prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Mot bakgrund av vad jag nu har anfört anser jag delinte lämpligt att knyta definitionen av termen "aillmänt mål" tillbestämmelsen i 8 kap. 3 8 RF. Del kan påpekas alt en översyn av författningarrörande indrivning av skatter och allmänna avgifter f.n. övervägs ibudgetdepartementel. Vid en sådan översyn kommer också att tas upp frågan vilkafordringar utöver skatter och böter m.m. som bör drivas in i allmänt mål. Jag kan sålunda inte godta lagrådets förslag tilländrad lydelse av 1 kap. 6 8- Den remitterade lydelsen bör emellertid jämkasnågot. Bestämmelsen bör inte hindra att det, när särskild anledning föreligger,i annan lag föreskrivs all även andra fordringar än som avses i förevarandeparagraf skall drivas in i den ordning som gäller för allmänna mål. Enföreskrifl härom bör tas upp i paragrafen. Lagrådet, som förordar att en bestämmelse ombehörig kronofogdemyndighet beträffande löneutmälning förs in i 7 kap. eller ianslutning till övriga behörighetsregler i 4 kap. 8 8, påpekar alt om en sådanföreskrift tas upp i 7 kap. det bör erinras därom ii § första stycket iförevarande kapitel. 1980/81:8 SlutprotokoU 1195 Somjag kommer att beröra närmare vid 4 kap. bör en sådan behörighetsregel tas uppi 4 kap. 8 81 följd härav behöver förevarande paragraf inte kompletteras. Jag godtar lagrådets förslag att det i 4 § tas uppen uttrycklig bestämmelse om att en behörig kronofogdemyndighet i vissa fallfår överlämna ett mål till en annan behörig kronofogdemyndighet. Den avlagrådet föreslagna lydelsen bör emellertid jämkas något. Någon särskildföreskrift om när ansökningen i ett sådant fall skall anses gjord kan inteanses behövlig. Ansökan skall givetvis anses gjord när den skedde hos enbehörig kronofogdemyndighet, även om målet överiämnas till en annan kronofogdemyndighet. Den ytterligare ändring av 4 8 som lagrådet harförordat har samband med bestämmelserna i 18 kap. 2 8 och behandlas ianslutning till den paragrafen. Bestämmelsen i 7 § andra stycket om när en åtgärdsom företas genom en skriftlig handling skall an.ses gjord har kritiserats avlagrådet. Lagrådet, som anser att man i större utsträckning bör kunna följa denliberala linje som annars gäller, föreslår att en sådan åtgärd som avses iandra stycket skall anses gjord då handlingen eller en avi om betaldpostförsåndelse, i vilken handlingen är innesluten, har anlänt tillkronofogdemyndigheten eller kommit en behörig tjänsteman till banda. Med anledning härav villjag framhålla allbestämmelsen i andra stycket har utformats med tanke på att en auktion, ettbevakningssammanträde m.m. skall kunna äga rum på utsatt lid. enexekutiv auktion på fast egendom med föregående bevakningssammanträde skall ägamm, är det för förrättningens verkställande nödvändigt alt anmälningar av fordringaroch rättigheter är kända för auktionsförrättaren före avslutandet avbevakningssammanträdel. Det är sålunda inte tillräckligt att det då t.ex. harinkommit en avi om en rekommenderad försändelse som inte kan hämtas ut förränsenare, kanske först . Sådana svårigheter kan särskilt möta närförrättningen hålls på en annan plats än kronofogdemyndighetens kansli.Genomförs lagrådets förslag, kan det medföra att förrättningen ibland måsleskjutas upp lill en senare dag. En sådan ordning kan enligt min mening inlegodtas. Det bör kunna krävas av den, som skall anmäla ett anspråk eller vidtaen annan liknande åtgärd före viss bestämd tidpunkt, att han gör det i sådantid att åtgärden är känd för förrättningsmannen vid den aktuella tidpunkten.Som har framhållits i remissprotokollel måste förrättningsmannen låta hämta uten försändelse, när det kan ske utan avsevärd olägenhet för sakägarna. Påanförda skäl är jag inte beredd att godta lagrådets förslag. Den remitteradelydelsen av lagrummet bör emellertid jämkas. Förslaget i 15 § att talan om utdömande av viteskall kunna föras, förutom av allmän åklagare, även av sökanden har kritiseratsav lagrådet, som förordar att talerätt skall fillkomma endast åklagaren. 