prop · G403178 · 1980-12-31 00:00:00 — Den preliminäraavgiften för elt visst år uppgår i princip till samma belopp som den slutligaavgift som arbetsgivaren debiterades året före utgiftsåret. Den preliminäraavgiften för motsvarar således lill storleken den slutliga 1980/81:178 106 När den preliminäraavgiften bestäms, skall dock hänsyn tas till ändringar i de procenlsalser somavgifterna utgår med och andra ändringar av betydelse i avgiftsbeslämmelserna.Efler regeringens förordnande skall hänsyn även tas till mer betydandeändringar av avgiftsunderlaget som kan antas komma att ske till följd av denallmänna löneulvecklingen. Sådana generella förordnanden meddelas . Föralt uppnå en bällre överensstämmelse med den beräknade slutliga avgiften kanden preliminära avgiften under vissa förutsättningar såväl sänkas som höjasgenom särskilda beslul om jämkning i enskilda fall. utfärdar skilda räkningar påpreliminär avgift och slutlig avgift. Intill årel efterulgiftsåret har arbetsgivaren möjlighet att göra fyllnadsinbetalningar avpreliminär avgift. Om den preliminära avgiften understiger den slutligaavgiften, skall arbetsgivaren under andra årel efler ulgiftsårel belalakvarstående avgift jämte särskild avgifl. Överstiger erlagda preliminäraavgifter den slutliga avgiften, betalas överskjutande belopp jämte räntatillbaka till arbelsgivaren. Egenavgifterna debiteras och uppbärs som skall enligluppbördslagen. Lokal skattemyndighet debilerar avgifterna preliminärt i sambandmed debiteringen av preliminär B-skall. Även den slutliga debiteringen ombesörjsav lokal skattemyndighet. Till grund för avgiftsberäkningen läggs i principlaxeringen till statlig inkomstskall. Avgifterna uträknas medberäkningen av pensionsgrundande inkomst för ATP och påförs debetsedeln förslutlig skatt. I likhet med de avgifter som en arbetsgivare betalar föranställd personal är egenavgifterna avdragsgilla vid inkomsttaxeringen. För attförhindra att egenavgifter fastställs på ett för storl underlag och för atlundvika att avdraget kommer för sent får egenföretagaren vidinkomstberäkningen göra elt schablonmässigt beräknat avdrag för egenavgifter.Är detta schablonavdrag lägre än de slutligt bestämda avgifterna ulgörskillnadsbeloppel en avdragspost näsla år. I konsekvens med detla skall delbelopp varmed schablonavdraget kan ha överstigit de slutliga avgifternaredovisas som intäkt . 1980/81:178 107 Sammanfattning av pensionskommitténs betänkande SOU1977:46, Pensionsfrågor m. m., såvitt avser frågor om enhetligare avgiftsregler,undantagande från ATP och övre gränsen för pensionsgrundande inkomst inom ATP Kommittén framhåller att socialförsäkringsavgifterna iprincip beräknas var för sig enligt särskilda bestämmelser. Även om reglernaöverensstämmer för vissa avgifter måste likväl flera olika avgiftsunderlagfastställas vid avgiftsberäkningen. Avgifisberäkningen är förenad med etlkomplicerat uppgiftslämnande. Förde administrativa myndigheterna innebärfastställandet av de olika avgiftsunderlagen ett tidsödande och besvärligtarbete med åtskilliga kontrollproblem. Avgiftssystemet är svårt atl överblickalill följd av att bestämmelserna har tillkommit vid flera skilda tillfällen ochspridits på olika författningar. Kommittén erinrar om alt behovet av en enklare ocheffektivare avgifisadminislration har påtalats från flera håll varvid del harframhållits att en förutsättning härför är alt de materiella avgiftsreglernagörs enhetligare och enklare. Kommittén erinrar vidare om atl frågan om en decentraliseringav debiteringen i första instans av arbetsgivaravgifterna från riksförsäkringsverketlill de lokala skattemyndigheterna uireds av en arbetsgrupp- den s. k.DEMA-utredningen - med representanter för , statskontoretoch . Inför den planerade decentraliseringen ökar givetvis,framhåller kommittén, behovet av förenklingar i avgiftssystemet ytterligare. Kommittén har haft som målsättning att vid eltbeloppsmässigt oförändrat avgiftsuttag åstadkomma enhetligare och