prop · G40390 · 1980-12-31 00:00:00 — Detta har även lett till att enutomordentligt stor uppmärksamhet har riktats på kärnkraften och desssäkerhet. Kärnkraftsanläggningarnas riskpotential är dock inte enastående.Anläggningarnas speciella karaktär har emellertid lett till att de utsätts fören omfattande kontroll. Anläggningarnas särart hänför sig till förekomsten avomfattande joniserande strålning, konsekvenser av en stor olycka, hantering avdet radioaktiva avfallet och risken för kärnvapenspridning. Jag vill fastslå att de principer föransvarsfördelning och den metod för samverkan som tillämpas påkärnkraftsområdet i mellan tillsynsmyndigheter och kraftindustrin ärändamålsenliga och även fortsättningsvis bör gälla. Det innebär bl. a. attansvaret för kärnkraftssäkerhetsarbetet, liksom ansvaret för att säkerheten pådet kärntekniska området hålls på en så hög nivå det är praktiskt möjligt,åvilar såväl anläggningsinnehavarna som tillsynsmyndigheterna. Den form församverkan mellan parterna som uppkommit genom det delade ansvaret försäkerheten vid kärnkraftverken bör även fragment bibehållas. Denna typ avsamverkan som kan beskrivas som en löpande dialog, ger bättre förutsättningarför ett effektivt säkerhetsarbete än en mer formalistisk arbetsform därtillsynsmyndigheten ensidigt utformar föreskrifter som verkställs avanläggningsinnehavarna. Jag vill dock understryka att det direkta ansvaret förkärnkraftverkens säkerhet åvilar anläggningsinnehavaren. Tillsynsmyndigheterna har en betydelsefull roll närdet gäller säkerheten på kärnkraftsområdet. Det är enligt min mening viktigtatt tillsynsmyndigheterna och statensstrålskyddsinstitut (SSI) samordnar sina insatser så att de i sitt arbete utgårfrän en gemensam grundsyn på kärnkraften och dess risker. Detta är viktigt föratt de resurser som står till buds för myndigheterna skall kunna användas påett ur säkerhetssynpunkt optimalt sätt. En gemensam grundsyn underlättar ocksåför tillsynsmyndigheterna att relatera säkerhetsarbetet till övriga risker somfinns i samhället och de åtgärder som vidtas för att minska eller undanröjadessa. För att anpassa sin verksamhet till det nu aktuellakärnenergiprogrammet har SKI begärt ökade personella resurser. Jag återkommerhär till SKI vid min anmälan av anslaget E2. Vid remissbehandlingen avreaktorsäkerhetsutredningens tidigare nämnda betänkande och SKI:s förslag tillprogram för säkerhetshöjande åtgärder framkom kritik från bl. a. statistiskacentralbyrån (SCB) mot användningen av probabilistiska eller som de ocksåkallas kvantitativa sannolikhetsbedömningar vid uppskattningen av kärnkraftensrisker. Andra remissinstanser som AB ASEA-ATOM framhåller att kvantitativa sannolikhetsbedömningarär ett utmärkt hjälpmedel när det gäller att jämföra 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 312 tillförlitlighetenhos olika konstruktioner. För egen del anser jag det angeläget att användandetav statistiska metoder vid säkerhetsanalys ytteriigare studeras för att utrönavari meningsskiljaktligheterna om användandet av sådana metoder grundar sig.Enligt vad jag erfarit har sådana kontakter redan tagits mellan SKI och SCB. Vad gäller konsekvenslindrande system ochutsläppsbegränsande åtgärder utgick RSU när man utformade sina förslag frånmöjligheten att ett haveri kan leda till sådan tryckuppbyggnad ireaktorinnestutningen att denna sprängs, med stora okontrolleraderadioaktivitetsutsläpp som följd. Som en möjlig motåtgärd föreslog utredningenkontrollerad tryckavlastning genom en "säkerhetsventil" kopplad tillett filtersystem som kvar-hållerde radioaktiva ämnena. Flera alternativa systemskisserades. Utredningen fann dock att underlaget inte medgav ett definitivtställningstagande till vilka detaljerade åtgärder som bör vidtas. För dettakrävdes enligt utredningen ytterligare studier. ställningstagnde har SKI i samverkan med kraftföretagen, ABASEA-ATOM och påbörjat ett projekt, FILTRA, som syftartill att säkerhetsmässigt värdera filtrerad ventilation avreaktorinneslutningarna. Enligt vad