prop · G403175 · 1980-12-31 00:00:00 — Omständighetersom bör föranleda en fullständig dom är alt den rättsliga bedömningen avgärningen är tveksam eller all individualpreventiva skäl har föranlettdomstolen atl bestämma påföljden lill exempelvis fortsatt skyddslillsyn istället för del frihetsstraff som normall bort följa. Även i andra fall kanvalet av påföljd kräva en närmare motivering. Frågan om domar rörande trafiknykterhetsbrotthar berörts i avsnitt 2.2. Om dentilltalade överlämnas lill vård enligl lagen om nykterhetsvård eller tillsluten psykiatrisk vård eller vård i specialsjukhus för psykiskt utvecklingsstördatorde domen så gott som alltid böra utfärdas i fullständig form. Annorlundaförhåller det sig med påföljden överlämnande till vård enligt barnavårdslagen,eventuellt i förening med böter. Här torde fullständiga domskäl ofta kunnaundvaras. Som framhållits vid remissbehandlingen gäller detta främsl i mål motungdomar mellan som redan är föremål för ålgärder enliglbarnavårdslagen. Åtal mot dessa väcks ofla enbart därför alt det anses påkallatfrån allmän synpunkt. Ipromemorian har anförts att en dom varigenom skyddslillsyn enligl 28 kap. 3 §brottsbalken kombineras med fängelse regelmässigt bör vara motiverad. Jag delari princip denna uppfattning. Det kan emellertid tänkas alt förenklad dom iblandkan vara möjlig även i sådana fall. Motsvarande gäller när fortsattskyddstillsyn kombineras med fängelsestraff enligt 34 kap. 6 § brottsbalken.Möjligheten till förenklad dom omfatlar som har nämnts i och för sig även delfallet att domstolen med tillämpning av 34 kap. 1 § första stycket 3brottsbalken har undanröjt en lidigare påföljd och dömt lill en ny påföljd avannan art. I sådana fall är det dock som regel inte lämpligt atl meddela domeni förenklad form. Harpåföljden bestämls med tillämpning av reglerna i 33 kap. omnedsättning av påföljd bör förenklad dom i allmänhet inte användas. Fullständigdom torde också behövas när domstolen har alt la ställning till enutvisningsfråga. Däremot bör frågor om förverkande och beslag liksom f.n. kunnatas upp i en förenklad dom. Ett praktiskt viktigt fall är förverkande av alkoholhaltigadrycker i trafiknyklerhetsmål. När häktning beslutas i samband med domen, tordeden förenklade domsformen inte kunna användas. bör emellertid varamöjligt när rätten förordnar att en tidigare häktning skall bestå eller att enhäktad skall friges. Andra meningen i förevarande paragrafs första styckeöverensstämmer, frånsett en redaktionell jämkning, med den nuvarande andra meningen. Av del nya andra stycket framgår att möjlighet finns attutfärda förenklad Prop.1980/81:175 12 domäven när talan förs om enskilt anspråk i anledning av brott. Möjlighelen ärdock begränsad till det fall att den tilltalade medger anspråket eller om rättenfinner saken vara uppenbar. Som exempel på fall då frågan om enskilt anspråkkan tänkas vara uppenbar kan nämnas all ersättning yrkas för förstörd egendom enliglett företett värdeinlyg eller för självrisk på försäkring. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslaget till lag om ändring irättegångsbalken. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1980/81:175 13 1980/81:175 14 I en skrivelse lill har lagmännen iStockholms, och tingsrätter föreslagil förenklingar avdomskrivningen i brottmål vid tingsrätterna. Förslagen har aktualiserats avtidigare beslut om atl antalet ijänsler vid tingsrätterna skall minska.Lagmännen föreslår, förutom en utvidgning av möjligheten alt i brottmål utfärdadomen i förenklad form, ett syslem där domskälen i brotlmålsdomar som haravkunnats muntligen i parternas närvaro behöver redovisas skriftligen endastefter särskild begäran. En sådan ordning skulle enligt lagmännen innebära slorafördelar från ralionaliseringssynpunkt. Lagmännen hemställer alt fråganantingen genom tilläggsdirektiv anförtros rätlegångsulredningen (Ju 1977:06)eller görs till föremål för en särskild undersökning. Lagmännens skrivelse har tagils upp som bilaga 1. I