1980/81:8 Slutprotokoll åberoparatt förfarandet inför domstolen har en JudicieU karaktär med framträdandestraffrättsliga inslag och att det i vissa fall kan vara ägnat atf inge denenskilde en känsla av osäkerhet, om talan förs av någon som är eller av honomuppfattas som hans motpart i utsökningsmålet. För egen del vill jag understryka att det ärväsentligt att vitet fungerar effektivt som tvångsmedel. Det är bl.a. angelägetatt talan om utdömande av vite förs i nära anslutning till att vitet harförsuttits. Annars kan del befaras att häktning enligl 16 8 kommer tillanvändning i större utsträckning än som är avsett. En sådan utveckling måsteförebyggas. Om även annan än allmän åklagare kan föra talan om utdömande avvite, lorde vitets effektivitet öka (jfr också 95 8 första stycket konkurslagen1921:225, KL). Jag kan inte heller se att talerätten av principiella skäl måsteförbehållas åklagare. Jag förordar emellertid att befogenheten att, vid sidanav allmän åklagare, föra talan om utdömande av vite anförtros kronofogdemyndighetensåväl i enskilda som i allmänna mål. Detta överensstämmer bättre med 16 8 ochkronofogdemyndighetens ställning i allmänna mål kan inte anses utgöra någothinder mot en sådan ordning. Även i fråga om talan som förs avkronofogdemyndigheten utgår jag från att 18 8 lagen (1946:804) om införande avnya Rp är tillämplig (jfr NJA 1950 s. 459 saml 15 8firmalagen 1974:156 och lagrådet i prop. 1974:4 s. 285). Beträffande 16 § har lagrådet vänt sig molförslaget att framställning om häktning skall göras av kronofogdemyndigheten.Lagrådet anser att om häktning bör utgöra förebild förregleringen och alt häkl-ningsframställning således skall göras av allmänåklagare. De skäl som lagrådet har anfört för att talan om utdömande av viteskall kunna föras endast av allmän åklagare gör sig enligt lagrådet med änstörre styrka gällande i fråga om häktning. Vidare anser lagrådet att möjlighetbör finnas att i fall då gäldenären är juridisk person häkta dennesställföreträdare och att häktningsliden bör begränsas till högsl tre månader.När det gäller förfarandet vid domstolen i mål om häktning anser lagrådet attde föreslagna bestämmelserna i andra och tredje styckena är otillräckliga.Enligt lagrådet är det naturligt att bestämmelserna om häktning i 24 kap. RBtas till utgångspunkt för regleringen. Vad gäller frågan om vilken myndighet som böranförtros uppgiften att göra framställning om häktning vill Jag framhålla atthäktning enligt förslagel har nära samband med motsvarande tvångsmedel enligtKL, lagen (1921:244) om utmätningsed och lagen (1970:741) om statlig lönegarantivid konkurs. Den föreslagna häktningsmöjligheten ersätter fö., såvitt den avseren ulmätningsg.aldenär, den nuvarande möjligheten till häktning enligt lagen omutmätningsed. Frågan om häktning enligt KL prövas efter framställning avkonkursförvaltaren eller den kronofogdemyndighet som är tillsynsmyndighet. Närdet gäller lönegaranlilagen görs framställning av kronofogdemynd ighelen.Häktning enligt lagen om ulmälningsed kan beslutas självmant av konkursdomarenmen torde i praktiken Prop.1980/81:8 Slutprotokoll knappastkomma i fråga utan en begäran av den borgenär som har påkallat ulmälningsed, ide flesta fall staten företrädd av kronofogdemyndigheten. Däremot kan inteallmän åklagare begära häktning enligt någon av nu nämnda lagar. Det finns visseriigen den skillnaden mellan enfråga om häktning enligt förslaget till UB och enligl de nu nämnda lagarna atthäktningsfrågan enligt dessa lagar behandlas som en åtgärd i ett redan anhängigtmål eller ärende vid domstolen (konkursdomaren), medan någon sådan anknytninginte finns i det fall som avses i förslaget. Denna olikhet kan emellertidknappast vara avgörande för frågan vem som bör göra framställning om häktning.Kvar står att den föreslagna häktningsmöjlighelen har ett klart närmare sambandmed motsvarande åtgärder enligl de nu angivna lagarna än med häktning enligt 24kap. Principiellt sett finns det alltså anledning attanförtro