prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — De åsyftade reglerna gäller frågan omexigibilitet av förvaltningsmyndighets beslut eller, närmare bestämt, fråganom och under vilka förutsättningar ett sädant beslut skall utgöra ensjälvständig exekutionstitel och därmed kunna verkställas utan att-denskyldighet för den enskilde som beslutet ålägger har blivit prövad av domstol.Sådana regler är i förslaget lill UB upptagna i 3 kap. 1 I 8 första stycket 6nämns sålunda som en särskild exekutionstitel förvaltningsmyndighets beslutsom "enligt särskild bestämmelse får verkställas", fill dettastadgande ansluter bestämmelserna i 19 8. enligt vilka vad som gäller om domskall tillämpas "om ej annat är föreskrivet", när beslut av förvaltningsmyndighetfår verkställas i enskilt mål. samt bestämmelserna i 23 8. enligt vilkaexekutionstitel i allmänt mål får verkställas innan den har vunnit laga kraft,"om det är särskilt medgivet". Berörda bestämmelser i . vilkasålunda hänvisar till reglering vid sidan av balken. tar främst sikte päskatter och allmänna avgifter. Den särskilda regleringen blir av synnerligenslor betydelse. Den kommer att utgöra den rättsliga grundvalen för att vissaallmänna fordringar, i motsats lill enskilda fordringar, skall kunna tas ututan all de blivit domfästa, dvs. redan på grund av förvaltningsmyndighetsbeslut om debitering. Den kan dessutom innebära, att sådant beslut får, ehurudet inte vunnii laga kraft, verkställas på sätt som UB föreskriver förlagakraftägande dom. Denna reglering vid sidan av LIBkommer sålunda att bestamma exigibiliteten hos vissa beslut avförvaltningsmyndighet. Frågan gäller i vilken statsrättslig form föreskrifterom exigibilitet skall ges. när den materiella regleringen på grund avdelegation från sida ankommer pä regeringen eller kommun ellerdirekt på grund av RF tillkommer regeringen. Enligt lagrådets mening liggerdel, bl.a. mol bakgrund av vad som gällt, nära lill hands alt besvaradenna fräga så, alt i den män del tillkommer regeringen eller kommun attmeddela de materiella föreskrifterna inom ett visst ämnesområde regeringen ellerkommunen också kan ge föreskrifter om exigibilitet: exigibilitelsreglerna kannämligen ses som ett så nödvändigt komplement till den materiella rätten attdet är naturiigt att normgivningskompetensen ligger hos ett och samma organ.Detta innebär, att om regeringen eller kommun liger kompelens att ålägga enviss avgift. den också äger förordna att ett förvaltningsbeslut om sädan avgiftkan, även om det är överklagat, verkställas pä samma sätt som en lagakraftägandedom. Och vidare innebär det sagda, att om regeringen i enlighet med RFöverläter den materiella regleringen ät underordnad myndighet, denna också ägernormgivningskompetens i vad angår exigibilitet, dvs. kan förordna atttillämpande myndighets beslut skall kunna genast verkställas. 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1063 Tolkningen för alltsä långt. Självfallet torde emellertidhinder inte möta alt vid delegation av normgivningskompetens - av riksdagentill regering eller kommun eller av regeringen lill underordnad myndighet - detdelegerande organet gör de inskränkningar i delegationens omfattning som i detsärskilda fallet kan anses erforderliga eller lämpliga. Av det anförda framgår, att t. ex,hänvisningen i 3 kap. I 8 första stycket 6 till bestämmelser vid sidan avbalken innebär, att dessa bestämmelser -beroende på vilket ämnesområde dereglerar - kan tänkas meddelade antingen genom lag eller i annan ordning.Motsvarande gäller beträffande hänvisningen i 3 kap. 23 8. Delsamma kanmöjligen vara fallet med liknande hänvisningar pä andra ställen i balken. Iandra fall kan däremot en hänvisning till en tilltänkt reglering endast avse enreglering som sker genom lag. Så torde t.ex. vara fallet med stadgandet i 3kap. I 8 första stycket 7 alt handling, som enligt "särskild bestämmelse"får läggas till grund för verkställighet, är en exekutionstitel. Sådan enskildexekutionstitel torde nämligen alltid falla inom ämnesområde