prop · G4033 · 1980-12-31 00:00:00 — Den inlösta ringen sänderguldsmeden i flertalet fall åter till tillverkaren för nedsmältning ochnyproduktion, I samband med köp av dessa typer av ringar och smycken lämnas iregel garanti och certifikat på briljanten. Företaget gör en anteckning omkundens namn och adress samt lämnar eventuell försäkring. Enligt våruppfattning är denna typ av handel ur godsspaningssyn-punkt problemfri. Deinbytta varoma är vanligtvis inte stöld- eller hälerigods. Skälet till våruppfattning är att kunden vid återlämnandet i princip måste kunna dokumenterasin åtkomst av varan. Detta sker genom att kunden återlämnar föratnämndahandlingar. Ävenenligt 8 § 2 st förordningen om handeln med begagnade varor kantillsynsmyndigheten föreskriva hur anteckningar om varor ska utformas. Även härgjort påpekande bör, enligt vår uppfattning, föranleda särskilda föreskrifterfrån tillsynsmyndigheten. InomSveriges Köpmannaförbunds medlemskrets finns ett stort antal seriösafackhandelsbutiker vars sortiment till vissa delar berörs av utredningens varuförteckning.Dessa butikers huvudsakliga verksamhet omfattar försäljning av helt nya ochobegagnade varor. I viss - men dock begränsad omfattning förekommer vidförsäljning av ny vara att begagnad vara lämnas som dellikvid. I flertaletfall blir dessa inbytesvaror inte föremål för vidareförsäljning. Detta beroendepå de kostsamma rekondi-tioneringskostnader som erfordras för att varan skallkunna återförsäljas och där kunden normalt önskar viss tidsgaranti även för denbegagnade varan. Förbundet utgår från att denna hantering av begagnade varorinte omfattas av den föreslagna registreringsplikten. förslag skall de registrerade företagen föra anteckningar omförvärv av begagnade varor. Företagen skall fortlöpande delge polisen dessaanteckningar. Vi undrar om utredningen verkligen gjort klart för sig vilkenbyråkrati detta förslag skapar. Det blir ett stort antal företag som löpandemåste sända in uppgifter till tillsynsmyndigheten. För att uppgifterna skallkunna komma till någon nytta måste de hanteras och bearbetas även på mottagarsidan.Det kan starkt ifrågasättas om myndighetema kommer att ha resurser härför. Detär således en betydande risk för att de inlämnade uppgifterna endast läggs påhög och därmed inte kommer till avsedd nytta. 1980/81:3 301 Enligl vår mening är det därför nödvändigt att uppgiftslämnandetbegränsas. Detta synes enklast kunna ske på så sätt att varor som tas sominbyte vid försäljning av ny vara undantas. Förelag, som endast säljer sådanabegagnade varor som tagits som inbyte, skulle därmed helt kunna undantas frän registrenngstvängel. En sådan begränsning av registreringstvånget och avanmälningsskyldigheten kan enligt vär mening inte anses motverka syftet medregleringen, eftersom det torde vara mindre vanligt att inbytesaffärer avangivet slag har samband med stölder. Genom begränsningen reduceras antaletregistreringspliktiga företag kraftigt, och polisen kan därmed koncentrerasina resurser på en ändamålsenlig kontroll av handeln med begagnade varor iegentlig mening. Vi föreslår således att utredningsförslaget ändras pådetta sätt med syfte dels att motverka onödig byråkrati och dels att göraregleringen mer ändamålsenlig. 4 Handeln med ädla metaller Utredningen har i avsnitt 20 behandlat handeln med ädlametaller, särskilt med avseende pä affineriernas verksamhet. Utredningen hardärvid i 1 § 2 st. i förslaget till förordning om handel med skrot avgivit ettförslag som främst tar sikte på affinerierna. Hovrätten vill i anslutninghärtill anföra följande. Avsikten synes vara att affineri som gör inköp enbartfrån fast handlare enligt den föreslagna förordningen ej skall vara skyldig attsöka tillstånd för skrothandel, medan sådant tillständ skall fordras, om affinerietförvärvar skrot även från annan än fast handlare, t. ex. guldsmed ellerantikvitetshandlare. Det är emellertid oklart, om den med fiUståndet följandeskyldigheten att föra anteckningar om förvärven skall gälla samtliga förvärv,således även förvärven från fast handlare. Lydelsen av I § 2 st. i förening medinnehållet i 13 S tyder på att såskall vara fallet. Uttalandena i motiven (sesärskilt s. 209 n. o. f.) ger emellertid anledning till tveksamhet huruvidadenna tolkning är viktig. Hovrätten vill fästa uppmärksamheten på att ettförtydligande kan erfordras. Under förarbetena fill lagen om handel med arbeten avguld, silver eller platina framställde önskemål om bl. a.