prop · G403119 · 1980-12-31 00:00:00 — Straffavgiften får där ses somersättning för t ex fasta beredskapskostnader vilka inte tillfullo kan tas ut via skadestånd. För att undvika att transportören vidrena olyckor debiteras en straffavgift kan en regel införas att sådanavgift endast utgår i de fall förorenaren ertappas och inte själv anmält utsläppet.Straffavgifter bör ses som en form av företagsböter, somalltså drabbar transportföretaget, inte någon enskild. De straff som döms 1980/81:119 Bilagall 24 utärendast undantagsvis frihetsstraff. Vanligen döms en enskild person till böter, somofta är väsentligt mindre än den vinst företagetgjort genom det olagliga utsläppet. Jagföreslår att straffavgifter enligt den skisseradeprincipen utreds ytterligare av delegationen för miljösäkra sjötransporter(avsnitt 6.7). 4.2.2 Förorenarens ansvar (ref bil 13) Principenom förorenarens kostnadsansvar är internationellt etablerad i miljöpolitiken.Samhället får ändå , även i de fall där förorenarenidentifieras, betala en stor del av de kostnader som ett olje- ellerkemikalieutsläpp förorsakar. Ersättningsreglerna här avsevärdaluckor, de inkluderar t ex inte kostnader för miljöförstöring. Jagföreslår därför att internationellt arbetar för och för egendel beslutar att ersättningsreglerna ändras enligt följande. För det första bör allabekämpningskostnader ersättas och inte som endast kostnader i sambandraed bekämpning av beständiga oljor. För det andra bör även kostnader för övervakningoch höjd beredskap vid gjorda utsläpp debiteras förorenaren i de fall denna kan identifieras. För dettredje-bör som ansvarig miljömyndighetfå i uppdrag att uppskatta skador på fiske, turism, friluftsliv, vattentäkter,timmermagasin etc, vilka inte är att hänföra till kostnader för bekämpningoch sanering. Även om skadevållaren har försäkringar som kan täcka skadeståndsanspråk kvarstår dockproblemet för dem som drabbas av utsläpp attformulera och driva igenom sina anspråk. Därför bör staten kunna biträda med detta. Dessaansvarsregler innebär att de företagsekonomiska kostnaderna i högre grad än för närvarandeavspeglar de samhällsekonomiska kostnaderna. Dethär styrmedlet avser att förändra de ekonomiska förhållandenaså att antalet utsläpp minskar. En förutsättning för att detskall få full effekt är dock att de potentiella förorenarnakänner till det. Informationen kommer troligtvis snabbt svenska redareoch ombordanställda till del. Särskilt information bördistribueras till utländska fartyg t ex genom mäklare ochlotsar. Prop.1980/81:119 Bilaga 1.1 25 4.2.3 Mottagningsanläggningar för oljerester (ref bil 13) Ilagen om ätgärder mot vattenföroreningar från fartyginom finns bestämmelser om att mottagningsanläggningarför oljeavfall skall finnas i vissa hamnar, terminaler och varv. Avlämnandetav tankrengörings- och barlastvatten skall enligt lagen få ske avgiftsfritt,vilket ökar transportörens intresse av att lämna förorenatvatten. Trots denna avgiftsfrihet kan transportören drabbas av betydandekostnader. För en 30 000-tonnare, d v s en ordinärprodukttanker, är tidskostnaden för avlämnande avtankrengöringsvatten . En stor oljedepå haruppgett att barlastvatten bara mottagits tvä gånger vidtotalt 80 lastningstillfällen . Vid en annan depå har vid130 lastningstillfällen barlastvatten mottagits sex gånger. Viden tredje depå har bara ett fartyg lämnatbarlastvatten . Alla fartyg som lastar behöver intepumpa iland barlastvatten, men redovisade siffror är anmärkningsvärt låga. Vissautländska hamnar, t ex , tar betalt förmottagning av tankrengöringsvatten. Transportören kan då finnadet lämpligt att påbörja tankrengöringen under överfarten och spola det förorenadevattnet överbord. För andraoljerester än tankrengörings- och ballastvatten har bl a Svenska Hamnförbundetrekommenderat att avgift inte skall tas ut. De flesta hamnar följerdenna rekommendation. hamn tar dock fr o m ut avgift för sädanaandra oljerester. Kostnaderna för mottagningsanläggningarnas drift ska täckas