prop · G4039 · 1980-12-31 00:00:00 — Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen föreslår alt dels godkänna de av mig förordaderiktlinjerna för den framtida regionsjukvården, dels antaga förslaget till lagom ändring i sjukvårdslagen (1962:242). Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch beslutar att genom proposition föreslå alt antaga de förslag somföredraganden lagt fram. 1980/81:9 25 Bilaga1 Sammanfattning av regionsjukvårdsutredningens betänkande (SOU 1978:70) Enliglbeslut av i anledning av proposition (nr 159 år1960) på grundval av forslag från den s. k. regionvårdsutredningen (SOU1958:26) är riket indelat i sju regioner för den högspecialiserade kroppssjukvårdenmed undervisningssjukhusen i , , /, ,och samt lasarettet i som regionsjukhus. iLinköping blev dock undervisningssjukhus först efter 1960 årsriksdagsbeslut. Iriksdagsbeslutet angavs vilka specialiteter som skulle utvecklas på länsplanetresp. vilka som borde förbehållas regionsjukhusen. De s. k.regionspecialiteterna skulle vara: hudsjukdomar, kardiologi, reumalologi, barnkirurgi,neurokirurgi, plastikkirurgi, thoraxkirurgi, urologisk kirurgi, neurologi, radioterapi/onkologisaml fysiologiskt laboratorium och käkcent-ral. Enheter lor hudsjukdomar, urologiskkirurgi och neurologi skulle dock kunna utvecklas även på länsplanel. Samarbetetmellan sjukvårdshuvudmännen i fråga om regionsjukvården borde enligtriksdagsbeslutet vila på frivillig grund. Det skulle alltså ankomma påhuvudmännen att själva besluta i fråga om planeringen och utbyggnaden avregionsjukvården. 1958års regionvårdsutredning genomfördes då de slörre lasarettenexpanderade och utvecklingen i fråga om nya specialiteter var snabb, Lasareltsvårdenvar landstingens helt dominerande uppgift och utvecklingen av denna skedde molbakgrund av tätorternas expansion och en god ekonomi. År1963 log landstingen över ansvaret lor den offentliga öppna läkarvården utanförsjukhus. Den hade dittills bedrivits av staten genom provinsialläkare och av destörre städerna genom stadsdisiriktsläkare. Huvudmannaskapet för vården avpsykiskt sjuka överfördes till landstingen . Efterhuvudmannaskapsreformerna har ökad vikt lagts vid långtidssjukvård, öppen vårdutanför sjukhus samt psykiatri. Utnyttjandetav vårdplatser inom de s. k. regionspecialiteterna har blivit lägre än vad somförutsattes riksdagsbeslut, särskilt inom barnkirurgi ochthoraxkirurgi. Orsakerna till detla är flera bl. a. har medelvårdtiden sjunkitoch tillgången på personal, särskilt läkare, ökat betydligt. avtal som upprättats mellan huvudmännen för vård av patienter 1980/81:9 26 utanfördet egna sjukvårdsområdet skiljer man mellan vård av patienter från regionen påde s. k. regionklinikerna, vilken regleras i särskilda regionsjukvårdsavtal,och utomlänsremissvård på övriga kliniker, som regleras genom ett för helalandet gemensamt utomlänsavtal. Sistnämnda avlal reglerar även vården avpatienter från andra regioner. Denvård som meddelats enligl regionsjukvårdsavtalen uppgick till ca 307 500vårddagar resp. ca 279 1977. Övrig vård av utomlänspatientermed specialistremiss uppgick under lill ca 250 200 resp. 237 500. Ävensistnämnda vård är så gott som uteslutande föriagd till regionsjukhusen. Densjukvård, som motsvarar regionsjukvård och utomlänsvård med specialistremissoch ges lill patienter bosatta inom sjukvårdsområden med regionsjukhus, ingår inlei statistiken för nämnda avtal. Med tillägg för dessa patienter kan antaletvårddagar för region- och ulomlänssjukvård uppskattas till sammanlagt ca 900000 eller av all sluten sjukvård. Utnyttjandet av sådan sjukvård varieraravsevärt sjukvårdsområden emellan. Kostnadernaför regionsjukvård och utomlänsvård med specialistremiss uppräknade till allomfatta hela landet har beräknats till 680 milj. kr, , vilket utgör 3,av hälso- och sjukvårdens totala kostnader. Förutbildning saml forsknings- och utvecklingsarbete finns sex högskoleregioner,som lill stora delar stämmer överens med sjukvårdsregionerna. Del