denna promemoria behandlas, utöver de förslag tillförenklad domskrivning i brottmål som lagmännen har lagt fram, möjligheten alti tvistemål vid tingsrätt vidga förutsättningarna för alt utfärda domen iförenklad form. I 17 kap. 7 och 8 §§ (RB) finnsbestämmelser om avfattande av dom i tvistemål. Enligt 7 § skall domen avfattasskriftligen och i skilda avdelningar ange - förutom vissa uppgifter om bl.a.domstolen och parterna - domslutet, parternas yrkanden och invändningar och deomständigheter som dessa grundas på och slutligen domskälen med uppgift om vadsom är bevisat i målet. En tingsrätt får i vissa fall utfärda en tvistemålsdom iförenklad form. gäller enligl 8 § tredskodomar samt domar varigenomkärandens lalan bifalls på grund av svarandens medgivande. Att domen fårutfärdas i förenklad form innebär bl.a. att några domskäl inte behöver skrivas.Har domen meddelats av tingsrätt skall dock framgå huruvida den grundas påparts ulevaro eller medgivande (se förordningen 1976:819 om avfattning av dom itvistemål m.m. samt de med stöd av denna utfärdade anvisningarna). Beträffande avfattningen av dom i brottmål finns i 30 kap.5 § första stycket RB bestämmelser som endast obetydligt skiljer sig från vadsom gäller för tvistemålens del. Även en brottmålsdom av tingsrätt får i vissafall utfärdas i förenklad form. Förutsättningarna härför är enligt 6 § ikapitlet att målet rör endasi ansvar för brott, alt den tilltalade har erkäntgärningen och atl annan brottspåföljd än böter inte döms ut. När det gäller sättet för meddelande av dom i tvistemåleller brottmål anges i 17 kap. 9 § resp. 30 kap. 7 § två olika möjligheter.Domen kan antingen avkunnas muntligen vid huvudförhandlingen eller vid annaträttens sammanträde eller också meddelas genom alt hållas tillgänglig pårättens kansli, s.k. kanslidom. Avkunnande av en dom får ske genom återgivandeav 1980/81:175 15 domslutet och domskälen samt meddelande av fullföljdshänvisning.Bestämmelserna härom anses medge att den närmare utformningen av domskälen fåranstå till dess domen avfattas skriftligen. Vad som har sagts nu gäller ocksånär elt tvistemål avgörs vid sammanträde för muntlig förberedelse. Om etltvistemål i andra fall avgörs ulan huvudförhandling, skall domen alltidmeddelas som kanslidom. Detsamma gäller när ett brottmål avgörs utan huvudförhandling. I fråga om liden för meddelande av en dom i tvistemålgäller enligl 17 kap. 9 § andra stycket RB i princip att domen skall avkunnasså snart överläggning har hållits. Överiäggning skall hållas genast efterhuvudförhandlingen eller senast nästa helgfria dag. Om rätten på grund avmålels beskaffenhet behöver ytterligare lid för alt besluta eller avfalla domenkan den förlänga tiden. Domen skall emellertid, om inte synnerligt hindermöter, skriftligen avfallas och meddelas efter förhandlingensavslutande. Liknande bestämmelser för brottmålens del finns i 30 kap.7 § andra stycket. Anstånd för att besluta eller avfatta domen får dockförekomma endast om det är oundgängligen erforderligt. Beslutas anstånd, skalldomen skriftligen avfattas och meddelas inom , om den tilltalade ärhäktad, och i annal fall från förhandlingens avslutande. Dessatider får överskridas, om det möter synnerligt hinder för all meddela domeninom de angivna tiderna. Av 12 § andra stycket lagen (1964:167) med särskildabestämmelser om unga lagöverträdare följer alt fristen förmeddelande av dom gäller i mål om åtal för vissa grövre brott mot den som intehar fyllt även om han inte är häktad. Genom förordningen (1976:819) om avfattning av dom itvistemål m.m. har regeringen meddelat föreskrifter som bl.a. innebär atltvistemålsdomar i de flesta fall skall skrivas på blankett. Regeringen harockså fastställt vilka blanketter som skall användas i olika fall och för olikadelar av domen. För brottmålens del har liknande bestämmelser meddelats genomcirkuläret (1973:749, ändrat senasl 1979:862) till hovrätterna ochtingsrätterna om avfattning av dom och slulligl beslul i brottmål. I den inledningsvis