inomhamnavgifterna. Denna debiteringsprincip gynnar inte fartyg som har t exsegregerade barlasttankar. Tvärtom medför miljösäkra fartygs större volym ökade hamnavgifter. Avgiftsfrågan vidmottagning av oljerester och avfall från fartyg är inte reglerad i någon internationellkonvention. Mottagningsanläggningarsubventioneras av staten genom . Frän utbetalades 20milj kr i bidrag. Mottagningsmöjligheterna för tankrengöringsvatten och oljerester är trotsdetta inte tillfredsställande i . Utomlands är förhållandenavanligtvis ännu sämre. Målet måste vara att vare sig praktiska eller ekonomiska skäl skafinnas mot avlämning av oljerester eller oljehaltigt vatten ihamn. Omförorenaren vid utsläpp av olja identifieras kan detta leda till böter ellerfängelse och skadestånd. Befälhavaren kan vid bristande tillsyn överhanteringen ombord av olja dömas till böter eller fängelse. Det är dock oftast svårt att visa vem som äransvarig samt om handlandet bör föranleda Prop.1980/81:119 Bilaga 1.1 26 straffansvar.När trots allt fällande domar avkunnats är de utdömda bötesbeloppensmå. Utsläpp kanalltså bero på att destinationshamnen inte har mottagningsmöjligheterför oljeavfall och oljeförorenat vatten. För att sätta presspå berörda hamnar och länder att bygga mottagningsanläggningaroch på fartygen att använda anläggningarna kan ett depositionssystem utvecklas.Detta skulle i korthet innebära att vissa fartyg (t ex de som saknar segregeradebarlasttankar eller förmodas göra rent sina tankar med vatten) åläggs att ilossningshamnen deponera en hög summa. Denna suimna återbetalasså snart transportören med ett intyg redovisat att barlastvatten,tankrengöringsvatten etc omhändertagits på lämpligt sätt. Inför hotetatt mista depositionsavgiften söker transportören att avlämna sitt avfall och få intyg på detta.De hamnar som inte har mottagningsmöjligheter kommer därmed att utsättas för etttryck frän transportören att skaffa sådana. Ensnabb utvärdering av befintliga mottagningsanläggningarbör göras av naturvärdsverket och mot bakgrund avden låga utnyttjandegraden och uppenbart otillfredsställandeservicenivån. Bland förslag som framförts för att ökautnyttjandet och fördela kostnaderna vill jag nämnaoljerestdeklaration vid fartygets ankomst till hamn, kontroll av fartyget innandet lämnar hamn och en fond för kostnadsutjämning mellan hamnar. Jag anser att i lag föreskrivenavgiftsfri avlämning av även andra oljerester än barlastvatten och tankrengöringsvattennu bör övervägas. Härvid bör även förslaget om depositionsavgifter prövas.Kostnaden för detta beräknas till . Jagföreslår vidare att mottagningsanläggningarför kemikalierester lokaliseras till lossningshamn och att fartyg inte får lämna dennamed kemikalierester ombord. 4.2.4 Partikelmärkning av olja Försök medpartikelmärkning genomfördes och utvärderades i . Sjöfartsverkethar nu av statsmakterna anvisats medel för medverkan i en internationell försöksverksamhetavseende partikelmärkning av lastoljerester i tankfartyg. Arbetetavses ske inom ramen för arbetet inom interimskommissionen till skydd för östersjöområdetsmarina miljö. Försöket skall genomföras under en sexmånadersperiodoch syftar till att i de deltagande ländernas hamnar märka lastoljerester itankfartyg med metallpartiklar. anskaffar och distribuerarmetallpartikelpulvret samt svarar för utbildning av märkningspersonal,projektledning och analysarbete. Prop.1980/81:119 Bilaga 1.1 27 startaunder andra hälften av 19 79. Jaganser att detta försök är mycket angeläget framför allt genom partikelmärkningensförebyggande effekt. Eftersom märkningen bara avser lastoljerester kommer även ifortsättningen oidentifierade utsläpp att förekomma. En utvidgning av märkningssystemettill att omfatta även brännolja m m bör därför eftersträvas om försöket visar sig lyckat. Det bör ävennoteras att olja kan identifieras med viss säkerhet genom sin kemiskasammansättning. Referensprov från misstänkt fartyg krävs dock, vilket ofta inte kan tas. Det är svårt att fåjuridiskt bindande bevis med denna metod, varför systemet med partikelmärkning börutvecklas ytterligare. 