prop · G40390 · 1980-12-31 00:00:00 — Kommunen framför därvid: Prop.1980/81:90 Bilaga 1.20 Industridepartementet 456 "Undersökningen om kommunernasplaneringssituation har varit tämligen vidlyftig och bl. a. omfattat frågor omden kommunala organisationen av planeringen långt in i detaljer. Det torde varaav mindre intresse för verkets underlag att veta vilka kommunala organ somvarit inblandade i planernas tillblivelse. Likaledes kan det ifrågasättas omunderiaget skall behöva belastas med bedömningar av beslulsutgången hoskommunerna. I båda de nu nämnda exemplen ankommer det på kommunerna att inomramen för gällande kommunallagstiftning själva bestämma sin organisation ochsitt beslulsförfarande. Utgångspunkterna för de frågor som ställts har varitsynnerligen teoretiska och - såsom i ovannämnda exempel - ganska ovidkommandeför syftet med undersökningen. Dessa exemplifierade förhållanden ochbegränsningen i antalet kommuner i förening med brister i undersökningsmetodensom sådan gör att värdet av undersökningen får anses vara begränsat. Trotsdessa brister är slutsatserna av undersökningen långtgående och förefaller ivissa delar hårt uttryckta." Enligt kommunen ger rapporten intenågon övertygande bild av atl kommunerna väsentligt skulle ha brustit i sinplaneringsskyldighet enligt lagen. Del förhållandet atl planeringen inle islörre utsträckning har slutförts torde enligt kommunen helt kunna förklarasav den korta tid under vilken lagen gällt och säkeriigen i åtskilliga fall påbrist i vad avser personalresurser för uppgiften. Det skall dock enliglkommunen inte uteslutas att kommunerna kan ha vidtagit omfattande och effektivaåtgärder för energihushållning, framför allt i form av oljebesparing, redaninnan lagen tillkom och utan någon formell planering men ändock med betydandepraktisk effekt. BFR framför att varje kommun harunika egenskaper vad gäller energianvändning, distribution och produktion.Möjligheterna att i verkligheten styra energianvändning och försörjningvarierar också kraftigt. I huvudsak kan enligt BFR följande kriterier gällaför förmågan att driva energiplanering enligt föreskrifterna ilagstiftningen kommunensstorlek, befolknings- och näringslivsstruktur kommunensgeografiska läge (avstånd till energikällor, importhamn, beroende avövergripande system exempelvis för kraftproduktion) kommunensförvaltningsstruktur (eventuell förekomst av energiverk, energisparkommitté,energiplaneberedning m.fl.). BFR bedömer det därför nödvändigtatt statliga stödformer för energihushållning och alternativaenergiförsörjningssystem utformas så att de kan tillämpas för olika lokalafömtsättningar. Generellt kan sägas att i kommuner med egna energiverk finnsredan idag kunskaper och en beredskap för att möta krav på energihushållningoch övergång till alternativa energikällor. Dessa kunskaper behöver dock imånga fall förbättras. I kommuner utan egna energiverk är beredskapen enligtBFR ofta betydligt sämre; i många fall är man också helt beroende av externa kraft-och bränsleleverantörer, utan reella möjligheter att styra energiförsörjningensfördelning på olika energikällor. framför liknande synpunkter. Prop.1980/81:90 Bilaga 1.20 Industridepartementet 457 beskriver ett planeringssystem därenergiplaner, värmeplaner, energisparplaner och oljereduktionsplaner ingår somväsentliga delar. Ett fåtal remissinstanser kommenterar dessa planeringsformer.Kiruna kommun anser att en forcering av det kommunala energiplaneringsarbetetsom SIND ställer krav på kan inte anses ha någon akut grund. Kommunerna harpåbörjat planeringen i enlighet med lagens föreskrift. Det är därför enligtkommunen inte meningsfullt att mitt i detta arbete, som måste ske inom ramenför de resurser som finns hos kommunerna, påföra dessa ytterligare centraladirektiv av olika slag. SIND förutsätter enligt RRV attoljereduktionsplaner måste utgå från en totalinventering av all tillförsel ochanvändning av energi inom kommunen. Denna totalinventering utgör sedan underlagför en politiskt förankrad