jag har erfarit, har inget hittillsframkommit inom denna studie som tyder på att riskerna för stora utsläpp inteskulle minskas med den föreslagna modifieringen av reaktorin-neslutningen.Trots att det i de redan nu befintliga reaktoranläggningarna föreligger ytterstsmå risker för okontrollerade utsläpp av stora mängder radioaktivt material,som ger upphov till radioaktiv markbeläggning, anser jag att alla möjligheterbör tas till vara för att ytterligare minska riskerna för sådana utsläpp. Dettagäller särskilt för de närförlagda reaktorerna som t. ex. de vidBarsebäcksverket. Sådana åtgärder bör vidtags även om de, i förhällande tillden minskning av riskerna för utsläpp som de ger upphov till, innebär en ickeoväsentlig kostnad för anläggningsinnehavaren. Filtrerad ventilation avreaktorinneslutningarna vid bör vara klara att tas 1985 eller efter närmast därefter följande revisionsperioder. Detankommer på regeringen att utfärda närmare föreskrifter härom. Också för reaktorinneslutningarna i ,Oskarhamn och Forsmark kan filtrerad ventilation bli aktuell. Viktigt äremellertid att erfarenheterna från liksom den teknikutveckling som f.n. pågår inom området kan tillgodogöras. Även de riktlinjer som är underutarbetande av andra länder som utnyttjar kärnkraft, bl. a. , när det gälleråtgärder för att minska riskerna för radioaktiv markbeläggning bör om möjligtkunna beaktas vid utformningen av kraven på de senare reaktorerna. Om detförsatta utredningsarbetet visar på att andra metoder än filtrerad ventilationav reaktorinneslutningarna ger en med denna metod jämförbar minskning avriskerna för stora utsläpp av radioaktivt material eller om riskbilden vadgäller olyckor som leder till stora utsläpp av radioaktivt material väsentligt 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 313 avvikerfrån den nuvarande bör säkerhetsvillkoren för kärnkraftverken i ,och Forsmark anpassas härtill. Ställning till dessa frågor bör tasvid en sådan tidpunkt att de åtgärder som skall vidtas är genomförda före år1989. SKI:sökade insatser vad gäller människa-maskin-frägor och kraftverkspersonalensutbildning finner jag vara av stor vikt. I sitt arbete på detta och andraområden som är av betydelse på lång sikt för säkerheten på kärnkraftsområdet,bör inspektionen medverka till att kompetens byggs upp och behålls vid detekniska högskolorna och universiteten i . Detta för att i möjligastemån ha tillgång till såväl de utbildnings- som de andra personella resurserinom landet som behövs för att kunna bibehålla en hög säkerhet päkärnkraftsområdet. Kvalitetssäkringsarbetetframhölls av RSU som ett område där insatser kunde göras för att höjasäkerheten vid kärnkraftverken. Enligt vad jag erfarit har kontakter tagitsmellan SKI och kärnkraftindustrin i denna fråga. Det är av stor vikt att dessakontakter resulterar i en anpassning av kvalitetssäkringsarbetet till deförhållanden som gäller det svenska kärnkraftsprogrammet, dvs.kvalitetssäkringsarbetet bör anpassas till drift och underhåll av redanbefintliga anläggningar. RSU framförde som ett av sina huvudförslag att ens.k. "generalklausul" borde införas i de säkerhetstekniskaföreskrifterna (STF). Syftet med klausulen skulle vara att klarare styradriftpersonalens agerande vid störningar i kärnkraftverkens drift. SKIkonstaterar efter konsultationer med kraftindustrin att det syfte som RSU hademed förslaget till generalklausul kan uppnäs med en komplettering av texten ide generella föreskrifterna i STF. Jag utgår ifrån att inspektionen verkar föratt en sådan komplettering sker. Chefenför kommer denna dag att redovisa de åtgärder han anserbehövliga för att säkerställa att beredskapsorganisationen utanförkärnkraftverken skall fungera tillfredsställande. Detär av största vikt att den del av beredskapsorganisationen som berör detekniska förloppen vid reaktoranläggningarna i haverisituationer fungerartillförlitligt. En översyn av SKI;s och kraftföretagens beredskapsorganisationför att hantera allvarligare driftstörningar och haverier har