4.2.5 Utbildningi miljöteknik och säkerhets frågor (refbil 6) Vidden tvååriga fartygstekniska kursen inom gymnasieskolan bör införas ettnytt ämne, miljöteknik. En särskild kurs i miljöteknik- och säkerhetsfrågor bör också införas i.den nya sjöbefälshögskolan, varvid kan utnyttjas de personella ochmateriella resurserna som byggts upp vid sjöbefälsskolani . Syftet med kurserna är att hos blivande sjöpersonal ökakunskapen om havsmiljön och åtgärder mot förorening av denna. Särskild uppmärksamhetskall ägnas ät miljöteknisk utrustning ombord. Under en övergångstidkommer fortbildning av nuvarande lärare att behövas. Enligtnuvarande bestämmelser krävs särskilt behörig befattningshavare på fartygsom transporterar farligt gods. För att få behörighet bör förutom kurs i farligt gods förtorrlastfartyg krävas även särskild brandskyddskurs. Vid sjöbefälsskolornaförekommer viss utbildning om gällandevattenföroreningslagstiftning. I samband med kurserna om farligt gods förekommerockså utbildning i miljöfrågor. Jagföreslår att utbildning i miljöteknikoch säkerhetsfrågor genomförs. Fortbildning av lärare beräknaskosta 250 000 tkr. (refbil 6 och 13) Sverigebör i IMCO driva kravet pä att ett miljöombud ska finnas på varje fartyg. Detta miljöombud(som t ex kan vara maskinchef eller styrman) ska vara den som har kunskap omolika länders miljöregler och olika utsläpps miljöeffekter.Kunskap om detta får miljöombudet genom utbildning och som mottagare av miljöinformation.I praktiken ska det fungera så att miljöombudet biträder befälhavaren med in- Prop.1980/81:119 Bilaga 1.1 28 formationom de regler som gäller i de länders farvatten vilka passeras. Miljöombud,soir. ska värna om den yttre miljön, kan ses som en parallelltill befattningen skyddsombud, som värnar om den inre miljön. Miljöombud bör utses på svenskafartyg. Enlättillgänglig information på åtminstonesex språk bör utarbetas om den svenska synen på ochlagstiftningen om skyddet av den miljön. Den bör på lämpligt sättdistribueras till utländska fartyg destinerade till svensk hamn. Ettsvenskt initiativ i om gemensam information av detta slagbör dessutom tas. Enlättillgänglig och regelbunden information om miljö- och säkerhetsfrågor tillsvensk sjöfartspersonal framstår som angelägen och bör övervägas av . Jagföreslår att får i uppdrag att med sjöfartensarbetsmarknadsorganisationer ta upp förhandlingar om inrättandet av miljöombudombord. Jagföreslår vidare att information om den svenska inställningentill skyddet av den miljön redovisas i en skrift utarbetad av . Kostnadenför informationsskriften beräknas till . Prop.1980/81:119 Bilaga 1.1 29 5 Åtgärder för attminska skadeverkningarna 5.1 Beredskapsplaner för olje- och kemikalieutsläpp (refbil 1 och 10) Bekämpningoch sanering av olja och kemikalier syftar till att så långt som möjligt avvärja ellerbegränsa skadorna i miljön. För att detta ska kunna utföraseffektivt raåste det finnas en i förvägutarbetad plan för bekämpningsarbetet. Brandlagen ger oklara anvisningarom detta. Vissa länsstyrelser och kommuner har enklare planer. Iavsnitt 6.2 föreslår jag ändring av lagstiftningen. bör nu åläggas att upprätta en heltäckande beredskapsplan för oljebekämpning, ivissa fall också kemikaliebekämpning. I planen bör planeroch instruktioner tas in liksom förekommande koimnunala planer. Det är angeläget att även försvaretsresurser och möjligt utnyttjande av dessa redovisas.Informationsverksamheten i samband med bekämpningsoperationer har försummats.Den måste nu uppmärksammas redan i planeringen. anvisningarför ledning, samordning, resurstillgång och resursdisposition vägledningfrån miljösynpunkt om hur bekämpningsinsatserna både motolja i vattnet och på stranden ska ske och vilka områden somfrämst ska skyddas anvisningarom vilka bekämpnings- och saneringsmetoder som av miljöskäl förordas iolika områden anvisningarom omhändertagande