nämnda skrivelsen anför lagmännen atlavfattandet av domar upptar en väsentlig del av tingsrältsdomarnas arbetstid.För dem som uleslutande sysslar med brottmål kan tiden för domskrivning, grovträknat, uppskattas till inemot hälften av arbetstiden. Större delen av dennalid torde avse domskälen. Därtill kommer biträdespersonalens arbele medutskrift av domsmoliveringarna. En minskning av domskrivningen skulle därförvara av största betydelse för behovel av arbetskraft vid tingsrätterna. Lagmännen framhåller atl motiverade domar i broltinål i etlslorl anlal fall är nödvändiga för att lillgodose den dömdes rätlssäkerhelsintressen.Den som har dömts mol sitt nekande eller har dömts till en påföljd som inle 1980/81:175 16 framstår som självklar har ett berättigat anspråk på altfå veta varför han har fällts till ansvar eller dömts till den akluellapåföljden. Detsamma gäller beträffande åklagare och målsägande när domslutethelt eller delvis har gått dem emol. Motiverade domar är vidare av störstabetydelse för kontrollen av domstolarna och för allmänhetens tilltro tillrättskipningen. De är också av stort värde för överrätterna vid fullföljd. Lagmännen anger i skrivelsen några olika möjligheter atlbegränsa domskrivningen i brottmål. lagändring skulle della kunna uppnåsgenom alt den ofla tämligen fullständiga redovisningen av vad den tilltalade,målsägande och vittnen har sagt vid huvudförhandlingen slopades och man istället gick direkl på bedömningen av berättelserna. Totalresultatet skulleemellertid bli avsevärt bättre om man genom lagstiftning begränsade skyldighetenalt redovisa domskälen skriftligt. Den möjlighet som enligt lagmännen ligger närmasl lillhands är atl öka utrymmet för förenklad dom enligt 30 kap. 6 § RB. Som exempelpå fall då förenklad dom skulle kunna användas nämns erkända stölder somstraffas med villkorlig dom, skyddstillsyn eller elt kortare frihetsstraff.Sådana jämkningar skulle dock inte betyda så mycket från ralionaliseringssynpunkt,eftersom domar i sådana mål regelmässigt skrivs ytterst kortfattat eller eftermall. Enligt lagmännen skulle mera vara alt vinna med följandeordning. Vid avkunnande av dom skulle liksom f.n. domslutet och domskälenredovisas muntligen för parlerna. En fullständig dom skulle emellertid skrivasenligt nu gällande regler endast om parterna inom från avkunnandetbegär detla. Med begäran om en fullständig dom bör jämställas ett överklagandeinom den angivna tiden. Undantag från den föreslagna ordningen bör gälla ifråga om vissa grövre brottmål. Eftersom minnesbilden av elt mål efterförhandlingen kan ha försämrats så att det möter svårigheter att då börjaskriva en fullständig dom, kan den redovisning av domslutet och domskälen somsker vid avkunnandet spelas in på band och användas som slöd för minnet. av bandet skulle vidare kunna fogas som bilaga till en dom somöverklagas efter utgången av tiden för begäran om fullständig dom. Det kan, framhåller lagmännen, självfallel medföraolägenheter för hovrätten att pröva ett överklagat mål utan tillgång till någonmotivering, frånsett utskrift av en bandupptagning från avkunnandet. En tänkbarlösning är atl för brottmålen införa en motsvarighet lill institutetvadeanmälan i tvistemål, förutsatt att detta institut behålls i framliden. Lagmännen pekar i sammanhanget på några särskilda frågorsom måsle lösas vid en övergång till den skisserade ordningen. Denna lordenödvändiggöra en bandning av den tilltalades berättelse vidhuvudförhandlingen. Ställning måste också tas till frågan om i ett mål medflera tilltalade fullständig dom skulle kunna skrivas belräffande endast någonav dem. En annan fråga är om målsäganden skall kunna påfordra en fullständigdom och Prop.1980/81:175 17 omen sådan dom skall kunna begränsas till skadeståndsfrågan resp.ansvarsfrågan. Undersenare år har tillströmningen av mål till de allmänna underrätterna förändrats.Den vidgade användningen av strafföreläggande och föreläggande av ordningsbotsamt avkriminaliseringen av vissa