prop · G403114 · 1980-12-31 00:00:00 — Om särskilda skäl föreligger kan rätten medge att även andra personer fårnärvara, t ex en tilltalads föräldrar, make eller övervakare. Om den tilltaladeär berövad friheten brukar vaktpersonal regelmässigt få övervara mål somhandläggs inom stängda dörrar. Om förhandlingen varit nemlig kan rätten enligt 5 kap 4 §RB ålägga dem som närvarit tystnadsplikt. föreskrifter om offentlighet ägertillämpning säväl vid underrätt som i överrätt. Genom hänvisningsbestämmelsergäller dessa föreskrifter även för de allmänna förvaltningsdomstolarna,försäkringsrätt, försäkringsöverdomstol, arrende- och hyresnämnd, Prop.1980/81:114 53 bostadsdomstolen, arbetsdomstolen, ,krigsrätt, mellankommunala skatterätten, patentbesvärsrätten och statensva-nämnd. För de flesta av dessa myndigheter finns stadganden som medger rättatt, även i andra fall än som avses i 5 kap 1 § RB, förordna att handläggningskall hållas inom stängda dörrar. Med angivna inskränkningar och undantag i offentlighetenäger således allmänheten fritt tillträde till en domstols förhandlingar.Be.stä:nmelser saknas som ger rätten eller dess ordförande iriöjlighet att avrena säkerhetsskäl och i brottsförebyggande syfte förordna att förhandlingenskall äga rum inom stängda dörrar eller eljest av sarnma skäl besluta omgenerella begränsningar i offentlighetsprincipen. 5 Ordningen vid domstolsförhandling j Som tidigare omnämnts ankommer det pä rättens ordförande att upprätthålla ordningen vid rättens sammanträden och attmeddela erforderliga föreskrifter härför. Enligt 5 kap 9 § RB äger han sålundautvisa den som stör förhandlingen eller eljest uppträder otillbörligt. Förundvikande av trängsel äger han begränsa antalet åhörare i rättssalen. Den somstör förhandlingen eller vägrar efterkomma meddelad ordningsföreskrift kan medstöd av 9 kap 5 § RB ådömas böter lägst och högst . Böterna utdömsav rätten utan föregående åtal. Tränger sig någon som utvisats in i rättssaleneller åtlyder han inte meddelade ordningsföreskrifter, äger rätten förordna atthan skall tagas i häkte och där kvarhållas sä länge sammanträdetvarar, dock längst . Störningar av allvarligare beskaffenhet kan ävenåtalas och leda till fällande dom för t ex störande av allmän förrättningenligt 16 kap 4§ (BrB). För detta brott är påföljden böter ellerfängelse . I 5 kap 9 § RB återfinns vidare ett förbud motfotografering i rättssalen. Föreskrifterna i 5 kap 9 § gäller, genomhänvisningsbestämmelsen i 16 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) vid muntligförhandling i regeringsrätten, kammarrätt, länsrätt och den mellankommunalaskatterätten samt i försäkringsöverdomstolen ocli försäkringsrätt. Genomhänvisningsbestämmelser i 27 § lagen (1973:188) om arrende- Prop.1980/81:114 54 nämnder och hyresnämnder, 5 kap 3 § lagen (1974:371) omrättegången i arbetstvister (arbetsdomstolen), 2 § lagen (1974:1082) ombostadsdomstol, 6 § militära rättegångslagen (1948:472) beträffande krigsrättoch 10 § lagen (1977:729) om patentbesvärsrätten, gäller RB:s föreskrifter ävenvid muntlig förhandling i dessa domstolar och nämnder. 6 Bestämmelser angående vissatvångsmedel Svensk lagstiftning innehåller åtskilliga bestämmelser omtvångsmedel. Av intresse att belysa i förevarande sammanhang är främstgällande bestämmelser angående tvångsmedlen beslag, husrannsakan ochkroppsvisitation. De centrala bestämmelserna härom som återfinns i RB ochvissa andra författningar är av straffprocessuell art, dvs tvångsmedlen fårtillgripas endast vid misstanke om eller utredning av brott för att säkerställabevisningen inför domstol eller domens verkställighet. De straffprocessuellatvångsmedlen har sin största praktiska betydelse vid förundersökning ibrottmål. För vissa speciella fall finns emellertid bestämmelser som medgeranvändande av nämnda eller liknande tvångsåtgärder även för andra syften. 