därnormgivningsmakten mäste uiövas av och där utrymme att meddelaföreskrift om exigibilitet i annan form än genom lag inte finns. Med hänsyn till den nya RF:skompelensregler kan del mången gång vara svårt att vid genomförandet av en lagavgöra i vilken statsrättslig form en tilltänkt särreglering, utanför denaktuella lagen, kan ske. fillräckligt underlag för ett sådant avgörandeföreligger ofta inte heller förrän man har full kännedom om innehållet isärregleringen. Under sådana förhållanden ligger det närmast till hands allgenomgående låta lagen själv lämna frågan om den statsrätlsliga formen öppen. Lagrådet vill för sin del förorda,att en sådan lagstiftningsteknik används och att alltsä, när en lagskall hänvisa till särreglering vid sidan av lagen, detta sker i neutralaordalag. Hänvisning lill särreglering bör ske med ett ordval som överensstämmermed det i 8 kap. RF brukade, dvs. med olika former av orden"föreskrift" eller "föreskriva". En hänvisning inom lagenbör avse "bestämmelse" eller ""bestämmelser" i lagen. Det förordade tillvägagångssättelinnebär, att lagstiftaren överger den tillämpade tekniken att när enlag hänvisar till vad som är "särskilt föreskrivet'" därmed avses enreglering som även den är given i lag. Den nya principen hindrar självfalletinte. att lagstiftaren, om det i visst fall anses angeläget att inskränka möjlighetentill särreglering till sädan som sker genom lag, läter detta komma till uttryckgenom alt lagen själv anger alt undantag, tillägg eller annan särregleringmäste ske genom lag. Vad angår UB bör lagtexten pä ettflertal ställen Jämkas för att nä överensstämmelse med del anförda: endast iett par fall finner lagrådet det påkallat att i fortsättningen särskiltuppmärksamma frägan. Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1064 Innan lagrådet övergår till attbehandla de särskilda bestämmelserna i förslaget, vill lagrådet anmärka, attnär lagrådets förslag till ändring i visst lagrum medför ändring iparagrafnumreringen i kapitlet eller i hänvisningar som görs till bestämmelse ikapitiel. detta inle alltid har särskilt angetts. 5 8 Enligtparagrafen skall kronofogdemyndigheten besluta i uppkommen Jävsfråga.Lagtexten hindrar inte. alt i instruktion för kronofogdemyndigheterna meddelasbestämmelser som medger att den förrätlningsman som Jävel gäller självbeslutar i jävsfrågan. Enligt lagrådels mening bör om möjligt den principenupprätthållas att annan än den som Jävals skall besluta i frågan, och dennaprincip bör komma till uttryck i lag. Lagrådet föreslår alltså att. efterförebild av 5 8 förvaltningslagen, den föreslagna paragrafen kompletteras meden bestämmelse av innebörd att förrättningsmannen själv får pröva Jävsfråganendast om annan ej kan träda i hans ställe utan olägligt uppskov. 6 8 Som lagrådethar antytt inledningsvis skall exekutionen beträffande vissa allmännafordringar lill en del ske enligl särskilda regler i en typ av utsökningsmålsom i balken kallas allmänna mäl. 1 föievarande paragraf definieras vad somavses med allmänt mål. Mäl som inte är allmänt mäl enligt den angivnadefinitionen benämns enskilt mål. Säsom framgår av vad föredragandestatsrådet har anfört (huvudremissen s. 89) kräver nu gällande RF. att desärregler enligt vilka verkställighet skall ske för allmänna fordringar -liksom de allmänna verkslällighetsreglerna ges i lagens form. Självfalletgäller detta också - såsom här är i fråga beträffande sädana föreskrifter somanger tillämpningsområdet för särreglerna. Av stadgande i lag skall såledeskunna utläsas vilka slag av allmänna fordringar som omfattas av de särskildaverkställighetsreglerna. Regeringen kan ej bemyndigas att bestämma härom. Ett lagstadgande som definierarbegreppet allmänt mål måste utgå från att det, såsom framgår redan av deninledande paragrafen i UB, skall föreligga en exekutionstitel för attverkställighet skall kunna ske. Vilka exekutionstitlarna är redovisasuttömmande i 3 kap. I och 2 88: dessa stadganden anger härigenom den ram inomvilken UB vinner tillämpning. Bland de exekutionstitlar som är av intresse idelta sammanhang ingär domstols dom, utslag eller beslut. Hit raknäs avgörandenav säväl allmän domstol som t.ex. allmän förvaltningsdomstol. En stor ochviktig grupp utgör vidare myndighels beslut sotn enligl särskild föreskrift fårverkställas (jfr 3 kap. I S första stycket 6 i förslaget). Inledningsvis har lagrådet ocksånämnt, att sådana mäl som avser verkställighet av böter, skatter ellerallmänna avgifter typiskt sett år att hänföra till allmänna mål. Med allmänavgift, också kallad offenlligrättslig avgift. 