prop · G403165 · 1980-12-31 00:00:00 — Enligt 113 § kan i samband med fastställelse av byggnadsplanförordnas att vissa markägare, som kan förväntas få särskilt stor nytta avplanen, skall utan ersättning upplåta obebyggd mark som för områdetsändamålsenliga användning erfordras till väg eller annan allmän plats. Trots att lagsliftningen förutsätter enskild väghållninginom byggnadsplaneområden, har kommunerna i inle ringa omfallning tagit handom väghållningen i sådana områden. Kommunemas ansvar för genomförande av bebyggelseplanergäller, som framgår av det tidigare, i princip endast områden med stadsplan.Kommunerna har haft möjlighet att i viss utsträckning kompenserasig för kostnaderna för atl utföra gator och andra allmänna platser genomersättning frän fastighetsägarna. gällande ersättningsregler finns i 56-69§§ BL. I 5666 §§BL meddelas bestämmelser om ersättning för gatumark. Ägare av fastighet, som ärbelägen vid gata och som överensstämmer med tomtindelning, är skyldig attersätta kommunen väidel av gatumarken framför fastigheten intill gatans mitt.Ersättningsskyldigheten är dock så till vida begränsad att den inte omfattarstörre bredd än fem åttondelar av den enligt stadsplanen tillåtna högstahushöjden på fastigheten. Prop.1980/81:165 51 reglerges för beräkning av ersättning för mark i gatukors. Ersättningen skall iprincip beräknas efter medelvärdet på all gatumark framför fastigheten.Markens värde skall uppskattas utan hänsyn till kostnad som kommunen kan hahaft för att ställa i ordning marken. På framställning av kommunen fårlänsslyrelsen besluta att galumarksersältning som sammanlagt belöper påfastighetsägarna inom visst område skall fördelas mellan dem efler omfattningenav den enligt stadsplanen på fastigheterna medgivna bebyggelsen eller efterfastigheternas storlek eller annan skälig grund. Galumarksersätlning kan jämkasom fastighets fördel av galan inle svarar mot den ersättningsskyldighet somenligl de nu berörda bestämmelserna vilar på fastighetsägare (60§). Ommarkägare har överlåtit gatumark till kommunen ulan lösen eller om kommunensamtidigt varil ägare av både den i fastigheten ingående kvartersmarken ochgatumarken efter det gatumarken blivit upptagen som sådan i stadsplan ärfastighetsägaren fri från skyldighet atl utge ersättning intill värdet av sammamark. Skyldighet all betala galumarksersältning inträder i mån av galansupplåtande lill allmänl begagnande. Ersättningsskyldigheten avser gatumark samtmed viss begränsning även torg, parker och andra allmänna platser. Enligt 154§ BL skall nämligen mark framför fastighet, som är belägen vid torg, park ellerannan sådan allmän plats anses som gata till en bredd motsvarande femfjärdedelar av den enligt stadsplanen tillåtna högsta hushöjden på fastigheten. vidgas är fastighetsägare skyldig atl i princip ersätta kommunenskillnaden mellan de ersättningsbelopp som åvilar fastighetsägaren före ochefler vidgningen (62 §). Ersättningsskyldighetenskall fullgöras vid anfordran. Fastighetsägare har rätt att erlägga ersättningför gatumark genom avbetalningar om han ställer nöjaktig säkerhet. Avbetalningskall dock ske med minst en tiondel . kan medge lättnad ibetalningsvillkoren om villkoren är alltför betungande för fastighetsägaren(63 §). Tvistom ersättning för gatumark prövas av fastighetsdomstolen (65 §). Enligl 67 § fårkommunfullmäktige för kommunen i dess helhel eller för viss del därav meddelabestämmelser om skyldighet för ägare av fastighet, som överensstämmer med tomtindelning,att bidra till kostnaden för iord-ningsslällande av gata (gatubyggnadskostnad).Sådana bestämmelser skall enligt andra stycket i paragrafen underställaslänsstyrelsen för prövning om fastighetsägare åläggs skyldighet som tidigareinte har ålegat honom. Föreligger särskild anledning, kan medeget utlåtande överlämna ärendet till regeringen för avgörande. I 68 § finns regler omgrunderna för beräkning av den kostnad som skall påföras fastighetsägarna ochkostnadernas fördelning mellan dem samt bestämmelser om