detta lösts sä att detankommer på emissionsbankerna att fastställa jämförelseränlan. Ur allmännapensionsfondens synpunkt vore en ordning som innebär att refi-nansieringslåntagarnasjälva, dvs. bankerna, fastställer ränlan inte försvarlig. Omvänt skulle delur bankernas synpunkt säkert inle vara acceptabelt alt långivarna, dvs.fondstyrelserna, ensidigl skulle kunna fastställa en ny ränta efler fem är. Ytterligareen omständighet bör beröras i detla sammanhang. Möjlighelen alt refinansierasig i AP-fonden representerar för bankerna ett komplement till deras övrigaupplåning. I bankernas övriga verksamhet sker normalt inte någon sammankopplingmellan kostnaden för viss upplåning och priset, dvs. ränlan, på viss utlåning.Vissa banker har redovisat all de har samma synsätt när det gäller räntesätlningenpå älerlån. Ränlan pä älerlån behöver alltså inte stå i någol fixeratförhällande till ränlan på refinansieringslånen. Andra banker äter tillämpar enstrikt öronmärkning av återlånen, så att räntan pä dessa alllid fastställs såall den med en viss marginal överstiger räntan på refinansieringslånen.Marginalen beräknas i princip så alt den ulgör en ersättning för detrisklagande banken gör resp. för de hanteringskostnader inkl. kapiialläckningskostnaderbanken har. -Få eller inga banker förefaller dock tillämpa nägon fixeradmarginal, utan denna varierar bl.a. beroende på konkurrensläget i de akluellafallen. -Om man valde ränlan på näringslivets obligationslån som jämförelseränlaför refinansieringslånen, skulle del mol den nu skildrade bakgmnden kunnagöras gällande, all ell avdrag från denna ränla skulle behöva ske, molsvarandeden i det föregående nämnda marginalen. Att fastställa nägon enhetlig sädanmarginal skulle dock knappasl vara möjligt. Fondstyrelserna har därför fått konstatera att även omräntan på näringslivels obligalionslån är den ränta som i sak ligger närmasltill hands som jämförelseränta, det kan resas alltför många invändningar moldenna. Vad en annan räntesals beträffar som också skulle vara naturlig,nämligen räntan pä AP-fondens län lill mellanhandsinstitulen, gäller att dennaränta i sin lur följer räntan pä näringslivets obligationslån. De invändningarsom redovisats mot denna ränla gäller följaktligen även ränlan på krediter lillmellanhandsinstitulen. Inte heller i övrigl har fondstyrelserna funnit nägonlämplig jämförelseränla. Åven om styrelserna således har fält stanna för all ränlanpå långfristiga slalsobligationslån f. n. bör behållas som jämförelseränla, harslyrelserna funnit det angelägel alt redovisa de överväganden styrelserna hargjort i 1980/81:81 24 Vad räntan på långfristiga statsobligationslån beträffar är det uppenbartatt inte heller denna räntesals är idealisk som jämförelseränta. Efter detlösgörande som har kommit till stånd mellan denna ränla och räntan pånäringslivels obligationslän, kan dessa räntesatser komma attutvecklas pä olika sätt. Räntan på statens långfristiga upplåning bestämsfrämst av statens upplåningsbehov. Skulle detta fortsätta att vara av denomfattning det har , eller t.o.m. växa, är del en tänkbar utveckling attdenna ränta kommer att bli högre än räntan pä näringslivels längfrisUgakapitalförsörjning. Detla skulle på sikl göra statsobligations-räntan mindrelämplig som jämförelseränta i förevarande sammanhang. Resonemanget understrykerangelägenheten av att bestämmelser av detta slag inte får uppfattas somoföränderliga. Ändras förutsällningama som bestämmelserna utgår ifrån, måsteanpassningar kunna komma till stånd. Medstöd av det anförda fär fondstyrelserna föreslå att 15 § i fondreglementetändras så att räntesatsen för län frän fondstyrelse till krediUnrättning skallmotsvara räntesatsen för senasi i utgivna långfristiga statsobligationer. Viden sädan räntebestämningsregel kan frägan ställas om det bör finnas enmöjlighet att få en annan räntesals fastställd. Enligt nu gällande regler kanregeringen, med hänsyn lill alt ränteläget förändrats, fastställa annan räntesats.Denna bestämmelse föreslogs i prop. 1978/79: 165, och motiverades på följandesätt (s. 180). I och med att räntesatseni första hand skall bestämmas på nu angivet sätt (nämligen att