prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Del kanpåpekas all bestämmelsema om vitesföreläggande och häktning i 2 kap. 15 och 16§8 är tUlämpliga även beträffande gäldenärens skyldighet att på heder ochsamvete bekräfta sina uppgifter. Jag delar uppfattningen attkronofogdemyndigheten inte bör vara bunden av en sökandes begäran attgäldenären skall bekräfta sina uppgifter på heder och samvete. Å andra sidanmåste hänsyn tas till sökandens begäran och de skäl som denne anför, bl.a. föratt förebygga onödiga konkurser. Frågan i vad mån bekräftelse på heder ochsamvete bör avkrävas gäldenären har nära samband med frågan i vilkenutsträckning förhör bör 4 kap.14 § 406 Prop.1980/81:8 4 kap. 14 § 407 hållas och med frågan huruvida lagen om utmätningsed böravskaffas. Dessa frågor behandlas närmare i del följande. Jag anser inte, somett par remissinstanser har förordat med hänvisning tUl 13 8 lagen om utmätningsed.att gäldenär som har bekräftat sina uppgifter på heder och samvete bör vara iprincip befriad från alt avlägga ny bekräftelse . Omanledning förekommer att gäldenären i nytt mål ånyo bekräftar sina uppgifterunder straffansvar, bör kronofogdemyndigheten vara oförhindrad all begärasådan bekräftelse. Ofta torde emellertid anledning saknas att begära nybekräftelse, om inte nägon har förflutit sedan det tidigare målethandlades eller anledning förekommer att gäldenären har förvärvat nyatillgångar. Har mål om utmätning avskrivitsefter misslyckat utmätningsförsök, är gäldenären inte skyldig att lämnaupplysningar angående sina tillgångar utan alt ny ansökan görs om utmätning.Detta avser enskilda mål. 1 fråga om indrivning av skatter, böter m.m. är mäleti allmänhet anhängigt hos kronofogdemyndigheten även efler det alt försök tillutmätning har misslyckats. Bekräftelse under straffansvar böräga rum inför kronofogde. Jag delar den av ett par remissinstanser anfördauppfattningen alt kronofogden bör erinra gäldenären om hans sanningsplikt ochom påföljden för orikliga eller ofullständiga uppgifter. härom kanmeddelas av regeringen. Som beredningen har anfört börbestämmelserna om avkrävande av uppgifter från gäldenären vid förhör eller iförteckning inte hindra att förrättningsmannen söker erhålla upplysningar frängäldenären på ett mera formlöst sätt, l.ex. i samband med utmätningsförrältningeller per telefon. Vid telefonsamtal med gäldenären bör förrättningsmannenl.ex. kunna skaffa sig närmare upplysningar angående viss egendom som äraktuell för utmätning eller inhämta kompletterande upplysningar lill förhör somtidigare har hållits i målet. Innan ell mål avslutas utan alt utmätning harkommit till stånd bör däremot i allmänhet en något mera ingående utredning ske,även om annat mål mol gäldenären under senare lid har avslutals medhindersbevis. I sådana fall kan det emellertid ofta vara tillräckligt att höragäldenären muntligen på kronofogdemyndighetens kontor ulan krav på bekräftelseunder straffansvar. Det kan givetvis inträffa attkronofogdemyndigheten får anledning till misstanke om att gäldenären har gjortsig skyldig till brott mot sina borgenärer, t.ex. genom att avhända sigegendom eller genom att i utsökningsmålet under straffansvar lämna osannauppgifter om sina tillgångar. bör då vara oförhindrad altgöra anmälan till polis- eller åklagarmyndighet för utredning i saken. måste ha sådan befogenhet i allmänna mål synesuppenbart, eftersom myndigheten i sådana mäl företräder det allmänna somborgenär. Del synes emellertid lämpligt att kronofogdemyndigheten kan handla påsamma sätt i enskUda mål, bl.a. med hänsyn tiU att det ofta inte kan förväntasatt enskild borgenär skall agera själv. 