råder dockömsesidiga beroendeförhållanden mellan sjukvård och ulbildning jämteforsknings- och utvecklingsarbete. Genom1960 års riksdagsbeslut inrättades ett särskilt samordningsorgan, centralaregionsjukvårdsnämnden, där representanter för staten och övriga regionsjukvärdshuvudmänskulle överlägga om gemensamma regionvårdsproblem. Framför allt avsågs taktenför utbyggnaden av regionspecialileterna där sjukvårdens och utbildningensbehov skulle vägas samman med ekonomiska och personella resurser. Nämnden komemellertid inte alt spela den roll man hade väntat sig och dess uppgifterövertogs av sjukvårdsdelegation. Andracentrala organ som handhar frågor rörande samråd och samplanering ärsocialstyrelsen (SoS), vidareutbildning (NLV), nämnden förundervisningssjukhusens utbyggande (NUU), ochsocialvårdsbyggnader (NSB), (LO samt sjukvårdens ochsocialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri), Regionalaorgan, regionsjukvårdsnämnder, har inrättats i samtliga regioner. IGöteborgsregionen har numera uppdragits åt en för allmänna landstingskommunalasamordningsfrågor tillskapad planeringsnämnd all även vararegionsjukvårdsnämnd. Vidarefinns regionnämnder för läkares vidareutbildning (RLV). Inomsocialdepartementels sjukvårdsdelegaiion genomfördes en förberedandeutredning om regionsjukvården (stencil ). Anledningen härtill varbl. a, skrivelser till från regionsjukvårdsnämnden iUmeåregionen som önskade att landskapet skulle tillföras regionen förall öka dess befolkningsunderiag. Delegationen förordade en översyn avregionindelningen och vissa andra frågor rörande regionsjukvården. 1980/81:9 27 Kungl.Maj:i bemyndigade chefen för att tillkallafem sakkunniga för att utreda regionsjukvårdens innehåll och verksamhetsformer,regionindelningen saml frågan om samverkan inom och mellan regionerna. Desakkunniga antog benämningen regionsjukvårdsutredningen. Utredningenredovisar vissa problem beträffande regionsjukvården bl, a, brist på balansmellan patientunderlag och resurser, för snävt avgränsat samarbete inomsjukvårdsregionerna samt andra brister i samarbetet inom och mellan regionerna.Mot denna bakgrund föreslår utredningen vissa förändringar. Utredningenanser all det regionala samarbetet bör utvidgas lill att omfatta i princip allamedicinska verksamhetsområden och inte som enbart vissa s. k.regionspecialiteter. Vidare bör formerna för samverkan inte enbart avse slutenoch öppen vård utan även medicinsk service, rådgivning, konsultationer,utarbetande av gemensamma vårdprogram m. m,, vissa frågor rörande utbildning samlforsknings- och utvecklingsarbete. Dettainnebär att planeringen inriktas mot all sådan verksarrihet som skall bedrivasi samverkan mellan sjukvårdshuvudmännen. För alt lösa dessa frågor och för altskapa balans mellan patientunderlag och resurser erfordras planeringssamverkani första hand inom sjukvårdsregionerna men också mellan regionerna. Formernaför samarbetet bör ändras för att bättre svara mot de krav som en utvidgning avsamarbetsområdet ställer. En kontinueriig samverkan i planeringen blirnödvändig. Bindningen i långsiktiga avtal till ett visst antal vårdplatser börupphöra. Det Herregionalasamarbetet måste ges former som ger möjlighel att initiera och påskyndautvecklingen av resurser inom bristområden samt förhindra uppbyggnaden av förstora resurser inom andra områden. Begreppetregionsjukvård ges en vidare omfattning än det har f. n, och inbegriper ävenvård av patienter från de sjukvårdsområden som regionsjukhusen är belägna i. Utredningenansluter sig lill den definition av begreppet regionsjukvård som redovisas i HS-80.Regionsjukvården omfattar sålunda "det fåtal patienter, som erbjuderspeciellt svårbemästrade problem och kräver samverkan mellan ett antal högtutbildade specialister samt eventuellt också särskild utrustning, som är dyrbareller svårskött. Hit räknas också sjukdomstillstånd, som uppträder så sällanatt man på länsnivå inte flr erfarenhet av hur de bör behandlas". 