prop · G403154 · 1980-12-31 00:00:00 — Samfundetvill därför i första hand förorda alt man söker uppnå den med arbetsgruppensförslag avsedda minskningen i mållillslrömningen genom atl i lagtexten klarareunderstryka alt vi har ett tvåinstanssystem och alt högsla domstolens prövningär begränsad till prejudikalsinlressen och sådana fall där synnerliga skälföreligger. föreslås den ändringen i 55 kap. 4 § andra stycket RB aUkäranden i revisionsinlagan skall ange de omständigheter han åberopar tillstöd för prövningstillstånd. Någol av den önskade effekten kunde evenluelllnås genom all i den bestämmelsen göra en direkt hänvisning lill 54 kap. 10 § RB,men helsl borde en ännu tydligare markering ske. Tilldess allmänheten bibringats en riktig uppfattning om fömlsätlningama för enprövning i högsla domstolen kommer det att uppfattas såsom en fråga om denenskildes rättssäkerhet hur dispensprövning sker. De former i vilkadomstolarna fattar sina beslut har enligl samfundels erfarenhel stor belydelseför allmänhetens förtroende. Från denna synpunkt släller sig samfundet tveksamttill atl dispensprövningen sker med endast en domare. Prövningär stundom påkallad för att rälla förbiseende, misstag eller felaktiglagtillämpning som påverkat utgången i hovrätten eller för atl på annat sätl lillgodoseell berättigat enskilt intresse. Dessa fall kan vara svåra att urskilja imängden av mindre välgrundade ansökningar. Del är ett rätls-säkerhetsinlresseall systemet ger trygghet för att dessa fall uppmärksammas utan all del därförblir så betungande atl balanser uppslår. Detförhållandet all dispens ej meddelas har understundom en rättsskapande effektdärigenom atl hovrättens dom står fast och blir vägledande. Även i detta fallkan det understundom vara etl rättssäkerhetsintresse all i prövningen deltagitmer än en ledamot. Iavvägningen mellan rätlssäkerhetsinlressel och de synnerligen beaktansvärdaskäl arbetsgruppen åberopat till stöd för förslagen skulle samfundet sålundavilja lägga en något störte vikl vid rältssäkerhetsintresset. Samfundet ärmedvetet om att Icen endast skulle ange minimigränser och atl begränsningarskall kunna föreskrivas i en av högsta domstolen antagen arbetsordning. Trotsdetta vill samfundet föreslå att minimigränsen höjs för domförhet vid dispensprövningen. Denlösning som samfundet närmast skulle vilja förorda är den som arbetsgruppenberör, nämligen att - i stället för en ledamot - två ledamöter läserhandlingarna och prövar dispensfrågan. Skulle de två ledamöterna komma tillolika uppfattning kan antingen den lösningen tänkas att prövningstillståndmeddelas eller alternativt alt ylterligare en ledamot läser handlingama, i vilkelfall man uppnår samma resultat som beskrivits på sid 31 i betänkandel.Samfundet hyser den förhoppningen att arbelsgmppens övriga förslag kommer attmedföra en ej oväsenfiig förbättring av arbetsläget i högsta domstolen så attutrymme finns även för detta förslag. Revisionssekreterareföreningen:Föreningen ansluter sig till anvisade lösningar och föreslagna lagändringar ifråga om HD;s domförhet. Prop.1980/81:154 83 dockframhållas atl i specialmålen och i andra vidlyftiga mål torde dispensfråganendast undantagsvis komma all avgöras av en ledamot. Detla kommer främst'ifråga i de fall föredraganden bedömer utgången av dispensprövningen som given.Många mål är däremot tämligen komplicerade och innehåller så pass Iveksammafrågor att det från början är helt klart all dispensfrågan bör avgöras i enstörre sammansättning. Givetvis kommer det även att uppstå situationer därföredraganden blir tveksam när det gäller valet av HD;s sammansättning. Omföredraganden bedömer det som säkrast att föredra ell mål förprövningstillstånd inför en större sammansättning är det viktigt att dennamöjlighet alltid står öppen. 