räntesatsen iregel skall vara densamma som vid lånetillfällel tillämpas för i utgivna långfristiga statsobligationer), finns del inte längre behov av attregeringen fastställer någon räntesats i andra fall än då förhållandena på densvenska kapitalmarknaden har ändrats efter den senaste emissionen av stalsobligationslånsä all räntan pä detla inte längre molsvarar det allmänna ränteläget. Omregeringen anser det påkallat kan den i så fall fastställa den räntesats som istället skall gälla för län frän fondstyrelse lill kreditinrättning. Fondstyrelsernahar övervägt om en sådan undantagsregel bör finnas. Med den utformning regelngivils, omfattar den möjlighelen av all del allmänna räntelägel har förändrats,utan all detta slagit igenom på räntesätlningen för statens långfristiga obligationsuppläning.En sädan situation kan naturligtvis tänkas uppkomma. Fondstyrelserna vill docki sammanhanget även peka pä all det kan ske sådana förändringar i den allmännaräntestmkturen, som skulle kunna göra tillämpningen av en undantagsregelmotiverad. Styrelserna avser härmed exempelvis en situation då väsentligaförskjutningar skett mellan statsobligationsräntan och räntelägel förnäringslivets långfristiga upplåning. 1 ett sådant läge skulle regeringen kunnabedöma det påkallat att fastställa en ny räntesats för fondens refinansieringslån.För att detta skall komma till uttryck i beslämmelsen i fråga, bör denna enligtstyrelsernas bedömning utformas så alt regeringen 1980/81:81 25 skallkunna fastställa räntesatsen för refinansieringslån med hänsyn lill alt delallmänna ränteläget eller den allmänna ränteslrukluren har förändrats. ALLMÄNNAPENSIONSFONDEN Första, andra och iredje fondstyrelserna B. Prop.1980/81:81 26 Sammanställning av remissyttranden ang 15 § AP-fonds-regtementet Flertalet remissinstanser, bl.a. fullmäktige i riksbankenoch fullmäktige i . och , tillstyrker förslaget eller har ingen erinran motdel. Några remissinstanser avstyrker dock eller harinvändningar mot förslagel. som avstyrker förslagelföreslår all räntesatsen för AP-fondens lån lill kreditinrättning som lämnal återiånskall motsvara räntesatsen för närmast före senasle årsskifte eller halvårsskifteuigivna långfristiga stalsobligationslån. Vidare föreslär bankföreningen alt lidpunklenför utbetalningen av åleriånet skall vara avgörande för refinansieringslänets ränla.Möjlighelen att genom särskilt regeringsbeslut ändra refinansieringsränlanskulle enligt bankföreningens förslag inte behöva behållas. och hantverks- och induslriorganisation avstyrker också förslagel och anser alt del bör anstä med beslulom ändring av reglerna. Post-och Krediibanken, förordar all reglerna ulformasså all räntesatsen för refinansieringslånen skall molsvara räntesatsen för dellångfris-liga stalsobligationslån som har getts ut närmast före den period(enligt AP-fondens anvisningar), under vilken har utlämnats de älerlån somsvarar mol refinansieringslånen och som har gemensamt rapporterats lill AP-fonden. Vad sälunda föreslås molsvarar del ändringsförslagavseende allmänna pensionsfondens reglemente som pä grundval av kapilalmarknadsutredningensbelänkande lades fram i proposilion 1978/79: 165 om den svenskakapitalmarknaden men som pä förslag av näringsulskotlet fick den lydelse som nugäller. Olika omständigheier, särskill ränteutvecklingen i underinnevarande år, har föranlett allmänna pensionsfonden att - med frängåendeav sina inför näringsutskottel lidigare framförda synpunkter -framläggaförevarande ändringsförslag. Bankinspektionen finner ej anledning lill erinran mot den reglemenls-ändringsom sålunda föreslås. 2 Fullmäktige i riksbank Fullmäktige vill förorda bifall lill del framförda förslagel.Vid tvä lidigare tillfällen under innevarande år har fullmäktige ytlral sig i hithörandefrägor, nämligen 1980. 1980/81:81 27 nämnda tillfället ville fullmäktige liksom fondstyrelsernaifrågasätta lämpligheten av nuvarande regler och ullalade sig för en ändring iriklning mol vad som föreslås. 