1980/81:8 4 kap. 14 § 408 UL innehåller inte några direkta bestämmelser omhur utmätningsmannen skall gä till väga för att kunna konstatera humvidagäldenären har utmätningsbar egendom och under vilka fömtsättningar ett mål fåravslutas utan att utmätning har skett. I praktiken anses del emeUertid sedangammall alt ett mäl, som inte är begränsat till att avse utmätning av vissegendom ulan gäller gäldenärens egendom i allmänhet, inle kan avslutas medbevis om att gäldenären har befunnits sakna utmätningsbara tillgångar utan attförtättning har hållits i gäldenärens bostad (här bortses tills vidare frängäldenär som är näringsidkare). Delta innebär att förrättning alltid hålls igäldenärens bostad, om inte egendom på annat häll har kunnat las i anspråk.Beredningen har förordat att förrättningarna i gäldenärens bostad skallminskas och all kronofogdemyndigheten i slörre utsträckning skall söka fåunderlag för sin bedömning genom att höra gäldenären. Nägra remissinstanser haremellertid ansett all hembesök bör göras i större utsträckning än vadberedningen har utgått från. För egen del fär jag anföra följande. De mtinmässiga förrättningarna i gäldenärens bostadhar sin grund i äldre förhållanden, då utmätningsbara tillgångar, frånsetteventuell fast egendom, utgjordes av lösöre i gäldenärens bostad.Numera torde det i de flesta fall inte finnas nägot att utmäta i bostaden.Detta beror bl.a. på att beneficiereglema är liberalare mot gäldenären och attmera värdefullt lösöre som innehas av gäldenären ofta är köpt på avbetalningmed förbehåll om återtaganderätt för säljaren. Förrättning i gäldenärens bostadger alltså i de flesta fall inte någol resultat. Utmätningsbar egendom lärenligt vad jag under hand har inhämtat från RSV påträffas endast vid ungefär 10av förrättningama. Tillgångar som kan utmätas består numera oftast av annanegendom än lösöre, bl.a. lön saml fordringar och rättigheter av skilda slag.För alt fä vetskap om sädana tillgångar får förrättningsmannen sällan nägonledning av förrättning i bostaden, såvida han inte i samband med förrättningenfår tillfälle att inhämta upplysningar frän gäldenären eller annan. Mot bakgrund av del som har sagts nu framstårförfarandet med rutinmässig förrättning i gäldenärens; bostad som ålderdomligtoch föga meningsfullt. Förfarandet innebär också andra olägenheter.Förrättnings-männen måsle använda en inte obetydlig del av sin arbetstid ät attsöka skaffa sig tillträde till utmälningsgäldenärernas bostäder. Ofta måsteförrättningsmannen infinna sig två eller innan han kan fåtillträde till en bostad. På andra håll, särskUt i storstadsområdena, tar sig iallmänhet förrättningsmannen med hjälp av låssmed eller på annat sätt med våldin i bostaden, om gäldenären inte är hemma. Sist nämnda ordning måste ansesalltför brysk, och i 2 kap. 17 8 har jag föreslagit att förrättningsmannen intefår bereda sig tiUträde tUl bostad i innehavarens frånvaro annat än omunderrättelse om liden för förrättningen har lämnats innehavaren och denne kanantas hålla sig undan eller om eljest särskUda skäl föreligger. 1980/81:8 4 kap. 14 § 409 Hur kronofogdemyndigheten börförfara i mål om utmätning har också samband med frågan hur längtkronofogdemyndigheten har att gå i sin skyldighet att efterforska utmätningsbaregendom. 1 det föregående har jag ansett att kronofogdemyndighetenseflersökningsplikl skall avse alla slags tillgångar och att inga särskildabegränsningar bör gälla i denna skyldighet. För att syftet medutmätningsförfarandet i möjligaste mån skall kunna tillgodoses är det enliglmin mening uppenbart all man mäste övergå till en ordning, som innebär attkronofogdemyndigheten mera effektivt än f n. söker skaffa sig upplysningar omgäldenärens tillgångar, särskilt från olika register och från gäldenären själv.Förrättning i gäldenärens bostad bör, liksom förrättning på annat ställe,hällas i princip endast när anledning föreligger att där finns egendom som kanutmätas. Det har ansetts att utsättande av förrättning i gäldenärens bostadibland bidrar till att framtvinga betalning. Det är emellertid knappastgodtagbart att det obehag som förrättning i bostaden innebär för gäldenärenanvänds som påtryckningsmedel i fall då själva förrättningen inte kan väntasge nägot resultat. De medel som enligl förslaget stär till buds förkronofogdemyndigheten för att efterforska utmätningsbara tillgångar