uppgiften att begära häktning enligt UB åt kronofogdemyndigheten.Härtill kommer att denna är bäst insatt i saken. Det synes också mindrelämpligt att åklagaren skall överpröva kronofogdemyndighetens bedömning i enfråga huruvida häktning bör begäras eller inte. Åven praktiskt sett talaralltså övervägande skäl för alt del bör vara kronofogdemyndigheten som har attgöra framställning om häktning. Jag anser därför att det remitterade förslagetbör behållas på denna punkt. Jag delar lagrådets uppfattning att möjlighetentill häktning av en tredskande gäldenär också bör gälla ställföreträdare fören gäldenär som är juridisk person. Det remitterade förslaget ulgår ocksåhärifrån. Detsamma gäller fö. ställföreträdare för en sådan tredje man somavses i paragrafen. Någon uttrycklig bestämmelse i saken torde emellertid intebehövas. Det kan erinras om att inte heller 4 kap. 14 och 15 88, till vilka dennu förevarande paragrafen hänvisar, uttryckligen nämner ställföreträdare. Minståndpunkt i frågan överensstämmer också med regleringen i t.ex. KL ochlönegarantilagen (se 14 b och 94 88 KL och 8 8 lönegarantilagen samt prop.1978/79:105 s. 303). Jag biträder lagrådels förslag att i paragrafen tasupp en bestämmelse om all inte någon får hållas häktad än tremånader i målet (jfr 95 8 andra stycket KL och 36 kap. 21 8 RB). En sådanföreskrift bör las in i tredje stycket. Med anledning av alt del oftaförekommer att flera mål anhängiggörs mot samma gäldenär, särskilt beträffandeskatter o.d., vill jag påpeka all om en gäldenär har varit häktad i ett mål,detta måste beaktas om frågan om häktning kommer upp i ett senare mål. Beträffande handläggningen hos tingsrätten av ettmål om häktning delar jag lagrådets mening att de föreslagna förfarandereglernainte är tillräckliga. Jag anser att frågan bör lösas på så sätt att paragrafenkompletteras med föreskrifter om biträde och kostnader, varjämte det börmeddelas en mera generell hänvisning lill om behandlingen av enfråga om häktning av en misstänkt. Prop.1980/81:8 . 1 enlighet härmed föreslås att till andra stycket i16 8 fogas en mening, vari anges att i fråga om rätt till biträde och kostnaderi målet tillämpas vad som föreskrivs i RB om försvarare och omrättegångskostnader i brottmål. Bestämmelsen innebär bl.a. att ett offentligtbiträde kan förordnas för den som yrkandet om häktning avser och alt han iprincip skall åläggas att återbetala statens kostnader i målet, om han häktas. Vidare bör i en ny mening i tredje stycket angesatt beträffande behandlingen i övrigt av en fråga om hiiktning som avses iparagrafen tillämpas vad som gäller enligt RB om häktning av en misstänkt.Denna hänvisning innebär bl.a. att tingsrätten är domför med en lagfaren domare(1 kap. 3 8 tredje stycket RB), att tingsrättens avgörande av häktningsfrågansker genom beslut (30 kap. 1 8), att beslut i häktningsfrågan går iverkstäUighet genast (30 kap. 12 8 första stycket 3), att talan skall förassärskilt genom besvär (49 kap. 4 8 första stycket 6 och andra stycket) och attlalan får föras utan inskränkning till (52 kap. 1 8 första stycket).Det bör understrykas alt föreskrifterna i andra och tredje styckena i del remitteradeförslagel motsvarar 24 kap. RB och all det alltså inle finns något utrymme förtillämpning av detta kapitel. Liksom lagrådet anserjag att bestämmelserna i 20 §första stycket om att kronofogdemyndigheten självmant skall pröva frågor omsjälvrätlelse m.m. kan utgå. Som lagrådet påpekar får vad som sägs i nämndastycke anses gäUa ulan några uttryckliga lagregler. Huruvida bestämmelser isaken i stället bör tas upp som verkslällighelsföreskrifter får övervägassenare. Lagrådet har avstyrkt förslaget i 13 kap. 7 8iredje stycket alt kronofogdemyndigheten under vissa förutsättningar självskall kunna pröva en fördelningstvisl. Om förslaget vidhålls, har lagrådet ifråga om handläggningen av en sådan fördelningstvisl anseti alt hänvisningen i23 § andra stycket i förevarande kapitel lill RB:s reglerom bevisning!tvistemål går för långt. Enligl