1skrivelsen tas även upp frågan, om slatsobligationsränlan ulgör den mestlämpliga jämförelseräntan. Särskill ingående prövas huruvida räntan pånäringslivels obligationslån skulle kunna ulgöra en mera ändamålsenlig norm.Analysen visar att så inte är fallet, och fondstyrelserna har såsom framgålltill slut stannat för stalslåneränlan som jämförelseränla. Enligl fullmäktigesmening är ocksä detla del bästa alternativet. Fondstyrelserna lar även upp frägan om en undantagsregelför fastställande av refinansieringsränlan. Ändringar i ränteslrukluren kaninträffa som gör del olämpligl att följa den allmänna . Regeringen skullei sädana situationer kunna fastställa en ny räntesats för fondens refinansieringslån.Fullmäktige delar i princip denna uppfallning men vill underslryka alt dennaundanlagsregel bör lillämpas med reslriklivilel. Med anledning härav (= fondstyrelsernas framställning) färfullmäktige meddela alt fullmäktige, under hänvisning lill lidigare 1980-09-25avgjort remissyttrande i samma ämne, tillstyrker bifall lill framställningen. AP-fonden ansåg--- under ärendets behandling i riksdagenår 1979 att den nugällande ordningen - innebärande all ränlan pä refinansieringslånen motsvararden långa ränlan vid årels ingång - var förenad med färre olägenheter än kapilalmarknadsutredningensoch propositionens förslag alt räntan skulle molsvara räntesatsen för senastutgivna stalsobligationslån. I den nu remillerade framställningen är AP-fondens uppfallningden omvända. Orsakentill den ändrade uppfattningen är inte all de skäl mol proposi tionsförslaget, vilka redovisas-- i den remitterade framställningen, Svårigheterna att bedöma den länga räntans utveckling under tidenmellan återiån och refinansiering saml effeklerna pä fondenslikviditetsplanering föreligger således fortfarande. Skälet förAP-fondens ändrade uppfallning anges så att "den avgörande förutsättningsom låg till grund för del ställningslagande som gjordes för ett år sedan---- förändrats".AP-fonden åsyftar härmed den ränlepoliliska utvecklingsom ägt rum och som karakteriserats av osedvanligt kraftiga räntehöjningarunder . Syftet attsnabbt kunna anpassa refinansieringsränlan till ändringar i det allmännaränteläget föranleder av delta skäl AP-fonden att föreslå dels anknytning lillräntan på senaste slalsobligationslån, dels därutöver en möjlighet förregeringen att, pä vagt uttryckta grunder, fastställa annan räntesals. Dennalösning bibehåller enligl bankföreningens mening de olägenheter som anfördes är1979 och innebär dessulom den olägenheten alt osäkerheten för alla berördaparter ökar. Prop.1980/81:81 28 AP-fondensändringsförslag bör nämligen ses i samband med den handläggningsordning somgäller för älerlån frän del kunden får sitl län lill dess AP-fonden utbetalar refinansieringslånellill banken. Ordningen är följande; Kunden beställer intyg frän RFVrörande storleken av under Qoläret utbetalda löner enligt arbetsgivaruppgifler.Han ansöker hos banken om ett ålerlån. Antag att detta beviljas och utbetalningsker den 12/2. Banken lämnar en gång i månadenen refinansieringsanmälan till AP-fonden angående utlämnade älerlån. Det härnämnda länet faller in under den anmälan som avser tiden 11/210/3. Rapportenöverlämnas till AP-fonden den 25/3. AP-fonden har skyldighet attge banken refinansieringslån för de älerlån banken rapporterat men har enligt beslämmelsernavalfrihet att utbetala lånet när som helst . I dettafall alltså /3-25/5. Belräffande refinansieringsläneränlangäller f. n. enligt huvudregeln alt räntan ligger fast per kalenderår. Närkunden får sill ålerlån vet banken vilken refinansieringsräntaden har all betala och kan med ledning därav sätta sitt pris gentemol kunden. Omregeringen ändrar refinansieringsränlan under kalenderåret rubbas stabiliteteni systemet. Banken mäste dä gentemot kunden hälla ränlefrä-gan öppen eftersom detär den ränta som gäller när AP-fonden betalar lil pengarna till banken som bliravgörande för räntesätlningen. Räntan på kundens lån den 12/2 blir alltsäberoende av vilken refinansieringsränta som gäller den 25/5, dvs. 3 1/2 månaderefler det avtalet slöts. AP-fondens förslag innebär att bankernas kunderregelmässigt måste acceptera alt ta upp sina 10- eller I5-äriga ålerlån ulanatt i beslutsögonblickei vela vilken ränta lånet kommer att löpa med. Olägenhetenav att förulsebarheten och därmed