energipolicy som skall resultera i älgärdsprogram.Enligt RRV:s mening ger en sådan planeringsprocess elt gott underlag föroljeredukfionsplaner. Emellertid torde meningsfulla oljereduktionsplaner kunnautarbetas även med ett mer avgränsat underlag. Därför bör, enligl RRV, kravenpå kommunerna inle ställas högre än att upprätta oljereduktionsplaner som utgårfrån kommunala värmeplaner. Som SIND konstaterar förekommer värmeplaneringredan i tämligen stor utsträckning. Det kan därför enligt RRV vara rimligt attanta att kommunerna på kan vidareutveckla värmeplaneringentill att även innefatta seriösa beräkningar av möjligheterna tilloljereduktion. tar upp liknande synpunkter.Förbundet anför därvid: "En sådan splittring av planeringsresursernasom industriverket förordar är inte förenlig med den stränga hushållning som krävsav kommunerna. Förbundsstyrelsen tillstyrker därför att kommunernasenergiplaneringsarbete i enlighet med regeringens riktlinjer koncentreras tillfrågor som avser användning av andra bränslen än olja för uppvärmning avbyggnader och inom industrins verksamhet. Däremot är det tveksamt omplaneringen bör omfatta transportsektorn. Flertalet kommuner har inteansett det meningsfullt att i sin planering redovisa energibehovet inom dennasektor. Kollekfivtrafikens utbyggnad är i hög grad beroende av statliga beslutifråga om villkoren för privatbilismen. I övrigt kan kommunerna endastlångsiktigt påverka energibehovet inom transportsektorn genom en lokaliseringav bebyggelsen som gynnar energihushållningen." anser att förslaget till planeringssystemhar betydande brister. Begreppen energiplan (energiöversikt), värmeplan,energispaiplan och oljereduktionsplan är inte tillräckligt definierade och detkan framförallt ifrågasättas om energiplaneringen bör resultera i en radplandokument av angivet slag. Risken ökar då att energiplaneringen utvecklastill en självständig verksamhet i kommuner med dålig samordning med övrigaplaneringsformer. 1980/81:90 Bilaga1.20 Industridepartementet 458 framför vidare att en kommunalplaneringsverksamhet bör ta fasta pä de delar av energikomplexet som dels geromedelbara effekter för ett minskat oljeberoende och dels ligger inom de reellapåverkans- och genomförandemöjligheterna för den enskilda kommunen. Planverketvill däri"ör förorda en stegvis uppbyggnad av energiplanering med utgångspunktdels i spar- och ersättningsätgärder i befintlig och nytillkommande bebyggelsesamt dels i ålgärder för nyttiggörande av de energiresurser (I.ex. torv,markvärme, solvärme) som i olika tidsperspektiv kan göras tillgängliga i deolika kommunerna. Den förstnämnda planeringen bör kunna utvecklas i samband medden stadsförnyelseverksamhet som håller på att byggas upp ikommunerna och den senare bör knytas till kommunernas normala översiktligamarkanvändningsplanering där nuvarande planeringsmetoder och allmänna kompetensger de största förutsättningarna för en genomförandeinriktad planeringsverksamhet. Industriverketframhåller betydelsen av att planer utmynnar i konkreta älgärdsprogram och attde är politiskt förankrade i kommunerna. Denna uppfattning delas av bl. a. RRVoch . anser detnödvändigt med förstärkta lagstiftningskrav för energiplanering, såatt energiberoendet kraftigare uppmärksammas ute i kommunerna. Dokumentationoch auktorisation genom kommunfullmäktiges beslut bör enligl förbundet krävasför "energiplan" och "energisparplan". Kirunakommun tar upp frågan om genomförandet av uppgjorda planer: "Planeringen måste förutsätta flexibilitet igenomförandeskedet. Takten i genomförandet måste få vara beroende av deresurser som kommunen från tid till annan kan skaffa sig eller tilldelas.Genomförandet måste därför vara i tiden flytande och kan alltså inte iplaneringen fastläggas om inte resurserna finns säkerställda iplaneringsskedet, vilket sällan är fallet. Verkligheten är oftast tvärtom sådanatt kommunerna lever med uppdämda finansieringsbehov för olika objekt ochställs fortlöpande inför svära prioriteringsproblem. Därvid måste investeringari oljereduktions-och besparingsobjekt tillåtas bli föremål för prövning iförhållande till andra objekt eller kommunens egen prövning sä länge inteöronmärkta resurser finns tillgängliga för dessa energiändamål." 