prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Möjligheten till underhandsförsäljning av utmätt egendom har idepartementsförslaget i princip jämställts med försäljning på auktion.Försäljning föreslås skola ske under hand, om det är sannolikt att högreköpeskilling kan uppnås genom en sådan försäljning än genom försäljning påauktion och om försäljning under hand även i övrigt är ändamålsenlig (8 8).Underhandsförsäljning skall föregås av anbudsförfarande. Särskilda bestämmelser föreslås om försäljning avutmätt egendom som gäldenären innehar under förbehåll om återtaganderätt (9 8).Bestämmelserna avser i första hand egendom beträffande vilken konsumentkreditlageneller den föreslagna lagen om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl. ärtiUämplig. Förslaget innebär alt egendomen i allmänhet skall säljas utanförbehåll för avbetalningssäljarens rätt men under villkor alt köpeskillingenförslår till betalning av dennes fordran. Kapitlet innehåller ocksåbestämmelser om indrivning av utmätt fordran (10-12 88). Bestämmelsema syftartill alt sådan fordran om möjligt skall drivas in i stället för alt säljas.Utmätning av pantbrev i skepp eller fastighet skall enligt förslaget leda tillantingen att skeppet resp. fasligheten las i anspråk eller att pantbrevetpantförskrivs fill utmätningssökanden (13 och 14 88). Motsvarande föreslåsgälla när skuldebrev som är intecknat i luftfartyg har ulmätts hosluftfartygets ägare (15 8). 110, 11 och 12 kap. meddelas bestämmelser omexekutiv försäljning av registrerat skepp, av registrerat luftfartyg ochintecknade reservdelar till luftfartyg resp. av fast egendom. Dessa kapitelöverensstämmer i allt väsentligt med de bestämmelser som gäller enligt desärskilda lagama om exekutiv försäljning av sådan egendom. Enligtdepartementsförslaget skall försäljningen dock åvila kronofogdemyndigheten istället för som f.n. överexekutor. Det sista ledet i utmälningsförfarandet, nämligen redovisningav influtna medel, behandlas i 13 kap. Enligt huvudregeln skall redovisning skeså snart som möjligt (1 8). Undantag härifrån föreslås bl.a. i fall då influtetbelopp är ringa och ytterligare medel kan antas inflyta. När två eller flerasakägare har anspråk på betalning ur medlen, skall fördelning ske. Sammanträdeför fördelning skall alltid hällas, när specialobjekt som avses i 10-12 kap.har sålts. I övrigt skall fördelningssammanträde hållas när det är oklart hurmedlen skall fördelas (4 S). Det kan inträffa att bevakad fordran eller därmedförenad förmånsrätt är beroende av villkor eller tvistig. Kronofogdemyndighetenskall då avsätta vad som belöper på fordringen (7 8). Beträffande tvistigfordran föreslås kronofogdemyndigheten kunna förelägga borgenären att väckatalan i saken vid domstol vid äventyr att han förlorar sin rätt. Undersärskilda förutsättningar skall kronofogdemyndigheten själv kunna pröva sådantvist. 1980/81:8 Specialmotivering Ml flera andra föreskrifter rörande fördelning (4-6, 8 och 9SS). Del föreslås också en del särskilda bestämmelser om fördelning närregistrerat skepp, registrerat luftfartyg eller fast egendom har sålts (10-1288). Borgenär har vid exekution oftaanspråk på betalning inte bara för en kapitalfordran ulan också för ränta,rättegångskostnader m.m. 1 kapitlet föreslås bestämmelser om i vilken ordningavräkning skall ske på olika anspråk (13 S). Kapitiel innehåller även en delnärmare bestämmelser rörande utbetalning av medel (14-19 SS). Bl.a. anges enrad fall då hinder föreligger mol utbetalning annat än mot säkerhet, l.ex. dåexekutionstiteln inte har vunnii laga kraft eller utmätningen har överklagats(14 §). Vissa föreskrifter meddelas också om skyldighet för borgenär attåterstäUa fordringsbevis, förete pantbrev m.m. (17 8). 