merlällillämpade materiella regler för avgifisberäkningen. Med hänsyn till depågående förberedelserna för en decentralisering av debileringen avarbetsgivaravgifter samt del rationaliseringsarbele som bedrivs inom den s. k.RS-utredningen har kommittén däremol inte ansett sig böra lägga fram förslagtill ändringar i del administrativa regelsystemet. Väsentliga adminislraliva lättnader skulle enliglkommilién uppnås genom en minskning av anlalel olika avgiftsunderlag. Kommitténkonstaterar att motivet bakom nuvarande olikheter och begränsningar iavgiftsunderlagen i de flesta fall har varit en önskan att uppnåöverensslämmelse eller i vart fall etl visst samband mellan avgifler ochförmåner. Kommittén påpekar emellertid atl detta samband har luckrats upp påsenare tid, exempelvis genom slopandet av beloppslaket vid beräkningen avsamtliga socialförsäkringsavgifter utom ATP-avgiften. En ytterligare uppluckring är enligt Prop.1980/81:178 108 kommitténs bedömning ofrånkomlig om verkliga förenklingari avgiftsberäkningen skall uppnås. Sambandet mellan avgifler och förmåneranses dock i princip alltjämt böra upprätthållas så långt detta kan ske utanett alltför betungande uppgiftslämnande och med rimliga administrativainsatser. Kommittén har vidare sökt att åstadkomma regler somupprätthåller neutralitet mellan olika företagsformer. Sålunda bör likartadeberäkningsregler gälla i fråga om arbetsgivaravgifter och egenföretagaresavgifter. Avgiftsreglerna bör också vara neutrala till olika former föranlitande av arbetskraft. Avgifter bör således erläggas i samma utsträckning påersättning för arbete som har utförts på uppdragsbasis resp. i anställning. Kommittén framhåller som har nämnts att nuvarandeavgiftssystem är svårt att överblicka på grund av alt bestämmelserna finnsintagna i ett flertal skilda författningar. De materiella reglerna förberäkning av samtliga berörda avgifter föreslås sammanförda i en gemensam lag. 1.2 Basbelopps- och maximeringsavdrag vid beräkningen avATP-avgiften Kommittén föreslår alt basbelopps- och maximeringsavdragenslopas vid beräkning av ATP-avgiflen. Kommittén framhåller alt reglerna ombasbelopps- och maximeringsavdrag samt den lidsredovisning dessa reglerförutsätter gör ATP-avgiften lill den mest komplicerade arbetsgivaravgiften vadgäller såväl uppgiftslämnande som beräkning och kontroll. Kommittén pekar härpå de svårigheter arbetsgivaren ofla står inför när del gäller all ange denrelevanta tiden. framhålls de begränsade möjlighelerna för riksförsäkringsverketatt kontrollera redovisade tidsuppgifter. Kommittén konstaterar att enarbetsgivare till följd av svårigheier att bedöma den faktiska arbelslidenmånga gånger kan komma att få erlägga för hög ATP-avgift lika väl som han återutan större risk kan undandra sig ATP-avgift genom all medvetet lämna oriktigatidsuppgifter. Utsikterna att ens med kraftigt förstärkta resurser få tillstånd en tillräckligt effektiv kontroll av tidsredovisningen bedömer kommitténsom myckel små. Kommittén förordar därför en övergång till ett system föravgifisberäkning som inte år beroende av lidsfaktorn. Därvid är det enliglkommittén nödvändigt alt avskaffa basbeloppsavdraget. Kommittén framhåller attdet vid en kollektiv avgiftsberäkning inte kan komma i fråga atl göra ett hellbasbeloppsavdrag för varje arbetstagare som under årel har varil anställd hosarbetsgivaren under en kortare eller . Arbetsgivare med mångakorttidsanställda eller med många tillfälligt anlitade uppdragstagare skulleensidigt gynnas genom en sådan regel. Kommittén anser all ett borttagande avbasbeloppsavdraget av fördelningspolitiska skäl förutsätter att maximeringsavdragetsamtidigt slopas. För atl en rättvis fördelning av ATP-kostnaderna skallbibehållas bör enligt kommittén egenavgiften lill ATP beräknas efler sammaprinciper som förordas belräffande arbetsgivaravgif- 1980/81:178 109 För en sådan samstämmighet talar också önskemålet omavgiftsregler som är neutrala till olika företagsformer. Enligt