planeringsmöjligheterna minskar väger enliglbankföreningens mening lungt. Inte minsl för mindre och medelstora företag ärbristande förutsebarhet besvärande. gällande regler medför inle de nackdelarsom nämndes och innebär åtminstone mer fömtsebarhet under loppet avett kalenderår än enligt AP-fondens förslag, särskilt om den restriktivaändringspraxis består som kommit till uttryck i regeringens beslul den 23oktober 1980 om refmansieringsräntan. Del är visserligen riktigt alt dennuvarande ordningen kan innebära all refinansieringsränlan under delar av ettår kan avvika frän den långa ränlan. fär man dock räkna med attavvikelserna sker åt båda håll så att en utjämning över liden sker. Detanförda visar att en lösning som är beroende av alt det ocksä finns en möjlighelför regeringen all ändra räntesatsen medför osäkerhet och tillämpningssvårigheter. Bankföreningenvill därför väcka ett förslag, varigenom både AP-fondens önskemål om snabbareanpassning av refinansieringsränlan till den långa räntan och bankers ochföretags önskemål om ett fasl beslutsunderlag skulle kunna tillgodoses. Dettaskulle kunna ske genom all nuvarande ordning modifierades så alt anpassningentill stalsobligationsräntan skedde både och vid halvårsskiftetoch att refinansieringsränlan skulle vara beroende av den statsobligationsräntasom gällde dä åleriånet togs upp i banken. Beslämmelsen skulle dä lyda sä atträntesatsen skall motsvara räntesatsen för närmast före senaste årsskifte ochhalvårsskifte i utgivna långfristiga slalsobligationslån och atttidpunkten för utbetalningen av återlånet till kunden skall vara avgörande förrefinansierings- Prop.1980/81:81 29 Med en anpassning av räntenivån två gångerom årel skulle inle möjligheten all genom särskill regeringsbeslut undermellantiden ändra refinansieringsränlan behöva behällas. Härigenom skulleuppnås ett förenklal syslem som borde kunna accepteras även med hänsyn lill mellankommandeförändringar i räntelägel. Omemellertid AP-fondens nu föreslagna lösning väljs, innebär den - i vart fallunder normala förhållanden - att refinansieringsränlan kommer all ändras fleragånger under årel i samband med emissioner av statslån. anseratt i ell sädanl syslem del finns så myckel mindre anledning alt behålla möjlighelenlill ytterligare ändringar genom regeringsbeslut; olägenheterna av den möjlighelenär anförda i det föregäende. Med denlösning som bankföreningen här ovan föreslagit löses dessulom de speciellaproblemen med ränteändringar under liden mellan ålerläne-beslut och utbetalningav refinansieringslån. Om regeringen finner sig inle böra förorda bankföreningensförslag hemsläller bankföreningen alt slalsmakterna i ärendel gör ettuttalande om att bankerna och AP-fonden i samråd bör inrikta sig på all imöjligaste mån undanröja de olägenheler i fråga om ofömtsebarhel ochplaneringsproblem som här kan drabba förelagen. Föreningen har ingel alt erinra mol del i framställningenframlagda förslagel. Förbundet delar fondstyrelsernas uppfallning om attnuvarande beslämmelse inle är lämplig. Ränteutvecklingen i är 1980saknar - som fondstyrelserna säger - motstycke. Ränteutvecklingen har föranlettfondstyrelserna att vid tvä tillfällen göra framställningar hos regeringen medbegäran om en höjning av räntesatsen för återiån. Förbundet har vid bådatillfällena avstyrkt bifall till framställningarna med hänsyn lill den utformningbeslämmelserna nu har. Erfarenheterna har emellertid visat all beslämmelsenbör ändras. Som fondstyrelserna anför finns ingen i och för sig självklarlösning. Fondstyrelsernas förslag har förbundet ingen erinran mot. 7 Post- och , Banken finner de anförda skälen för en ändring av denuvarande reglerna övertygande och har intet att erinra mot att räntan pä refinansieringslånfastställs sä alt den bättre molsvarar del akluella ränlelägel. Enligtanvisningar utarbetade av Allmänna Pensionsfonden skall anmälan om önskade refinansieringslånske senasi den 25 i och avse älerlån utlämnade fr. o. m. den 1 l:eföregående månad l. o. m den 10:e i rapporlmånaden (rapportperiod). Andrarapportperioder lillämpas i samband med årsskifte. AP-fonden skall enliglgällande regler utbetala refinan- 1980/81:81 30