1princip finns regionsjukvård inom alla medicinska verksamhetsområden. Klinikerför långvårdsmedicin samt barn- och ungdomspsykiatri på regionsjukhusen har iregel inte regionpatienter men bör ha likartade uppgifter som övriga klinikerpå vad avser utbildning samt forsknings- och utvecklingsarbete.Allmänläkarvården tillhör helt primärvården. Dock är viss medverkan i regionallsamarbete nödvändig även förallmänläkarvården. Exempel härpå är utveckling avvårdprogram, information och forlbild- 1980/81:9 28 Omfattningenav regionsjukvården är beroende bl, a, av vilka resurser som finns inomlänssjukvården. Sjukvårdshuvudmännens planer redovisar f n. en strävan alt ökaantalet medicinska verksamhetsområden i länssjukvården som behovet avregionsjukvård minskar. Detta varierar dock mellan såväl sjukvårdshuvudmän sommedicinska verksamhetsområden. Fortsatt utbyggnad bör ske på grundval avöverenskommen arbetsfördelning mellan läns- och regionsjukvård. uppfattning ankommer det på sjukvårdshuvudmännen all planera ochbesluta om dimensionering och lokalisering av regionsjukvården. Som ettunderlag för utredningens överväganden och sjukvårdshuvudmännens planering harutredningen tagit fram ett omfattande material genom ett särskilt projekt, (Regionsjukvårdens innehåll och avgränsning). De skilda medicinskaverksamhetsområdena har redovisats var för sig och sammanställts iRegionsjukvården Huvudbilaga I -Medicin och onkologi (SOU 1978:71) samtRegionsjukvården Huvudbilaga 2 - Kirurgi (SOU 1978:72). Vissamedicinska verksamhetsområden, bl. a. medicinsk rehabilitering, psykiatri ochmedicinsk service har inte ingått i , men för dessa områden harsocialstyrelsen redovisat slrukturutredningar. Tabell1 redovisar utredningens bedömning av regionsjukvårdens omfattning uttryckt ivårdplatser. Volymen regionsjukvård anges i avrundade tal eller somintervaller. Utredningen har avstått från all redovisa fördelningen per region.Den närmare beräkningen av erforderliga resurser inom regionerna vid skildalidpunkter och en samtidig avvägning mol länssjukvården måsle framkomma somresultat av huvudmännens gemensamma planering och ge uttryck för de ändringar iförutsättningarna som ständigt sker inom hälso- och sjukvården. Denslutna regionsjukvården kommer enligl utredningens bedömning att totalt settminska i omfattning. Den öppna vården beräknas däremot öka i omfattning liksomkonsultationerna. Detla kommer att variera dels medicinska verksamhetsområdenemellan, dels sjukvårdshuvudmän och regioner emellan beroende på olikaförutsättningar. Inomvissa medicinska verksamhetsområden är resursbehovet så litet, alt resursernainte bör fördelas på mer än ell lltal platser. I dessa fall är del angelägel intebara av ekonomiska skäl utan även med hänsyn lill kvaliteten på vården alten överetableringinte sker eller-om det redan skett-alt vissa enheters verksamhet förändraseller avvecklas. Främst gäller detla den högspecialiserade brännskadevården,som bör koncentreras till två platser, samt barnkirurgi, thoraxkirurgi ochtransplantationskirurgi som bör koncentreras lill vardera fyra platser.Resurser för vård av vissa infektionssjukdomar och specialkoagulaiionslaboratorierbör finnas på högst tre platser. Utredningenvill understryka att ett ensidigt fasthållande vid den traditionellavolymenheten vårddagar (vårdplatser) ger för snäv bild av regionsjukvårdensomfattning och resursbehov. Del är angeläget alt resurserna vid regionsjukhus ulöverdem som erfordras för länssjukvård, utbildning saml forsknings- ochutvecklingsarbete dimensioneras och disponeras så alt såväl öppen som slutenregionsjukvård kan bedrivas saml stöd till länssjukvården kan fullgöras. Dettagäller inte minst dimensionering av medicinska serviceenheter. Tabell1 Regionsjukvårdens omfattning i vårdplatser Behov av vårdplatser för regionsjukvård är 1985 Somatisk korttidsvård mom onkologi Allmän kirurgi Ortopedisk kirurgi Urologisk kirurgi Öron-,näs- och halssjukdomar 75-80 200 20 30 40-45 2 060-2 345 630-710 " Enbart öppen