av olja och kemikalier som tagits upp anvisningarom intern och extern information, dokumentation och utvärderingsamt milj.effektstu-dier. Detärocksä angeläget att kartlägga vilka av totalförsvarets materiella ochpersonella resurser som kan tas i anspråk vid stora oljebekämpningsoperationer och på vilkavillkor detta kan ske. 1980/81:119 Bilaga 1.11 30 Jagföreslår att regeringen ger berörda länsstyrelseri uppdrag att upprätta beredskapsplaner förolje-och kemikaliebekämpning. Initialkostnaden för attupprätta beredskapsplaner uppskattas till och den årligakostnaden för översyn och övning till . Jagföreslår vidare att regeringen ger överbefälhavaren,och i uppdrag att redovisatotalförsvarets resurser för oljebekämpning. 5.2 Miljöatias (ref bil 1) Till beredskapsplanen iavsnitt. 5.1 skall höra en handbok (miljöatias) där värdefullaoch känsliga naturområden finns redovisade på ett överskådligt ochlättläst sätt. Berörda länsstyrelser bör få i uppdrag att inom ramen för denfysiska riksplaneringen upprätta eller komplettera sädana miljöatlaser.Miljöatlasen kan också ligga till grund för t ex farleds- ochhamnplanering. I en sådan atlas bör länsvis kartläggas vilka typer av växtlighet och djurliv som är särskilt känsliga isärskilda områden under särskilda perioder och för olikabekämpningsmedel. Arbetet bör göras i samarbete med naturvårdsverketoch lämpliga forskningsinstitutioner. Förtur bör ges deområden som i den fysiska riksplaneringen betecknas som särskilt värdefullaeller känsliga, dvs , , , norra ,. Ångermanlandskusten, , ochMälaren. I genomförs en marin försöksplanering som i detta sammanhang är av särskiltintresse. Initialkostnadenför att upprätta eller utveckla miljöatlaseruppskattas till högst . 5.3 Förvaring,transport och behandling av upptagna oljor och kemikalier (refbil 2) Oljebekämpningtill sjöss är inte bara en fråga om att upptäcka,ringa in och ta upp olja. Den upptagna oljan ska förvaras på bekämpningsplatsen,helst med separation av vatten och fasta föroreningar. Den ska transporteras till behandlinghelst utan omlastning. Behandlingen kan vara återvinning, förbränningeller destruktion. Lämpligt utformade resurser för förvaring,transport och behandling av den upptagna oljan kan på ett avgörande sätt påverkatotalkostnaderna för bekämpningen. I stort sett samma förhållande gäller vidbekämpning av kemikalieutsläpp. Nägon beredskap att ta emot och hantera storaavfallsmängder av detta slag finns inte . Förvaringenkan ske antingen i pråmar och mindre tank- Prop.1980/81:119 Bilaga 1.1 31 fartyg,i containrar eller på land i cisterner. De olika alternativen behöverutvecklas så att erforderliga resurser snabbt finns tillgängliga även vidstörre utsläpp. För att kostnaderna ska minimeras bör dessaresurser normalt kunna användas för andra ändamål. Idéer till bl a containersystem har presenterats för kommittén. Det är interationellt att belasta bekämpningsorganisationen med att lösa dessaproblem från fall till fall. En fast planering och förbereddaresurser, även personella och organisatoriska, måste därför finnaspå samma sätt som för själva bekämpningsverksamheten. Uppgifter om sådanaresurser bör ingå i de beredskapsplaner för bekämpning ochsanering som föreslås i avsnitt 5.1. För attuppnå effektivitet inom detta område behövs dels forskning och utveckling, dels enorganisatorisk beredskap för att ta hand om dessa rester, vilka räknas sommiljöfarligt avfall. Forskning och utveckling behandlas i avsnitt 5.12. Jagföreslår att regeringen uppdrar åt statensnaturvårdsverk att utreda denna fråga och teckna avtal med ett eller fleraavfallshanteringsföretag i landet om en riksomfattande beredskap för att tahand om denna typ av avfall. Genom avtalet bör företagen få resurseratt förbereda sig tekniskt och organisatoriskt. Kostnadenhar uppskattats till per är. Dagensansvarsförhållanden och ersättningspraxis medför attkommunerna är återhållsamma med anskaffning av bekämpnings-och saneringsmateriel. Detta minskar förutsättningarna