6.2.1 Beslag enligt RB De allmänna bestämmelserna om beslag finns i 27 kap RB.Föremål som skäligen kan antas äga betydelse för utredning om brott eller varaavhänt nägon genom brott eller förverkat pä grund av brott får enligt 1 § tas ibeslag. Den som med laga rätt griper eller anhåller en misstänkt ellerverkställer häktning, husrannsakan eller kroppsvisitation, får beslagtaföremål som därvid påträffas. I annat fall fordras beslut avundersökningsledaren, äklagaren eller rätten för att beslag skall få företas.Om fara är i dröjsmål fär dock även polisman verkställa beslag (4 och 5 §§).Över beslag skall föras protokoll som utvisar ändamålet med beslaget och vadsom därvid förekommit. Den som drabbas av beslag äger pä begäran erhålla ettbevis därom, som även innehåller uppgift om det brott misstanken avser (13 §). 1980/81:114 55 6.2.2 Husrannsakan och kroppsvisitationenligt RB Allmänna bestämmelser om husrannsakan och kroppsvisitationfinns i 28 kap RB. Förekommer anledning att brott förövats på vilket kan följafängelse, får husrannsakan företas i hus, rum eller slutet förvaringsställe,för eftersökande av föremål som är underkastat beslag eller eljest tillutrönande av omständighet som kan äga betydelse för utredning av brottet. Medslutet förvaringsställe kan bl a avses läst bil, kassaskåp, läst koffert ellerlåst portfölj, skåp och liknande förvaringsutrymmen i bostad. Hos annan än densom kan misstänkas för brottet fär husrannsakan företas endast om brottetförövats hos honom eller den misstänkte gripits där eller eljest synnerliganledning förekommer att genom rannsakningen föremål som är underkastat beslagskall anträffas eller annan utredning vinnas orn brottet. Samtycke av denmisstänkte fär inte åberopas för husrannsakan om den misstänkte inte självbegärt åtgärden (1 §). Förordnande om husrannsakan meddelas avundersökningsledaren, åklagaren eller rätten (4 §). Över husrannsakan skallföras protokoll som utvisar ändamålet med förrättningen och vad som därvidförekommit (9 §). Förekommer anledning att brott förövats, på vilket kanfölja fängelse, fär kroppsvisitation företas för eftersökande av föremål som ärunderkastat beslag eller eljest för att utröna omständighet som kan ägabetydelse för utredningen av brottet. Annan än den som skäligen kan misstänkasför brottet får kroppsvisiteras endast om synnerlig anledning förekommer attdärigenom föremål som är underkastat beslag skall anträffas eller annanutredning vinnas om brottet (11 §). Beträffande kroppsvisitation gäller itillämpliga delar bl a vad som i 4 och 9 §§ är bestämt om husrannsakan.Förordnande om kroppsvisitation meddelas säledes av undersökningsledaren,åklagaren eller rätten. Kroppsvisitation fär dock beslutas av polisman otn faraär i dröjsmål. Skyldighet att föra protokoll över förrättningen gäller även vidkroppsvisitation (13 §). Enligt RB förstås med kroppsvisitation undersökning avnågons kläder eller vad han eljest bär på sig (NJA II 1943 s 373). Till följd härav har hävdats att undersökning av portfölj, resväska, kasse, påse eller Prop.1980/81:114 56 liknande som någon bär med sig inte är att anse somkroppsvisitation (: Rättegången i brottmål enligt RB 3:e uppl 1968 s243f och 256f). En sädan undersökning har inte samma närgångna karaktär som enundersökning av vad man har i kläderna, dvs det man bär på sig. Det torde inteheller stämma överens med allmänt språkbruk att innefatta undersökning avsädana föremål under begreppet kroppsvisitation. Saken borde vidare bedömas päsamma sätt vare sig nägon häller resväskan i handen eller har ställt den i fränsig för . Resultatet av detta synsätt skulle bli att undersökningav det någon bär med sig inte faller under reglerna för något tvångsmedel i RB,såvida inte undersökningen utgör intrång i slutet förvaringsställe d v s enform av husrannsakan. Att granska innehållet t ex i en läst portfölj eller lästresväska torde således vara att hänföra till sistnämnda slag av tvångs.medel. Skyddet mot kroppsvisitation utan stöd i lag enligt 2 kap6 § RF torde emellertid enligt förarbetena (/76:209 s 147) omfattaäven undersökning av det någon bär med sig. 6.2.3 Tvängsmedel enligtvarusrnugglingslagen (1960:418) I vat;usmugglingslagen finns vissa särskilda bestämmelserom beslag, husrannsakan och kroppsvisitation. Förutom polisman hartulltjänsts-man och vissa andra befattningshavare rätt att beslagta egendom somkan antas vara förverkad enligt lagen (15 §). Tulltjänsteman och polisman färvidare utan förordnande företa husrannsakan i vissa utrymmen för att eftersökaegendom som kan antagas vara förverkad enligt varusmugglingslagen (18 §).Förekommer anledning till tniss-tanke att resande från utlandet eller annan somanträffas vid gräns-och kustort har pä sig gods som är underkastat beslag får tulltjänstemankroppsvisitera honom för att eftersöka sådant gods (19 § 1 st Ip). 6.3 Tvångsåtgärder av annan art Som en gemensam förutsättning för användandet av straffprocessuellatvängsmedel gäller att misstanke otn brott måste föreligga. Att möjligheternaatt ingripa med tvångsåtgärder sålunda 1980/81:114 57 begränsats motiveras av hänsyn till den enskildesintegritet och trygghet till person och egendom. Bestämmelserna medger följaktligeninte att tvångsmedlen används i spaningssyfte eller i rent brottsförebyggandesyfte. Mera ingående tvångsåtgärder såsom husrannsakan och kroppsvisitation isädant syfte förekommer i mycket begränsad o.mfattning. Bestämmelserna härom ärsom regel motiverade av speciella förhållanden och fär betraktas som undantagfrån huvudregeln om kravet pä brottsmisstanke. Av intresse att något belysa äräven vissa bestämmelser beträffande frihetsberövade personer enligt vilka bl akroppsvisitation får företeis av rena ordnings- och säkerhetsskäl. 6.3.2 Kroppsvisitation enligt 19 § 1 st 2 p varusmugglings- Vid skärpt tullkontroll finns bestämmelser som medgerutökade befogenheter att företa kroppsvisitation. Enligt 19 § 1 st 2 p varusmugglingslagenfår sålunda i vissa fall företas kroppsvisitation även om konkret misstanke ombrott inte föreligger. Bestämmelserna härom gör dt-t möjligt för chef förtull-, kust-, eller gränsbevakning att besluta om kroppsvisitation på varjeresande frän eller till utlandet som vid ett visst tillfälle eller under viss tidsrymdpasserar en bestämd plats. Förutsättningen för en sådan generell kontroll äratt en skärpning av tullkontrollen beträffande persontrafiken är oundgängligennödvändig. Förordnande orn sådan kontroll går genast i verkställighet rnenskall underställas generaltullstyrelsens provning. För kroppsvisitation enligt varusmugglingslagen gäller bla att förande av protokoll och utfärdande av bevis om företagen kroppsvisitationinte erfordras med mindre den undersökte begär det eller föremål som påträffastas i beslag. Till varusmugglingslagens bestämmelser om bl ahusrannsakan och kroppsvisitation hänvisas i 14 § valutalagen (1939:350) ifräga om eftersökande av betalningsmedel, fordringar och värdepapper för vilkagäller utförsel- och införselförbud. 1980/81:114 58 6.3.3 Lagen (1970:926) om särskild kontroll påflygplats Bestämmelser om tvångsmedel som syftar til] att förebyggabrott återfinns i lagen (1970:926) om särskild kontroll på flygplats. Sädansärskild kontroll fär äga rum till förekommande av brott som utgör allvarligfara för säkerheten vid luftfart (1 §). I första hand åsyftas skfiygplanskapning. Som sådant brott kan även betraktas sabotage eller andraliknande brott mot luftfartyg. Vid särskild kontroll eftersöks vapen eller annatföremål som är ägnat att komma till användning vid sådant brott. Polisman ellerannan, som polisstyrelsen särskilt har förordnat, fär inom flygplatsens områdedels utföra kroppsvisitation av den som uppehåller sig inom området och delsundersöka väska eller annat slutet förvaringsställe. Den sorn inte frivilligtunderkastar sig kroppsvisitation kan i stället avvisas frän flygplatsens områoe(3 §). - Kontrollen fär således äga rum i förebyggande syfte och utan att någrakonkreta misstankar om brott föreligger. Den kan utföras somstickprovsundersökning eller inriktas t ex huvudsakligen på passagerare ellerpå resgods. - Påträffas vapen eller annat farligt föremål och tas det