tordeockså, och troligen mera effektivt, bidra till att borgenären får betalt. Enövergäng till alt i större utsträckning söka ta kontakt med gäldenären kansägas ligga i linje med den ordning som man redan f n. tillämpar i allmännamål. En sådan ordning kan mol bakgrund av att de rutinmässiga hembesökenföreslås slopade inle väntas kräva någon avsevärt ökad arbetsinsats från kronofogdemyndighetemassida. Bl.a. med hänsyn härtill kan jag inte dela den uppfattning som har kommittill uttryck i ell remissyttrande, all sökande i enskilda mål bör åläggasavgift för förhör. Vad som har sagts i det föregäendeom förfarandet i mäl om utmätning avser närmast utmätning hos gäldenär som ärfysisk person. Beträffande bolag eller annan Juridisk person som drivernäringsverksamhet kan förrättningsmannen som regel inle underlåta att hållaförrättning i gäldenärens affärslokal e.d. för alt där konstatera i vad måndet finns utmätningsbar egendom. I samband därmed kan också inhämtasupplysningar frän behörig företrädare för gäldenären. kan det emellertidfinnas anledning att kalla företrädare för gäldenären til) förhör på kronofogdemyndighetenskontor. Del sagda gäller i första handenskilda mål men är i princip tillämpligt även i allmänna mål, I sädana målgäller emellertid, till skillnad frän enskilda mål, inte någon tidsfrist inomvilken utmätningsförrältning skall hällas. bör ocksä isin egenskap av företrädare för det allmänna som borgenär liksom f n. ha vissbefogenhet att komma överens med gäldenären om anstånd med betalning och omavbetalning. 1 departementsförslaget har intetagits upp några uttryckliga bestämmelser om i vilken utsträckningupplysningar bör inhämtas från gäldenären genom förhör m.m. resp.förrättning'hållas i gäldenärens bostad. 1980/81:8 4 kap. 14 § 410 föreskrifter i saken torde kunna meddelas i verkställighetsföreskriftertUl UB. I övrigt bör RSV i sin egenskap av centralmyndighet meddela behövligaanvisningar i frågan. Beredningen har ansett alt lagen omutmätningsed bör upphävas, om de föreslagna bestämmelserna om upplysningspliktför gäldenären genomförs. Denna mening har godtagits av praktiskt tagel aUaremissinstanser. 1 några remissyttranden har framhållits sambandet med konkursoch understrukits att avskaffandet av förfarandet med ulmälningsed inle fårleda till att antalet konkurser ökar. För egen del villjag anföra följande. Som har nämnts förut är gäldenärenligt lagen om ulmälningsed skyldig att pä begäran av borgenär upprättaskriftlig förteckning över sina tillgångar och beediga förteckningensriktighet. Skyldigheten att avlägga utmätningsed förutsätter attutmätningsförrättning för uttagande av borgenärens fordran har hållils ansökan om utmätningsed gjordes och att förrättningen inteledde till full betalning av fordringen. Gäldenär kan också själv göra ansökanom att få avlägga utmätningsed. Förfarandet med ulmälningsed äger rum hoskonkursdomaren. Denne kan under vissa förutsättningar till rätten hänskjulafrågan om edgång skall äga rum. Gäldenär, som underlåter att instäUa sig hoskonkursdomaren för att fullgöra edgång eller som tredskas all avlägga ed, kanhämtas eller häktas. Beslut härom meddelas av konkursdomaren. Syftet med lagen om utmätningsedhar främst varit att som altemativ till de s.k. faltigkonkursema erbjuda ellenkelt och billigt förfarande, genom vilket del pä tillförlitligt sätt kankonstateras huruvida gäldenären har utmätningsbara tillgångar. Antalet slutiiglhandlagda ärenden angående utmätningsed i hela landet uppgick åren 1970- 1976tUl 4.074, 4.379, 4.134, 3.307, 3.309, 2.851 resp. 2.652. Enligt enundersökning som konkurslagskommittén har gjort beträffande de ärenden somunder handlades vid femton tingsrätter (sammanlagt 1.957 resp.2.122 ärenden) gjordes ansökan om ulmälningsed av staten i 49,9 resp. 54,ochav enskild borgenär i 50,1 resp. 45,av ärendena (se vidare SOU 1974:6,bilaga 1). Endast i ett fall hade ansökan gjorts av gäldenären själv. avslutades ihela landet 3.123, 3.686, 4.366, 4.462, 4.566, 4.305 