åtgärder att göra sådan tillsyn mera effektiv i syfte att försvåra avsättningenav häleriguld och insmugglat guld. En följd av denna framställning resulterade i föreskriftenatt tillverkare av ädelmetallarbeten som ett komplement till affärsboken skulleföra journal över det guld som de använde i sin verksamhet. SP har efter underhandskontaktermed skrothandelsutredningen utformat sina föreskrifter om journalföring påsådant sätt att dubbelarbete med bokföring i görligaste män undviks. För att kunna avstämma resultat av spaning och tillsyn pä ädelmetallom-rådetfordras emellertid att även affineriverksamheten inlemmas i kontrollsystemet. SPfinner med tillfredsställelse att utredningen så föreslagit. Prop.1980/81:3 302 tillstyrker iprincip det framlagda belänkandet. Vi hemställer emellertid att följandepunkter beaktas: - att kraven påanteckningar enligt de nu föreslagna författningarna och enligt lagen(1974:283) om handel med arbeten av guld, silver eller platina samt till dennaförfattning hörande kungörelse och föreskrifter samordnas på sådant sätt att säfå anteckningar som möjligt behöver göras i företagen för varje transaktion somträffas av förtattningskom-plexens regler - attförordningen om handel med begagnade varor även bör avse anförtrott gods ikommission - att 1 § 1 st.punkt 6 förordningen om handel med begagnade varor ändras till smycken av guld,silver eller platina, naturpärlor, naturiiga och syntetiska ädelstenar - att sammaparagraf punkt 7 ändras och kompletteras med varugrupperna naturpärior, naturiigaoch syntetiska ädelstenar och att parentesen kring ordet nysilver stryks - atttillsynsmyndigheten, i de fall förordningen om handel med skrot är tillämplig,lämnar dispens från skyldighet att anteckna nummer på den bil med vilken ädelmetallskrothar transporterats - atttillsynsmyndigheten lämnar dispens från skyldighet att anteckna återköp avbytesringar och smycken - att anteckninginte behöver göras om det avtalade priset vid återköp eller, om affären innebärannat än köp, det närmare innehållet av avtalet; därest sådan anteckning ansesvara av stort värde i godsspaningen, bör den enbart göras pätillsynsmyndighetens exemplar av inköpsnotan samt - atttillsynsmyndigheten lämnar generell dispens frän de i 7 S förordningen omhandel med begagnade varor angivna fristerna, då kunden är väl känd avguldsmeden. Den byråkrati som vi allmänt varnat för synes oss särskiltpåtaglig när det gäller handeln med ädla metaller. somhandlar med skrot och begagnade varor av ädelmetall är registreringsskyldigaenligt två skilda lagar. Det borde då vara naturiigt att man begränsarbelastningen på företagen genom att samordna de båda regleringarna. Utredningen uppgeratt den haft ingående överläggningar medföreträdare för några myndigheter för att söka åstadkomma en sädan samordning.Denna har dock visat sig svår alt genomföra från praktisk synpunkt utanbetydande omläggningar av regleringarna. Vilka svårigheter det rör sig omredovisas dock inte. Detta är enligt vår mening inte tillfredsställande. Det ärinte rimligt att företagen skall tvingas upprätthålla två skildaredovisningssystem med de besvär och kostnader som detta innebär. Även omregleringarna har olika syften och även om tillsynsmyndigheterna är olika,måste det vara möjligt att tillämpa ett kontrollsystem, som kan användas i bådafallen. Denna fråga bör därför enligt vår mening ytterligare övervägas. En annan form av dubbelkontroll gäller utredningensförslag att affineriernas redovisningsskyldighet skall utvidgas, i och med attäven inköpen från guldsmeder skall