prop · G403181 · 1980-12-31 00:00:00 — Prop.1980/81:181 31 denna fråga så viktig och grundläggande att vi behandlarden särskilt i bil. Av denna framgår alt berörda landsting medverkat svnnerligenaktivt i förberedelserna för försöket, främst genom insatser av hörselvårdskonsu-lent.Vi vill understryka att sådant engagemang från landstingens hörselkliniker ären förutsältning för all verksamhelen med texttelefoner skall kunna utvecklas planenligt.En viss analogi kan här dras med rehabiliteringskurserna för vuxendöva ochhörselskadade. Vi vill här också erinra om den avlastning i dövtolkarnas arbetesom samtalsförmedlingen medför. Information och utbildning hos ordinalör börkompletteras genom insalser av de dövas och hörselskadades egna organisationer.Det gäller inle minsl kurser i maskinskrivning, som t. ex. kan ordnas isamverkan med bildningsförbunden. Det är enligl vår mening också angeläget aU det sker enuppföljning av verksamhelen med texttelefoner och att metoder diskuteras mellanteleverket och handikappinstitutet. Iakttagelser av intresse bör förmedlastill handikappinstitutet och ordinalörerna. Texttelefoner som arbetstekniskt hjälpmedel handhas avarbetsmarknadsmyndigheterna, i första hand av länsarbetsnämnderna. Förverksamheten med sådana hjälpmedel finns etablerade rutiner. Vårförsöksverksamhet visar alt ett förhållandevis stort antal i försöksgruppenanser sig ha behov av texttelefon i arbetet. Vi har lidigare framhållit att behovet av samlalsförmedlingreduceras om vissa allmänna institutioner låter installera texttelefon fördirekt kontakt med döva. I vårt lidigare betänkande förutsatte vi aU dettaskulle ske på institutionens egen bekostnad - givelvis med undantag förtexttelefon som arbetshjälpmedel åt döva anslällda. I remissomgången framfördestanken på an på någol sätl reglera saken. Vi anser del emellertid inte möjligtatt f. n. ange vilka institutioner etc. som på egen bekostnad bör anskaffatexttelefon. Vi konstaterar att landstingen ansett det självfallet attanskaffa texttelefon till sina hörcentraler och i vissa fall även till andra landstingsinstitulioner.Samma inställning finns hos utbildningsinstitutioner för döva. Vidare harteleverket utrustat telekontoren med texttelefoner. Detsamma gäller någon ellernågra länsalarmeringscentraler. Utöver detta torde behov framkomma både hosallmänna organ och vissa serviceföretag. Vi finner del för vår del lämpligastalt behovet redovisas och förslag om ålgärder i de enskilda fallen slälls av dedövas organisationer, centralt och lokalt. Vi utgår från att . och ochhörselskadade barn följer utvecklingen och lar de initiativ som kan behövas. Vivill här framhålla att tillgång till texttelefon på institutioner m. m. minskarbehovet av samtalsförmedling. En fråga som intresserar lexltelefonabonnenterna ärmöjligheten atl få ' Ej med här. 1980/81:181 32 telefonkontakt nattelid, då föc är slängd. Del gäller dåfrämst anrop av larmkaraktär, dvs, till brandkår, polis, ambulans, läkare elc, 1 regi av () drivs f, n, 15 länsalarmeringscentraler(LAC) i landet. Full, rikstäckande utbyggnad med 20 LAC beräknas vara nådd år1982. Vi har haft kontakter med företrädare för beträffande företagetsmöjlighet och eventuellt intresse av alt ta emol 90000-anrop även från texltelefonabonnenter.Då LAC är bemannad skulle det även vara möjligt för den att fungerasom föc för särskilt angelägna samtal. Vi har mötts av en allmänt positivinställning, men kontakterna har endast varit av inledande karaktär. Vi anseratt de bör föras vidare av de dövas och hörselskadades egna organisationer.Dessa har som en central uppgift att företräda sina medlemmar inför samhälletsorgan. Frågan om telefonkatalog för texttelefoner hardiskuterats. För försöksverksamheten uppgjordes en särskild förteckning, somutlämnades till dellagarna. Dessa förseddes också med särskilda brevkort, medvilka de kunde meddela vänner och bekanta alt de hade telefon och hur de kundenås via föc. Deltagarna har tillfrågats om de fortsättningsvis önskar enseparat