lagrådet bör kronofogdemyndigheten inte kunnaådöma ett uteblivet vittne böter enligt 36 kap. 20 8 RB eller förordna omhäktning av ett tredskande vittne enligl 21 8 i samma kapitel. Som framgår av vad som anförs i del följandebeträffande 13 kap. kan Jag inte biträda lagrådets mening i fråga ombefogenheten för kronofogdemyndigheten att undanlagsvis pröva enfördelningstvist. Jag delar emellertid lagrådets uppfattning attkronofogdemyndigheten inte bör ha befogenhel att häkta ett vittne. Däremotfinns det enligt min mening inte någon anledning att göra undantag förbefogenheten att utdöma böter (se även 40 kap. 13 8 RB). Något sådant undantaghar inte heller gjorts i den av lagrådet åberopade 11 8 lagen (1977:729) ompatentbesvärsrätten (se även t.ex. 19 a 8 lagen 1973:188 om arrendenämnder ochhyresnämnder). Det kan tilläggas att nu förevarande regel i det remitteradeförslaget överensstämmer med vad som f.n. gäller enligt 151 8 3 mom. UL, nären fördelningstvisl prövas av överexekutor. 1980/81:8 SlutprotokoU 1199 Lagrådets förslag beträffande 26 § biträder jag. Iparagrafen bör alltså uttryckligen anges de bestämmelser enligt vilka en ställdsäkerhet får tas i anspråk av kronofogdemyndigheten. I sådant fall som avses i15 kap. 24 8 har emellerfid inte ställts någon säkerhet. Detta lagrum bördärför inte nämnas i förevarande paragraf. I 30 § tredje stycket i förslaget har tagits upp enbestämmelse om att ansökan i ett allmänt mål anses gjord, närindrivningshandlingarna kom in till kronofogdemyndigheten. Bestämmelsen utgårfrån alt eller någon annan myndighet upprättarindrivningshandlingar i form av restlängd m.m. och tillställerkronofogdemyndigheten dessa. I remissprotokollet har påpekats att bestämmelsenbör omprövas, om automatisk databehandling införs inom exekutionsväsendet. handläggs allmänna mål rörande skatter m.m.i några lan med hjälp av automafisk databehandling. Sammanlagt närmare hälftenav samtliga allmänna mål i landet handläggs med denna teknik. Härvid försindrivningsuppdraget in i databehandlingssystemet av RSV, varefterindrivningshandlingar på begäran av kronofogdemyndigheten framställs isystemet. Den nyssnämnda bestämmelsen om när ansökan skall anses gjord passarinle för dessa fall. Dalabehandlingen inom exekutionsväsendet ulgörvisserligen en försöksverksamhet, men man synes kunna utgå från att någon formav automatisk databehandling kommer att finnas i fortsättningen (jfr CU1978/79:25). Ett beslul om hur ett datasystem slutligt skall utformas kanväntas först . På grund härav bör det nu tas upp en bestämmelse omnär ansökan skall anses gjord i fall då målet handläggs med hjälp av automatiskdatabehandling. Beträffande sådana mål bör ansökan anses gjord närindrivningsuppdraget har förts in i databehandlingssystemel och uppgifterna ärtillgängliga för kronofogdemyndigheten. Jag föreslår alt tredje stycket i 30 8kompletteras med en bestämmelse härom. Lagrådet har föreslagit att i förteckningen överexekutionstitlar i / § första stycket under punkt I anges domstols dom, utslageller beslut och att punkterna 2 och 3 (förlikning som är stadfäst av domstolresp. utslag och beslul i lagsökningsmål, bevis i mål om betalningsföreläggandeatt utmätning får äga rum samt utslag och beslul i handräckningsmål) utgår. Vidarehar lagrådet föreslagit att godkänt strafföreläggande och godkänt föreläggandeav ordningsbot tas upp som en särskild punkt i förteckningen. Som en följd avdessa ändringar har lagrådet förordat att andra stycket i paragrafen ulgår ochatt vissa jämkningar görs i kapitlet i övrigt. Jagansluter mig lill lagrådets förslag till ändrad lydelse av punkt 1. 