gärningstyper har fön med sig att antaletbrottmål hos tingsrätterna har minskat. har antalet tvistemål ökatnågot liksom målen om lagsökning och betalningsföreläggande, där ökningen harvarit markant. Sammantagna har emellertid de angivna förändringarna i mållillströmningenvarit ägnade att minska personalbehovet hos tingsrätterna. Ifråga om brottmålen har dock även andra förändringar kunnat iakttas. Andelengrövre brottmål har ökat, liksom antalet rättsligt komplicerade mål. Vidare harhandläggningen kommit att försvåras av att tilltalade, vittnen och andra somskall höras inte i samma utsträckning som förr efterkommer kallelser tilldomstolarna. Redanbeslutade eller väntade reformer kommer att medföra att nya uppgifter läggs påde allmänna domstolarna. Genom ändringar i rättshjälpslagen (1972:429), somträdde i kraft , har uppgiften att besluta irättshjälpsfrågor i stor utsträckning förts över från rättshjälpsnämndernatill bl.a. domstolarna. Vidare har regeringen föreslagit atl domstolarnaskall pröva frågor om näringsförbud i samband med konkurs, s.k. konkurskarantän(prop.1979/80:83). Enligt det förslag till handräckningslag som i juni 1979har remitterats till lagrådet skall den summariska processen enligt 191 och 192§§ utsökningslagen (1877:31 s.l) föras över till tingsrätterna i samband medatt den nya utsökningsbalk, som kommer att föreslås , träderi kraft. Den nya handräckningsprocessen, som föreslås bli rent skriftlig,kommer att medföra att tingsrätterna tillförs omkring 20 000 nya mål årligen.Reformerna på utsökningsrättens område kommer vidare att innebära att frågor omkvarstad och andra säkerhetsåtgärder i fortsättningen kommer att prövas enbartav allmän domstol. Denökade belastning på de allmänna domstolarna som de nämnda förhållandena för medsig kan inte mötas enbart genom att domstolarna tillförs ny personal. Detta kani rådande budgetläge inte ske annat än i begränsad omfattning. Allmänt sett ärdet också angeläget att man inom domstolsväsendet fortlöpande ser öververksamheten och lar till vara alla rationaliseringsmöjligheter som erbjudersig. Rättegångsförfarandetvid allmän domstol ses f.n. över av rättegångsutredningen (Ju 1977:06). Enligtdirektiven skall utredningen sträva efter en 2Riksdagen 1980/81. 1980/81:175 18 ordning som innebär att rättsväsendets resurser utnyttjaspå bäsla sätt. En möjlighet som utredningen har att överväga är om domstolarnaskulle kunna avgöra smärre tvistemål och brottmål i enklare former än f.n.Sådana mål skulle t .ex. kunna avgöras utan huvudförhandling i störreutsträckning än . arbele kan alltså komma att föra medsig rationaliseringar vid de allmänna domstolarna som har belydelse även fördomskrivningen. Även om det är önskvärt att på olika sätt rationaliseradomstolsförfarandet är det tydligt atl detta inle får gå ut överrättskipningens kvalitet. Det är emellertid också från rättsäkerhetssynpunktangeläget att målen blir snabbt avgjorda och att balanser undviks även närmåltillströmningen är ojämn. Mot bakgrund av dessa förhållanden synes det angelägel attden av lagmännen aktualiserade frågan om förenklad domskrivning nu tas upp. Deolika möjligheter till förenklingar som anges i skrivelsen avser enbartbrottmålen. De olika aspekter som kan läggas på frågan gäller emellertid i vissutsträckning även för tvistemålen. Till en början kan erinras om att domar i såväl tvistemålsom brottmål numera i princip skall avfattas enligt formulär. Detta gör attutrymmet för individuella variationer i fråga om domens uppställning, uppgifterom domstolen, parter och ombud m.m. är begränsat. Detsamma gäller i fråga omdomslutet i brottmål, som skall avfattas med användande av en föreskrivennomenklatur. Vad som blir kvar är då - förutom domslutet i tvistemål -redovisningen av parternas yrkanden och de omständigheter på vilka de grundassamt domskälen. Här finns det anledning att överväga om förenklingar kan åstadkommasnär det gäller såväl brottmåls- som tvistemålsdomar. Den tid som läggs ned på domskrivning