kommittén lorde invändningar av principiell naturnumera inte kunna riktas mol ett system för uttag av ATP-avgifter som ansluterlill vad som gäller i fråga om övriga socialförsäkringsavgifter. Kommitténframhåller också all den lösning kommittén förordar och som innebär all såvälbasbeloppsavdraget som beloppstaket avskaffas inle på samma sätt missgynnarföretag i låglönebranscher som en ordning där endast basbeloppsavdragetslopas. Kommittén föreslår således att ATP-avgiften tas ut som enproportionell avgift på i princip hela summan utgivna löner resp. helaföretagarinkomsten. Procentsatsen för avgiftsuttaget föreslås jämkad med hänsyntill del sålunda utvidgade avgiftsunderlaget. Kommittén påpekar att de föreslagna reglerna medför vissaomfördelningseffekter. Kommittén har undersökt effekterna för arbetsgivareinom olika branscher liksom effekterna för hela branscher. Undersökningarna gerenligt kommittén vid handen att några mer betydande avvikelser från nuvarandeavgiftsuttag inte kan väntas uppkomma för del stora flertalet arbetsgivare viden övergång lill elt ultag av ATP-avgifter på bruttolön. De individuellaeffekterna på egenavgiftssidan kommer enligl kommittén självfallel atl kunnabli mer pålagliga. Flerlalel försäkrade som har inkomsl av både anställning ochannat förvärvsarbete kan väntas få en sänkning av egenavgiften. För den som vidsidan av annan inkomst har en anställningsinkomsl som uppgår lill elleröverstiger nuvarande maximigräns molsvarande 7,5 gånger basbeloppet innebärdock förslagel atl egenavgift lill ATP - till skillnad från vad som gällerenligt nuvarande regler - kommer att tas ut på företagarinkomsten. Kommitténerinrar emellertid i sammanhanget om att egenavgifter som belöper på inkomst avrörelse eller jordbruksfastighet är avdragsgilla vid inkomsttaxeringen somdriftkostnad i resp. förvärvskälla. 1.3 Övre åldersgräns för uttag av avgifter Vid beräkningen av arbetsgivaravgift till ATP skall enligtgällande bestämmelser bortses från lön till arbetstagare som vid ingången avdet år avgiften avser har uppnått . I fråga om övrigaarbetsgivaravgifter ftnns inle någon motsvarande övre åldersgräns. Enegenförelagare betalar enligt huvudregeln ATP-avgift t. o. m. det år då hanuppnår . För den som är född eller tidigare är dockåldersgränsen . Beträffande övriga egenavgifter gällde - vid tidpunktenför avlämnandet av kommitténs betänkande - att egenföretagaren skulle betalasjukförsäkringsavgift och arbetsskadeavgift t. o. m. det år då han uppnådde 64års ålder saml folkpensionsavgift t. o. m. det år då han uppnådde ålder.1 praktiken var dock åldersgränsen även för folkpensionsavgiften på grundav 1980/81:178 110 avgiftsbefrielse för den som uppburitålderspension. Kommittén erinrar om att i det betänkande avsocialförsäkringsutskotlet (SfU 1974:1) som ligger lill grund för kommitténsuppdrag i denna del har framhållits alt frågan om en övre åldersgräns för uttagav socialförsäkringsavgifter borde tas upp i samband med kommitténs översyn avavgiftsreglerna inom den allmänna försäkringen. har därefter (SfU1975:11) uttalat atl det kan finnas skäl att införa en generell övreåldersgräns i fråga om både arbetsgivar- och egenavgifter till såvälfolkpensioneringen som sjukförsäkringen. har härvid hänvisat till detberättigade kravet på likformighet i bestämmelserna mellan olika försäkrade närdet gäller avgiftsskyldighet. Den allmänna målsättningen bör enligl kommittén vara altåstadkomma enklare och enhetligare avgiftsregler. Enligt kommittén bör dettagälla även reglerna på förevarande område. Kommittén anser vidare att reglernabör uppvisa neutralitet mellan olika företagsformer. Med dessa utgångspunkter har kommittén övervägtalternativa lösningar, nämligen å ena sidan ett slopande av nuvarande övreåldersgränser, å andra sidan införande av en gemensam sådan gräns för samlligaavgifler. Kommittén konstaterar att den mest fillfred.sställande lösningen frånrent adminislraliva synpunkler vore att helt avskaffa