tid och ordning förersättningens erläggande. Ersättningsskyldighet föreligger inte beträffandegata som börjat anläggas eller som skulle ha upplåtils till allmänl begagnandenär fråga om galubyggnads- 1980/81:165 52 koslnadsbeslämmelserväcktes hos kommunfullmäktige. Faslighelsägare får inle påföras koslnader sömulan motsvarande fördel för fastighetens bebyggande beror på att gata byggts iell höjdläge som i väsentlig mån avviker från markens naturliga höjdläge och därförblir mer än vanligt kostsam. Delsamma gäller sådana anläggningskostnader som pågrund av särskilda omständigheter blir högre än normalt. Fastighetsägare får iprincip inte belastas med gatubyggnadskostnad i slörre omfattning än somgäller för skyldigheten all betala galumarksersältning. Den för sådan ersättninggällande begränsningen lill en bredd om högsl fem åttondelar av den tillåtnahushöjden gäller alltså också för skyldigheten alt bidra tillgatubyggnadskostnad. Skyldighet att bidra lill kostnad för atl anlägga annanallmän plats än gala föreligger inte. Noteras bör emellertid alt enligtbestämmelserna i 154§ skall mark framför fastighet som är belägen vid torg,park eller annan sådan allmän plats anses som gata till en bredd motsvarandefem fjärdedelar av den enligl stadsplanen tillåtna högsla hushöjden. Gatubyggnadskostnadernakan på motsvarande sätt som galumarksersältning fördelas mellanfastighetsägarna inom visst område efler omfattningen av den enligtstadsplanen pä fastigheterna medgivna bebyggelsen eller efter fastigheternasstorlek eller annan skälig grund. Fastighetsägarnasskyldighet atl bidraga lill gatubyggnadskostnad skall alltid motsvara skäligaanspråk på rättvisa och billighet. Enligt69 § gäller beträffande jämkning av och tvisl om bidrag till gatubyggnadskostnadmotsvarande bestämmelser som för galumarksersältning. Prop.1980/81:165 53 1 sammanfattning av sitt betänkande (SOU 1977:12)och enskild väghållning Utredningensuppdrag omfatlar en allmän översyn av lagen om enskilda vägar. Iprincipbetänkande (DsK 1974:7) och enskild väghållning, som avgavs ijuli 1974, föreslog utredningen alt kommunerna skulle överta viss del av denenskilda väghållningen. Avgörande skäl for denna ståndpunkt var bl.a. att eltstort antal kommuner frivilligt utfor eller bekostar väsentligadelar av den enskilda väghållningen inom sill område saml kommunernas undersenare lid ökade ansvar for genomforande av bebyggelseplaner. Ett annat skälfor förslaget om väghållning utgjorde behovel av alt i enlighet medbygglagulredningens förslag skapa fömtsättningar för en övergång lill etl förstadsplan och byggnadsplan enhetligt planinslitut. Ulredningenuttalade emellertid atl det alltjämt fanns behov av enskildväghållning inom tätare bebyggda områden, i den mån väghållningen inle sköttesav stat eller kommun. Särskill gällde det områden med fritidsbebyggelse. En motsvarighetborde därför enligt principbetänkandet finnas till de nuvarandevägföreningarna. Likaså borde bibehållas möjlighelen lill väghållning genomsamfälligheter av den lyp som inrättas enligt anläggningslagen. 1nu förevarande belänkande, som innehåller lagförslag och motivullalandenbelräffande och enskild väghållning, har utredningen vidareutvecklatde förslag som lades fram i principbetänkandet. Bestämmelserna om kommunalväghållning föreslås få sin plats i en särskild lag, lag om kommunvägar. 1fråga om vägföreningsinslitulei föreslås att erforderiiga bestämmelser ominrättande av vägföreningar införs i anläggningslagen, medan bestämmelserna omvägföreningars förvaltning och organisation infogas i lagen om.förvaltning avsamfälligheter. Härigenom har väg-föreningsinslitutel erhållit sammalaglekniska lösning som den vilken gäller belräffandevägsamfälligheter och andra former för fastighelssamverkan. Reformen avvägföreningsinstilutet medför atl lagen om enskilda vägar upphävs i sin helhet.Hämtöver läggs fram förslag om följdändringar i etl antal olika författningar. Ordnandeav väghållning har etl direkt samband med kommunernas planverksamhet