2.5Statens roll i den kommunala energiplaneringen SIND bör enligt sina förslag bidra till att lämnaett underiag för planeringen genom att konkretisera nationella riktlinjer förenergipolitiken, allmän metodutveckling, information om utveckling avmarknaderna för olja och andra bränslen m. m. SIND föreslår att verket skall ge ettadministrativt stöd för genomförandet av planeringen. Detta stöd föreslåsomfatta bl. a. att riktlinjer när det Prop.1980/81:90 Bilaga 1.20 Industridepartementet 459 gällermiljökrav konkretiseras, initiativ tas till samarbetsprojekt som gällerkommuner, framtagande av förutsättningar för kommunernas framtidabränsleförsörjning genom regionala energibalanser och initiativ till deltagandei överläggningar mellan näringsliv och kommuner. nämner i dettasammanhang den stödverksamhet som enligt beslut med anledning avpropositionen om stöd för åtgärder för atl ersätta olja, m.m. (prop.1980/81:49, NU 1980/81: 19, rskr 1980/81: 100) handhas av delegationen föruppbyggnad av en oljeersättningsfond. Den uppläggning av sin verksamhet somindustriverket har angett tillstyrks i sina huvuddrag av flera remissinstansersom har yttrat sig i denna fråga. DFE tar i detta sammanhang upp frågan omavgränsningen mellan industriverkets uppgifter och energiforskningsprogrammet.DFE anför därvid: "Förslaget atl SIND skall bedrivametodutveckling för energiplanering kan DFE tillstyrka underförutsättning att en avgränsning mellan SIND:s roll resp.energiforskningsprogrammets och EUD-verk-samhetens roller preciseras enligtföljande. Metodutveckling för energiplanering stöds redan av BFR, ochDFE har i EFUD 81 föreslagit en ökad satsning inom energiforskningsprogrammetpä utveckling av metoder för bl. a. den strategiskavärmeförsörjningsplaneringen. (Denna satsning bör kunna inkludera den av SINDönskade utvecklingen av lokal prognosmetodik, energiflödesbeskrivningar,lerminologifrågor etc.) Energiplaneringens koppling till bl. a. övrig kommunalplanering motiverar att BFR svarar för stödet till metodutveckling. SIND börkoncentrera sin verksamhet på att med stöd av bl. a. forskningsprogrammetsresultat utarbeta direkta handledningar för kommunerna. Detta arbete bör ske isamarbete med bl. a. statens planverk. Även de systemstudier på ochregional nivå som DFE planerar att stödja inom programmet Allmännaenergisyslemsludier bör kunna bidra till fortsatt förbättring av metoderna." BFR anser det angeläget atl de statligasektorsmyndigheterna inom byggnads- och bostadssektorn ges elt definieratansvar för införande av energihushållning och lokal energiförsörjning.Tillsynsansvaret för leknisk utformning och planering ligger enligt BFRnaturligt pä statens planverk medan finansieringsfrågorna naturligen handhas avbostadsstyrelsen. Fjärrtillförsel av energi bör liksom nu handhas av SIND. Meden sådan uppläggning är det enligt BFR naturligt att föra över tillsynsansvaretför den kommunala energiplaneringen från SIND till statens planverk. föreslår att SIND och planverket ges ettgemensamt uppdrag att utveckla den kommunala energiplaneringens konkretainnehåll i nära samråd med . Målet bör enligl planverketvara att snabbt få lill stånd en åtgärdsinriktad planering pä vissa centralaområden, att utveckla den stegvis så att en fungerande energiplaneringfinns fullt utbygd , då dels flertalet energiforskningsprogram harutvärderats, dä en ny bygglag sannolikt föreligger och då en skärpning avenergihushällningsbestämmelserna i byggnorm kan införas. Prop.1980/81:90 Bilaga 1.20 Industridepartementet 460 SIND föreslår att verket får lilluppgift att verka för ett regionalt samarbete mellan kommunerna. Förslagettillstyrks av DFE. motsätter sig att industriverket fårdenna uppgift. "Kommunen är dock medveten om,att energiplaneringen förutsätter