katalog eller om texttelefonerna - med en frivillig markering - börinföras i den vanliga telefonkatalogen. Något enlydigt svar har dock inlelämnats. För vår del finner vi elt införande i den vanliga katalogen atlföredra. Under elt utbyggnadsskede kan dock en särskild förteckning blierforderlig. Det är under alla omständigheter nödvändigt att nya texttelefonabonnenterbereds möjlighel alt genom speciella brevkort meddela sitt telefonnummer tillsin bekantskapskrets och andra kontakter. Vi förutsätter all frågan tas upptill överläggning mellan och de berörda handikapporganisationerna. Vad vi i det föregående sagt om de dövas ochhörselskadades organisationer gäller givelvis även de talskadades ochdövblindas organisationer där dessa är berörda. koslnader för tillverkning ochtillhandahållande av texttelefoner betalas över statsbudgeten från anslagunder huvudtitel. Av olika skäl -1, ex. dödsfall - kommertexttelefoner atl lämnas tillbaka till leleverkel. Efler översyn kommer de altlämnas ut på nytt. Regler för hur ersättning skall beräknas i sådana fall börutformas i överläggningar mellan departementet och , sedan närmareerfarenhet vunnits belräffande hanteringen. Slutligen vill vi framhålla behovet av information lillallmänheten om texttelefon och samlalsförmedling. har utformat ettomfattande informationsmaterial, som emellertid främst vänder sig till texltelefonabonnenter.Men samtalsförmedling är en service som i princip slälls till förfogande förhela telefonkollektivet. Här behövs långsiktiga insatser av berörda intressenter.Det gäller handikappinstitutet, som engagerat sig för dessa frågor sedan börjanav 70-talet. Del gäller , som medverkat i det nordiskaprojektet för utveckling av texttelefon och Prop.1980/81:181 33 svarar för dess praktiska fortsättning. Och det gällerinte minsl de dövas och hörselskadades organisationer, som verksamt arbeiat förall få igång verksamhelen. Vi förutsätter alt dessa tre parter i samråd skallkunna finna lämpliga former för information till allmänheten om texttelefonernaoch deras användning. 11 Förslag till fmansiering 1 vårt uppdrag ingår alt ta fram underlag förställningstagande till frågan om finansieringssätt. Som framgår av det följandehar vi valt atl liksom i vårt tidigare betänkande redovisa två olika alternativför finansiering av en permanent förmedlingsverksamhet. Del första allernalivel(A) ansluter sig lill den nuvarande formen för täckande av televerketskostnader för tillverkning och installation av texttelefonerna. Det andra (B)bygger på handikapputredningens förslag att se verksamheten som en inlegreraddel i abonnenlservice. Kostnaden för förmedlingsverksamheten täcks av bidrag frånsocialdepartementets anslag K 8, Ersättning lill för texttelefoner.Ersättningen utgår i efterskott. Med hänsyn till att förmedlingförutsätts kunna komma igång uppkommer inget /82. /83 belastas anslaget med lönekostnader förca 9 månader, dvs. i slorieksordningen 3,6 milj. kr. Även kostnader för lokaleroch nödvändiga investeringar betalas från anslagel. Om kostnaderna förinvesteringar slås ut , vilket vi här förutsätter, blir årskostnadenför detta - inkl. ränta - ca . Lokalkostnaden är f.n, svår atluppskatta. Driftkostnadenkommer i fortsättningen att stiga i takt med att texttelefoner installeras ochförmedlingen byggs ut. Vi räknar med att full behovstäckning uppnåtts när förmedlingsverksamhetenomfattar ca 5 600 texltelefonabonnenter. Detta antar vi kommer att ske /84. Lönekostnaden för en fullt utbyggd förmedling beräknar vitill 12,3 milj. kr. Vi antar emellertid all den molsvarande belastningen påanslaget 1984/85 blir något lägre än detla belopp, eftersom det inle kan ansestroligt att förmedling av denna omfattning skulle pågå under hela budgetåret1983/84. Den totala effeklen - ca 12 milj. kr. löneläge - skullesåledes uppnås först /86. Till detta kommer årsvis budgeteradeinvesteringskostnader. under anslaget för perioden - inkl. investerings- ochlokalkostnader - har vi grovt uppskattat till: 1980/81:181 34 /83 