enligtbyggnadslagstiftningen. Med hänsyn lill den pågående reformen av byggnadslagstiftningenhar emellertid utredningen inte funnil del lämpligl eller behövligt att direklanknyta sitt förslag beträffande väghållning till reglerna ibyggnadslagen. I stället har eftersträvats atl så långt möjligt utformaförslaget så atl det kan tillämpas oberoende Prop.1980/81:165 54 avvilket plansystem som kommer att gälla. Frågan om den närmare samordningen medden nya planlagen torde få övervägas av gatukoslnadsulredningen, vilkenutredning bl. a. överväger överförande av byggnadslagens regler om gatuhållningtill lagen om kommunvägar saml den närmare anpassningen till den nyaplanlagsliftningen. Förslagetom väghållning utgår från att kommunen själv avgör omfattningen av denväghållning som kommunen åtager sig. Det kravet uppställs dock, atlväghållningen skall behövas för verksamhet som kommunen har alt tillgodose.Vidare föreslås för områden med byggnadsplan alt kommunen skall handhaväghållningen där, såvida inle annal beslämts i planen. Sistnämnda bestämmelsegäller dock inle väghållningen i fråga om byggnadsplan som fastställts redanföre lagens ikraftträdande. För sådana områden utgår förslaget från att denenskilda väghållningen successivt övertas av kommunen. Medhänsyn till betydelsen från olika synpunkler, inte minst de ekonomiska, av ettbeslut om väghållning avgörs principfrågan huruvida och i vilkenutsträckning väghållning skall förekomma av kommunfullmäktige.Ansvaret för genomförandet av beslutet ankommer därefterpåen kommunalväghållningsmyndighet.dvs. en nämnd som utses av fullmäktige. Beslutom väghållning innebär atl kommunen åtager sig att bygga den avseddavägen, om den inte redan är anlagd, och att svara för vägens drift. Förfullgörande härav äger kommunen rätl att ta erforderligt markutrymme i anspråkoch ta ut avgifl för väghållningen av de fastighetsägare för vilka kommunensväghållning är lill nytta. Fråganhuruvida vägmärken skall innehas med äganderätt eller i annan form avgör kommunenmed hänsyn till vad som är lämpligast i det enskilda fallet. Utredningen utgårdock från alt vägmark inom kommunens tätorter i regel kommer att innehas medäganderätt, medan vågrätt torde vara att föredra inom giesbebyggda delar.Reglerom vägrält av motsvarande innehåll som de vilka gäller för allmänna vägartas upp i förslaget. Härför krävs atl den kommunala väghållningsmyndighelen -på molsvarande sätt som gäller enligt väglagen - upprättar arbetsplan över som erfordras för vägbyggnadsföretaget samt meddelar beslut om dessantagande. Arbetsplanen skall ange vägens omfattning och väganordningar samtvägfö-relagets detaljutformning i övrigt. Arbetsplanen skall vidare redovisaberörda fastighetsägare och övriga sakägare. Någon skyldighet att alltidutställa arbetsplan uppställs dock inte. I de fall kommunen redan inneharmarken eller överenskommelse om vågrätt redan har träffats med markägaren, behövsi princip inte något utställelseförfarande. Fråganom uttagande av avgift för utförande och drift av kommunväg beslutas avkommunfullmäktige. På motsvarande sätt som enligl bl. a. valagen skallavgiftsuttag ske enligt taxa. Också denna besläms av kommunens fullmäktige. Näravgift för väghållningen skall utgå, åligger del väghållningsmyndigheten attupprätta förslag till väghållningsområde inom vilket avgiftsskyl- Prop.1980/81:165 55 dighetavses föreligga, utställa det lill granskning samt meddela beslut. Väghållningsområdetomfattar de fastigheter som har nytta av väghållningen. Såvitt gällertätorlsförhållanden anses därvid samlliga fastigheter inom tätorten ha nyltaav vägen, om inte särskilda skäl lalar mol del. Bestämmelsernaom utförande och drift av kommunväg, vågrätt, ordnings- ochsäkerhetsföreskrifter m. m. har utformats i nära överensstämmelse med vad somgäller för allmän väg enligt väglagen. Dock föreligger den skillnaden altföreskrifterna om enskild vägs anslutning till kommunväg gäller endast i frågaom sådan kommunväg eller del av kommunväg som kommunen bestämmer. Syftel