åldersgränserna. Deadministrativa vinsterna till följd av en sådan lösning bör emellertid enliglkommitténs uppfattning inte överbetonas. De fall, där avgift inte skulle behövaerläggas på grund av en övre åldersgräns, lorde utan alltför stora ansträngningarkunna särskiljas vid debiteringsarbeiet. Enligt kommittén lalar dessutomvägande skäl för ell bibehållande av åldersgränserna. Kommittén framhåller härvid att det f. n. finns en vissövre åldersgräns i fråga om samtliga egenavgifter. En sådan gäller ocksåbeträffande arbetsgivaravgiften till ATP. Elt avskaffande av dessaåldersgränser skulle således innebära en utvidgning av avgiftsskyldighelen förvissa kalegorier. Kommittén påpekar atl vidgningen av avgiftsskyldighelen inlefulll ul skulle få någon motsvarighet på förmånssidan. Sålunda kanpensionsgrundande inkomst lill ATP inle beräknas då den försäkradehar fyllt (övergångsvis ). Folkpension kan utan reduktion tas ut fr.o. Förmånerna från sjukförsäkringen ocharbelsskadeförsäkringen är också på visst sätt begränsade för äldre försäkrade. Kommittén uttalar sig således för en övre åldersgräns. Avadministrativa skäl och för all neutralitet mellan olika företagsformer skallåstadkommas bör enligl kommittén en sådan åldersgräns göras gemensam församtliga avgifler. Kommittén stannar för att föreslå att avgifl skallerläggas för arbetstagare resp. av egenföretagare längst t, o, m, det år dådessa uppnår . Denna åldersgräns ansluter lill vad som då ipraktiken gällde för egenföretagare i fråga om skyldigheten att erlägga bl. 1980/81:178 111 Den förordade åldersgränsen molsvararvidare den som - efter viss övergångstid - gäller för beräkningen avpensionsgrundande inkomst för ATP. bedrivs i en statlig teknisk ochekonomisk forskning avseende yrkesmässig byggnadsverksamhet. Denna forskninghar fr. o m. utökats att även avse yrkesmässig anläggningsverksamhei.Finansieringen sker genom en särskild byggnadsforskningsavgift, som debiterasoch uppbärs enligt samma administrativa regler som socialförsäkringsavgiflerna.Slaten är befriad från avgiflsskyldighel men bidrar lill forskningen genomanslag över budgelen. Inbelalda byggnadsforskningsavgifier och stålens anslagförs lill en särskild fond för byggnadsforskning, vars medel fördelas avstatens råd för byggnadsforskning. Medlen används för forsknings- ochrationaliseringsverksamhet inom byggnads- och anläggningsområdet och anslåsdels lill verksamheten vid , dels tillandra forskningsinstitutioner, företag och enskilda forskare. Även kostnadernaför rådets administration bestrids med dessa medel. Avgiftsskyldighetenregleras genom lagen (1960:77) om byggnadsforskningsavgift. Kommittén framhåller att byggnadsforskningsavgiflen iflera avseenden intar en särställning bland de arbetsgivaravgifter somdebileras och uppbärs av . Sålunda skall avgiften erläggasendast av arbetsgivare som sysselsätter arbetstagare i yrkesmässig byggnads-och anläggningsverksamhet samt av kommun som bedriver husbyggnads- elleranläggningsverksamhet. Begränsningen medför att bl. a. industriföretags,jordbrukares, egnahemsägares och sporlstugeägares byggnadsverksamhet i egenregi är undantagen från avgiftsplikten. Kommittén konstaterar att bestämningenav avgiftsskyldighelen föranleder betydande gränsdragningsproblem. Som exempelnämner kommittén att många arbetsgivare, bl. a. kommunerna, har blandadverksamhet där endast en del av verksamheten är avgiftspliktig. En uppdelningmåste således i dessa fall göras på avgiftspliktig resp. ej avgiftspliktig delav verksamheten. Vidare måste i redovisningen t. o. m. göras enmolsvarande uppdelning av arbete som ulförs av viss arbelslagare. Exempelvisskall kontorsarbete fördelas på de verksamheler som det utförs i anslutningtill. Systemet medför, framhåller kommittén, ell komplicerat debileringsarbetesom ofta måste utföras manuellt hos riksförsäkringsverket.Kontrollmöjligheterna är begränsade. Enligt kommittén föreligger ett klart behov av enklare ochadministrativt mindre