1980/81: 8 Lagrådets yttrande 1065 brukar vanligen förstås en penningprestation som betalasför en specificerad motprestation från del allmänna - i motsats till skattvilken karakteriseras som ett tvångsbidrag till det allmänna ulan direkimotprestation (prop. 1973: 90 s. 213). En definition av begreppet allmäntmäl, varigenom gränsen alliså dras mellan allmänt och enskilt mål, bör enligtmotiven ske med utgängspunkt i att den fordran som verkställigheten i måletavser skall vara av offenlligrättslig natur. Lagrådet ansluter sig till dennauppfattning. Från angivna utgångspunkter är dettydligt, att till allmänt mäl skall -såsom skett i det föreslagna stadgandet -hänföras mål vari verkställigheten avser böter. skatt eller tull. 1 frågan vilka slag av mäl som.utöver de nämnda, bör handläggas såsom allmänna mål grundas förslagel pånu gällande ordning för indrivning av allmänna fordringar. 1 motiven uttalasall allmänna mål enligt UB i huvudsak bör omfatta samma fordringar som förnärvarande '"drivs in i allmänna mål"" hoskronofogdemyndigheterna. Av de allmänna avgifter som drivs in på detta sätt- och därmed särbehandlas i exekutivt hänseende - utgörs huvuddelen av sädanaavgifter som slår skatterna nära i den meningen att de har karaktären avpålagor. Åven en del avgifter som inle är av denna art har kommit alt ingå. t.ex. vissa förrättningskostnader vid fastighetsbildning. I fråga om vissafordringar, som också ingår, ehuru de inle kan betraktas som pålagor, är dettveksamt, om de ens är alt hänföra till kategorien '"avgift". Någrafordringar, som otvetydigt inte ar avgift, drivs också in i allmänt mål; hithör förpliktelse att återgälda rällshjälpskostnad i rättegång. Det nuvarande systemet förindrivning av allmänna fordringar bygger pä en utveckling sedan lång lidtillbaka. Vilka fordringar som har kunnat tas ut i - helt eller delvis sammaordning som gäller för skatt har bestämls av regler som huvudsakligen varitmeddelade i administrativ väg eller kommit att utbildas i praxis. Debakomliggande motiven har därvid växlat från tid till annan. Den i förslaget till lagtextupptagna bestämningen ""staten tillkommande avgift som får utsökasulan föregående dom" ger ej någon klar avgränsning. Den säger egentligen frånsett att det skall vara fräga om en statlig avgift - ingenting mer än attstatens fordran skall vara fastställd genom beslut som ulgör exekutionstitelenligt balken, men därmed är ej något sagt om naturen av den statligafordringen. Vad som avses med uttrycket "'andra liknande medel somtillkommer staten eller kommun"" i den föreslagna bestämmelsen är ejheller klart: måhända leder lydelsen till en utvidgning ulöver del i striktmening offentligrättsliga området. Enligt lagrådels mening böravgränsningen av tillämpningsområdet för de allmänna målen enligt UB ske medbeaktande främst av att verkslällighetsreglerna i dessa mål är allmänt settförmånligare för borgenären än de som gäller i enskilda mål. Enligt dennabedömning bör området för de 30 1980181. 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1066 allmänna mälen i princip omfatta endast sådana allmännafordringar som har karaktär av pålagor. När det gäller alt i lagtext ange dennabegränsning synes man kunna knyta an till stadgandet i 8 kap. 3 8 RF. som geruttryck för vad som enligt grundlagen är att anse som offentligrättsligaskyldigheter för den enskilde mot det allmänna, 1 enlighet med det anförda villlagrådet föreslå, att en grundläggande definition i lagtexten av allmänt mälges lydelsen: "Allmänt mål är mål. vari verkställighet sker för böter.vite. skatt, tull eller annan betalningsförpliktelse som avses i 8 kap. 3 8regeringsformen."" 