medsamordning av bestämmelserna är alt man därmed får enhetliga regler för deolika vägkategorierna, oberoende av vem som svarar för vägen. Samtidigtunderlättas övergången från en väghållningsform till en annan. Talanmot beslut av väghållningsmyndighelen, bl. a. avseende arbetsplan ochväghållningsområde, skall kunna föras genom s. k, förvaltningsbesvär. Erforderligabestämmelser om vägföreningar har tagits upp som ett särskilt avsnitt ianläggningslagen under rubriken . Bestämmelserna är iväsentliga delar av samma innehåll som nuvarande regier i 3 kap, EVL. Sålundaskall vid anläggningsförrättning bestämmas ett verksamhetsområde förföreningen, inom vilket föreligger skyldighet för fastigheterna att ingå iföreningen. 1 princip skall hela det vägnät som ingår i området skötas avföreningen, i den mån väghållningen inte ombesörjs av staten eller kommun.Vidare skall fastigheterna inom området erlägga avgifter till föreningen efterandelstal som kan tillämpas oberoende av ändringar i fastighetsindelningen.Utmärkande är också att anläggningsfrågan handläggs skild frånersättningsfrågorna och att överprövningen av beslut om vägförenings bildandesker i administrativ ordning, medan ersättningsfrågorna avgörs av fastighetsdomstol. Vissamer eller mindre långtgående ändringar föreslås dock. Av dessa bör här särskillframhållas, att initiativrätten till vägförenings inrättande ärförbehållen endast . Också kommunen eller enskildfastighetsägare, t. ex. markexploatör, skall kunna påkalla förrättning. I frågaom andelstalens bestämmande föreslås, i överensstämmelse med motsvarande regelför kommunvägar, utgångspunkten vara den att andelstalen bestäms efter skäligoch rättvis grund. Inom denna ram ges möjlighet alt i det enskilda fallet väljaden lämpligaste fördelningsgrunden. Bestäms ej annan fördelningsgrund. skallandelstalen utgöra fastigheternas senasl bestämda taxeringsvärden. lår skilda andelslal bestämmas för utförande och drift.Härutöver ges möjlighel att under vissa förutsättningar bestämma särskiltandelslal för fastighet, vars nylta av föreningens vägar väsentligt avvikerfrån övriga fasligheters, och att ta ut sli-tageersätlning, när fastighet somingår i föreningen tilirälligt har ökat behov av vägen eller när vägen begagnasav utomstående i betydande omfattning. 1 fråga om skötseln av väg som ingår ivägförening föreslås samma bestämmelserom renhållning som de vilka gällerenligt väglagen och förutsätts i fråga om kommunväg. Vidare föreslås attförrättningsbeslut avseende väg- 1980/81:165 56 föreningsbildande skall kunna meddelas oaktat ersättningsfrågan inte avgjorts slutligtsamt att länsslyrelsen skall kunna beslula om verkställighet av anläggningsbeslululan hinder av anförda besvär. som ingår i vägförening eller gemensamhelsanläggning har upptagits sammaordnings- och säkerhetsföreskrifter som i fråga om allmän väg och som föreslåsbelräffande kommunväg. I förhållande till allmän väg föreligger dock denskillnaden atl föreskrifterna gäller endasi i fråga om sådan enskild väg ellerdel av väg som länsslyrelsen bestämmer Ifråga om vägförenings organisation och förvaltning, vilkel ämnesområde tagitsupp som ett särskill avsnitt i lagen om förvaltning av samfälligheter, föreslåsbl. a. att den ledamot av styrelsen som f. n. utses av i ställetskall utses av kommunen samt alt omröstning på stämma med delägarna skall skeefter huvudtal. Möjlighel öppnas även alt bilda förening för alt handhaförvaltningen av flera vägföreningar och alt sluta avlal om fusion mellanvägföreningar. Förslagelom väghållning och översynen av vägföreningsinsti-lutet medförföljdändringar i etl flertal olika författningar. Av slörre betydelse är bl. a.en ändring i byggnadslagen som ger möjlighet att inom områden med s. k.blandade planförhållanden, dvs. områden där stadsplan och byggnadsplan liggerblandade om varandra, frångå bestämmelserna om galubyggande och gatuhållningoch i slällel reglera nämnda frågor enligl den föreslagna lagen om kommunvägar.Dispens i frågan meddelas av