resp. 4.142 konkurser,varav 1,868, 2.237, 2.818, 2.975, 3.197, 3.126 resp. 3.129 handlades enligt 1858 KL, dvs. som s.k. ursprunglig faltigkonkurs. Enligl en avkonkurslagskommittén gjord undersökning beträffande konkurser vid nämndafemton tingsrätter som hade avslutats hade i fråga omursprungliga fattigkonkurser (1.089 resp. 1.301) konkursansökan gjorts avgäldenären själv i 22,6 resp. 23,, av staten i 72,4 resp. och avenskild borgenär i 5,1 resp. 3,av konkurserna. När det gäller att ta ställningtill förslaget om avskaffande av systemet med ulmälningsed finns del anledningatt först uppehålla sig något vid Prop.1980/81:8 4 kap. 14 § 411 utmätningsedens samband med utmätning resp. konkurs. Somhar nämnts har institutet ulmälningsed tillkommit främst som ett enklareoch billigare alternativ till konkurs. Detta beror i sin tur på att nuvaranderegler om utmätning inte ger möjlighet alt få fram tillfredsställande uppgifterom gäldenärens tillgångar. En borgenär som endast vill förvissa sig om huruvidagäldenären har utmätningsbara tillgångar har därför ofta ingen annan utväg änatt begära ulmälningsed. Skulle han ansöka om gäldenärens försättande ikonkurs, kommer denna vanligen alt handläggas som faltigkonkurs. Delta kanställa sig relativt dyrt för borgenären med hänsyn till det kostnadsansvar somåvilar honom enligt 188 8 första stycket KL. Ordningen med fattigkonkurs ärdessutom - som ofta har omvittnats -behäftad med åtskilliga brister. Frågan om en revision av KL:sregler om fattigkonkurs ligger f n. i stöpsleven Gfr prop. 1975/76:210, LU1976/77:11, rskr 1976/77:63 saml konkurslagskommitténs belänkande SOU 1977:29Konkursförvallning). Avsikten är att systemet med faltigkonkurs skall ersättasav en ny ordning för handläggning av mindre konkurser. Denna nya ordning skalltillämpas inte bara i fall som motsvarar nuvarande fattigkonkurs utan ocksä ien del andra fall där en enklare ordning är lämplig. Ett nytt och meraeffektivt syslem för handläggning av mindre konkurser blir sannolikt i flerahänseenden mera fördelaktigt för borgenärerna än nuvarande faltigkonkurs(resp. i vissa fall ordinär konkurs). Det förhållandel alt del f n. är oklarthur ett blivande konkursförfarande kommer all utformas närmare hindrar enliglmin mening inte att ståndpunkt nu tas till frågan om inte de nya regler omgäldenärs upplysningsplikt vid utmätning som har föreslagits i det föregåendegör det överflödigt med en särskild ordning i fråga om Ulmälningsed. Härvidlagvilljag särskilt framhålla följande. Konkurs är vanligen ettförhållandevis omständligt och kostsamt förfarande, som inte sällan drar ul påtiden. Konkurs medför vidare en del särskilda verkningar som inle alllid ärönskvärda, om syftet med konkursen endast är att fä konstaterat huruvidagäldenären har utmätningsbara tillgångar. Del är därför tydligt all ettupphävande av lagen om ulmälningsed inle kan godtas, om det skulle medföra enmärkbar ökning av antalet konkurser, vilka endast syftar till att pä ettlillförlitiigl sätt få klarlagt om gäldenären har utmätningsbara tillgångar.Nägon sådan ökning behöver dock inte befaras. Jag vill framhälla attgäldenärens upplysningsplikt i mål om utmätning enligt departementsförslagetär förenad med sanktioner, som gär längre än tvångsmedlen enligt lagen om ulmälningsed.Det förhållandet all förfarandet skall äga rum hos kronofogdemyndighet istället för vid domstol kan inte antas medföra all lämnade uppgifter blirmindre tillförlitliga. Enligl min mening bör kronofogdemyndigheten, som är vanvid att efterforska utmätningsbar egendom, ha väl så goda förutsättningar somkonkursdomaren att inhämta tillförlitliga upplysningar om tillgångarna. 