1 remissprotokollet har inteliimnats någon fullständig redogörelse för vilka mål som avses skola ingå underbegreppet allmänt mål i balkens mening. Del får ankomma pä regeringen att inomden nu föreslagna definitionens ram genom verkställighetsföreskrifler angevilka slag av mål som skall handläggas som allmänna mål enligt UB. har regeringen enligt 8 kap. 13 8 RF alt meddela utan alt någonbestämmelse därom ges i lag. Om visst slag av utsökningsmål. somenligt det anförda blir att hänföra tili allmänna mål. anses av särskilda skäländå inte böra tillhöra denna målgrupp, krävs alt eribrderlig undantagsregelhärom också ges i lag. En sådan regel bör ha sin plals i balken och därlämpligen tas upp i föreva-rande paragraf. Med den av lagrådet förordadeavgränsningen kommer vissa av de mäl som handläggs som allmänna mål hoskronofogdemyndigheterna att falla utanför begreppet allmänt mäl enligl UB. Omdet av särskilda skäl befinns, alt någol slag av mål som faller utanförbegreppet men har stark offentiigrättslig anstrykning bör handläggas somallmänt mål. måste också detta föreskrivas genom lag. lämpligen i enkompletterande bestämmelse i förevarande paragraf, 8 § Bestämmelsen i andra stycket är måhända överflödig medhänsyn till att de lagrum som nämns i stadgandet är uttryckligen begränsadetill att gälla här i riket registrerad egendom. Den tillgodoser därför närmastett pedagogiskt syfte. Formellt sett skulle den möjligen kunna tolkas sä altden avser ocksä det visseriigen närmast teoretiska fallet att ett skepp ellerett luftfartyg är registrerat i men till följd av ett misstag harblivit registrerat ocksä i en främmande stat eller att motsvarande förhållandeföreligger beträffande inteckning', i reservdelar till luftfartyg. Del tordeemellertid inte vara avsikten att undantagsregeln skall gälla i sådana fall.Stadgandena i 4 kap. 7 8 andra stycket och 30 8 andra stycket synes sålundavara tillämpliga så snart egendomen i fräga är i vederbörlig ordningregistrerad resp. intecknad i , oavsett om registrering eller inteckningråkar ha meddelats eller alltjämt vara gällande också i en främmande stat. Altså är förhållandet får anses ligga i sakens natur, och någol förtydligande avbestämmelsen i detta hänseende anser lagrådet därför inte vara påkallat. 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1067 3 8 Lagrådetföreslår under 7 kap., all en särskild forumregel för löneutmälning tas uppdär. Följs detta förslag, bör i förevarande paragrafs första stycke erinrasäven om denna forumregel. 4 8 Lagrådetkommer under 18 kap. 2 8 att föreslå ändrad lydelse av nu förevarande paragraf. 7 8 Genom bestämmelserna i denna paragraf anges när enansökan eller annan handling i utsökningsmål skall anses ha kommit in tillkronofogdemyndigheten. Enligl en hänvisning i första stycket av paragrafentillämpas de regler som gäller för allmän domstol och är upptagna i 33 kap. 3 8RB. 1 andra stycket ges en särregel för de fall då en handling i utsökningsmålrör anmälan eller annan ätgärd som skall ske innan utmätt egendom säljs,sammanträde avslutas eller beslut meddelas. Denna särregel innebär, att avsteggörs från den för domstolar - och förvaltningsmyndigheter -gällandehuvudprincipen, att handling anses ha kommit in den dag då handlingen eller aviom betald postförsåndelse har anlänt lill myndigheten eller kommit behörigtjänsteman till banda. Genom särregeln föreskrivs, att den åtgärd som företasgenom handlingen skall beaktas endast om åtgärden har blivit kändför förrättningsmannen. Bestämmelsen i paragrafens andrastycke är hämtad från lagberedningens förslag. 