vård. * Samtligavårdplatser vid regionsjukhus inkl, länssjukvård för del egna områdets 'Utredningenanger Inte något vårdplatsantal. '' Härtillkommer regionall anordnad värd för särskilt vårdkrävande (475-525 platser) saml rällspsykialriska undersökningar (50-75 vårdplatser), * Exkl.medicinsk rehabilitering. Utredningenanser att patienter i princip skall erbjudas vård så nära hemorten som möjligtdär vård av tillfredsställande kvalitet kan bedrivas. Det måste enligtutredningens mening vara fel all remittera patienter med viss sjukdom tillregionsjukhus enbart med motivet att denna grupp av patienter 1980/81:9 30 erfordrasför utbildning eller forskning. Utbildning och forskning måste sålundalokaliseras och organiseras med anpassning till sjukvårdens behov. Sjukvårdshuvudmännensplanering bör vara riktlinjer för beslut om vårdutbildningens volym ochförläggning inom högskoleregionerna. Samplaneringen underlättas givelvis omsjukvårds- och högskoleregioner överensstämmer geografiskt. Vidgat samarbetebeträffande forsknings- och utvecklingsarbete mellan regionsjukhus ochsjukvården utanför regionsjukhus bör kunna etableras. Samordninginom i första hand sjukvårdsregionen är nödvändig också för att möjliggöra eneffektiv efterutbildning. Regionsjukhusen har en stor uppgift att fyllahärvidlag. Detta gäller alla personalkategorier. Utredningenhar ovan redovisat sin uppfattning att volymen sluten regionsjukvård kommer attminska. RlA-underlaget har vidare pekat på behovet av ytterligare koncentrationav regionsjukvården för vissa verksamhetsområden. Bemanningsutvecklingenmedför också krav på större befolkningsunderlag för att tillfredsställandemedicinsk kvalitet skall kunna upprätthållas. Inom flera verksamhetsområden,bl. a. allmänkirurgi, finns behov av profilering eftersom den enskildaregionsjukvårdsklinikens del av den totala regionsjukvården inomverksamhetsområdet är för liten för att ett fullständigt sjukvårdsutbud skallkunna ges med tanke på kvalitet och säkerhet. Delär mot denna bakgrund nödvändigt alt ompröva antalet regionsjukhus och antaletregioner och därmed indelningen av riket i sjukvårdsregioner. Utredningenföreslår all antalet regioner minskas från sju till sex. Utredningen anserliksom regionvårdsutredning, alt sambandet mellan regionsjukvård ochutbildning jämte forsknings- och utvecklingsarbete är så starkt, alt dessaregioner bör baseras pä var sin av de sex orter som har medicinskahögskolor/fakulteter. resp. /betraktas därvid somvardera en ort. Sjukvårdsregionenmed den minsta folkmängden, Umeåregionen, har redan påtagliga besvär lill följdav bristande patientunderiag och har föreslagit ökning av regionen. Del ärockså utredningens uppfattning, att Umeåregionen måste tillföras ytteriigarebefolkningsunderlag föratt i längden skall kunna upprätthålladen medicinska standard som är en förutsättning för att kunna bedrivaregionsjukvård. Detta bör ske genom alt regionen utökas med såväl södra delenav () som , vilka f n. tillhör . Utredningenföreslår vidare att omstruktureras och att i denna ingående länöverförs lill andra regioner. bör därvid föras tillGöteborgsregionen, till samt län tillUppsalaregionen liksom också den del av - Köpingsområdet - somnu tillhör . Hallandsläns södra del, som tillhör /, föreslås överförd tillGöteborgsregionen. Genomföreslagna ändringar i regionindelningen kommer varje sjukvårdsområde alt helttillhöra en region. Utredningenhar utgått från all alla sjukvårdshuvudmän i fortsättningen kommer att ha enväl utvecklad planering av sin verksamhet i huvudsaklig överensstämmelse meddet planeringssystem som är under vidareutveckling 1980/81:9 31 isamarbete mellan centrala organ. Enförutsättning för att resurserna inom en sjukvårdsregion skall kunna utnyttjaseffektivt är planeringssamverkan avseende innehållet i och omfattningen av denregionsjukvård som regionsjukvårdshuvudmannen skall tillhandahålla och den vårdövriga huvudmän inom regionen skall svara för. En sådan planeringssamverkanmåste avse