4,4milj. 1983/84 8,0 milj.kr. 1984/85 10,5 milj.kr. 1985/86 13,0 milj.kr. För liden efler /86 uppstår en beståendekostnad på angiven nivå. Belastningen på anslaget för tilldelning av texttelefonerberäknas däremol till största delen ha bortfallit /86, eftersomden ackumulerade efterfrågan på apparater då tillgodoselts. Den snabba tekniskautvecklingen gör atl prognoser för 90-talet för den nuvarande typen av ulrustningknappast är möjliga. Vi vill på nytt framhålla all vi i våra beräkningargenomgående utgått från maximala antaganden såväl när del gäller efterfrågan påförmedling som kostnaderna för denna. Kostnadsberäkningarna innehåller därförenligt vår uppfattning god marginal. Vid vår bedömning av möjlighelen all finansieraförmedlingsverksamheten enligt alternativ A, dvs. över ett anslag på stalsbudgelen,har vi alt iaktta de särskilda direkfiven (Dir. 1980:20) till samtligakommittéer och särskilda utredare angående finansiering av reformer. Dessadirektiv ålägger oss alt pröva hur våra förslag skall kunna genomföras inomoförändrade resurser inom det område som förslagen avser. Inom vårt utredningsområde kan besparing för genomförandeav reformen bl. a. åstadkommas genom att en avgifl las ut för förmedlingen.Teoretiskt skulle en avgifl kunna sättas sä atl förmedlingsverksamheten blirekonomiskt självbärande. Avgiften blir dåmellertid så hög - kanske . iingångsläget - att ytterst få abonnenter skulle ha intresse av att påkallaförmedling av samtal. Om den reform som texttelefonerna innebär skall komma lillnytta för abonnenter, måste avgiften således avpassas så att den inlemolverkar reformens syfte. Vi är medvetna om att en avgifl för förmedlingsservicekommer att slå olika beroende på vilken abonnent som får betala den. Förflertalet texltelefonabonnenter med handikappersättning kan hävdas att avgiftenkompenseras av handikappersättningen. Enligt reglerna för denna försäkringsförmåntillkommer den emellertid inte dem som blivil handikappade ålder.De flesta vuxendöva hör lill denna grupp och skulle alltså få vidkännas merkoslnaderför sitt handikapp när de ringer upp abonnenter med vanliga telefoner. Dessutomskulle sådana abonnenter, dvs. hörande personer, få erlägga den särskildaavgiften när de ringer upp en abonnent med texttelefon. Trots de invändningar som måste resas mot tanken allinföra särskild avgift för förmedling anser vi, med hänsyn till de särskildakommittédirektiven, att avgifter bör införas vid en finansiering avsamtalsförmedling över statsbudgeten. Vi anser att den inte bör sättas högreän . för förmedlat samtal. 1980/81:181 35 räknar med att intäkter för sådana avgifter inleskall komma att överstiga 0,5 milj. kr. vid nivån 2 000 lexttelefonabonnemang.Avgiften är sålunda inte främst ekonomiskt betingad utan kan närmast bli enmätare på de enskilda abonnenternas intresse för och reella behov avförmedlingen. Vi har inle funnit andra besparingsmöjligheter när detgäller döva, gravt hörselskadade, talskadade och dövblinda. Vi anser alt desärskilda skäl som enligt direktiven kan åberopas för undantag från regeln ärtillämplig för den eftersatta handikappgrupp det här gäller. Vi finnerdet också möjligt att inom det större område i vilket vårt uppdrag ingår ernåmotsvarande besparingar. Vi vill slutligen erinra om atl enligl vår meningsamtalsförmedling är en förutsätlning för atl intentionerna i riksdagensbeslut belräffande texttelefonerna skall kunna förverkligas. I sitt belänkande (SOU 1976:20) Kultur åt alla konstaterarhandikapputredningen atl det finns tekniska förutsättningar för döva,dövblinda och talskadade atl telefonera. Ulredningen framhåller: "Vi anseratt alla skall ha rätl alt på samma villkor få telefon genom ochföreslår atl särskilda anordningar som är nödvändiga för atl handikappade skallkunna telefonera skall tillhandahållas av ulan kostnad för denenskilde. Som en kostnad i verkels drift bör den fördelas på samtligaabonnenter. Detta motsvarar vad som länge gäller beträffande allas rätt atl förordinarie inträdesavgifi, dvs. , få