regeringen. Genomändringar i allmänna ordningsstadgan och kommunala renhållningslagen föreslåsatt kommunens renhållningsansvar för kommunväg blir detsamma som för gala. verksamhetsområde föreslås motsvarande renhållningsskyldighelåligga föreningen. Iväglagen föreslås bl. a. vissa kompletterande bestämmelser i syfte atlunderiätta överförande av väg från en väghållare lill en annan. Ifråga om kommunväg föreslås alt samma trafikregler skall gälla som för allmännavägar. För att tillgodose de särskilda transportbehov, som föreligger förskogsbruk, jordbruk eller annan särskild näringsverksamhet, föreslås dockmöjlighet att medge undantag från bestämmelserna i vägtrafikkungörelsen om bl.a. maximering av fordons vikt, bredd och längd i den omfattning del behövs föratt tillgodose sådan näringsverksamhet. Bestämmelsen härom föreslås lä sinplats i vägirafikkungörelsen. 1980/81:165 57 2 sammanfattning av sitt betänkande (SOU 1977:65)Kommunernas gatuhållning I gällande lagstiftning regleras i byggnadslagenkommunernas skyldighet att inom områden med stadsplan ställa iordning och lillallmänt begagnande upplåta gata, torg, park och annan allmän plats saml allunderhålla sådan plats. Skyldigheten är obligatorisk. Till fullgörande häraväger kommunerna bl. a. rätl att lösa in den mark som enligt stadsplanen behövsför gata eller annan allmän plats samt i viss begränsad omfallning räll alt avfastighetsägare ta ut bidrag för gatumark och gatubyggnadskostnad. Möjlighetatt finansiera underhållet av gala eller annan allmän plats genom avgifterföreligger däremol inle. Utmärkande för byggnadslagens regler är i övrigl atldessa i hög grad är detaljrika och i praktiken svåra och omsländ- . Stark kritik har därför från olika synpunkler riklats mot reglerna. När del gäller områden med byggnadsplan och andra områdenutanför detaljplan saknar kommunerna f. n. skyldighet all svara för vägars iordningställandeoch underhåll. Denna uppgift ankommer på fastighetsägarna, om det inle ärfråga om allmänna vägar. 1 ett avlämnat betänkande ochenskild väghållning (SOU 1977:12) har väguiredning bl. a. föreslagilatt kommunerna skall kunna överta en viss del av den enskilda väghållningen.Förslaget har tagits upp i en särskild lag, lagen om kommunvägar. Det utgårfrån alt kommunerna själva avgör omfattningen av den väghållning som kommunenåtager sig. För områden med byggnadsplan föreslås dock alt kommun skall handhaväghållningen där, såvida inte annat bestämts i planen. Fråga huruvida och ivilken omfattning väghållning skall förekomma avgörs avkommunfullmäktige. Ansvaret för genomförandel av beslutet ankommer därefter påen väghållningsmyndighel, dvs. en nämnd som utses avfullmäktige. 1 nu förevarande betänkande föreslårgatukoslnadsulredningen all reglerna om kommunernas gatuhållning samordnas medreglerna om den väghållning som kommunerna avses omhänderha enliglvägutredningens för-sla"" Denna samordning föreslås ske på sådanlsäll all de nuvarande reg-lern? om gatuhållning i byggnadslagen överförs tillden föreslagna lagen om kommunvägar. Förutom andra fördelar vinner manhärigenom enklare och klarare bestämmelser på hithörande omräde. Det har dock inle varil möjligt atl i alla delar tillskapaenhetliga regler för den kommunala gatu- och väghållningen. a. bör fråganom gatuhållning, dvs. anläggande och underhåll av gala. park och annanallmän plats 1980/81:165 58 inom område med stadsplan, alltjämt utgöra en obligatoriskskyldighet för kommunerna. Något obligatoriskt ansvar för andra trafikområdenföreslås däremot inle. främst med hänsyn till att sådana områden kan vara avmycket skiftande beskaffenhet, frän viktiga trafikleder inom en kommuns centraladelar till endast mindre kommimikationsleder i s. k. specialområden. Fråganhuruvida trafikomiäde skail ingå i den kommunala gatuhållningen föreslås därförfå avgöras genom kommunalt beslut i det enskilda fallet. Någon ändring av byggnadslagens bestämmelser om inlösen avmark för bl. a. gata och annan allmän plats inom stadsplanelagt område föreslåsinte med hänsyn till den pågående översynen av byggnadslagstiftningen. Samtidigtföresläs emellertid atl viigutredningens förslag om markförvärv genom vägiäitgörs tiijiimpiigt ocksä i fräga om områden med stadsplan. Denna förvärvs formkan vara av värde i sådant fall dä äganderättsförvärv inte är aktuellt. En viktig fräga för gatukostnadsutredningen har varitbestämmelserna orn gatuh. 