samverkan mellan kommunerna. Redan nu harockså på många håll etl regionall samarbete inletts. Inom Nordöstra , (NÖSSK), pågår elt omfattande samarbete i ett projekt, som ihuvudsak finansieras av och ledes av . Även deltar iprojektet. Landshövdingen är ordförande i projektets ledningsgrupp. Även påandra håll har liknande samarbetsprojekt inletts, t. ex. i SSK-området samt iKopparbergs län. Det är inte rationellt att blandain ylterligare en ny part som SIND i denna form av regionalt samarbete mellankommuner. Alla landets kommuner deltar, dockinte i sådana interkommunala projekt - men det vore önskvärt att så varfallet. Alla kommuner har dock inte tillgång till personal, som kan arbeta medde komplicerade energifrågorna. Det behövs vidare någon form av regionalorganisation, som täcker hela landet för att svara för kontakten mellan SINDoch rikets 279 kommuner. Här finns dä två tänkbara alternativ, nämligenLänsstyrelsen eller länsavdelningar. Länsstyrelserna har inteålagts något ansvar i energiplaneringen. Man har dock ett betydande ansvar förden totala samhällsplaneringen. Frän mänga kommuners sida har man, i arbetetmed Länsplanering 80. kritiserat länsprogrammen för att energifrågorna inte harbelysts och beaktats. Indirekt handlägger dock länsstyrelserna energifrågorinom alla enheter av planeringsavdelningen. Såväl nalurvårdsenheten somregionalekonomiska enheten, planenheten och försvarsenheten kommer i allt störreutsträckning att arbeta med energifrågor. I arbetet med naturvårds- ochmiljöfrågor, sysselsättnings- och bebyggelsefrågor, sårbarhet i krig och vid s.k. fredskriser, kommer att ha intressen. Man besitter också godakunskaper och har personella resurser. Eftersom man nu inte har något uttalatansvar för energifrågorna saknar man emellertid den helhetssyn, som ärnödvändig. Ett lämpligt alternativ till SIND:sregionala roll är därför att ge ett mer uttalat ansvar förenergisamordningen. Planering och genomförande måste dock även ifortsättningen vara en uppgift för kommunerna. roll skulle varastödjande och sammanhållande. Kommunförbtmdets länsavdelningarsvarar redan nu för ett omfattande rådgivnings- och utbildningsarbete gentemotkommunerna. centralt får ansvar för en intensifieradrådgivning till kommunerna, i nära samarbete med SIND, kan länsavdelningarnafå ansvarel för att föra informationen vidare och bl. a. verka för ett utbyggtregionalt samarbete." Kommunförbundel anser altkommunerna har förmåga alt utveckla metoder för planeringen och finna lämpligaformer för regionalt samarbete. anser vidare altdet inte finns något som tyder pä alt statliga ingripanden behövs för att uppnåönskvärt regionalt samarbete. Lokala initiativ har tagits trots att denstatliga energipolitiken enligt förbundet ännu inle preciserats så att behovetav interkommunal samverkan med säkerhet kan bedömas. 1980/81:90 Bilaga 1.20 Industridepartementet 451 i länanför att har prioriterat energifrågorna ilänsplaneringsarbetet. Med utgångspunkt i sitt allmänna samordningsuppdrag ochmed hänsyn till energifrågornas nära beröring med övrig länsstyrelse verksamhetinom naturvärd, fysisk planering, transportplanering och regionalulvecklingsplanering har sett det som naturligt att samverka medkommunerna och söka ta tillvara deras intressen. i länanser att uppgift att svara för samordningen av kommunalaplaner på regional nivå, skulle i hög grad underlättas om de kommunalaenergiplanerna kontinuerligt redovisades till denna. kan dåvärdera energiplanerna mol bakgrund av de regionala planer som gäller förövriga samhällssektorer i länet. Denna värdering kan sedan tillsammans med energiplanernaöversändas till regeringen. SIND:s uppgift bör enligt vara attsom fackorgan på riksnivå svara för sammanställningar och analyser avplanmalerialel. redovisar positivaerfarenheter av det planeringssystem som tillämpats i den fysiskariksplaneringen. Det innebär i korthet atl statsmakterna givit kommunernariktlinjer för planeringen, som dessa efter kritisk analys och justeringarbetat