1 samband härmedregleras den situationen att beslut om fördelning eller utbetalning ändras (208). Enligl förslaget skall kronofogdemyndigheten dä pä begäran utsöka vad somskall betalas fillbaka. Delsamma föreslås gälla i vissa andra fall. 114 kap. behandlas den verkan somexekutiv försäljning har mot tredje man som var rätt ägare till egendomen. Somhuvudregel föreslås all exekutiv försäljning inle ger köparen bättre rätt änfrivillig försäljning (I 8). Enligt allmänna regler kan lös egendom ividsträckt omfattning vara föremål för godtrosförvärv och detsamma skall gällanär egendomen säljs exekutivt. Från nyssnämnda princip föreslås vissa undanlag.Tredje man som har underlåtit att efterkomma föreläggande att väcka talan omäganderätten till ulmätt egendom förlorar sin rätt även mol köparen (2 8).Beträffande registrerat skepp och fast egendom föreslås ett mera långtgåendeskydd för köparen (3 8), kompletterat med rätt för tredje mannen lill ersättningav staten (6 8). Kapitlet innehåller ocksä bestämmelser om ersättningsskyldighetför gäldenären och ondtroende borgenär mot köparen när exekutivt såld egendomfrångår honom resp. mot tredje mannen när försäljningen medför alt han förlorarsin rätt (4 och 5 §8). I 15 kap. behandlas införsel i lönoch liknande förmåner. Kapifiet överensstämmer i allt väsentligt med nuvarandebestämmelser i införsellagen. I 16 kap. regleras verkställighetav förpliktelse som avser annat än betalningsskyldighet samt av kvarstad ochannan säkerhetsåtgärd. Kapifiet inleds med ett avsnitt som rör avhysning (1-988). I förslaget ges en allmän bestämmelse om att avhysning skaU genomföras såatt skälig hänsyn tas tiU såväl sökandens intresse som svarandens situation (28). Beträffande fidsfrist för verkställigheten föreslås att avhysning ommöjligt skall ske från det att handlingama kom in lill kronofogdemyndigheten.Svaranden skäll i allmänhet underrättas på förhand och avhysning får sketidigast (i vissa fall tvä veckor) frän underrättelsen (3 8).Kronofogdemyndigheten kan lämna anstånd med avhysning under högst tvä eller,under särskilda förutsättningar, (4 S). Även sökanden kan geanstånd, men om sådant anstånd Prop.1980/81:8 Specialmotivering 178 vararlängre än för ansökningen förfaller ansökningen (5 8).Kronofogdemyndigheten föreslås få befogenhet att anskaffa transportmedel, hyrautrymme för förvaring och vidta andra liknande åtgärder (6 8). När fråga är omavhysning från annat än bostad skall kronofogdemyndigheten under vissafömtsättningar kunna sälja avhyst egendom eller låta förstöra den (7 8). Beträffande annan verkställighet än avhysningföreslås endast bestämmelser om behörig kronofogdemyndighet, underrättelse ochsättet för verkställighetens genomförande (10-12 SS). 1 det avslutandeavsnittet meddelas särskilda bestämmelser om kvarstad (13-16 SS). Beträffandeverkställandet av kvarstad för :Fordran föreslås åtskilliga bestämmelserrörande utmätning få motsvarande tillämpning (13 §). Även i fråga om verkan avsådan kvarstad hänvisas delvis till vad som föreslås om utmätning (14 8).Kvarstad för fordran föreslås inte utgöra hinder mot att egendomen utmäts ellerbeläggs med kvarstad för annan fordran, men i fall då egendomen utmäts förfordran som inte är förenad med särskild förmänsrätt i egendomen, skall dennaanses utmätt för kvarstadsborgenärens fordran (15 8). Även kvarstadlill säkerhet för bättre rätt regleras, vilket i huvudsak sker genom hänvisninglill vissa bestämmelser rörande utmätning resp. kvarstad för fordran (16 S). Frågan om kostnader i utsökningsmål behandlas i //kap. För statens kostnader för förfarandet hos kronofogdemyndigheten, s.k.förrättningskostnader, skall ersättning tas ut enligt vad regeringenföreskriver (I §). Enligt huvudregeln ansvarar sökanden mot staten förförrättningskostnadema i målet (2 8). Från denna regel föreslås emellertidvissa undantag (3 och 4 S§). Bl.a. skall kronofogdemyndigheten kunna helt ellerdelvis befria sökanden från kostnadsansvar orn skyldigheten skulle varabetungande (4 8). Förrättningskostnad för vilken sökanden ansvarar skall påbegäran förskolleras av honom (5 5). Förrättningskostnad skall i allmänhet tasut i målet av svaranden, men vissa undantag föreslås (6-10 §§). Kan kostnadeninle tas ut på sådant sätt, färden utsökas hos sökanden (II S). 