att snabbt och effektivt bekämpailandfluten olja. Eftersom staten ändå har det slutliga kostnadsansvaret bör det främja engod hushållning att regionala förråd av bekämpningsmaterielläggs upp och ställs till förfogande för berörda kommuner och vid behov även förkustbevakningen. I förråden bör finnas handredskap, skyddsutrustning, rengöringsmedel,små arbetsbåtar, transportmateriel, mindre länsor etc.Materielen kan förvaras hos brandförsvaret, i kustbevakningensförråd och ev i . Viss lämpligmateriel kan också läggas upp ute i skärgårds- ochkustområden för omedelbar användning av ortsbor när oljaflyter iland. Jagföreslår att statens brandnämnd får iuppdrag att i samråd med lägga uppregionala och vissa lokala förråd av materiel för bekämpning avilandfluten olja. Initialkostnadenuppskattas till fem miljoner och drifts- och underhällskostnadentill 500 000 . Förbrukningskostnader förutsättsbelasta enskilda bekämpningsoperationer och därmedordinarie förslagsanslag. Prop.1980/81:119 Bilaga 1.1 32 (refbil 2) Beredskapenmot kemikalieutsläpp till sjöss är integrerad med beredskap för oljebekämpning.Ansvaret för motsvarande beredskap i hamn och på land åvilarbrandförsvaret. För attframgångsrikt undanröja eller motverka skador vid kemikalieutsläpp mäste manbl a ha kunskapom det aktuella ämnets egenskaper och beteende i kontakt med vatten kunskapom vilka bekämpnings- och saneringsmetoder som är möjliga ochlämpliga kunskapom risker för personer, miljö och egendom utrustningför att ta hand om kemikalien personal som är välutbildad och tränad. Kustbevakningenhar , för kemikaliebekämpning, begärt anslagför en specialstyrka. Styrkan ska ha hög beredskap och vara bereddatt snabbt sättas in till havs eller i kustvatten där behovuppstår. Personalen ska fortlöpande följa upp utvecklingen inom området ochdessutom vara instruktörer för övrig kustbevakningspersonal. Gruppen ska vidare pröva ochutvärdera den kemskyddsmateriel som finns på marknaden. Specialstyrkansuppgift vid kemikalieolyckor till sjöss ska vara att göra förstahandsinsatserför skadebegränsning och att leda övrig kustbevakningspersonali bekämpningsåtgärder. En samverkan med brandförsvaret ien del större kommuner är naturlig, t ex vid kemikalieolyckor i hamnar, vidkunskapsuppbyggnad, övningar, utveckling av bekämpningsmetoderetc. har föreslagit att gruppen under ett inledande skede skabestä av sex personer. En tjänst inrättas . Jaganser det vara av stor vikt att en sådan specialstyrka för bekämpning avkemikalier upprättas. Kostnaden för fem nya tjänsteruppskattas till ca . 5.6 Bärgningsresurseri (ref bil 6 och 13) Viden inträffad olycka som medför utsläpp av miljöfarliga ämnen eller risk för utsläpp är detangeläget att bärgningsresurser finns tillgängligaoch snabbt kommer på plats. Antaletolyckor i svenska farvatten är litet. Det är därför risk att nu tillgängliga bärgningsresurseri av företagsekonomiska skäl flyttas. För atthindra en sådan utveckling bör staten försäkra sigom att bärgningskapacitet behälls i området. 1980/81:119 Bilaga 1.1 33 Enklastsker detta genom att staten till beslut om eventuellt kommande rederistöd knytervillkoret att bärgningsresurser behålls i . Iandra hand kan ett avtal om intäktsgaranti för bärgningsverksamheten tecknas mellan staten och berörda företag. Jagföreslår att staten överenskommer med berörda företag omatt bärgningsresurser behälls i . 5.7 Bärgarlön (ref bil 6) Engrundprincip vid fastställande av bärgarlönen är att den inte kan sättas högre än till värdet avdet bärgade. Denna begränsning av bärgarlönen är otillfredsställande från miljöskyddssynpunkt.Ett inte särskilt värdefullt fartyg som havererat på en platssom är besvärlig att nå för en bärgare är då inget attraktivt bärgningsprojekt. Detta berordels på den allmänt tillämpade principen "no cure - no pay" (betalningendast vid lyckad bärgning), dels på det begränsade värdet avdet bärgade..I ett sådant fall är nuvarande principer för fastställande avbärgarlönen