6Domförhet vid prövningen av resningsansökningar m.m. Högstadomstolen: Förslaget upptar även ändrade regler om avdelningens domförhet vidprövning av ansökningar om resning och återställande av försutten tid samlbesvär över domvilla. När det gäller ansökningar om resning är sakmaterialetinte sällan omfattande vilket medför betydande arbete för föredraganden med altpenetrera ärendet och disponera föredragningen. Sedan detta arbete ulförts, ärdet emellertid i en avsevärd andel av ärendena klart, att resningsansökningensaknar grund. Det synes väl motiverat att i sådana fall ansökningen prövas avtre ledamöter, på samma sätt som sker i fråga om alladispensansökningar. Den föreslagna ordningen medför att avdelning i dennasammansättning, om ansökningen bifalls, kan ändra domen under de fömtsättningarsom anges i 58 kap. 7 § RB. Om frågan angående resning är tveksam eller av principielltintresse, bör den hänskjutas till femmansavdelning. Vad som sagts omresningsansökningar gäller i huvudsak även domvillobesvär och ansökningar omåterställande av försutten tid. Regeringsrätten(majoriteten): Regeringsrätten är behörig all be vilja resning i det stora flertalet förvaltningsärenden. Handläggningen av resningsärenden sker på fullsutten avdelning. Antalet resningsansökningar var 1977, 77 är 1978, 85 är 1979 och 104 är 1980. För resning iförvaltningsärenden finns inte någon motsvarighet till de regler om resning somenligt 58 kap. gäller för mål vid de allmänna domstolama. Vidprövning av resningsärenden brukar regeringsrätten visserligen beaktarättegångsbalkens regler om resning men domstolen känner sig inle helt bundenav dessa regler; förvaltningsärendenas särart och skiftande karaktär medförall även andra omständigheter måste vägas in. Till belysning av det sagda kanframhållas att regeringsrätten anser sig oförhindrad att pröva enresningsansökan även om denna gjorts efter utgången av den i 58 kap. 4 §rättegångsbalken stipulerade lidsfristen. Helt allmänl kan sägas attregeringsrätten anser sig ha ganska fria händer atl bevilja resning i syfte atlnå materiell rättvisa och att resningsärendena inte låter sig behandla efternågra enhetliga regler. Till skillnad mot vad somför högsta domstolens del gäller i följd av huvudregeln i 58 kap. 7 § förstastycket att vid bifall till resningsansökan målet skall tasupp på nytt av den rätt som sist har dömt i målet avgör regeringsrätten, närfrågan faller inom regeringsrättens kompetensområde, ofta själv målet, såvitt utredningsmässigaeller andra skäl inte lägger hinder i vägen härför. Deresningsansökningar som inkommer till regeringsrätten är ofta ut- 1980/81:154 84 siktslösa.Det är sålunda vanligt att den resningssökande inle anger några skäl för sinansökan utan endasi önskar omprövning av saken. När skäl anges är dessa i mångafall av den beskaffenheten atl de uppenbariigen inte kan leda till bifall tillansökningen. Dylika ärenden kräver helt naturiigt inte någon mera ingåendeprövning. I åtskilliga fall kan emellertid en resningsansökan berörasvårbedömda frågor och föranleda ingående överväganden. Detla gäller bl.a.många av de fall, där resningsansökningen avser ett förvaltningsområde somregeringsrätten ej sysslar med inom ramen för sin vanliga kompetens. Detkan enligl regeringsrättens mening inte möta betänkligheter mol alt låta resningsansökningar,i fråga om vilka skäl för bifall uppenbariigen saknas, prövas i ensammansättning med enbart tre ledamöter och regerings-rätlen har ingen erinranmot atl en sådan ordning införs. Övriga resningsansökningar bör emellertidalltjämt prövas av regeringsrätten i ordinarie sammansättning. Uppdelningenfår i praktiken ombesörjas av föredragandena. De ansökningar dessa bedömerutsiktslösa och varande av enkel beskaffenhet får de föredraga på tremannaavdelning.Skulle denna då undantagsvis finna all föredraganden gjort en felbedömning, fårmålet i stället upptas på fullsutten avdelning. Det kan vänlas att en klarpraxis utvecklar sig relativt snabbt och atl uppdelningen inte kommer atl vållanågra svårigheier. Arbetsgruppenhar föreslagit att ansökningar om återställande av försutten lid skall kunnaavgöras av regeringsrätten i sammansättning med tre ledamöter. I dessa ärendengäller det