varierar avsevärtfrån fall till fall. Det är givet atl avfattandet av en dom i ett mål med fleraparter och med många olika yrkanden och invändningar kräver åtskilligt mer tidän när partsställningen är enkel och yrkandena få. Sådana omständigheter somatt bevisningen är omfattande eller att rättsfrågorna är besvärliga kan ocksåmedföra att det behövs än normalt. Den tid som går åt för avfattandet av domen är också i höggrad beroende på den enskilde domarens sätt att arbeta. Här kan bl.a.ambitionsnivån i fråga om den språkliga utformningen, liksom erfarenhet ochvana vid domskrivning, spela in. Det har sagts att domar ofta skrivs onödigt vidlyftigt. Bl.a.anses det att domskälen ofta redovisar mer material än vad som strängt tagetbehövs med hänsyn till . Det är emellertid inte givet alt delgår fortare att skriva kort och koncentrerat. Även bedömningen av vad som skalltas med i domen tar sin tid. Vad särskilt angår redovisningen av vittnesberättelsere.d. kan påpekas att dessa inte så sällan skrivs ut av protokollföraren i måletoch att domaren sedan utan nämnvärd redigering tar in dem i domen. Dennaredovisning medför i så fall inte så stort arbete för domaren. 1980/81:175 19 Vad som har sagts nu innebär självfallel inte atl endomare bör avslå från alt skriva kort. En strävan bör alltid vara att i domeninte ta in mer än som behövs för att parter och andra som läser den skall kunnabilda sig en riklig uppfattning om hur domstolen har sett på saken. I enklaremål brukar också, som lagmännen påpekar, domskälen vara kortfattade. Ett kortskrivsätt spar koslnader för bl.a. utskrift, kopiering och arkivering. Del kan övervägas alt i bestämmelserna om avfattande avdom i 17 kap. 7 § och 30 kap. 5 § RB ta in en föreskrift av innebörd altdomskälen inte skall redovisa mera än som behövs som bakgrund till domslutet.En sådan föreskrift skulle dock knappast tillföra någonting utöver vad som ändåfår anses gälla. Någon egentlig effekt i fråga om domskrivningen skulle denknappast få. Den diskussion om domskrivning som fortlöpande förs inomdomarkåren torde ha väl så stor betydelse för inriklningen mol ett kortareskrivsätt som författningsbestämmelser. I sammanhanget kan f.ö. erinras om attdet av 14 § första stycket expeditionskungörelsen (1964: 618) följer alt en dominte bör skrivas onödigt vidlyftigt. Vill man uppnå någon mera påtaglig rationaliseringsvinstgenom förenklad domskrivning kan det övervägas att, som lagmännen har varitinne på, i större utsträckning än f.n. helt slopa den skriftliga redovisningenav domskälen. Det kan emellertid inte komma i fråga att göra någon allmäninskränkning i principen att domar skall motiveras. Att så sker är avgrundläggande betydelse för rättssäkerheten. Förutom den vikt motiveringen harför parterna och vid fullföljd i högre instans (jfr 50 kap. 4 § första stycket2 och 51 kap. 4 § första stycket 2 RB) har den, som lagmännen påpekar, storbetydelse för allmänhetens kontroll av och förtroende för rättskipningen. Ävenför domaren själv är det, åtminstone i mera kvalificerade mål, av stort värdeatt domskälen måste redovisas. Därmed uppnås slörre garantier för att domslutetblir riktigt. Som lidigare har nämnts får en tingsrätts dom enligl 17kap. 8 § och 30 kap. 6 § RB utfärdas i förenklad form i vissa fall. Att domen idessa fall inte behöver innehålla några domskäl innebär inte något egentligtavsteg från principen om att domen skall motiveras. Av en ivislemålsdom iförenklad form skall sålunda framgå huruvida den har grundats på utevaro ellermedgivande och av en motsvarande dom i brottmål att den avser en gärning somhar erkänts av den tilltalade. I det följande skall först undersökas i vad mån det går atlvidga förutsättningarna för att meddela dom i förenklad form utan att befogade rätlssäkerhelsintressenåsidosätts. Därefter behandlas frågan om slopande av den skriftligaredovisningen av domskälen när domen har avkunnats muntligen. 