inletts. Jaganser det angeläget att denna översyn ges hög prioritet. Det system medtekniska stödcentraler som SKI f. n. planerar anser jag viktigt att det snarastgenomförs. Vidare är det viktigt att SKI verkar för att ett tillförlitligtkommunikationssystem upprättas mellan kärnkraftverken och inspektionen. Jag finnerdet vikfigt att SKI vidtar åtgärder för att upprätta en internberedskapsorganisation. Denna beredskapsorganisation bör ges en utformning såatt SKI vid allvarliga driftstörningar och haverier kan biträda såvälreaktorinnehavarna som beredskapsorganisationen utanför kärnkraftverket isädana frågor där SKI har att fatta beslut liksom i övriga frågor där SKIbesitter kompetens. I detta sammanhang kan också nämnas 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 314 attSKI tillsatt en särskild, från linjeorganisationen fristående,utredningsgrupp för att utreda och analysera allvarliga tillbud och driftstörningar. SKI lägger stor vikt vid erfarenhetsåterföring isitt säkerhetsarbete. Särskilt eftersträvar SKI en stark koppling mellan anläggningsanknutnaprobabilistiska säkerhetsanalyser, tillbudsrapportering och tillbudsanalys samterfarenhetsåterföring. Denna koppling ges stor betydelse vid granskningen avkraftföretagens verksamhet vad gäller erfarenhetsåterföring. Med utgångspunkt iden ökade erfarenhet frän drift av kärnkraftverk som successivt erhålls iSverige och utomlands bör enligt min mening SKI upprätta ett program som syftartill att varje svenskt kärnkraftblock under sin tekniska livslängd om möjligtskall genomgå minst tre fullständiga säkerhetsgranskningar liknande den somföregår meddelandet av tillstånd att ta reaktoranläggningen idrift. En sådan granskning bör alltså ske vart åttonde till tionde år. Denutförda granskningen bör redovisas för regeringen. Det ankommer på regeringenatt ge behövliga föreskrifter. Slutligen vill jag framhålla vikten av att detprogram som inspektionen framlagt i sin promemoria om Förslag till program försäkerhetshöjande åtgärder i svenska kärnkraftverk fullföljs även vad gäller deinte här särskilt behandlade frågorna och att identifierade problemområdenytterligare studeras. Jag återkommer till den forsknings- ochutvecklingsverksamhet, som stöds av SKI i samband med anslagen förinspektionens verksamhet. Jag förordar att regeringen inhämtar riksdagensgodkännande av de av mig givna rikfiinjerna. 10.3Använt kärnbränsle och radioaktivt avfall från kärnteknisk verksamhet I den lagrådsremiss med förslag till lag omfinansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m., som fogats tillprotokollet i detta ärende som bihang E, har jag utförligt beskrivit uppkomstenoch hanteringen av använt kärnbränsle och radioakuvt avfall. Jag ger därförendast en kortfattad översikt här. Radioaktiva restprodukter i form av använtkärnbränsle och annat aktivt avfall från kärnteknisk verksamhet uppkommer iSverige huvudsakligen vid framställning av energi i kärnkraftverk medlättvattenreaktorer. Till kärnteknisk verksamhet som ger upphov till likartaderadioaktiva restprodukter kan därutöver hänföras driften av forskningsrektoreroch viss därtill knuten forskning om kärnbränsle, konstruktionsmaterial ochsäkerhet. Vid sidan av den kärntekniska verksamhetenuppkommer radioaktiva restprodukter från olika verkamheter vid sjukhus,industrier och forskningsinstitutioner som använder radioaktiva ämnen. 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 315 De radioaktiva restprodukternas sammansättning ochegenskaper varierar i hög grad. Detta beror bl. a. på deras ursprung. En följdhärav är att de tekniska och säkerhetsmässiga krav som ställs pärestprodukternas hantering, behandling och förvaring också varierar mycket.Frågor rörande radioaktivt avfall som härtör frän annat än använt kärnbränsleoch radioaktivt avfall från detta, rivning av kärnkraftverk och anläggningarför hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall frän detta tar jaginte upp i detta sammanhang. Sådant avfall får behandlas i särskild ordning. Somutgångspunkter