som regel att bedöma om laga förfall förelegat eller ej. Dennaprövning kan inte anses mera krävande än alt den kan fullgöras av treledamöter. En sådan ordning skulle också kunna bidraga till en vissrationalisering av arbetet. Regeringsrätten lillslyrker därför arbetsgruppensförslag i denna del. Mueller ärav skiljaktig mening: Frågor om resning har ansetts vara av sådan principiellbetydelse att den gmndläggande föreskriften härom lagils in i regeringsformen.Resningsinslitutel är del yttersta hjälpmedel som står till buds för den som blivilfelaktigt bedömd. Redan mot denna bakgrund är del självfallet all frågor omresning liksom måste behandlas av en fullsullen avdelning. Även vissaandra skäl talar härför. En ansökan om resning kan t.ex. avse ett avgörande avregeringen eller ett sådant avgörande som högsta domstolen ellerregeringsrätten själv meddelat på fullsutten avdelning. Vidare kan förväntas atlsvårbedömda frågor om tillämpningen av lagprövningsrätlen kommer atlaktualiseras. Den omständigheten alt många resningsansökningar är ogrundade börinte föranleda att antalet ledamöter vid prövning av alla resningsansökningarskall minskas till tre. Att införa en särskild domförhelsregel för"enkla" resningsansökningar bör inle heller komma i fråga, eftersomdet torde vara ogöriigt att i lag tillräckligt tydligt precisera i vilka fallen sådan regel skulle gälla. Ävenfrågor om återställande av försutten tid har ansetts vara av sådan principiellbetydelse att föreskrift härom tagits in i regeringsformen. Dessa frågor ärdock generellt sett av sådan enklare karaktär att de bör kunna avgöras av enavdelning med tre ledamöter. Härför talar - i vad avser regeringsrätten - ävendet förhållandel att frågor om återställande av försutten tid ofta aktualiserasi besvär över beslut av kammarrätt atl inte pröva dil anförda besvär på gmnd avatt besvärshandlingen kommit in . Om regeringsrätten blir domför medtre ledamöter vid prövning av ansökningar om återställande av försutten tid,skulle nämligen i angivna fall såväl Prop.1980/81:154 85 ansökningensom frågan om prövningstillstånd kunna prövas i etl sammanhang av en avdelningmed tre ledamöter. Jusdtiekanslern:På deUa område föreligger likheter med dispensprövningen såtillvida alt de ogmndadeansökningarna är tämligen läll urskiljbara. Förslaget att sänka domförhetskravettill tre ledamöter synes mig inte vara ägnat att inge betänkligheter frånrättssäkerhetssynpunkt och torde kunna leda till en inte obetydlig effektiviseringav domstolarnas arbete. Det bör på sätt föreslagits i fråga omdispensprövningen kunna överlåtas åt dessa att dra upp principerna för hänskjutandetill störte avdelning. Sveahovrätt: Hovrätten tillstyrker förslaget alt HD skall vara behörig att prövaresningsansökningar m.m. med tre ledamöter. Ulöver vad som anföres ipromemorian om atl del kan finnas anledning alt använda den störresammansättningen med fem ledamöter i fall när resningsfrågan är inveckladeller när den har principiell räckvidd kan ifrågasättas, om inte fem ledamöterbör deUaga i de fall då HD i samband med alt den beviljar resning beslutar omändring av dom eller beslut. I sådana fall utövas dömande verksamhet -innebärande ändring av dom eller beslul - beträffande vilken HD eljest är domförmed fem till sju ledamöter. Bestämmelseromnär den större eller den mindre sammansättningen bör förekomma bör ges i lag. Hovrättenöver och : Hovrätten delar arbetsgmppens mening---- .Del bör dessulom övervägas alt beträffande resning och återställandeav försutten lid införa samma ordning för prövningen som gäller för besvär överdomvilla. Dessa mållyper är generelll sell inte av sådan svårighetsgrad att dealllid behöver avgöras av HD. Kammarrätteni : Kammarrätten har inga invändningar mol promemorians förslag. Domareförbundet:På skäl som anförs i promemorian anser förbundet atl ledamotsanlalet vidprövning av resningsansökan, ansökan om återställande av försutten tid ochbesvär över domvilla kan minskas. 