otillfredsställande. Bärgningsreglernamåste därför omarbetas så att bärgaren premieras även förinsatser för att skydda miljön. En snabbt igångsatt bärgningbetyder ofta att skadorna på miljön begränsas. Särskilt angeläget är det att justera kontraktsformerna för bärgning avtankfartyg. Sjöfartsverketkan beordra bärgning. Den möjligheten måste av hänsyn till miljön utnyttjas i större utsträckning änhittills. Fartygsägarens åligganden att undanröja havererat fartyg är inuvarande lagstiftning otillräckliga. Jagföreslår att internationellt verkar för mertidseiiliga principer för bärgning och bärgarlön samt ändring av Brysselkonvention. Erforderligajusteringar i svensk lagstiftning kan vidtas delvis på basis avbetänkandet Farliga vrak (SOU 1975: 81) men främst genompågående offentlig utredning om översyn avlagstiftning om bl a bärgning (Dir 1978:27) 5.8 Läktringstonnageoch reparationsresurser (ref bil 6) Vidhaverier som medför oljeutflöde är det viktigt att läktring snabbt kommer igång. Därför måste tillgång alltidfinnas till lämpligt läktringstonnage, som också kan användas förmottagning av från vattnet upptagen olja. Därför bör sjöfartsverketoch avtala med lämplig redarorganisation om att tankfartyg när så behövs ställs tillförfogande mot ersättning. 3 1980/81. 1980/81:119 Bilaga 1.1 34 dåre hållas iberedskap för helikoptertransport till en haverist, så att läktringensnabbt kan ske även om fartygets egna pumpar inte fungerar. Jagföreslår att och med lämpligredarorganisation träffar ett ramavtal om engagemang av fartyg som läktringstonnage. Detärnödvändigt att förberedda nödhamnar och reparationsresurser finns längs vårakuster. Resurserna vid varv och varv måste därför behållas. Jagföreslår att en inventering görs av hamnarlämpliga att ta emot nödställda eller havererade fartyg med miljöfarliglast. SMHIupprätthåller en begränsad, provisorisk prognosberedskap förspridning av olje- eller kemikalieutsläpp till sjöss. En bättreberedskap för spridningsprognoser bör utgå från ensystematisk genomgång och riskvärdering av svenska vatten och kuststräckor. Enspridningskatalog för svenska vatten bör framställas.- Ivissa fall kan detta ske med hjälp av befintliga oceanografiska data, i andra fallkommer tillämpningar av spridningsmodeller samt särskilda fältundersökningaratt behövas. har arbetet med tillämpning avspridningsmodeller. Jaganser det väsentligt för oljebekämpningsarbetet att en god prognosberedskap för att förutsäga spridningenav oljor och kemikalier finns. Enligt bör dessutom kuststaterna hållavarandra underrättade om vart löskommen olja driver. Vår förmåga attuppfylla detta krav är inte tillräcklig. Jag anser därför attresurser bör tillföras för att utveckla spridningsmodeller och upprätta en katalogmed förberedda spridningsprognoser för vissa vattenområden. Ett samarbete inomNorden och mellan Östersjöstaterna är härvid angeläget. För bärgnings-och bekämpningsarbete är lokalaväder- och vattenståndsprognoser av stor betydelse. En höjning avSMHIs beredskap att bidra med sådana prognoser bör ske. Kostnadenberäknas till och förutsätts anvisas vid energipolitiska beslut1979. 5.10 Förstärkning avgiftinformationscentralen (ref bil 2) Ett återkommandeproblem vid kemikalieolyckor både till lands och till sjöss, är attsnabbt få fram den information som behövs omaktuella kemikalier. Erfarenheterna från inträffade olyckor tyder på att det är fråga omdels uppgifter om ämnens kemiska och Prop.1980/81:119 Bilaga 1.1 35 fysikaliskaegenskaper, dels ämnenas effekter på miljön.Informationen måste vara tillgänglig dygnet runt, närhelst en olycka inträffat. Somett första steg för att åtgärda denna brist bör giftinformationscentralen(GIC) förstärkas med viss kemistjour. Giftinformationscentralenärknuten till och lämnar vid SOS-alarmering på telefon90 000 information av medicinsk karaktär när det gäller gifter, kemikalier och annat. För att nukunna besvara de frågor som ställs av brandförsvaret samarbetar GIC med experter på bl aorganisk kemi.