betungande regler - inte minsl inför den planeradedecentraliseringen av avgiftsdebiteringen från tilllokal skattemyndighet. De nödvändiga förenklingarna kan enligt kommitténemellertid inle åstadkommas om de särskilda principer som vid avgiftensinförande ansågs 1980/81:178 112 böra gälla i fråga om finansieringen avbyggnadsforskningen alltjämt skall beaktas. Kommittén förordar därför altbyggnadsforskningsavgiften i dess nuvarande utformning avskaffas och attbyggnadsforskningen i stället finansieras på annal sätt. Hur denna ftnansieringbör komma till stånd går kommittén infe in på. Vid tidpunklen för avlämnandet av kommitténs betänkandevar uppdragsgivare undantagna från skyldigheten aft erlägga avgifter tillarbetarskyddet, lönegarantin och byggnadsforskningen. Fr. o. m. den I januari1978 skall uppdragsgivare också erlägga arbelarskyddsavgift. En av utgångspunkterna för kommittén har varit atlavgiftsreglerna bör vara neutrala i förhållande till valet av arbetskraft.Utvidgas uppdragsgivares avgiftsskyldighet till att omfatta ävenlönegarantiavgiften kommer avgiftsskyldigheten - under förutsättning attbyggnadsforskningsavgiften avskaffas- att ha samma omfattning för densom anlitar arbelskrafl oavsett om arbetet utförs som uppdrag eller ianställning. Härigenom, framhåller kommittén, skulle man också komma bort ifrånde gränsdragningsproblem som är förknippade med nuvarande uppdelning mellanarbetstagare och uppdragstagare. Etl särskill underlag för beräkningen avavgiften på uppdragsersättningar skulle således inte behöva fastslällas. Kommittén föreslår sålunda att uppdragsgivare får erläggalönegarantiavgift på av dem utgiven ersättning lill uppdragstagare. Detla börenligt kommittén gälla såväl då avgiftsskyldigheten följer av lag som då dengrundas pä likställighetsavtal. Kommittén har prövat frågan om den allmänna nedrebeloppsgränsen för avgiflsskyldighel. F. n. gäller i fråga om samtligaarbetsgivaravgifter den begränsningen att ersällning lill arbetstagare somunder året har uppgått lill högst . från en och samma arbetsgivare inteskall medräknas i avgiftsunderlaget. Regeln haren motsvarighet på förmånssidan.111 kap. 2 8 AFL föreskrivs att inkomst från en arbetsgivare som ej har uppgåulill . för år räknat inte är pensionsgrundande inom ATP såsomanställningsinkomst. 500-kronorsgränsen för avgiflsskyldighel är betingadfrämst av administrativa hänsyn. Kommittén påpekar att man genom denna beloppsgränsundgår kostnader för debitering och uppbörd av en mängd småavgifter. koslnadersom ställer sig oproportioneriigl höga i förhållande till de avgifter somskulle kunna tas ut på ersättningar . Beloppsgränsen har också denfördelen atl de som endasi i ringa omfattning anlitar avlönad arbetskraft inteblir avgiftsskyldiga. Kommittén avvisar tanken på alt slopa beloppsgränsen medhänvisning till 1980/81:178 113 atl en sådan åtgärd skulle innebära en kraftig utökning avantalet avgiftsplikliga arbetsgivare och föranleda stegrade administrationskostnader.Kommittén har däremot övervägt om det med hänsyn till penningvärdesutvecklingenm. m. kan finnas skäl att höja beloppsgränsen. Även en sådan ålgärd avvisasdock av kommittén, eftersom den enligt kommittén torde få åtföljas av en motsvarandehöjning av beloppsgränsen på förmånssidan. Kommittén framhåller alt egenavgifterna ocharbetsgivaravgifterna bör beräknas efter likartade bestämmelser. Enligtgällande regler tas egenavgifterna till socialförsäkringen ut på försäkradsinkomst av annat förvärvsarbete än anställning. Kommittén anser atl dennabestämning bör vara avgörande även . I syfte alt åstadkomma attegenavgifterna beräknas på ett och samma underlag föreslår kommittén atlunderlaget skall utgöras av sådan inkomsl av annat förvärvsarbete som avses i11 kap. 3 8 AFL. Egenavgifterna skulle sålunda komma aff beräknas på inkomst avhär i riket bedriven rörelse, på inkomst av här belägen jordbruksfastighet sombrukas av den försäkrade samt på ersättning i pengar eller naturaförmåner förarbete för annans räkning, allt under förutsättning att inkomslen inte är atthänföra till inkomsl av anslällning. I fråga om eltvarl av dessa inkomstslagbör enligt kommittén gälla atl avgiflsskyldighel inträder endast om inkomstenöverstiger . 