7Domförhet vid prövning av inhibitionsfrågor, avvisning, avskrivning m.m. Högstadomstolen: I syfte främst alt förebygga alt HD tvingas avgöra frågan om dispensi fullföljt mål på etl begränsat prövningsunderlag när en inhibitionsfrågauppkommer föreslås i promemorian, att vad i 55 kap. 11 § sista meningen RB sägsangående prövningstillstånd, innan fråga som avses i 55 kap. 8 § andra stycketRB upplages, skall utgå. Deåtgärder HD kan vidtaga enligl 55 kap. 8 § andra stycket har avseende påsituationer då beslut har meddelats av hovrätt. Ändringen av 55 kap. 11 §inverkar inte på del krav på prövningstillstånd belräffande talan mot hovrättsbeslut som uppställes i 54 kap. 13 § RB, vilkel kan få betydelse för vad somsägs om häktning och reseförbud i sista meningen av 55 kap. 8 § andra stycket.I övrigt bör ändringen av 55 kap. 11 § få lill följd alt HD kan vidtaga sådanaåtgärder som avses i 55 kap. 8 § andra slyckel innan prövningstillståndmeddelats i målel. En åtgärd av den interimistiska karaktär det är fråga om kandå beslutas ulan att ställning behöver tagas till prejudikatintresset. Dettaär av belydelse inte minst i specialmål som valtenmål o.l. 1980/81:154 86 Denföreslagna ändringen tillstyrkes. Närdet gäller andra inhibitionsfrågor än dem som för revisionsmålens del behandlasi 55 kap. 8 § andra stycket eller frågor om kvarstad, häktning m.m. som inte varilföremål för prövning i hovrätt utan väcks först i HD, finns ingen särskildbestämmelse i RB angående prövningstillstånd motsvarande vad som sägs i 55kap. Att prövningstillstånd i målet krävts i sådant fall (se t.ex. NJA1964 s. 489) torde gmndas på överväganden om att den allmänna regeln omprövningstillstånd såsom förutsättning för saklig prövning i HD inte medgerundantag för prövning av bifrågor. Den nu föreslagna ändringen av 55 kap. 11 §bör för besvärsmålens del leda lill atl frågor motsvarande dem som avses i 55kap. 8 § andra stycket handläggs på samma säll som angivils för dessas del. Delbör även innebära, att innan prövningstillstånd meddelats förordnande kan gesom inhibition beträffande beslut som på grund av lagbestämmelse skallomedelbart verkställas. Meratveksamt är om frågor om säkerhetsåtgärder och häktning som väcks först i HDkan tas upp utan att prövningstillstånd meddelats i målel. Övervägande skältalar emellertid för att den nu föreslagna ändringen bör medföra att så skallkunna ske. 1 fråga om interimistiska beslut blir då reglema i 15 kap. 5 § RB m.fl.att fillämpa. Ifråga om HD:s sammansättning vid prövning av frågor som avses i 55 kap. 8 §andra stycket RB föreslås, i tredje stycket av 3 kap. 6 § RB, att avdelningskall vara domför med en enda ledamot. Bestämmelsen är, sammanställd medparagrafens första och andra siycken, svårläst. Med tanke på atl den skalltillämpas enbart av HD, torde lydelsen kunna godtagas i förening medklargörande motivullalanden. Regeln blir tillämplig såväl vid prövning som skerinnan prövningstillstånd meddelats i målet som vid prövning som sker därefter.En sådan ordning möter ingen erinran när det gäller inhibitionsfrågor. Såsomockså påpekas i promemorian avser andra stycket i 55 kap. 8 § emellertid ävenandra frågor, såsom reseförbud och häktning. Del kan starkt ifrågasältas omfråga av denna beskaffenhet skall kunna avgöras av endast en ledamot t.o.m.då prövningstillstånd beträffande frågan meddelats enligt 54 kap. 13 § - ochom inte i lagen bör anges att avdelningen skall beslå av flera ledamöter. Detkan nämnas, att om en sådan fråga avgjorts av hovrätt genom slutligt beslul -och saken prövas av HD efter prövningstillstånd enligt 54 kap. 9 § - prövningensker på femmansavdelning enligt huvudregeln i 3 kap. 6 § första stycket. Denprövning som då sker har visserligen kommit till stånd för all ledning skallges för rättstillämpningen, men olikheten belräffande domförhetsreglerna är iögonfallande.Bestämmelsen i tredje stycket om atl avdelningen är domför med en ledamot tordedärför böra begränsas fill alt gälla frågor som avses i första och andrameningarna i 55 kap. 8 § andra stycket. I enlighet med det fömt anförda utgårvi dock från att den föreslagna domförhetsregeln är tilllämplig också i motsvarandefrågor i besvärsmål enligt 56 kap. RB. Vadangår bestämmelsema om HD;s sammansättning vid prövning av hithörande spörsmålmå vidare framhållas följande. 