för mina överväganden rörande hantering och omhändertagande avanvänt kärnbränsle och radioaktivt avfall från detta vill jag anföra följande. Regeringens beslut att medgestart av kärnkraftsanläggningarna samt samttillstånd att uppföra och driva ett centrallager för använt kärnbränsle innebärett ställningstagande för att den av Projekt (KBS) redovisade hanteringen och förvaringen av använt kärnbränsle ochhögak-tivt avfall är möjliga att tillämpa. Kraftindustrins utvecklingsprojekt ochdelutredningar är alla huvudsakligen inriktade på fördjupade studier avbarriärer mellan avfall och biosfär. Det förslag som har tagits fram genom bl. a. KBSavser omhändertagande av restprodukter i ett kärnkraftprogram med 13reaktorer, som är i drift så länge som tekniska och ekonomiska krav medger det.Riksdagens ställningstagande med anledning av prop. 1979/80: 170 om vissaenergifrågor (NU 1979/80:70, rskr 1979/80:410) innebär en begränsning av kärnkraftprogrammettill tolv reaktorer. Denna begränsning ändrar inte nämnvärt förutsättningarnaför den lösning av frågor om hantering och förvaring av de radioaktivarestprodukterna som KBS presenterat. KBS:s förslag är utförligt redovisat i nämndalagrådsremiss med förslag till lag om finansiering av framtida utgifter föranvänt kärnbränsle m.m., varför jag inte redogör för det här. Varje kraftföretag som har kärnkraftproducerandeanläggningar har, enligt min mening, ansvaret för att godtagbar hantering skerav använt bränsle och reaktoravfall från företagets anläggningar.Kraftföretagen räknar i sina priskalkyler och i sina bränslekostnader videlproduktion i kärnkraftsanläggningar även med de kostnader som uppkommer efterelproduktion för använt bränsle. Detta är nödvändigt dels för att få täckningför och en riktig fördelning på elabonnenterna av kostnaderna för hantering avanvänt bränsle, dels för att ekonomiskt säkerställa erforderlig behandling avdet använda bränslet. Som en följd av detta gör de kraftföretag som driverkärnkraftsanläggningar särskilda avsättningar i sina räkenskaper för framtidakostnader för hantering av utbränt bränsle. Sådana avsättningar krävs enligtgällande bokföringslag och god redovisningssed. Detta krav innebär att avsättningskall göras öppet och i separat post med en rubricering som anger karaktären avavsättningen. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 316 Regeringen har av denna anledningoch efter framställning från kärnkraftsföretagen i prop. 1978/79:39 föreslagiten ändring i kommunalskattelagen som innebär att belopp som i räkenskapernaavsatts för att täcka framtida utgifter för hantering av utbränt kärnbränsleoch dylikt skall vara avdragsgillt vid inkomsttaxeringen. harbeslutat i enlighet med förslaget i propositionen (SkU 1978/79; 18, rskr1978/79:88). Ändringen i kommunalskattelagen tillämpades första gången vid 1979års taxering. Regeringen har i januari 1979utfärdat förordningen (1979:27) med bemyndigande för attutfärda föreskrifter för beräkning av avdrag för framtida utgifter förhantering av utbränt kärnbränsle m. m. har den 15 mars 1979utfärdat sådana föreskrifter. Enligt dessa får avdrag för avsättning förframtida utgifter för hantering av utbränt kärnbränsle, radioaktivt avfall ochdylikt inte överstiga . per kärnkraftproducerad megawattimme som ärintäktsredovisad under beskattningsåret eller tidigare. Föreskrifternatillämpades vid taxering. För tillämpning vid taxering hardet medgivna avdraget höjts till . Det gällande systemet ärinte helt tillfredsställande. Av denna anledning har regeringen låtit utredafrågan om organisation och finansiering av omhändertagande av använt kärnbränsleoch radioaktivt avfall. 