antecknas. Affinerierna redovisar i vanligordning sina inköp från allmänheten. Köp från den reguljära handeln och från dentalsidanredovisas dock inte. Utredningens förslag att redovisnings- Prop.1980/81:3 303 skyldighetenskall utvidgas innebär att affinerierna skall redovisa inköp, som redankontrolleras i föregående led. Vi har svårt att förstå det rimliga i dennadubbla kontroll. Det är dessutom förenat med stora svårigheter för affineriernaatt beskriva det skrot som kommer in från kunderna beroende pä att det ofta rörsig om returmaterial frän tillverkning. Viföreslår mot denna bakgrund att reglerna för affineriernas redovisningsskyldighetinte ändras. 5 Tillträdesrätt för polisen Enligt3 § I p. i lagförslaget skall polismyndigheten äga rätt att undersökaskrothandlares och registrerade näringsidkares lokaler och lager samt granskaderas bokföring. Förslaget överensstämmer i denna del med nuvarandebestämmelser. Hovrätten finner det böra i princip godtagas. 13 S 2 p. i lagförslaget föreslår utredningen emellertid vidare, att sammagranskningsrätt för polismyndigheten skall föreligga, då myndigheten haranledning antaga att näringsidkare driver tillståndspliktig handel med skrotutan att inneha tillstånd eller registreringspliktig handel med bagagnade varorutan att vara registrerad. Syftet med förslaget är att effektiviseraansträngningarna att komma till rätta med den inom en del av branschenförekommande brottsligheten och att underlätta polisens brottsbekämpandeverksamhet. Mot denna punkt i förslaget, kan enligt hovrättens mening resasbetänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Förslaget inrymmer icketillräckliga garantier mot att granskningsrätten missbrukas eller motpåståenden att sådant missbruk är möjligt. Granskningsrätten företer i dettafall påtagliga likheter med husrannsakan och bör enligt hovrättens meningfordra motsvarande förutsättningar. Sammabetänkligheter föreligger mot granskningsrätten i fråga om näringsidkare somregistrerats för handel med begagnade varor i visst fall. Registrering skallnämligen enligt 5 S 2 p. förslaget till förordning om handel med begagnadevaror kunna ske tvångsvis, om polismyndigheten finner att näringsidkare driver registreringspliktighandel. Beslut om registrering länder enligt 20 § samma förslag tillefterrättelse utan hinder av anförda besvär, om ej annat förordnas.Tvångsregistrering kan teoretiskt sett ske av vilken näringsidkare som helst.Det mäste anses från rättssäkerhetssynpunkt angeläget att den enligt förslagetomfattande granskningsrätten ej får utövas innan dylikt beslut vunnit lagakraft. Hovrättenavstyrker således förslaget rörande polismyndighetens granskningsrätt i den mängranskningen avser handlare som ej har tillständ till skrothandel eller ej ärgenom lagakraftvunnet beslut registrerad för handel med begagnade varor. Enligt3 S lagförslaget är behörig handlare skyldig att efter anmodan låta polisenundersöka hans lokaler och lager och granska hans bokföring. Sådan skyldighetskall också åvila annan näringsidkare om antagande finns att denne obehörigendriver handel med skrot eller begagnade varor. Orden "efter anmodan"är oklara och torde böra preciseras om de skall ha nägot självständigtinnehåll. Det är självklart att polisen tar kontakt med handlaren närundersökning skall göras. Det bör nämnas att nuvarande 1980/81:3 304 förordning inte stadgar nägon sådan begränsning (24 S). Vadgäller sådan näringsidkare som saknar tillständ företer bestämmelsen vissalikheter med husrannsakan. För sädan kontrollåtgärd bör krävas beslut av undersökningsledarei brottmål. Föreskriften om rätt för polisen att undersöka lokaler m. m.