1 motiven har beredningenanmärkt, att tillämpningen kan vålla svårigheter men att sådana svårigheteröver huvud inle kan förebyggas, om man så långt som möjligt vill följa denliberala linje som lagstiftaren har slagit in på i 33 kap. RB liksom iförvallningsprocesslagen och förvaltningslagen. Enligt lagrådels mening bör mankunna gå längre än beredningen dä del gäller att i lagstiftningen följa berördaliberala linje, som innebär bl.a. alt alla tillgängliga möjligheter för enskildalt iaktta honom förelagd tidsfrist i förfarandet inför myndighet skalltillgodoses. Praktiska hinder bör inte möta mot att den avgörande tidpunkten,då handling som här avses skall anses ha kommit in, bestäms i nära anslutningtill vad enligt paragrafens första stycke skall gälla för övriga handlingar hosmyndigheten. Rutinerna för arbetet inom kronofogdemyndigheterna torde kunnaanpassas till en sådan ordning. 1 enlighet härmed föreslår lagrådet, att andrastycket i paragrafen fär följande lydelse: "1 fall dä anmälan eller annanåtgärd, som enligl denna balk skall företagas innan utmätt egendom säljs,sammanträde avslutas eller beslut meddelas, sker genom alt skriftlig handlingges in, anses åtgärden ej gjord förrän handlingen eller avi om betaldpostförsändelse, i vilken handlingen är innesluten, har anlänt tillkronofogdemyndigheten eller kommit behörig tjänsteman till banda."' Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1068 J2 8 Stadgandet i andra stycket av förevarande paragraf ommöjlighel lill hämtning i vissa fall av svaranden i utsökningsmål till förhörhar getts en utformning som något avviker frän den bestämmelse i 44 kap. 3 8andra stycket RB som för rättegångsmål utgör stadgandets närmaste motsvarighet.1 sistnämnda lagrum föreskrivs, att om svaranden i ett indisposilivt tvistemåluteblir från sammanträde för muntlig förberedelse till vilket han kallals altinställa sig vid vite, rätten kan förordna att han skall hämtas till rätten""antingen eller till senare dag"". De citeradeorden saknar molsvarighel i den nu föreslagna bestämmelsen. Detta torde sammanhängamed att det enligt förslagel är avsikten att förrättningsmannen i de fall dåhan inle anser sig böra förordna om omedelbar hämtning skall kunna besluta omframtida hämtning utan angivande av viss dag då förhöret skall äga rum: i ettsådant fall skall alltså hämtningsbeslulel gälla fortlöpande och förhöret ägarum så snart svaranden anträffats och hämtningsbeslutet verkställts. 1 sakfinns inte anledning lill erinringar mol en sådan ordning, och det torde rnederforderlig tydlighet framgå av den föreslagna lydelsen att stadgandet hardenna innebörd, i all synnerhet om det sammanställs med den citeradebestämmelsen i RB. En fråga som inte har berörts iremissprolokollet rör möjligheterna att föra särskild talan mot ett beslutenligt förevarande lagrum om hämtning. Eftersom hämtning innebär en sålångtgående frihetsinskränkning att åtgärden mäste likställas med ettfrihetsberövande, bör denna fråga ses i belysning av föreskriften i 2 kap. 9 stycket RF. I denna grundlagsbestämmelse föreskrivs, att om enmedborgare av annan anledning än brott eller misstanke om brott har blivitomhändertagen tvångsvis, han skall kunna fä saken prövad av domstol - eller enpå visst sätt sammansatt nämnd - utan oskäligt dröjsmål. Hämtning äruppenbarligen att anse som ell sädant omhändertagande som avses i deltastadgande, och svaranden i ett utsökningsmål mäste alltså i princip hamöjlighet alt fä ell hämtnings-beslut enligt den aktuella bestämmelsen iförslaget prövat av domstol. Den grundlagsfästa rätten tilldomstolsprövning inträder emellertid först sedan själva omhändertagandet ägtrum, dvs. i detta fall när hämtningsbeslutet har verkställts. Någon på RFgrundad rält att föra talan mot själva hämtningsbeslutet föreligger däremotinte. 