10.3.2 Utredning om kärnkraftens radioaktiva avfall,organisations- och finansieringsfrågor Regeringen bemyndigade den 30november 1978 statsrådet att tillkalla en särskild utredare med uppgiftatt lämna förslag till en samlad framtida lösning av organisations- ochfinansieringsfrågorna för hanteringen och förvaringen av radioaktivt avfalloch använt kärnbränsle. Utredaren' överiämnade är1980 till regeringen sitt betänkande (SOU 1980; 14) Kärnkraftens avfall - organisationoch finansiering. Betänkandet har remissbehandlats.En sammanfattning av betänkandet och remissyttrandena återfinns i bilaga 1.18. Utredaren föreslår att denegentliga hanteringen och förvaringen av använt kärnbränsle och radioaktivtavfall i huvudsak bör samlas i en organisation med gemensam ledning för deskilda leden i verksamheten. Detta föreslär utredaren skall åstadkommas genomatt ett aktiebolag och en myndighet bildas inom området. Aktiebolaget bör samordna, planeraoch vidta åtgärder för att åstadkomma en säker hantering och förvaring avanvänt kärnbränsle och radioaktivt avfall. I verksamheten bör i första handutnyttjas den kompetens och de resurser som disponeras av delägarna,kärnkraftföretagen. Företaget bör ställasamman ett program för verksamheten och dess finansiering. Detta skallunderställas myndigheten för bedömning och godkännande. 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 317 Aktiebolaget bildas i samverkan mellan alla kärnkraftsföretagen,som också svarar för att verksamheten upprätthålls sä länge som behövs. Till grund för företaget och dess verksamhetföreslås ligga ett konsortial-avtal som godkänns av regeringen. Medverkan avkärnkraftsföretagen skall vara en förutsättning för att driva kärnkraftverk. Den myndighet som har föreslagits av utredarenavses vara central förvaltningsmyndighet för hantering och förvaring av använtkärnbränsle och radioaktivt avfall. Den föreslås enligt utredaren ha tillsynöver hela den verksamhet som bedrivs inom landet och ha befogenhet att vidtaeller föreslå de åtgärder som behövs för att åstadkomma en säker hantering ochförvaring av de radioaktiva restprodukterna. Detta föreslås i första hand skegenom bedömning och godkännande av det program för verksamheten somaktiebolaget föreslås böra tillställa myndigheten. Myndigheten skall svara också för att vissforskning och visst utvecklingsarbete inom området bedrivs. Det av utredaren föreslagna systemet förfinansiering av kärnkraftens restkostnader innebär i korthet följande. Kärnkraftsföretagen och det av dem ägda gemensammaföretaget för hantering och förvaring av använt kärnbränsle och radioaktivtavfall svarar själva för att erforderiiga medel för att bestrida kärnkraftensrestkostnader avsätts och förvaltas så att de finns tillgängliga när de behövs. Den föreslagna statliga myndigheten utövar allmäntillsyn över finansieringen och påverkar den genom att godkänna eller på annatsätt ta ställning till vissa åtgärder m. m. Kraftföretagen avsätter i sina bokslut debelopp som erfordras enligt aktuella beräkningar av de samlade restkostnaderna.De årliga avsättningarna redovisas av varje företag i resultaträkningen. Deackumulerade avsättningarna redovisas i balansräkningen under en särskildrubrik. De belopp som avsatts i boksluten förvaltas avkärnkraftsföretagen själva. För de avsatta medel som kärnkraftsföretagenplacerar i egna investeringar eller lånar ut till sina ägare bör ges fullgodasäkerheter. Belopp som kärnkraftsföretagen i boksluten sätterav för att bestrida kärnkraftens restkostnader bör vara avdragsgilla vidinkomsttaxeringen. Avkastningen av placerade medel beskattas i likhet medövriga intäkter. De instanser som yttrat sig i samband medremissbehandlingen av utredarens förslag har överiag biträtt de principer somredovisas i förslaget. Vad gäller den föreslagna organisationen liksomförvaltningen av de medel som behöver avsättas har skilda åsikter redovisats avremissinstanserna. För egen del vill jag anföra följande vad gällerhantering och omhändertagande av de radioaktiva restprodukterna. har i liksom i andraindustriländer stora resurser lagts ner på att utveckla kärnenergi för civilaändamål. 