in i sina översiktsplaner. Översiktsplanerna har redovisats tillstatsmakterna för sammanställning och jämförelse, varefter kommunerna fåttbesked om avsedda ambitioner uppnåtts eller inte. anför vidare att deregionala sammanställningar av energitillgångar som pågår vidlandets läns- och skogsvårdsstyrelser bör kunna utvecklas till att försekommunerna med de regionala förutsättningarna för sin planering. Planverketbedriver en metod-studie bl. a. med syfte att utveckla regionalaplanerings- och redovisningsformer för markkrävande energislag. SIND föreslär att verket skall fåförstärkta resurser för de vidgade uppgifterna med energiplanering.Denna fråga tas upp av bl. a. RRV och . RRV delar därvid uppfattningen attviss ökning av del cenirala stödet kan vara befogad, speciellt vad gällerrådgivning och informalionsåler- föring. Det är emellertid väsentligl attstödet inle ges en sådan omfattning och inriktning att det i detalj styr denkommunala energiplaneringen. RRV har svårt all bedöma om sådanl slöd bör utgåenbart frän SIND eller om det också bör kanaliseras via andra myndigheter ochsamhällsorgan, t. ex. planverket och byggforskningsrådet. Enligtbostadsstyrelsen bör frågan om resursförstärkning inom området inte behandlasförrän beslut om myndighetsorganisationen . Först därefter kan enkorrekt bedömning av behoven göras. SIND föreslär att staten skall geprojektstöd eller ersättning till kommunerna för energiplaneringen. Förslagettillstyrks av och kommuner och DFE. kommun anseremellertid att industriverkets beräkning av stödet är alltför knappt tilltagelför alt ge avsedd Prop.1980/81:90 Bilaga 1.20 Industridepartementet 462 effekt.Energihushållningsdclegationen anser inte alt statligt, ekonomiskt stöd ärnödvändigl. är tveksamt till de former för projektbidrag förenergiplanering som skisseras i SIND:s förslag. Risken är enligt planverketstor att vad som bör utvecklas lill en bred och samordnad planeringsverksamheti kommunerna omvandlas till engångsprojekt pä konsultbasis. Kommunförbundetanför att det ekonomiska stödet som SIND föreslår till ökade kommunalaplaneringsinsatser är mindre än en krona per invånare och år. Det är enligtförbundet administrativt enklare att staten avstår från att avveckla andrabidrag till verksamhet i motsvarande grad eller att kommuner medbegränsade ekonomiska resurser får statligt stöd i generella former. 1980/81:90 Bilaga 1.21 Industridepartementet 463 Sammanfattning av och sammanställning av remissyttrandenöver betänkandet (SOU 1980:35) Energi i utveckling (EFUD 81) 1 Sammanfattning av betänkandet Delegationen för energiforskning(DFE)' behandlar i betänkandet en tredje treårsperiod. 1981/82-1983/84, av delsamlade slalliga programmet för forskning, utveckling och demonstration inomenergiområdet. Utgångspunkterna är energipolitiska riktlinjer och direktiv,givna av regering och riksdag, energisitualionen internationellt och inomlandet, samhällsekonomi, naturresurser, miljörestriklioner, kunskaps- ochutvecklingsläge samt resurser för utveckling och förändring inomenergisystemet. Huvuduppgiften är att bygga upp kunskaper och att dellaga iden process som omsätter dem lill praktisk verksamhet. Följande sifferseriebelyser forskningsprogrammets resursanspräk i den totala förändringsprocesseninom energisystemet (priser). Av statens insatser budgetåret1980/81 för energihushållning och utveckling av nya energitekniker gäller 300milj. energiforskningsprogrammet, 400 milj. kr. annan verksamhet avutvecklingskaraktär och I 200 milj. kr. stöd till energibesparande åtgärder. För det statliga energiforskningsprogrammelanvisades (1975/76-1977/78) 350 milj. kr. underden andra (1978/ 79-1980/81) 850 milj. kr., medan DFE i sitt huvudförslag förden tredje perioden föreslår 1 440 milj. kr. uppskattade'investeringarna pä energisystemets tillförselsida under 1980- och 1990-talenlill åtminstone 175000 milj. kr. och motsvarande driftkostnader till över500000 milj. kr. Bakgrunden för DFE:s förslag ges i kapitlen I 10. Faktorer med starkt styrande inverkan päforskningsprogrammet är: Utvecklingen pä de internationellaenergirävarumarknaderna. nuvarande storaoljeberoende, återspeglat i höga kostnader och sårbarhet vid störningar itillförseln. Del sistnämnda är dominerande i transportsektorn. Politiska beslut rörande inriktningoch begränsningar i utnyttjandet av vattenkraft och kärnenergi samt långsiktiginriktning på uthålliga, helst inhemska och förnybara energikällor. ordförande, riksdagsman . riksdagsman , pol.mag. civilingenjör , DFE:s verkställande ledamot, samt riksdagsman . 