även i fräga om handlare som inte ha tillstånd till handel med skrot synesonödig (3 S andra punkten lagförslaget). Orn polisen har anledning anta attnäringsidkare driver olovlig skrothandel är 4 S tillämplig och då gällerrättegångsbalkens regler om förundersökning och tvångsmedel. Därigenom kan detsyfte som ligger bakom den föreslagna lagstiftningen bli tillgodosett ierforderlig utsträckning för just den situation som omfattas av 3 S andrapunkten lagförslaget. Jag anser det inte heller motiverat att införa en sådansärskild kontrollmöjlighet i de fall näringsidkare bedriver registreringspliktighandel med begagnade varor utan att vara registrerad. Enligt 5 S förslagettill förordning om handel med begagnade varor skall nämligen sådannäringsidkare ex officio registreras. Härigenom blir huvudregeln i 3 S förstapunkten lagförslaget direkt tillämplig (jfr även 28 kap. I och 3 SSrättegångsbalken). 1 enlighet med det anförda bör 3 S andra punkten lagförslagetutgå. Förslaget förutsätter vidare någon form av husrannsakan.Bestämmelserna är till stor del hämtade ärs förordning, men harvidgats. Eftersom vid all sorts kontroll kunskap kan erhållas om annat än detsom kontrollen avser bör sådan verksamhet inskränkas till det absolut nödvändiga.Skäl för att utöver regler tillåta sådan kontroll finnssällan. Jag anser att det från rättssäkerhetssynpunkt är önskvärt att tillståndsgivningkan ske med sådana villkor att någon annan möjlighet till insyn i verksamhetenän den lagstiftningen i övrigt medger inte behövs. 1 3 S förslaget till lag om handel med skrot och begagnadevaror stadgas bl.a. att polismyndighet "efter anmodan" har möjlighetatt undersöka handlares lokaler och lager. Om härigenom avses att polisen skallbereda handlarna rådrum, innan undersökningen får verkställas, torde dock bestämmelseni många fall inte fä den effekt som avsetts. 6 Tillstånds- och registreringsmyndighet delar uppfattningen att polisen börvara tillstånds-och tillsynsmyndighet. Hanteringen av skrot är en verksamhetsom ligger nära polisens intresse av godskontroll. Polisen bör även kunna verkai brottsförebyggande sammanhang genom information till skrotbranschen. Därförär en nära och naturiig kontakt mellan polis och skrothandlarna värdefull. Prop.1980/81:3 305 Kollegietdelar de synpunkter som framförts av handelskammarförbundet beträffande betydelsenav en enhetlig rättstillämpning och vill därför förorda atttillståndsprövningen överföres från de lokala polismyndigheterna tilllänsstyrelserna. I detta sammanhang kan nämnas att decentraliseringsutredningenöverväger om inte prövningen av flertalet av ärenden om näringstillstånd böröverflyttas från kommerskollegium till länsstyrelserna. Om så sker kanifrågasättas om inte länsstyrelserna också bör handha den tillståndsprövningsom enligt skrothandelsutredningens förslag skulle ankomma på kommerskollegium. Länsstyrelsentillstyrker förslaget att polismyndigheterna med sin lokal-och personkännedomäven i fortsättningen bör vara tillstånds- och tillsynsmyndighet. Encentralisering av tillståndsärendena till exempelvis länsstyrelserna skulle -som utredningen funnit - endast medföra dubbelarbete och ökad byråkrati. Länsstyrelsendelar utredningens mening att tillsyn och prövning av tillstånd m. m. ärsakligt så nära förbundna att man bör bibehålla den nuvarande ordningen medpolismyndigheterna som tillständsprövande instans. Däremotär inte beredd att reservationslöst ansluta sig till förslagetatt polismyndigheterna även i fortsättningen skall vara tillståndsmyndigheterför handel med skrot. Utredningenmotiverar sin ståndpnkt i det sistnämnda hänseendet med att tillsyn ochprövning av tillstånd till skrothandel är sakligt nära förbundna, och att manmed polismyndigheterna som tillståndsmyndigheter ernår störst smidighet iförfarandet och undviker onödig byråkrati. För länsstyrelserna i denna rolltalar enligt utredningen att man möjligen skulle kunna vinna fördelar i form aven något mer enhetlig praxis i tillämpningen. En enkät under utredningen visaremellertid att flertalet av de länsstyrelser, som yttrat sig, anser attlänsstyrelserna bör vara tillståndsinstans och samma inställning återfinns imajoriteten av svaren från polismyndigheterna. vill för sin delerinra om att det här inte rör sig om någon ny länsstyrelseuppgift, eftersomlänsstyrelserna ansvarade för denna ärendegmpp före tillkomsten