inte ibeslag enligt bestämmelser i skall vederbörande anmanas att förvara föremåletpå betryggande sätt. Gör han inte detta fär han avvisas från flygplatsensområde (4 §). Kroppsvisitation av kvinna får verkställas eller bevittnas endastav kvinna om ej undersökningen sker genom elektrisk rnetalldetektor (5 S).Protokoll skall upprättas och bevis utfärdas endast om vapen eller annatfarligt föremål påträffas vid kontrollen (6 §). Förordnande om särskildkontroll meddelas av efter samråd med luftfartsverket ochskall avse , högst varje gäng. Det kan begränsas till vissflygplats eller viss trafik. I brådskande fall kan polisstyrelse besluta, menbeslutet skall då underställas (2 §). 6.3.4 Lagen (1975:1360) om tvångsåtgärder ispaningssyfte | vissa fall Bestämmelser om tvängsmedel i brottsförebyggnnde syftefinns vidare i lagen (1975:1360) om tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall(spaningslagen). Dessa föreskrifter, som tidigare ingick som en del i den s kterroristlagen , gäller endast utlänning som det 1980/81:114 59 finns grundad anledning antaga tillhör eller verkar försådana grupper eller organisationer, vilka genomi tidigare verksamhet visat sigutanför sitt hemland använda våld, hot eller tvång för politiska syften (dvspresumtiv terrorist). I den män meddelat beslut om avvisning eller utvisningbeträffande sädan utlänning inte verkställs, får han bl a enligt 2 §underkastas husrannsakan och kroppsvisitation om det bedöms kunna vara avbetydelse för att utröna om terroristhandlingar planläggs eller förbereds.Lagen är tidsbegränsad och har senast förlängts att gälla till utgången av1980. 6.3.5 Kroppsvisitation ni m enligt lagen (1976:371) om be- handlingen av häktade och anhållna m fl (häkteslagen) ochenligt lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) Enligt 2 § häkteslagen skall häktad senast vid ankomstentill förvaringsplatsen kroppsvisiteras. Visitationen sker från ordnings- ochsäkerlietspunkt för eftersökande av föremål som vederbörande inte fär inneha.Häkteslagens föreskrifter gäller inte bara häktade och anhållna utan avser iprincip alla fall dä någon tas in i häkte eller i förvar i polisarrest. Genomlagändring som trädde i kraft infördes i häkteslagen(tillägg till 2 § samt 2 a - 2 b §§) bestämmelser enligt vilka häktad undervissa angivna förutsättningar får kroppsvisiteras även efter ankomsten tillförvaringsplatsen (prop 1978/79:62). Oe nytillkomna bestämmelserna medger ävengenomförandet av en förberedande visitation som bör vidtas ianslutning tiil gripandet. Sådan visitation sk provisorisk skyddsvisitationsyftar främst till att undersöka om den omhändertagne bär på sig skjutvapen,verktyg eller annat varmed han kan skada sig själv eller annan. 1 anslutningtill nämnda lagändring infördes motsvarande föreskrifter angåendekroppsvisitation och skyddsvisitation i KvaL (52 a-52 d §§). Av särskilt intresse är bestämmelsen i 29 § KvaL där detstadgas att den som vill besöka intagen fär underkastas kroppsvisitation.Väska, kasse eller annat dylikt som han vill medföra vid besöket får ocksåundersökas. Sådan visitation får ske endast av direkta säkerhetsskäl och under förutsättning att deii besökande frivilligt gär med pä 1980/81:114 60 Om han vägrar att lämria sitt medgivandeblir följden att besöket inle fär äga rum. Motsvarande bestämmelser gällerenligt 11 § häkteslagen beträffande den som önskar besöka häktad elleranhållen. 7 Något om polisens uppgifter ochingreppsbefogenheter De grundläggande reglerna för polisen och dess verksamhetfinns i polisinstruktionen (1972:511). Polisinstruktionen (PI) har utfärdats avregeringen utan medverkan med stöd av den styrande makten. I 2 § PI(generalklausulen eller det sk generalbemyndigandet) stadgas att polisen skallupprätthålla allmän ordning och säkerhet. Därvid åligger det polisen särskiltatt förebygga brott samt hindra att den allmänna ordningen och säkerheten störsgenom brott eller på annat sätt, att uppdaga brott som hör under allmänt åtalsamt vidtaga de ätgärder som behövs