1980/81:90 Bilaga 1.21 Industridepartementet 464 - Utvecklingen avenergianvändningen inom industri. Iransport och bebyggelse. - Tillgången päoch utvinningen av inhemska energirävaror. - Samverkan ochkonkurrens mellan organisationer och företag inom den statliga, kommunala ochindustriella sektorn, mekanismer för resultatutnyttjande och genomförande avförändringar samt internationell ul-vecklingssam verkan. DFE behandlar tre programförslag: - Huvudförslagmed bibehållen ambitionsnivå från nuvarande period. - Förslag inomden ekonomiska ram som svarar mot insatsen budgeiårel 1980/81. - Programorganensförslag på högre nivå i förhållande till DFE:s huvudförslag. Därutöver diskuteras i enlighet meddirektiven forcering av de på kort till medellång sikt viktigaste områdenarespektive sänkning av ambitionsnivån för de mest kostnadskrävande delarna. De tre alternativens ekonomiska omfattning sammanfattas itabell I. Huvudförslaget inrymmer utvecklingoch demonstration för alt på kort och medellång sikt bidra till effektivareenergianvändning och ersättning av olja med fasta bränslen samt att gevägledning vid beslut som måste fattas . Parallellt därmed ingårforskning och utveckling för att på medellång och lång sikt omvandlaenergisystemet till atl med hög effektivitet och i stor omfattning utnyttjaförnybar energi. Grunden har lagts i föregående och innevarande treårsperiod. Den lägre nivån svarar mot denekonomiska ramen för / 81 men medför att ambitionsnivån ochmålen för programmen under innevarande period inte kan hällas fast. DFE harvalt att sä långt möjligt bibehålla nivån på de programdelar, därforskningsprogrammet är drivkraft i utvecklingen. En följd härav är en starknedskärning i stödjande program, t. ex. sädana som avser näraliggandeutnyttjande av inhemska energikällor. Trots att FoU-intensiva program sålundaprioriterats befaras alt förseningar av kunskapsunderlag och introduktion av nyteknik uppstår. Risker för felsatsningar kan komma att öka lill följd avbristande kunskapsuppbyggnad. Tabell 1 DFE:s förslag till resurstilldelning lör1981/82-1983/84 Samordning m. m. 1980/81:90 Bilaga 1.21 Industridepartementet 465 Programorganens förslag till ökadeinsatser har, utan att DFE gjort egna avvägningar, summerats i ett ytterligarealternativ utöver DFE:s huvudförslag. Förutsättningar skapas för all fördjupautvecklingsresultaten och därigenom öka säkerheten i beslutsunderlaget,förbättra energief-fektivitelen på kort och medellång sikt samt atl snabbare tanya energikällor i bruk. kan insatser för långsiktigare FoU ochgrundläggande forskning ökas. Huvudförslagels karaktär bibehålls sålunda menmed ökad kraft i genomförandet och större djup i FoU för energisystemelslångsiktiga förändring. De tre förslagen presenteras ifortsättningen något utförligare med beskrivning programvis. Forceringrespektive för vissa program minskad ambitionsnivå behandlas i anslutningdärtill. DFE:s programförslag sammanfattasmed belopp i tabell 2 sist i sammanfattningen. Energianvändning i industriella processer m. m. Energianvändningen i industrinutgör av landets totala energianvändning och sparpotentialen bedömsvara av storieksordningen flera tiotals procent. Utgångspunkten för DFE:sprogramförslag inom programmet Energianvändning i industriella processer m. m.är atl industrin i första hand själv tar till vara denna potential genom enanpassning av sina tillverkningsanläggningar och metoder lill högreenergipriser.