telefon installerad, oavsett om debor i en tätort eller i utpräglad glesbygd". Flertalet remissinstanser anslöt sig till detta synsätt,medan etl par av dem, däribland leleverkel, anförde invändningar. I vårt lidigare belänkande diskuterade vi frågan. Vikonstaterade att de lotala kostnader för texttelefoner, som det i ettinledningsskede kan bli fråga om, skulle kräva endast mindre påslag på degenerella engångsavgifterna (inträdesavgifterna). Vi konstaterade vidare alt televerketsengångsavgift för vanlig telefon är lika för i princip samtliga abonnenteroavsett de faktiska kostnaderna i individuella fall. Delta fann vi tala förhandikapputredningens förslag. Sominvändningar mot handikapputredningens ståndpunkt anförde vi att kostnadernaför alla tjänster från etl affärsverk enligt statsmakternas beslut finansierasgenom avgifter. Om samhället av politiska skäl anser all vissa tjänster frånaffärsverk (eller andra affärsdrivande företag) skall tillhandahållas utanextra kostnader för konsumenten, måsle samhället betala för ett sådanlåtagande. Som exempel anförde vi det statliga bidraget till SJ:s olönsammalinjer och till busstrafik i glesbygder, ersättningen till postverket förbefordran av blindskriftsförsändelser och bidragel lill den kommunala färdljänslen. 1980/81:181 36 Vi konslalerade atl man sålunda inte förutsätter attkommersiellt (marknadsslyrt) finansierade verksamheler av typ SJ:s affärsbanenätoch postverkets brevrörelse skall täcka kostnaderna för vissa specialljänslergenom atl höja priserna för de kunder som inte efterfrågar dessa tjänster. Altsprida extrakostnaderna för texttelefon på hela kollektivet telefonabonnenterskulle rubba de principer som gäller enligt beslut av statsmakterna och utsättaverket för många krav på socialt betingade ålaganden. Vi framhöll de farhågorsom i remissomgången framförts av handikappinstitutet, nämligen alt om leleverkelskulle driva en olönsam verksamhet med texttelefoner inom egen kostnadsramskulle verkets prioritering bli ogynnsam för de handikappade. Vi anförde vidareatt när det gällde andra lyper av abonnentutruslningar - t. ex. kundväxlar, modemeroch olika tillsatser - får kunderna belala engångs- och abonnemangsavgifter somläcker koslnader. I vårt betänkande stannade vi därför för enlösning som innebar att staten borde utge ersättning lill med beloppsom motsvarar de särskilda engångsavgifterna för lexltelefoner. 1978/79:99 framhöll dåvarande chefen förkommunikationsdepartementet: "Texttelefonen är en speciell lillsatsutrustningsom särskilt har tagils fram för atl kunna lillgodose en medborgargrupps behovav telekommunikationer. Utrustningen är alltså inle att betrakta som enhandikappanpassning av telefoner i allmänhet. Den är dessutom avsevärt dyrare itillverkning än en vanlig telefon. Det är mot denna bakgrund den föreslagnaersättningen över statsbudgeten till skall ses". Vi har återgell våra överväganden i det första belänkandetoch statsrådets uttalande främst därför att vi finner att utgångspunkten förvåra överväganden nu är annorlunda än förra gången. gäller del förmedlingav samtal mellan texttelefoner och vanliga telefonapparater, dvs. enservicefunktion, som gäller hela kollektivet telefonabonnenter.Texttelefonernas användning skall vara obegränsad inom teleområdet.Förmedlingen skall ge döva möjlighel atl ringa innehavare av vanligatelefonapparater utan inskränkning. Men den skall också ge möjlighet för dessaabonnenter - enskilda, myndigheter, institutioner osv. - atl ringa eninnehavare av texttelefon. Möjligheten skall gälla alla, dvs, hela abonnentkollekiivet.Det är enligt vår mening rimligt att se detta som en naturlig serviceuppgiftför , vars kostnad bör belasta verkets intäkter för den totalasamtalstrafiken. Det har hävdats att förmedlingsverksamheten kommer atlvara olönsam för ur strikt affärsmässig synpunkt, och att detta kananses strida mot den princip om kostnadstäckning inom olika grenar av verksamhelensom gäller för de affärsdrivande verken. Vi finner emellertid att statsmakternaunder senare år inte genomgående upprätthållit denna princip. Vi vill erinra omden successiva handikappanpassning av kollektivtrafiken som har inletts.Handikappanpassningen gäller alla former av kollekfivtrafik - SJ, flyget,bussar osv. - och kostnaderna får bäras av resp. företag, dvs. i realiteten avde resande. Prop.1980/81:181 37 Vi vill vidare erinra om de skärpta kraven påhandikappanpassning av bostäder och arbetsplatser, där betydande kostnaderbärs kollektivt av hyresgäster och konsumenter. 