när den allmänna ordningen och säkerhetenkränkts pä annat sätt än genom brott och att även i övrigt lämna allmänhetenskydd, upplysningar och annan hjälp. Slutligen föreskrivs att polisen dessutomskall fullgöra den verksamhet som ankommer på polisen enligt särskildabestämmelser. Begreppet polis används i stadgandet kollektivt för att betecknasäväl själva polisinstitutionen som anställda befattningshavare. Enligt brottskommissionen (prop 1973:115 s 112) innebäruppgiften att upprätthälla allmän ordning bl a ansvar för att lugn råder päallmänna platser, att trafiken kan fortgå utan störningar, att människor inteofredas m m. Uppgiften innebär vidare en skyldighet att tillse att gällandeförfattningar respekteras och att, om så irite sker, vidta erforderligaåtgärder, eventuellt genom att till åtal rapportera begångna överträdelser.Upprätthållandet av allmän säkerhet beskrivs som en skyldighet att avvärjafaror för angrepp genom brott eller på annat sätt mot säkerheten och trygghetenför enskild person, enskild egendom ocli statens inre säkerhet. Hit hör ocksåatt tillse att meddelade skyddsbestämmelser efterlevs. Uppgiften anses ävenomfatta skyldighet att ingripa hjälpande och skyddande vid inträffade ellerbefarade olyckor, naturkatastrofer och liknande. I uppgiften ingär ocksäskyldighet att om säkerheten angripits tillse att angreppet upphör och verkaför att angriparen inte förnyar angreppet. Prop.1980/81:114 61 2 § Pl anger säledes polisens huvuduppgifter men ansesäven innefatta ett allmänt bemyndigande för polisen att vidtaga åtgärder förupprätthällande av aliinän ordning och säkerhet. PI har visserligen inte lagsvalör men den har i fråga om de tvängsbefogenheter som kan grundas på 2 § behållitsin giltighet till följd av övergångsbestämmelserna till RF. Bemyndigandet kansynas gå mycket långt. Det anges inte vilka ätgärder sorn fär vidtas och vilkamaktmedel som står till polisens förfogande. Med hänsyn till att etc sådantvidsträckt bemyndigande knappast kan anses förenligt med de rättssäkerhetskravsom måste uppställas pä en reglering av förevarande slag, ter det sig naturligtatt det råder osäkerhet angående räckvidden av de ingreppsbefogenheter somtillkommer polisen orn de skall grundas enbart på denna bestä:nmelse. Vid sidan av Pl finns emellertid i RB föreskrifter somnär.mare reglerar polisens befogenheter vid den straffprocessuellaverksam-lieten att uppdaga och utreda brott. Bestämmelserna härom, somåterfinns i 23-28 kap, innefattar i princip en fullständig reglering avpolisens ingreppsrätt i fråga om denna verksamhet. (För vissa av dessatvångsmedel har redogjorts under avsnitt 6.2). När det gäller detvångsbefogenheter polisen behöver för att genomföra de förebyggande, skyddandeoch hjälpande uppgifterna, vilka närmast är av intresse för denna utredning,saknas däremot en enhetlig och mera fullständig författningsreglering. Även vidfullgörandet av dessa uppgifter behöver polisen förfoga över tvångsmedel avskilda slag som liksom de straffprocessuella kan innebära inskränkningar i denenskildes personliga integritet och frihet. I vad mån dessa kan grundas pä 2 §PI, på sedvanerättsligt utbildade principer eller annat torde inte kunnabesvaras generellt. Det har emellertid hävdats att polisen för attupprätthålla alirnän ordning och säkerhet äger rätt att under vissaförutsättningar anlita tvång även utan uttryckligt författningsstöd t ex enligtsedvanerätt eller andra oskrivna rättskällor (: När och hur får poliseningripa ? 2:a uppl 1978 s 80ff). När sädan tvångsrätt föreligger är dock oftastoklart. Frågan har fått ökad aktualitet genom reglerna i RF orn skyddet för demedborgerliga fri- och rättigheterna. 