såväl längre som kortare tidsperspektiv. Resultatet av dengemensamma planeringen i dessa avseenden måste sedan ingå i resp.sjukvårdshuvudmans egna planer och fastställas av sjukvårdshuvudmannen. Erfarenhetenhar visat att med nuvarande samarbetsformer mellan sjukvårdshuvudmännen finnsbetydande risker för bristande samordning mellan läns- och regionsjukvården medåtföljande överetablering inom den högkvalificerade sjukvården. Utvecklingen avsådana resurser bör ske planmässigt enligt överenskommelse mellansjukvårdshuvudmännen inom i första hand varje region men även mellanregionerna. En gemensam planering inom och mellan regionerna måste därförenligt utredningens mening vara obligatorisk. Skyldighetatt medverka i en samordnad planering av sjukvården måste vara knuten till vissregion. Regiontillhörigheten måste därför också vara obligatorisk, 1övrigt bör sjukvårdshuvudmännen bestämma sina inbördes samarbetsformer. Likasåbör sjukvårdshuvudmännen bestämma omfattning och lokalisering av resurserna förregionsjukvården inom ramen för den gemensamma planeringen. Landstings-ochprimärkommuner måste samverka med staten merän f n. om hälso- och sjukvårdensutveckling skall kunna anpassas till samhällsekonomins ramar.Kommunalekonomiska utredningen (KEU 76) har behandlat former för sådansamverkan. Några beslut på grundval av KEU:s förslag har ännu inte fattats. Regionsjukvårdsulredningenutgår emellertid från att överläggningar och överenskommelser skall komma tillstånd mellan landstingskommuner/primärkommuner och staten om utvecklingen såvälför som på längre sikl. Deregionala planerna måsle insändas till och Landstingsförbundeti god lid innan de fastställs av berörda sjukvårdshuvudmän. Delframstår som naturligt att erforderliga sammanställningar av de regionalaplanerna utgår från det etablerade samarbetet mellan de centrala organenrörande sjukvårdshuvudmännens planer. Huvuddelen av erför-derlig bearbetningoch analys av de regionala planerna bör också kunna genomföras i samarbetemellan de centrala organen. Sedande regionala planerna sammanställts och analyserats bör överiäggningar tas uppmed berörda regioner beträffande sådana medicinska verksamhetsområden där ensamlad bedömning motiverar förändringar i planerna. Sådana överläggningar börockså tas upp under pågående planeringsarbete avseende samverkan mellanregioner, då någon så begär eller då anmälan inkommit om att a vvikelse a vbetydelse för andra regioner kommer all ske från fastställd plan. Inomregionerna bör regionala samverkansnämnder dels ta över befintliga regionsjukvårdsnämndersuppgifter, dels svara för ovan redovisad regional planering och i övrigt utökadsamverkan. De bör vara rådgivande men ändå 1980/81:9 .32 ha tyngd och självständighet. Utredningen vill särskiltpeka på de erfarenheter som gjorts av iGöteborg. Utredningen förutsätter all samverkansnämnderna ocksåhandlägger frågor beträffande block för läkares vidareutbildning inomsjukvårdsregionerna. Samarbete i beredskapsfrågor bör etableras mellansamverkansnämnderna och civilbefälhavarna. Utredningen föreslår alt samarbetet inom varje regionregleras i avtal mellan sjukvårdshuvudmännen i regionen, regionsjukvårdsavtal. När den första regionsjukvårdsorganisationen kom tillefter riksdagsbeslut , gav rekommendationer angåendeutformningen av regionsjukvårdsavtalen, vilka lett till relativt storenhetlighet beträffande de befintliga avtalen. Motsvarande förfaringssätt syneslämpligt även vid den nu föreslagna organisationen av regionsjukvården. Samarbete över regiongränser bör regleras genom ettriksavtal, tillkommet på initiativ av och godkänt avsamtliga sjukvårdshuvudmän. bör även reglera frågor, i vilkaolikheter mellan regionerna skulle medföra olägenheter. a. är delangelägel, all utbytet av tjänster huvudmännen emellan underlättas genom allreglerna för ekonomisk ersättning för lämnade tjänster görs så lätta atttillämpa som möjligt. Grunden för beräkning av ersättningen bör varariksgiltig. Av dessa skäl bör denna