1 promemorian sägs på flera ställen (s. 36, 39)all dispensavdelning bör ha behörighet atl pröva inhibifionsfrågor och attavdelningen då kan bestå av en ledamot. Prövningen torde emellertid i dessafall kunna tas upp utan samband med prövningen av dispens. Det blir alltsåinte dispensavdelning som prövar inhibitions-frågan. Av den föreslagna lydelsenav 3 kap. 6 § tredje stycket framgår inte heller att frågan handläggs avdispensavdelning; bestämmelsen i tredje stycket utgör elt undantag - vid sidanav vad i andra stycket sägs om dispensprövning - från paragrafens förstastycke. Del i andra stycket angiv- 1980/81:154 87 nahögsta antalet ledamöter för prövning av dispensfråga gäller alltså inte beträffandeprövning av inhibitionsfrågor och andra sådana frägor. Hinder föreligger likvälsjälvfallet inte mot alt tre ledamöter, som handlägger dispensfrågor,prövar frågor om inhibition o.l. som förekommer i målen. Förslagetatt fråga om avskrivning av mål alltid skall kunna prövas av en enda ledamottillstyrks. Somanförs i promemorian bör frågan om när i olika fall den mindre eller den störresammansättningen av en avdelning skall komma till användning inte regleras irättegångsbalken. De föreskrifter som kan erfordras därom bör tas upp i HD;sarbetsordning. Ett utkast lill ändringar i arbetsordningen bifogas dettayttrande. Utkasttid bestämmelser i arbetsordningen Mål, vari prövningstillstånd erfordras, anmäls lill föredragning ochhandläggs på dispensavdelning, bestående av en eller tre ledamöter. Omrevisionssekreteraren anser tvekan ej råda om hur frågan angåendeprövningstillstånd bör bedömas, anmäls målet lill föredragning för en ledamot.Finner denne frågan tveksam eller av principiell betydelse, hänskjuts frågan lillavdelning bestående av tre ledamöter. Ärenden angående resning eller återställande av försutten lid och besväröver domvilla anmäls till föredragning och handläggs på avdelning, bestående avtre ledamöter, eller på fullsutten avdelning. Om revisionssekreteraren ansertvekan ej råda om hur ärendei bör bedömas, anmäls ärendet lill föredragning påavdelning bestående av tre ledamöter. Finner avdelningen att bedömningen ärtveksam eller att ärendet är av principiellt intresse, hänskjuts ärendet lill fullsuttenavdelning. Regeringsrätten(majoriteten): Såsom framhålls i promemorian kan enligl nuvarande domförhetsreglerbeslut om inhibition fattas endast av fullsutten avdelning i högsta domstolenoch regeringsrätten. För regeringsrättens del innebär della att om elt inhibifionsyrkandeframställs i ell till regeringsrätten fullföljt mål, som kräverprövningstillstånd, den avdelning som har att behandla dispensfrågan måsteutökas med minst en ledamot för att beslut om inhibition skall kunna fattas. Ensådan ordning låter sig mindre väl förena med ett krav på rationellaarbetsformer. talar i och för sig för att en dispensavdelning gesbehörighet att pröva också yrkande om inhibition. Några principiellabetänkligheter häremot torde inle behöva möta eftersom ett beslut om inhibitiongenerellt sett inte kräver en lika ingående prövning som ett ställningstagandei själva saken. Regeringsrättenanser sålunda aU man bör kunna minska antalet ledamöter,som skall deltaga i prövningen av inhibitionsfråga, när sådan uppkommer i måldär sakfrågan kräver prövningstillstånd. Härvid bör emellertid beaktas altprövningen merendels kräver en tämligen ingående kunskap om omständigheterna imålet och även en viss - låt vara preliminär - prövning av huvudsaken. Medhänsyn härtill bör i fall som avses - oavsett hur domförhetsreglerna viddispensprövning anses böra utformas - antalet ledamöter på avdelningen inleunderstiga tre. Regeringsrätten avstyrker därför förslaget all avdelningenskall kunna