2 Undantagande från ATP Försäkrad kan anmäla undantagande från ATP såvitt avserinkomst av annat förvärvsarbete än anställning. Undantagandet gäller då allsådan inkomst och avser såväl ATP som sjukpenningförsäkringen. Anmälan omundantagande kan återkallas med verkan ; dock skallundantagandel gälla . Kommittén finner, mot bakgrund av bl. a.åldersfördelningen inom den grupp av försäkrade som är undantagna från ATP ochdel förhållandevis ringa antalet försäkrade som anmäler sådantundantagande, all undantagandeinstifufet i stor utsträckning har spelat ut sinroll. Med hänsyn härtill och med beaktande av undantagandets verkan för denförsäkrade särskill då det gäller rätlen till pensionstillskott och anslutninglill arbetsskadeförsäkringen föreslår kommittén alt möjlighelen att varaundantagen från ATP skall upphöra. En lidigare gjord anmälan om undantagandeskall sålunda enligl förslaget i princip inle gälla efter nämnda tidpunkt. Kommittén anser emellertid alt man inte generellt för allakalegorier försäkrade kan avskaffa möjlighelen atl vara undantagen. Försäkradesom har kort lid kvar till den allmänna pensionsåldern och som vid denföreslagna lidpunkten för ikraftträdande inte ens kan förvärva de tre poängårsom krävs för rätt lill ålderspension från ATP bör enligt kommittén få väljamellan att träda in i systemet och att stå kvar i undantagandet. 8 1980/81. 1980/81:178 114 att föreslå att försäkrade som är födda ellertidigare och som slår uianför ATP skall beredas tillfälle alt även ifortsättningen omfattas av bestämmelserna om undantagande. Alla de verkningarsom nu är knutna till ett undantagande bör enligt kommittén också ifortsättningen gälla för försäkrad som är född eller tidigare. Sådanförsäkrad som väljer alt alltjämt vara undantagen föreslås bli helt befriadfrån såväl ATP- som arbetsskadeförsäkringsavgift och bör enligt kommittén även- liksom - erlägga reducerad sjukförsäkringsavgift. För alt mildra konsekvenserna av en obligatoriskanslutning till ATP för försäkrade som är födda eller senare föreslårkommittén att ett tidigare undantagande inte längre skall medföra någon ökningav antalet poängår (30) som erfordras för full pension. Detta föreslås gällaäven beträffande försäkrade i berörda åldrar som har återkallatanmälan om undanlagande. Genom den föreslagna lindringen får enligl kommitténde som sålunda avses bli obligatoriskt anslutna till ATP en rimlig möjlighelatl bygga upp ell pensionsskydd. De har också möjlighel atl - om de har godhälsa - få sjukpenning ulan karens eller med kortare karenstid än . I fråga om försäkrad som är eller har varit undantagenfrån ATP skall vid bedömningen av rätten till pensionstillskott hänsyn las tillden ATP som skulle ha utgått om undanlagande inle hade ägt rum. Kommitténföreslår inte någon ändring härvidlag. Kommittén erinrar om all ifrågavarande regel syflar lillatl åstadkomma rättvisa på förevarande område mellan å ena sidan den som harvall att stå utanför ATP och å andra sidan den som har varit ansluten -obligatoriskt eller frivilligt - lill försäkringen. Den senare erläggeravgifter och förvärvar ATP mot vilken pensionstillskottet räknas av. Skulle maninom pensionstillskottens ram garantera de som har vall alt stå uianför ATP enviss miniminivå skulle, framhåller kommittén, den som har varit med iförsäkringen kunna erfara att hans avgifisinbetalning har varit till ingeneller ringa nytta. Kommittén säger sig vara medveten om att del föreliggerfall där försäkrads pensionssituation på grund av undanlagande har blivilmindre tillfredsställande. Kommittén har bl. a. därför övervägt en konstruktionmed avgiftsinbetalning i efterhand. En sådan lösning har emellertid enligtkommittén visat sig behäftad med betydande svårigheter.