'illningcns finansiering. förslag idenna del innebär all komnuinfiilimiiktige iiger för kommimväg besluta altavgift skall utgä av fastighetsägare för vilka väghållningen är till nyttaenligt en av full-mlikiige antagen taxa. .Avgiftsuttaget skall därvid kunnaavse samtliga kostnader som kommunen har för vägens byggande och drift. har ingående undersökt desärskilda problem scim föreligger på gatusidan och har därvid kommit fram lillatt samma taxesyslem kan i storl sett tillämpas också för kommunernasgatuhållning. I förhållantlc lill nuvarande regler enligt byggnadslagen innebärdet bl.a. att kommunerna får cikade möjligheter att täcka sina kostnader förgatumark och galubyggande. Också kostnaderna för gatuhållningens drift kommeralt kunna tiickas genom avgifter. Som komplettering av vägutredningens lagförslag iavgiftsfrågan föreslår gaUikosinadsutredningen bl.a. all vid avgiftsuttag skallkunna bestämmas all kostnad för väghållningsåtgärd som är till övervägandefördel för viss eller vissa fastigheter skall bäras av endasi dessafastigheter. I allmiinna ordningsstadgan och kommunalarenhållningslagen finns bestämmelser om kommunens skyldighet att svara förrenhållning av gata, torg. park eller annan allmän plats i område medstadsplan. Utredningen förordar au dessa regler förs över till lagen omkommunvågar. Vidare föreslår gatukostnadsiitredningen att bestämmelsen ikommunala renhållningslagen om kommuns miiijlighet att ålägga fastighetsägarealt svara för renhållningen av gångbana utanför sin fastighet upphävs, dockföreslås atl redan fattade besliu om fastighetsägares gångbanerenhållningskall kunna gälla under en övergångstid av högst . De nya reglerna om ersiiltning för gatuhållning föreslåsgälla kostnad för byggande och drift av gata som uppkommit efterikraftträdandet av lagen om kommunviigar. medan fråga om fastighetsägaresbidragsskyldighel för gatumark och gatubyggnadskostnad för gata eller gatudelsom upplåtits till allmänt begagnande före ikraftträdandet föreslås reglerasenligl reglerna i iildre tiiiiimpiig lag. På grund av utformningen av gällande regler ibyggnadslagen har i stor omfattning fastighetsägares bidragsskyldighet förgatumark och galubyggande ännu inte förfallit till betalning. För att kunnaupprätthålla kravel på 1980/81:165 59 likställighet mellan fiistighetsägare varsersättningsskyldighet regleras enligl äldre lagstiftning resp. lagen omkommunvägar föreslås alt betalningsskyldighet skall inträda för äldre ickeförfallna gatuersältningar i och med den nya lagens ikraftträdande samt altkommunerna skall framställa sina betalningsanspråk härför efterikraftträdandet. 1 samtliga nu avsedda fall äger lästighetsägarna påkalla entioårig amorteringstid enligt de regler som f. n. finns i byggnadslagen. Utöver nuredovisade förslag tas i betänkandet upp vissa ändringar i byggnadslagen,byggnadsstadgan, väglagen och anläggningslagen. 3 Utredningarnas förslag till Lag om kommunvägar Härigenom föreskrives följande. För slug av gatukostnadsutredningen Väg för vilken väghållning ordnas av kommun enligl dennalag är kommunväg. Torg,park eller annan sådan allmän plats som upptagits i fastställd generalplaneller byggnadsplan och som ligger inom område där kommunen ordnar väghållninganses även som kommunväg. Denna lag gäller kommunvåg. 1. gata, torg, park och annan all män plats inom område med stads plan, 2. väg eller annat trafikområde för allmän samfärdsel för vilka väg hållning ordnas av kommun enligt denna lag, 3. torg, park eller annan sådan allmän plats som upptagits i fast ställd generalplan eller plan och som ligger inom område där kommunen ordnar väghållning.