1980/81:8 SlutprotokoU 1200 kanockså biträda förslaget att exekutionstitlarna under punkt 3 skall utgå och attgodkänl strafföreläggande och godkänt föreläggande av ordningsbot tas upp somen ny punkt. Till följd av sistnämnda ändring bör andra meningen i andrastycket av paragrafen utgå. I fråga om en stadfäst förlikning innebär lagrådetsförslag all stadfäsielsedomen och inte såsom enligt det remitterade förslagetförlikningen skall anses som exekutionstitel. Frågan om en stadfästelsedomsnatur är emellertid omstridd. Tydligt är att stadfäsielsedomen inte i allaavseenden kan jämställas med en vanlig dom. Den skiljer sig från andra domarbl.a. därigenom att den sak Ivisten gäller inte avgörs genom domen ulan genomförlikningen. Någon förpliktelse åläggs inte genom stadfäsielsedomen. Vidareskiljer sig stadfäsielsedomen, såsom lagrådet också har påpekat, från andradomar i fråga om rättskraftens omfattning. Jag vill också påpeka att frågan huruvidastadfäsielsedomen eller förlikningen bör vara exekutionstitel inte enbart ärexekutionsrättslig. Den berör också frågor av processräf.lslig natur som inlekan tas upp i detta sammanhang. Det är svårt att överblicka i vad mån den avlagrådet förordade ändringen kan få konsekvenser på andra områden änexeku-tionsrätten. Jag är mot den bakgrunden inte beredd att frångå den ståndpunktsom har intagits i remissprolokoUel. Förlikningen bör alltså, när den harstadfästs av domstol, anses utgöra exekutionstitel och följaktligen nämnassärskilt i I 8 första stycket. Bestämmelsen i andra stycket första meningen, attmed dom i princip jämställs domstols utslag och be.slut, avser inte baraföreskrifter i 3 kap. utan också andra bestämmelser i balken som endast nämnerdom, bl.a. 8 kap. 4 8 och 13 kap. 14 8. Även om dessa båda bestämmelser jämkasså att lydelsen direkt omfattar även utslag och beslut är det enligt min meninglämpligast för tillämpningen av bl.a. bestämmelserna i 3 kap. alt behålla engemensam regel i saken. Den bör dock jämkas i förtydligande syfte. Av det nusagda följer att någon sådan särskild bestämmelse om verkställighet av utslagoch beslut som lagrådet har föreslagit inte behövs. Lagrådet har ansett att innebörden av villkoret i 3§ andra stycket för verkställighet av en dom som har överklagats endast i vissdel är något oklar. Bestämmelsen bör enligl lagrådet ges den lydelsen attverkställighet får ske i den mån inte överinstansens prövning med anledning avden fullföljda talan härigenom föregrips. Jag vill på den punkten understrykaatt det avgörande för om domen i den inte överklagade delen skall få verkställassåsom lagakraftägande bör vara om det faktiskt går att i verkställighetshänseendeskilja de olika delarna från varandra. Orden "när det kan ske" i detremitterade förslaget är enligt min mening ett tydligare uttryck för att angedetla. Den av lagrådet föreslagna lydelsen kan däremot inge osäkerhet om vadkronofogdemyndighetens prövning skall gå ut på. Jag är därför inte beredd attfrångå det remitterade förslaget på denna punkt. uppfattning bör överinstansen ha möjlighet att inhibera 1980/81:8 Slutprotokoll verkställighetenav en delvis överklagad dom endast i de fall då domen även i den del som inteär överklagad kan undanröjas på grund av domvilla eller annat grovträttegångsfel. Lagrådet har mot den bakgrunden förordat attinhibilionsbeslämmelsen i andra stycket i stället las upp i RB. Övervägandeskäl talar emellertid enligt min mening för att verkställigheten får inhiberasäven i sådana, troligen mindre vanliga fall då domstolen tolkarfuUföljdsinlagan mera vidsträckt än kronofogdemyndigheten. Svaranden har dåvisserligen möjlighet att klaga över verkställigheten och på det sättet fåinhibition lill stånd. Sådan lalan torde ofta komma att prövas av samma domstolsom prövar exekutionstiteln. Det innebär emeUertid en onödig omgång försvaranden alt behöva klaga två gånger. Uppenbarligen är det också lämpligastatt frågan om inhibition av sådan anledning som jag angav prövas i det måldär ställning skall tas till den fullföljda talan. Jag anser aUtså attinhibilionsbeslämmelsen bör behåUa lydelsen enligt det remitterade förslagetoch alt den bör stå kvar i andra stycket av förevarande paragraf. Med hänsyn tiU vad Jag har anfört i anslutning till1 8 bör reglerna om verkställighet av stadfäst förlikning stå kvar under ettsärskilt avsnitt, varvid paragrafen bör betecknas 13 8. Det finns då intetillräcklig