1 förslaget har bestämmelser ombl.a. rätt till lalan mol kronofogdemyndighetens beslul tagits upp i 18 kap.Bestämmelserna innebär i huvudsak, att talan mot kronofogdemyndighetens beslulfår föras i hovrätten (I 8 första stycket). Från denna regel görs ett antalspecificerade undantag ulan iniresse i detta sammanhang. Men därjämteföreskrivs bl.a.. att part får föra talan mol beslut som innefattar endastförberedelse lill senare beslut bara i samband med talan mot det senarebeslutet (4 8 andra stycket första meningen). Det synes bäst förenligt med grundernaför detta stadgande all anse ett icke verkställt beslut om hämtning utgöra ettsådant förberedande beslut som avses i lagrummet. Rätt till talan mol ettsådant beslut skulle 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1069 alltså inte föreligga. Som framgär av det förut anförda ären sädan ordning förenlig med det berörda grundlagsstadgandel. och sakligt settsynes knappast heller föreligga behov av någon talerätt i dessa fall. Sedan ell hämtningsbeslut välverkställts, synes det däremot främmande att anse det endast innefattaförberedelse lill ett senare beslut. De föreslagna lalerättsreglerna fårdärför anses innebära, att svaranden i de aktuella fallen har rätt att föratalan i hovrätten mot hämtningsbeslulel så snart detta verkställts eller verkslällighethar påbörjats genom att svaranden har omhändertagits för att föras till förhör.Därmed får den grundlagsfästa rätten att få hämlningsbeslul prövat av domstolanses ha blivit tillgodosedd genom förslagel, 15 och 16 88 1 förevarande paragrafer av förslaget hartagils upp bestämmelser om tvångsmedel i form av vite eller häktning i vissanärmare angivna fall då svaranden eller tredje man i utsökningsmål föreläggsatt fullgöra eller underlåta något. Såvitt gäller karaktären av de tvångsmedelsom skall kunr . användas samt förutsättningarna för åläggande eller utdömandeav vite resp. för beslut om häktning ger förslaget inle anledning lill någraprincipiella erinringar. Lagrådet vill emellertid ifrågasätta dels om deföreslagna reglerna om förfarandet har fåll en lämplig och ändamålsenligutformning och om inle tillämpningsområdet bör något vidgas dels om inle denlid under vilken häktning kan bestå bör på visst sätt begränsas. Att allmän åklagare är behörig allföra talan vid domstol om utdömande av sådant vite som avses i 15 8 följerredan av hänvisningen i I8S promulgationslag (RP) till vadsom år föreskrivet i RB angående åtal för brott, varpå inte kan följa svårarestraff än böter, och behöver således strängt tagel inte särskilt utsägas i UB.Med hänsyn till att en sådan ordning enligt sistnämnda lagrum generellt gällerför motsvarande fall på andra områden år det också sakligt sett naturligt atttalerätt i hithörande fall skall tillkomma åklagare. För fall dä talan omutdömande av vite förs av åklagare krävs inte heller vid sidan av berördastadgande i RP någon särskild reglering av fört"arandel. Enligl förslagel skall emellertidsådan talerätt också tillkomma sökanden i utsökningsmålet, dvs. borgenäreneller annan enskild sökande i enskilt mål och kronofogdemyndigheten i allmäntmål. Förslaget synes ha förestavals av praktiska skäl och - särskilt när detgäller allmänna mål - av effektivitetshänsyn. Sädana synpunkter kan helt visstinte frånkännas betydelse, även om ölägenheterna av en ordning som innebär måste gå vägen över allmän åklagare inte bör överdrivas. Men bortsett frånatt den föreslagna ordningen lorde utgöra en nyhet och sakna motsvarighet påandra områden, där fräga på samma sätt är om vite som har karaktär avprocessuellt tvångsmedel och är av renodlat offentligrättslig karaktär - tillskillnad från t. ex. sådant vite som avses i 15 kap. 11 8 första stycket GBeller i 15 8 firmalagen (Jfr 35 8 varumärkeslagen) - måste iiven frågans 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1070 principiella aspekter beaktas. Visseriigen kan en part närvitesföreläggande har meddelats här liksom i åtskilliga liknande fall på andraområden rent praktiskt ha ett intresse av att vilesföreläggandet eflerkoms. Utdömandetav vitet är dock i första rummet ett led i samhällsorganens verksamhet förupprätthållande av effektivitet i den offentliga förvaltningen och avmedborgarnas respekt för myndigheternas beslut. Förfarandet inför domstolen idessa ärenden har sålunda en judicieU karaktär med framträdande straffrättsligainslag. Redan dessa omständigheter motiverar att talan om utdömande av viteendast bör kunna föras av allmän åklagare.