1980/81:8 4 kap. 15 § 412 Beaktas bör vidare att ungefarhälften av de nuvarande ärendena om utmätningsed anhängiggörs av utmätningsmansom företrädare för staten beträffande fordran på skatt m.m. Det finns knappastanledning för kronofogdemyndigheten all inte nöja sig med sin egen utredningutan söka gäldenären i konkurs. Utmätningsmannen har också varit sökande tillflertalet av de hittillsvarande ursprungliga fattigkonkurserna. Även i en delsådana fall bör kronofogdemyndigheten med hänsyn lill den utredningsom har skett i utmätningsmålet sakna anledning att begära gäldenären ikonkurs. Föreskrifter kan vid behov meddelas om alt kronofogdemyndigheteneller annan företrädare för det allmänna inte bör ulan särskilda skäl sökagäldenär i konkurs endast för att få till stånd utredning om gäldenärensutmätningsbara tillgångar. Även enskilda borgenärer kan väntas i allmänhetfinna kronofogdemyndighetens utredning tillräcklig. Med hänsyn till vad som har anförtsnu ansluter Jag mig till beredningens och remissinstansernas mening attutmätningsgäldenärs skyldighet att lämna upplysningar i mälet om utmätning kanersätta förfarandet med utmätningsed vid domstol. Lagen om ulmälningsed bördärför upphävas. Förslag härom kommer alt läggas fram i samband med annanföljdlagstiftning lill UB. 15 8 1 denna paragraf, som motsvarar 5 kap. 4 8 andrastycket beredningens förslag, behandlas tredje mans skyldighet alt lämnaupplysningar. När fråga är omutmätning av fordran eller rättighet, är enligt 73 8 1 mom. iredje meningen ULden, frän vilken fordringen eller rättigheten skall utgä, skyldig att efter anmaninglämna utmätningsmannen behövliga upplysningar om fordringens ellerrättighetens innehåll. Om den upplysningspliktige inle efterkommer anmaningen,kan överexekutor efter anmälan av utmätningsmannen förelägga honom vite ochdöma ut vitet. 1 övrigt är någon skyldighet inte föreskriven för tredje man attlämna upplysningar för att underlätta utmätning. Beredningen anseratt tredje mans upplysningsplikt bör vidgas något. Det torde dock inle varabehövligt att envar som kan veta nägot av betydelse för frågan om utmätning hosgäldenären åläggs skyldighet att lämna uppgifter i saken. Beredningen vill integä längre än att Iredje man skall vara skyldig lämna upplysningar om egetmellanhavande med gäldenären, främst om fordran som gäldenären har eller kanförmodas ha mot tredje mannen. Bestämmelse härom har tagits upp som ett andrastycke i 5 kap. 4 8. Med "mellanhavande" avsesenligt beredningen alla slags rättsförhållanden mellan gäldenären och tredjeman som avser en utmätningsbar tillgång hos gäldenären. Givetvis åsyftas början fall då någon är förpliktad mot gäldenären på gmnd av ett fordrings-eller rättighetsförhållande. Skyldighet att lämna uppgifter åvUar emellertidenligt förslaget även bl.a. den som har gäldenären tillhörig egendom som panteller har 1980/81:8 4 kap. 15 § 413 mottagit gäldenären tillhörig egendom i deposition ellerlånat eller hyrt den eller den som har slutit förlagsavtal med gäldenären. Omgäldenären har nedsatt värdehandlingar i öppet förvar hos bank eller hyrbankfack, bör banken vara skyldig upplysa om depån resp. bankfacket.Skyldigheten för Iredje man att lämna upplysningar bör enligt beredningenomfatta allt som ligger inom ramen för rättsförhållandet. Upplysningspliktenaktualiseras genom att kronofogdemyndigheten anmanar iredje mannen att lämnaupplysningar i saken. Beredningen påpekar att ett fall dågäldenärs medkontrahent måste lämna upplysningar gäller ifrågasatt utmätning avtillgodohavande på checkkonto. Därvid uppkommer bl.a. spörsmål i vad månutmätning av sådant tillgodohavande gär före bankens rätt att pä kontotdebitera inlösta checkar. Vid bedömandet av nämnda fräga börman enligt beredningen noga hälla isär del rättsförhållande som genom öppnandetav checkkontot uppstår mellan kontohavaren och banken, å ena, samt dencheckrätlsliga betalningstekniken, å andra sidan. Om tillgodohavande på checkkontoskall utmätas gäller, anför beredningen vidare, liksom i andra fall altutmätningssökanden i princip inte kan fä bättre rätt än gäldenären har. Ombanken t.ex. har kvittningsrätt mot kontohavaren, kan banken göra dennagällande även mol utmätningssökanden. Utmätningssökanden bör inte heller fåbättre rätt än innehavare av utställd check. Meddelande om utmätningen bör idenna konkurrens