grund liksom begrepp, grunddragen avorganisationen för den regionala samverkan samt vissa garantiföreskrifter förvård på likartade villkor åt alla patienter och för ömsesidig väsentliginformation anges i riksavtalet. Utredningen har utarbetat förslag lill riksavtal ochregionsjukvårdsavtal där hänsyn tagits till av utredningen föreslagnaförändringar i det regionala samarbetet. För all tillämpningen av regionsamarbetet enligt detföreslagna systemet i de nya, ändrade regionerna skall kunna komma i gångfordras på grundval av principplanen utarbetad flerårsplan och budget.Processen med avtalsslulande, konstituering av samverkansnämnder samlutarbetande av planer torde kräva av tre till från del att degrundläggande besluten fallas av . kan det gamla avtals- ochersättningssystemet fortsätta att fungera. Med hänsyn till behovet avsamordning bör del nya systemet träda i kraft i olikaregioner. Ikraftträdandet av de nya avtalen förutsätts ske vid ettkalenderårsskifte. De nya sjukvårdsplanerna och på grundval av därav träffaderiks- och regionsjukvårdsavtal kommer därvid att ersätta nu gällande regionsjukvårds-ochutomlänsavtal. Genomförandel av utredningens förslag blir såledesuppgifter för i första hand sjukvårdshuvudmännen. Med hänsyn lill de särskildaförutsättningar som enligt förslaget kommer all gälla för läns landstingkan del dock enligl utredningens mening finnas skäl att göra en särskildundersökning beträffande de närmare konsekvenserna för detla landstings del avutredningens förslag m. m. 1980/81:9 33 Sammanställning av remissyttrandena överregionsjukvårdsutredningens förslag, upprättad inom Utredningens förslag har allmänt sett fått ett positivtmottagande. Vissa förslag, främst rörande ändrad regionindelning, har dock möttkritik från en del remissinstanser. Flertalet remissinstanser menar att regionsjukvårdsulredningenulgör ett värdefullt underlag för sjukvårdshuvudmännens planering. Vissa instanser, bl. a. slalskonlorel, Riksrevisionsverkel.Uppsala, , och samt och anser att utredningen borde ha gjortekonomiska överväganden beträffande kostnaderna för den föreslagnaregionindelningen. Några instanser vill. med hänvisning till den genomregeringsbeslut tillsatta utredningen av vissa frågor röranderegionsjukhuset i m. m., avvakta sitt ställningstagande till ändradregionindelning till dess utredningen belyst konsekvenserna av förslagel.Landstingsförbundet har haft tillfälle att ta del av utredningen föreutarbetandet av sitt remissyttrande. Redovisning av utredningen av vissa frågor röranderegionsjukhuset i m. m. lämnas i bilaga 3. Dermition av begreppet regionsjukvård Utredningen ansluter sig till den definition av begreppetregionsjukvård som redovisas i HS-80. Regionsjukvården omfattar sålunda"del fåtal patienter, som erbjuder speciellt svårbemästrade problem ochkräver samverkan mellan ett antal högt utbildade specialister samt eventuelltockså särskild utrustning, som är dyrbar eller svärskött. Hit räknas ocksåsjukdomstillstånd, som uppträder så sällan att man på länsnivå inle fårerfarenhet av hur de bör behandlas". [ princip finns behov av regionsjukvård inom allamedicinska verksamhetsområden. Kliniker för långvårdsmedicin samt barn- ochungdomspsykiatri på regionsjukhusen har i regel inte regionpatienter men börha likartade uppgifter som övriga kliniker på vad avserutbildning samt forsknings- och utvecklingsarbete. Allmänläkarvården tillhörhelt primärvården. Dock är viss medverkan i regionalt samarbete 3 1980/81. 1980/81:9 .34 nödvändig även för allmänläkarvården. Exempel härpå ärutveckling av vårdprogram, information och fortbildning. Samtliga remissinstanser har i princip instämt iutredningens definition av begreppet regionsjukvård. ställer sig bakom det föreslagnavidgade begreppet för regionsjukvård. Det lägger, enligt förbundets mening, enökad vikt vid ett sammanhållet ansvar för den högspecialiserade vården och detger utrymme för flexibla lösningar, anpassade efter varje regionsspecifika förhållanden.