1 dessa fall synes principen omkostnadstäckning inte ha varit styrande. Vi vill också framhålla att eftersomfinansieringen enligt alternativ B av förmedlingsservice bygger påvår uppfattning atl servicen är en del av verkets uppgift att upprätthållateletrafiken, har inte frågan om särskild avgift för kommunikation medtexttelefoner samma betydelse som i alternativ A. Vi vill slutligen också erinra om de direktiv somregeringen utfärdat för en utredning rörande distribution av innehålleti dagslidningar till synskadade via t. ex. ljudkassett. Det sägs bl. a. att "ulredarenbör i första hand undersöka dagstidningarnas egna möjligheler alt finansieratalversioner av tidningarna. Därvid bör särskilt studeras möjligheterna attproducera och distribuera talversioner m. m. med full kostnadstäckning, dvs.med medel från prenumerationer och annonser. I det sammanhanget bör erinras omhandikapputredningens förslag om alt kostnaderna för en kassettupplaga avdagstidningar skall betraktas som en normal kostnad för tidningarna och täckaspå samma Sätl som dessas övriga koslnader". Våra överväganden har letl lill all vi, när del gäller samlalsförmedlingen.kommit fram till att man bör följa handikapputredningens förslag lillkostnadstäckning. Vi har därvid funnit att de argument som anförts motutredningens förslag när det gäller hjälpmedlet, dvs. texttelefonen, inle ärrelevanta när det gäller samtalsförmedlingen. Denna är en serviceuppgift, somomfattar hela abonnentkollektivet och därför bör finansieras av delta. Viansluter oss därför till alternativ B och föreslår att kostnaden förförmedlingen bärs av genom samtalsavgifterna. Vi utgår från atteffekten på avgiften för samlalsmarkering- f. n. 18 öre- blir marginell, dvs. Sammanfattning av våra förslag - att förmedlingav samtal med texttelefoner införs enligt de riktlinjer som anges i dettabetänkande - att televerkethandhar samlalsförmedlingen - att verkel gesi uppdrag atl svara för den närmare detaljplaneringen av föc - attfinansieringen av verksamheten sker enligt vårt alternativ B. dvs. - atthandikappinstitutet och i en arbetsgrupp följer den fortsattautvecklingen av dövblindtelefoner tills den tekniska utrustningen finnstillgänglig för dövblinda. Prop.1980/81:181 38 Enligl vår mening borde avsnitt 11 Förslag tillfinansiering disponerats på följande sätt. 1. Inledning. Redovisning avkostnaderna för alt bedriva förmedlingsverksamheten. Härvid bör understrykasalt kostnaderna blir lika stora oavsett vilket finansieringssätt som används. Redovisning avde kompletterande direktiven til! samtliga kommilléer som innebär alt allaförslag skall kunna genomföras inom ramen för oförändrade resurser inom delområde som förslagen avser. Redovisning avriksdagens beslut om finansiering av de särskilda engångsavgifterna förtexttelefoner. Redovisning avalternativa finansieringssätt (alt. A och B) med för- och nackdelar. Ylterligareett alternativ borde ha diskuterats, nämligen användandet av de yllerligaretexttelefoner som kunnat erhållas för motsvarande mängd pengar somförmedlingsverksamheten kommer att förbruka. Genom en sådan disposition skulle frågan om hurförmedlingsverksamheten bör finansieras erhållit en från ekonomisk utgångspunklriktigare och fullständigare belysning. a. följande skäl anser vi atl en evenluellförmedlingsverksamhet bör finansieras enligt all. De argument somlåg till grund för utredningens och ställningstagande lill frågan omhur engångsavgifterna för texttelefoner skulle finansieras är relevanta