räknas lika som alt check presenteras för inlösen. Meddelandetbör gä direkt till trassatkonloret. Om bank, innan meddelandet om utmätningenhar kommit, har löst in check eller om kontohavaren före meddelandet på annatsätt har ådragit banken nägon förpliktelse för vifKen kontohavaren kandebileras i deras mellanhavande, har banken rätt alt åberopa del motutmätningssökanden. Beredningen framhåller att om dessautgångspunkter är rikliga, bör banken, såvitt angår inlösen av konkurrerandecheckar, ha rätt att tillgodoräkna sig allt vad banken har fuUgjort innanmeddelande om utmätningen har nätt banken. Om check som har presenterats avkontohavaren eller annan har blivit inlöst vare sig av trassatkonloret eller avannat bankens kontor, har banken obestridligen därigenom fullgjort enbeial-ningsanmodan som faller inom checkkonloavtalets ram. Banken är en ochsamma medkontrahent vare sig förpliktelsen fullgörs av det ena eller av detandra kontoret. Att checkbetalningstekniken gör skillnad meUan inlösen på trassatkontoroch inlösen på annat kontor (15 8 sisla stycket checklagen 1932:131) gerbanken en förmän i ålergångshänseende mot endossenl men bör enligt beredningeninte tillmätas någon betydelse i det inbördes rättsförhållandet mellankontohavaren och banken på grund av check-konloavtalet. Om check har honorerats av annan bank än trassalbanken menvid lid- Prop.1980/81:8 4 kap. 15 § 414 punkten för underrättelsen om ul mätningen inte har kommitin till trassat-banken, torde enligt beredningen checkbeloppel inle ulan vidarefå belasta checkkontol till skada för utmätningssökanden. I den mäntrassatbanken generellt eller in casu har åtagit sig ansvar för checkar somhonoreras av annan bank mäste dock trassatbanken anses berättigad att inte baramot kontohavaren utan även mol dennes borgenärer åberopa det betalningsansvarsom har aktualiserats för banken genom att check har honorerats av annan bank.Beloppef skall i enlighet härmed belasta kontot från den lidpunkt däbetalningsansvaret blev aktualiserat genom alt checken honorerades av den andrabanken. Av det sagda framgär, framhållerberedningen, att om tillgodohavande på checkkonto utmäts, trassatbanken kanbehöva på sig innan den kan upplysa om hur stort belopp som fannsatt tillgå då meddelande om utmätningen nådde banken. Detta ären olägenhet som man fär finna sig i. På motsvarande sätt kan ensekundogäldenär i andra fall behöva undersöka hur mycket han är skyldig, närutmätning av fordran mot honom har ägt rum. Del är enligt beredningen tydligtatt tystnadsplikt som är föreskriven t.ex. i 192 8 lagen (1955:183) ombankrörelse får vika för skyldigheten att lämna upplysningar tillkronofogdemyndigheten. När kronofogdemyndigheten .Mäggertredje man att lämna upplysningar, kan enligt 19 kap. 13 8 i förslaget viteföreskrivas. Enligt beredningen bör kronofogdemyndigheten kunna kräva att fäbegärda upplysningar muntligen eller skriftligen. Genom föreskrift iadministrativ ordning bör del förbehållas högre Qänstemän vid kronofogdemyndighetenatt besluta om föreläggande. Förslaget atttredje man skall vara skyldig att lämna upplysningar tillstyrks eller lämnasulan erinran av samtliga remissinstanser. Uttrycket "annatmellanhavande" bör enligt preciseras. Att så sker är viktigtmot bakgrund av de kraftiga sanktionerna i form av vite av pengar ellerfängelse. Även RSV efteriyser en precisering av nämnda uttryck.Jordbrukskasseförbundei anser att det inte framgår fullt klart i vilkenutsträckning bank skall vara skyldig att lämna upplysningar. Enligt förbundetskulle det med hänsyn till banksekretessens viktiga funktion vara av stortvärde om skyldigheten preciserades. hovräu lar också upp fråganhuruvida den sanktionerade upplysningsplikten för Iredje man skall gälla ävenför gäldenären närstående personer. Hovrätten påpekar att upplysningar aviredje man angående ekonomiska mellanhavanden med gäldenären kan komma attaktualisera straffansvar för denne, om han har bekräftat sina uppgifter på sättsom anges i 13 8 tredje stycket.