anledning att flytta bestämmelsen i 10 8 om verkslällighet av domsom enligt annan lag eller förordnande av domstol får verkställas innan den harvunnit laga kraft. Jag biträder lagrådels uppfattning alt bestämmelsen16 8 3 bör föras samman med regeln i 8 8 samt att återstående bestämmelser i 68 bör byta plats med föreskrifterna 15 8. Jag godtar också vad lagrådet harföreslagit angående tillämpningsområdet för8§ i del remitterade förslaget.Bestämmelsen bör alltså gälla endast domar som ålägger betalningsskyldighet.Den bör då tas upp i direkt anslutning till övriga bestämmelser omverkställighet av domar som ålägger betalningsskyldighet och således betecknas7 8. Vidare bör, i överensstämmelse med vad lagrådet har förordat, bestämmelseni 9 § föras samman med 7 8 i del remitterade förslagel såvitt den avserundantag från bestämmelsen där och i övrigt utgå. Till följd av dessa ändringarbör 7 och 10 88 i det remitterade förslaget betecknas 8 och 9 88- Jag delar lagrådets mening alt den nya 8 8 börgälla även generiska prestationer. På grund härav bör ordet "viss"utgå. Av sammanhanget framgår ändå att bestämmelsen inte avser en förpliktelseatt fullgöra betalningsskyldighet. Lagrådet har, närmast som en följd av attinhibilionsbeslämmelsen i 3 8 föreslås utgå, förordat att också bestämmelsen i11 § om verkan av ansökan om resning m.m. ulgår. Som framgår av det föregåendekan jag emellertid inte biträda lagrådets förslag i fråga om 3 8. Innehållet i11 8 framgår i och för sig motsättnings vis av bestämmelser i 58 och 59 kap.RB. Paragrafen torde emellertid ändå ha sitt värde för de tillämpande myndig- 1980/81:8 SlutprotokoU 1202 heternaoch bör därför finnas kvar. Den bör emellertid betecknas 10 8- Bestämmelserna om verkställighet av utslag ochbeslut i lagsökningsmål m.m., som i del remitterade förslaget har tagits uppsom 13 och 14 88, bör betecknas 11 och 12 §8. 1 enlighet med lagrådets förslagbör som 14 8 tas upp en bestämmelse om verkställighet av godkäntstrafföreläggande och godkänl föreläggande av ordningsbot. Bestämmelsen börföregås av en särskild rubrik. Jag kan ansluta mig till vad lagrådet harföreslagit angående bestämmelserna i 15-17 §§ om verkställighet av skiljedom.Den av lagrådet föreslagna lydelsen kan jag också i allt väsentligt godta.Bestämmelserna om verkställighet av skiljedom kommer därmed att betecknas 15-1888. Det bör påpekas att inhibilionsbeslämmelsen i 18 8 medger inle endast attdomstolen förordnar att skiljedomen över huvud inte fär verkställas utan ävenl.ex., i fråga om belalningssikyldighet, att utmätning men inte någonytterligare åtgärd får äga rum. Jag godtar i huvudsak lagrådets anmärkningarbeträffande 18 § första stycket. Lydelsen bör emellertid jämkas något iförhällande till lagrådets förslag (jfr 15 kap. 1 8). Hänvisningen till deinskränkningar som kan följa av bestämmelser i 15 kap. bör kunna avvaras helt.Vidare bör som ett andra stycke i paragrafen tas upp en ny bestämmelse omhinder mol verkstäUighet i fråga om underhåUsbidrag som skall utges tillgäldenärens make, då makarna varaktigt bor tillsammans. Beträffande skälenhärför vill jag hänvisa till vad som i det följande anförs i fråga om 4 kap. 28 i det remitterade förslaget. Till följd härav bör bestämmelsen i detföreslagna andra stycket bilda ett nytt tredje stycke. Paragrafen bör betecknas19 8. Lämpligen bör då 19 och 20 88 föras samman till en paragraf, betecknad 208. I fråga om 2/ § godtar jag lagrådets förslag tillJämkning av första stycket i paragrafen. I remissprotokollet uttalades i anslutning tillandra stycket den meningen alt den allmänna fordriirigspreskriplionen börbeaktas självmant av kronofogdemyndigheten. Denna ståndpunkt grundade sig pådet förhållandet alt innebörden av preskriptionsreglerna inte alltid står klarför allmänheten. Gäldenären kan därför lätt förbise att preskription i självaverket har inträtt. Enligt lagrådets uppfattning bör däremot, i överensstämmelsemed vad som gäller i rättegång, preskription beaktas endast efter invändning.