4.2 Förenklad dom i tvistemål Som framgår av redogörelsen för nuvarande ordning får endom i tvistemål utfärdas i förenklad form endast under starkt begränsadeförutsättningar. Prop.1980/81:175 20 Dettafår enligt 17 kap. 8 § RB ske bara i fråga om tredskodom och dom varigenomkärandens talan bifalls på grund av svarandens medgivande. I mål vari förlikninginte är tillåten - indispositiva tvistemål - kan tredskodom inte förekomma. Isådana mål får förenklad dom användas endast när domen på grund av enuttrycklig bestämmelse får grundas på svarandens medgivande (jfr t.ex. 11 kap.1 § ). Enligt42 kap. 18 § RB får en dom i tvistemål meddelas redan under förberedelsen ivissa fall. Den möjligheten står till buds i fråga om tredskodomar och domarvarigenom rätten fastställer en förlikning. I dispositiva tvistemål får domunder förberedelsen vidare meddelas i anledning av talan om anspråk som harmedgivits av svaranden eller som käranden har eftergivit (jfr 13 kap. 5 § RB). Endom som avser äktenskapsskillnad på yrkande av ena maken och därmedsammanhängande frågor, som partema är ense om, får enligt 15 kap. 7 § tredjestycket meddelas utan huvudförhandling. Bestämmelsen innebäratt sådana mål kan avgöras under förberedelsen i större utsträckning än somföljer av 42 kap. 18 § RB. I42 kap. 20 § andra och tredje styckena RB finns bestämmelser omhuvudförhandling i förenklad form. En sådan förenklad huvudförhandling innebäratt rätten har samma sammansättning som vid förberedelsen och att samma domarehandlägger målet vid huvudförhandlingen. Vad som har förekommit i samband medförberedelsen, t.ex. i fråga om yrkanden och invändningar, behöver inteupprepas vid huvudförhandlingen. Förenklad huvudförhandling får med parternassamtycke hållas antingen i samband med förberedelsen eller senast 15dagar efter det att den muntliga förberedelsen avslutades. Oavsett parternassamtycke får förenklad huvudförhandling hållas i samband medförberedelsen, om saken bedöms som uppenbar. I defall då en dom får meddelas redan under förberedelsen råder det i allmänhet intelängre någon tvist mellan parterna. Detta talar för att man i dessa fallgenerellt skulle kunna efterge kravet på att en fullständig dom skall meddelas.En sådan utvidgning skulle få betydelse i fråga om käromål som har eftergivitsav käranden och i sådana indispositiva tvistemål där parterna är ense men därderas medgivanden inte formellt läggs till grund för domen. Förenklad domskulle vidare få användas i fall då rätten fastställer en förlikning mellanparterna. Situadonenär likartad i de fall då med parternas medgivande förenklad huvudförhandlinghålls i samband med förberedelsen. Att en part väljer att låta måletgå till omedelbar huvudförhandling i förenklad form innebär i både dispositivaoch indispositiva tvistemål att parten nöjer sig med den bevisning som då ärtillgänglig. I de flesta fall kan man förutsätta att parten godtar denbedömning som rätten gör. Detta talar för att man även i de fall då entvistemålsdom meddelas efter huvudförhandling i samband medförberedelsen skulle kunna efterge kravet på att en fullständig Prop.1980/81:175 21 Frånrationahseringssynpunkt torde emellertid en utvidgning enligt det anfördaav möjligheterna till förenklad dom få begränsad betydelse. Redan nu tordedomen i ett mål vari käranden har eftergivit sin talan avfattas mycket kort.Detsamma torde gälla i fråga om de indispositiva tvistemål där parterna är enseoch rätten inte bedömer saken på annat sätt. I fråga om domar varigenom rättenstadfäster en förlikning kan erinras om att föriikningsavtalet regelmässigt tasin i domen och att det i övrigt knappast finns något utrymme för ytterligareförenklingar av domskälen. Vadsärskilt gäller möjligheten att förenkla domskrivningen i mål där förenkladhuvudförhandling hålls i samband med förberedelsen får man intebortse från att parterna, även om de skulle vara inställda på att godta rättensbedömning, kan ha ett intresse av att få reda på vad domstolen har ansett varaavgörande för domslutet. Domskälen har också i många fall betydelse för andraän parterna.