av 1949 årsförordning. En prövning på länsnivå torde, såvitt kan förstå,inte bara medföra en mer enhetlig bedömning utan också bidra till en bådesmidigare och dessutom mindre byråkratisk handläggning. Det går inte att bortsefrån att länsstyrelserna med sin tillgång på expertis och egna kunskaper inomviktiga samhällsområden, som har inverkan på prövningen av skrotärenden, kangöra en samlad bedömning i dessa ärenden snabbare och för den enskilde sökandensmidigare än fallet måste vara för en polismyndighet. tänkerhärvid på sådana aspekter, som måste anläggas för att tillgodose krav urnaturvårds-, miljövårds- och hälsovårdssynpunkter samt för att beaktaförekommande sociala skäl av betydelse för bedömningen. Hämtöver kommergivetvis med i bilden att länsstyrelserna nu har hand om tillståndsgivning inomandra näringsrättsliga områden, såsom beträf- 20 1980/81. 1980/81:3 306 fandebilskrotning, pantlånerörelse, handel med drycker och tillfällig handel. Densistnämnda gruppen återfördes till länsstyrelserna härom året frånpolismyndigheterna. Många och starka skäl talar sålunda enligt länsstyrelsensåsikt för att länsstyrelserna i aktuellt avseende äter bör bli tillståndsmyndigheter. Tillståndsprövningbör, som utredningen framhåller, åvila polismyndigheten, vars utredning juunder alla förhållanden i regel måste bli utslagsgivande. Nämnden vill dockifrågasätta om inte prövningen av ansvarig föreståndare vid filial bör handhasav polismyndigheten i filialorten. Det av utredningen föreslagna systemet atttillståndsmyndigheten i rörelsens huvudort beslutar efter inhämtande avyttrande frän polismyndigheten i filialorten synes nämnden innebära en onödigomgång. angivit mäste det anses värdefullt, att de enskildapolismyndigheterna får möjlighet att inhämta råd från ett centralt organ, såatt bedömningarna och bedömningsgmnderna blir likformiga i hela riket. I ochför sig kunde det med hänsyn till syftet med den ifrågavarande regleringenvara rimligt att ett sädant organ bekostas av statsmedel. Det skulle då filisättasav statlig myndighet och innefatta representanter för bl.a. polismyndigheternaoch skrotbranschen. Det nuvarande systemet med ett av branschen tillsatt ochbekostat organ synes emellertid - enligt utredningens bedömning - ha fungerattillfredsställande och fyllt ett behov. Ett sådant fristående organ kan arbetai friare former och i bättre kontakt med skrotbranschen än ett statligt organ. Utredningenföreslär att tillståndstvånget för skrothandeln skall behållas, vilket vitillstyrker. Vi kan däremot inte tillstyrka förslaget att den lokalapolismyndigheten även i fortsättningen skall vara tillståndsmyndighet. Enligt värmening bör tillstånd i stället lämnas av , som har den administrativakompetensen för sådana ärenden. kan också enligt vår meningbättre än polisen bedöma hur företagen sköter sin bokföring, momsredovisningetc. Det kan i sammanhanget erinras om att meddelar godkännandeför bilskrotning, och det synes då mest ändamålsenligt att samma förfarandetillämpas för skrothandeln. skulle man undvika en hel del onödig byråkrati, som skulle bliföljden om prövningen skulle centraliseras länsvis. Vi härför vår del svårt attförstå att en centralisering av tillståndsgivningen till skulleskapa någon större grad av byråkrati jämfört med om tillståndsprövningen skerhos den lokala polismyndigheten. Tillståndsgivningenmäste enligt förbundets mening anses vara av fundamental betydelse. Enligtnuvarande lag är polisen tillständslämnande myndighet och avses ocksä bli detäven enligt föreliggande förslag. Enligt förbundet talar emellertidstarka skäl för att i stället länsstyrelserna blir tillständslämnandemyndigheter. Härigenom kan sannolikt enhetligare regler tillämpas.Länsstyrelserna bör självfallet inhämta polisens utlåtande om lämpligheten fören viss person eller företag innan tillstånd lämnas. Anledningen till att Handelskammarförbundetföreslår länsstyrelserna som 1980/81:3 307 tillständsgivandemyndighet är att dessa har bättre administrativa resurser för