1980/81:114 62 under avsnitt 2). Den konstitutionella inskränkning somföljer därav att Pl utfärdats av regeringen ensam utan medverkantorde medföra att polisen inte enbart med stöd av 2 § Pl äger rätt att vidtaåtgärder sorn innebär mera kännbara ingrepp i den enskildes av RF skyddade fri-och rättighetssfär. Vid bedömningen av det berättigade i ett ingrepp mästebeaktas säväl betydelsen av det intresse som ingripandet riktar sig mot som detskydd detta åtnjuter konstitutionellt eller eljest enligt gällande lagstiftningoch rättsuppfattning (Jrnf i SvJT 1969 s 761). För all polisiär tvångsmakt anses gälla vissa allmännaprinciper som delvis kommit till uttryck i gällande bestämmelser på området.Till de viktigaste av dessa allmänna grundsatser hör de sk behovs- och proportionalitetsprinciperna.Behovsprincipen innebär att ett polisingripande bara får ske när det ärnödvändigt för att avvärja den fara eller störning som föreligger i detaktuella fallet, d v s dä tjänsteåt-gärdeii inte kan lösas pä annat sätt.Enligt proportionalitetsprincipen skall arten och varaktigheten av ingripandetstå i rimlig proportion till det mäl som man avser att uppnå. Principernaåterspeglas bl a i 16 § PI där det stadgas att polisman för att verkställa entjänsteåt-gärd inte får använda strängare medel än förhållandena kräver samtatt våld får tillgripas endast när tjänsteuppgiften inte kan lösas på annatsätt. Tillgripes våld skall den lindrigaste form som kan leda till avsettresultat användas. En specialreglering som ger polisman vissa befogenheter ibl a brottsförebyggande syfte utgör lagen (1973:558) om tillfilligt omhändertagande(LTO). I LTO finns upptaget vissa bestämmelser om omhändertaganden som tidigareingick i polisinstruktionen. Av central betydelse är 3 § LTO som i förstapunkten föreskriver att den som genom sitt uppträdande stör allmän ordningeller utgör omedelbar fara för denna skall omhändertas av polisman, om det ärnödvändigt för att upprätthälla ordningen. Sådant omhändertagande skall enligtandra punkten samma paragraf ske även när det fordras för att avvärjastraffbelagd handling. Syftet med LTO har varit att skapa underlag förstödjande ätgärder och att klargöra hur fortsatta ordningsstörningar skallkunna hindras. En inaximal tidsgräns gäller för omhändertaganderättenenligt 3 §. Det finns vidare bestä nrnelser om social utredning. Enligt 2 § LTOges polisen möjlighet att flytta minderåriga från skadliga eller farligamiljöer. 1980/81:114 63 Andra sådana specialbestämmelser för polisens vidkommandefinns i lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer mm (LOB).Enligt 1 § LOB får den som på allmän plats, utom- eller inomhus, anträffasberusad omhändertas om han till följd av berus-ningen är ur ständ att ta värdom sig eller annars utgör en fara för sig själv eller annan. Den omhändertagneskall, om det behövs, underkastas läkarundersökning. Han fär kvarhällas hospolisen, om sjukhusvärd eller annan vård inte bereds honom, i allmänhet . Uttryckliga föreskrifter om vissa tvängsinedel för poliseni brottsförebyggande och skyddande syfte finns vidare i lagen (1970:926) o,msärskild kontroll på flygplats och i spaningslagen. (Se ovan under avsnitt6.3). Det allmänna lagstödet för polisens befogenhet att användavåld (den sk laga befogenheten) finns i 24 kap 2 § BrB. I första stycketföreskrivs att om polisman, som skall verkställa tjänsteätgärd, möts ellerangrips med våld eller hot om våld, får han för åtgärdens genomförande brukadet våld som med hänsyn till omständigheterna kan anses försvarligt. Detsammagäller viss personal tillhörande försvarsmakten och civilförsvaret. Sammaförsvarlighetsrekvisit uppställs enligt andra stycket beträlfandeväldsbefegenheten i samband med laga frihetsberöva;ide. I tredje stycketföreskrivs att när någon har rätt att använda våld enligt detta stadgande,envar som kommer honom till hjälp har sa-nma rätt. Bestämmelsen i första stycket ger uttryck åt den tidigareomnämnda proportionalitetsprincipen. Tvängsbefogenheten gäller vid genomförandeav varje behörig tjänsteåtgärd, oavsett åtgärdens art eller syfte. Därav tordebl a följa att första stycket kan åberopas som stöd för våldsanvändning även iförebyggande syfte. Sorn en allmän förutsättning för våldsanvändning gällerdock att den ifrågavarande tjänsteät-gärclen i och för sig är sädan att den fårgenomdrivas med tvång.