även ifråga om finansiering av förmedlingsverksamheten. Enligt vår mening är det idetta sammanhang ingen principiell skillnad mellan förmedlingsverksamhet ochtillverkning av texttelefoner. B uppfyller inte de s. k. besparingsdirekfiven som lämnats till samtligautredningar. Ett förslag om införande av förmedlingsverksamhet av samlal medtexttelefoner skall enligt dessa direktiv kunna genomföras inom ramen föroförändrade resurser inom det område som förslaget avser. Det innebär att om kostnadskrävande förslag läggs frammåste samfidigt visas hur förslagen kan finansieras genom besparingar i form avrationaliseringar eller omprövning av pågående verksamhet inomutredningsområdet. Majoritetens förslag till finansiering kompenseras såledesinte av motsvarande besparing utan leder till ökade kostnader för offentligkonsumtion genom utnyttjande av tjänster. Enligt vår uppfattning är det av flera skäl mycketväsentligt alt affärsverken inte åläggs att bedriva verksamhet som inte täcker sina kostnader. Detta bör endast ske om merkostnaderna läcks av särskilda anslag. 1980/81:181 39 4.Åläggs atl bedriva en förmedlingsverksamhet som inte läcker sinakostnader är risken uppenbar alt den motivation som behövs för att ulveckla verksamhelenförsvinner. Detta är inte till fördel varken för de handikappade eller förteleverket. Prop.1980/81:181 40 Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget om fönnedlingstjänsigenom leleverkel för samlal mellan texttelefoner och vanliga telefoner. Statskontoret åberopar sitt yttrande över lexltelefongruppenstidigare betänkande (Ds S 1978:16) Telefon för döva och framhåller, att samlalsförmedlingenfår en avgörande belydelse för användningen av texttelefoner, TeleverKetkonstaterar, alt försöket med förmedling av lexllelefonsamlal, som genomfördesvid Slockholms teleområdes betjäningsceniral ,visar alt förmedlingstjänst är möjlig atl genomföra. Den skulle kunna inledas6-8 månader efter beslul och nä full kapellet . Slutenshandikappråd finner del ytterst angelägel, alt döva, gravt hörselskadade,dövblinda och talskadade får tillgång lill telefon pä del sätt som textlelefongruppenföreslår. () betonar atttelefonen har blivit en så självklar del i vårt dagliga liv att få medborgarefrivilligt skulle avstå från den. Döva, hörsel- och talskadade har alltid fåttavstå från telefonen utom den mycket starkt begränsade möjlighelen somtexttelefonen ger samt den korta försöksperioden med förmedlingscentraler våren1980, Försöksverksamheten har visat alt del är fulll möjligt att ge också dessagrupper tillgång till ett av vår lids mest praktiska och mest oersättligakommunikationshjälpmedel. HCK, som bedömer alt förmedlingstjänsten kan börjatidigare än den , underslryker att den bör inledas snarastmöjligt. () framhåller att 1979 ärs reform omtillhandahållande av texttelefoner har blivit avsevärl fördröjd genom atttillräckligt antal telefoner inle stått till förfogande för ordination. Vidareblev besvikelsen stor, när försöket med förmedlingstjänst lades ner den 1 juli1980, och är det angeläget, att reguljär förmedlingstjänst kommer igångsnarast möjligt. Även SDR anser, atl delta bör kunna ske tidigare äntexttelefongruppen räknar med. Frågan om de särskdda dövbllndielefonerna behandlas avnågra remissinstanser. Handikappinstttulel förklarar sig berett alt isamverkan med leleverkel följa den fortsatta utvecklingen av dessa telefoner,tills de finns praktiskt tillgängliga för dövblinda. Förmedlingstjänstens omfattning och därmed kostnadsfråganbelyses särskilt av , som framhåller, att omfattningen av en framtidaförmedling i full skala är svårbedömbar. Texllelefongruppens prognos församtalsfrekvensen, vilken grundar sig försöksverksamhet, är högstväsentligt lägre än samtalsfrekvensen för den genomsnillliga abonnenten medvanlig telefon. Verket utgår från atl samtalsförmedling kommer att efterfrågasi ökande grad, allt efler som abonnenterna vänjer sig vid den nya teletjänsten.Samtidigt erinrar dock verkel om alt tillgång lill texttelefon vid