vara domför med endasi en ledamot vid prövning av inhibitionsfråga. Prop.1980/81:154 88 Belräffandeavvisande av talan - i andra fall än när besvär anförts för sent - delarregeringsrätten arbetsgmppens uppfattning att härvidlag, liksom sammadomförhetsregler bör gälla som vid prövning i sak. Vadangår avvisning på grund av för sent inkommen besvärsinlaga avser promemorieförslagetendast regeringsrättens arbetsformer. Beträffande sådan avvisning samlavskrivning av mål efter återkallelse - i vilka fall avdelning föreslås vara domförmed en ledamot vill regeringsrätten erinra om att domstolen i sittremissyttrande över kommunalbesvärskommitténs betänkande (SOU 1978:84)"Instansordningen i kommunalbesvärsmål" föreslog vissa ändringar i domförhetsreglernaför regeringsrätten vid behandling av dessa frågor. Regeringsrätten anfördeatt till domstolen inkommer ett mycket stort antal för sent anfördabesvär över kammarrätts beslut och att det skulle innebära en betydanderationalisering av regeringsrättens arbete om frågan om avvisning i dessa målkunde liksom prövningstillståndsmålen, avgöras på tremannaavdelning. Frågan omavvisning av för sent anförda besvär är normalt av så enkel beskaffenhet attinga betänkligheter kunde möta atl göra regeringsrätten domför med tre ledamöterbeträffande sådana frågors avgörande. Även avskrivning av mål efler återkallelseborde enligt regeringsrättens yttrande kunna beslutas av tre ledamöter i målsom kräver prövningstillstånd. I sin anslagsframställning för budgetåret1981/1982 återkom regeringsrätten till de framlagda förslagen och framhölldärvid att deras genomförande skulle medföra slora praktiska fördelar. Regeringsrättenanser för sin del att man för att tillskapa en rationellare ordning föravvisande av för sent inkomna besvär och avskrivning av mål efler återkallelsebör knyla an till regeringsrättens förslag i berörda remissyttrande, vidgatatt gälla alla till regeringsrätten fullföljda mål således även sådana som ejkräver prövningstillstånd. Det bör inte möta svårigheter att ordnaföredragningarna på tremannaavdelningarna så att återkallade och deserta målblir avgjorda omgående så snart återkallelsen eller de för sent anfördabesvären kommit in. Regeringsrätten förordar således att regeringsrätten skallvara domför med tre ledamöter vid prövning av dessa slag av mål. Närdel gäller alt utforma en lagregel för genomförande av de ändringar i nuvarandeordning, som regeringsrätten förordat, har man alt utgå frånstadgandet i 11 kap. 4 § regeringsformen att föreskriftema om huvuddragen idomstols organisation, dvs. bl.a. domförhelsreglema, skall ges i lag. De nya reglemabör utformas så atl de blir uttömmande och ej kräver kompletterandebestämmelser. De kan lämpligen intagas i 4 § tredje stycket lagen (1971:289)om allmänna förvaltningsdomstolar, vilket föreslås få följande lydelse; "Påavdelning dömer fem regeringsråd. Regeringsrätten är dock domför med fyraregeringsråd, om tre av dessa är ense om slutet. Regeringsrätten är domför medtre regeringsråd vid beslul om avvisande av för sent inkomna besvär och omavskrivning av mål efter återkallelse, vid prövning av frågor som avses i 28 § förvaltningsprocesslagen(1971:291) samt vid prövning av ansökningarom resning, när skäl för bifall uppenbarligensaknas, och om återställande av försutten lid. Vid behandling av fråga omprövningstillstånd skall tre regeringsråd deltaga." RegeringsrådenWieslander, Körlof, , och är av skiljaktig mening: Vianser att man i enlighet med arbetsgruppens förslag bör kunna minska antaletledamöter, som skall deltaga i prövningen av inhibitionsfrågor, när sådanauppkommer i mål där sakfrågan kräver prövningstillstånd. Såsom arbetsgruppentänkt sig bör inhibitionsfråga Prop.1980/81:154 89 kunna avgöras i samma sammansättning som fråga omprövningstillstånd. I likhet med vad som ovan anförts om förslaget om domförhetpå dispensavdelning med en ledamot har vi inte något att erinra mot förslaget atlinhibitionsfråga skall kunna avgöras av en ledamot.