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 318 arbetethar i huvudsak inriktats på att öka produktionen av elkraft i kärnreaktorer ochatt fortlöpande förbättra reaktorerna med avseende på effekt och driftsäkerhet.På senare år har de problem och risker som är förbundna med kärnkraften och däinte minst med hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall alltmerkommit att uppmärksammas. I har detta tagit sig uttryck i bl. a.tillkomsten av lagen (1977: 140) om särskilt tillstånd att tillföra kärnreaktorkärnbränsle, m.m., den s.k. villkorslagen, och ändringen av atomenergilagen(1956:306) (1978:281). Ändringen innebär att uppförande, innehav ochdrift av en anläggning för bearbetning, lagring eller förvaring av använtatombränsle eller radioaktivt avfall som uppkommer vid användning avatombränsle eller vid bearbetning av använt atombränsle faller inomatomenergilagens tillämpningsområde. Den nämnda villkorslagen tillkom för att i lagreglera de villkor som bör ställas på hanteringen av det använda kärnbränsleoch högaktiva avfall som erhålls vid drift av kärnkraftsreaktorer.Villkorslagen gäller de kärnreaktorer för vilka tillstånd har meddelats enligt2 § atomenergilagen och vilka inte har Ullförts kärnbränsle före den 8 oktober1976. Detta innebär att endast reaktorerna nummer 6-12 i det svenskakärnkraftsprogrammet omfattas av lagen. Lagen innebär i korthet att särskilttillstånd får meddelas endast om reaktorinnehavaren har företett avtal, som påett betryggande sätt tillgodoser behovet av upparbetning av använtkärnbränsle, och har visat hur och var en helt säker slutlig förvaring av detvid upparbetningen erhållna högaktiva avfallet kan ske. Om använt kärnbränsleinte avses bli upparbetat, krävs för tillstånd att reaktorinnehavaren har visathur och var en helt säker slutlig förvaring av det använda kärnbränslet kanske. För att visa hur villkorslagens krav beträffandeanvänt kärnbränsle och aktivt avfall kan uppfyllas, inledde kärnkraftsindustrin,som jag tidigare nämnt, projekt . harresulterat i två rapporter. Kärnbränslecykelns slutsteg, förglasat avfall frånupparbetning och Kärnbränslecykelns slutsteg, slutföring av använt kärnbränsle.Den förstnämnda rapporten har av och Forsmarks kraftgruppAB åberopats vid ansökan enligt villkorslagen om tillstånd att tillförakärnreaktorerna och kärnbränsle. I sambanddärmed har den remissbehandlats. Regeringen har som jag nämnt meddelatvattenfallsverket och Forsmarks kraftgrupp AB tillstånd enligt villkorslagenatt tillföra kärnkraftreaktorerna och Forsmark 1 och 2kärnbränsle. Rapporten ,slutförvaring av använt kärnbränsle har även den varit föremål förremissbehandling. F. n. räknar kärnkraftsindustrin med att låtaupparbeta en del av det använda kärnbränsle som tas ur kärnkraftsreaktorernafram . För detta ändamål har kärnkraftsindustrin tecknat ett antalkontrakt om upparbetning av använt kärnbränsle m. m. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 319 Regeringen har givit Svensk KärnbränsleförsörjningAB (SKBF) nödiga tillstånd för att uppföra ett centralt lager för använtkärnbränsle i anslutning till . Centrallagret, somär projekterat för att kunna ta emot uranbränsle, skall användas föratt lagra använt kärnbränsle i avvaktan på upparbetning eller, om sådan intekommer till stånd, i avvaktan på slutlig förvaring. Centrallagret beräknas kunna tas i drift 1985. Uppförandet av ett centrallager är enligt min mening viktigteftersom det bevarar handlingsfriheten inför valet av metod att omhänderta detanvända kärnbränslet. Även om hantering av använt kärnbränsle och aktivtavfall ännu inte har nått någon större omfattning i , anser jag att detfinns behov av att formerna läggs fast för finansiering och ansvarsfördelningm. m. för denna verksamhet. Innan jag närmare går in på de organisatoriska ochfinansiella lösningar jag förordar när det gäller hantering av använtkärnbränsle och radioaktivt avfall från detta vill jag ånyo ta upp degrundläggande principerna för denna hantering, vilka regeringen tidigareangett i lagrådsremissen med förslag till lag om finansiering av framtidautgifter för använt kärnbränsle m. m. En grundläggande princip är att kostnaderna förverksamheten skall täckas av intäkterna från den produktion av energi som hargett upphov till dem.