handläggning avdessa slags ärenden samt att länsstyrelserna redan byggt upp viss kompetens påområdet eftersom man är den myndighet som lämnar auktorisation förbilskrotning. Utredningenhar föreslagit att överträdelser av förordningen om handel med skrot beivrasmed återkallelse av tillstånd och i ringa fall varning. Böter kan i vissa fall ådömasenligt 25 S 2 st. En situation där en skrothandlare vid upprepade tillfällen -trots varningar - underiåtit att korrekt fullgöra sin anteckningsplikt enligt14 S kan lätt tänkas. I den tänkta situationen kan ytterligare varningarbedömas meningslösa medan en återkallelse kan framstå som alltför härd.Hovrätten anser att det bör övervägas huruvida icke möjlighet borde införas attsom en mellanform ädöma böter för ifrågavarande förseelser. Närdet gäller den föreslagna sanktionen i 4 § andra stycket lagförslaget för atttvinga fram kontroll hos näringsidkare som har erforderiigt tillständifrågasätter jag ändamålsenligheten med denna bestämmelse. Tredska i dettahänseende bör i stället föranleda varning eller återkallande av fiUståndet.Vid tredska av den som bedriver handel med begagnade varor bör man för att fäen mera påtaglig effekt välja vite i stället för böter. Om vitesföreläggandeutfärdas av registreringsmyndigheten vinner man dessutom den fördelen attåklagare och domstolar inte behöver anlitas annat än i fall där näringsidkarentrotsar även vitesföreläggandet. Även med en restriktiv tilllämpningär möjligheten att tilldela varning effektiv när det gäller att upprätthällarespekten för regler och föreskrifter. Som en konsekvens av varnings- och återkallelseinstitutenkan sanktionsområdet begränsas, vilket också är en avsevärd fördel iförslaget. BRÅdelar också utredningens syn beträffande sanktionerna; en omsorgsfull prövningvid meddelande av tillstånd och godkännanden liksom en effektiv tillsyn och ettförnuftigt användande av möjligheterna till varning och återkallelse är ettverksammare medel än straff för att få till stånd goda förhållanden inomskrothandeln. BRÅ tillstyrker därför införandet av ett särskiltvarningsinstitut i skrothandelsförordningen. ocksåden föreslagna straffskärpningen vid olovlig handel. föreslagnastraffet för underlåten registreringsanmälan (böter) är alltförlågt för att främja anmälningsbenägenheten. har den nuvarande skrothandelsförordningens straffbestämmelsermycket liten betydelse ur sanktionssynpunkt. Utredningen menar att man därförbör skapa ett bättre system för tillståndsgivning och 1980/81:3 308 tillsynav skrothandeln och föreslår ett varnings- och återkallelsesystem. Utredningenföreslår emellertid ingen liknande sanktion beträffande handeln med begagnadevaror. Enligt mening kan straffbestämmelserna i denföreslagna förordningen om handel med begagnade varor inte väntas få någoneffekt på benägenheten att följa föreskrifterna. För att en meningsfull tillsynöver branschen skall kunna upprätthällas finner verket det nödvändigt attmyndigheterna får möjlighet att meddela handlare, som visat sig uppenbartolämpliga att handha verksamhet av detta slag, förbud att driva handel medbegagnade varor (näringsförbud). I den tidigare nämnda rapporten samt i en särskild PM överlämnad till regeringentillsammans med rapporten (KOV1978:8-01) har verket närmare utvecklat tanken på näringsförbud. funnit erfordras straffsanktion vid olovlig skrothandel, dvs.handel som drivs av den som inte har tillständ. Straffskalan har på anfördaskäl skärpts så, att ocksä fängelse - - ingår däri. Medtillstyrkande av förslaget i denna del vill jag ifrågasätta om ej sammastraffskala bör gälla för underlåtenhet att anmäla sig för registrering enligt3 § tredje stycket och 18 S andra stycket förordningen om handel med begagnadevaror. Straffetför vägran att låta polismyndighet undersöka lokaler och lager och att granskabokföring föreslås bli böter. Fräga är om en utvidgning av brottet hindrande avförrättning (BrB 17:13), som ju enbart avser vägran till inträde. Trotsutvidgningen torde böter räcka som påföljd.