1 fördelningstvisl som kronofogdemyndigheten själv prövar föreslåsRB:s reglerom rättegångskostnader bli tillämpliga (12 8). I det avslutande 18 kap. behandlas klagan iutsökningsmål. Mol kronofogdemyndighets beslut får talan föras i hovrälten (1S). Huvudregeln är att varje beslut (eller åtgärd) får överklagas. Beträffandevissa beslut föreskrivs dock förbud mot lalan eUer mot särskild talan (2-4§§). Rättsmedlet för lalan mot kronofogdemyndighets beslut skall vara besvär(8 S). Besvärsinlagan skall ges in till kronofogdemyndigheten. 1 fråga omtidsfrist för klagan skall enligt departementsförslaget olika regler gälla förolika fall (9 8). Huvudregeln är att besvär skall anföras fråndelgivning av beslutet. När självrättelse är tillåten, skall sådan åtgärdkunna vidtas med anledning av vad som anförs i besvärsinlagan (12 S). Beträffandeförfarandet i hovrätten utgår departementsförslaget frän att RB:s 1980/81:8 W 179 bestämmelser har motsvarande tillämpning. En del avvikandeeller kompletterande föreskrifter föreslås emellertid (14-17 88). Mol hovrättensbeslut får talan föras i högsta domstolen genom besvär (18 8). Även när detgäller sådan lalan öch råttegången i högsta domstolen förutsätts RB:s reglerha motsvarande tillämpning, men en del särskilda bestämmelser meddelas (19 och20 88). Kapitlet innehåller ävenbestämmelser om särskUda rättsmedel i utsökningsmål (21 8). RB:s bestämmelserom sådana rättsmedel i 58 och 59 kap. föreslås i princip få motsvarandetillämpning. Vad som föreskrivs i RB om återställande av försutten lid skallkunna tillämpas även i fråga om vissa förelägganden som kronofogdemyndighetenmeddelar. 1 balkens inledande kapitelmeddelas en del grundläggande föreskrifter om balkens tillämpningsområde,exekutiv myndighet m.m. Kapifiet motsvarar 1 kap., 2 kap. 1-13 SS (delvis) och19 kap. 7 S beredningens förslag. En del bestämmelseri 1 kap. beredningens förslag saknar motsvarighet i departementsförslaget.Beträffande anledningen härtill vill Jag i fråga om vissa bestämmelserframhålla följande. Enligt I kap. 3 8 andra stycket iberedningens förslag kan regeringen meddela föreskrifter om överlämnande avärende från en kronofogdemyndighet till annan och om kronofogdemyndighetenshandläggning i övrigt av ärenden som avses i UB. Alt regeringen numera kanmeddela föreskrifter om verkställighet av lag följer emellertid redan av RF.Någol särskilt bemyndigande härtill behövs därför inle i balken. I I kap. 5 S beredningens förslaganges att vissa frågor som uppkommer i ärenden om verkställighet får hänskjutastill rättegång enligt vad som anges i balken. Denna föreskrift utgör en erinranom all tvister om bättre rätt till ulmätt egendom m.m. och om fordringar somskall delta i köpeskillingsfördelning i princip skall prövas av domstol.Bestämmelsen är, som också har framhållits under remissbehandlingen, obehövlig. I 1 kap. 6 8 beredningens förslaganges att lalan i exekutiva ärenden fullföljs från kronofogdemyndigheten lillhovrätt och att högsta domstolen är överrält i exekutiva ärenden som fullföljsfrån hovrätt. Förslaget att i 1 kap. ange fullföljdsordningen i utsökningsmåltorde hänga samman med en önskan från beredningens sida att redan i balkensinledande bestämmelser ange vilka myndigheter som lar befallning medutsökningsmål. Enligt min mening är emellertid en bestämmelse med sådant syfteinte nödvändig. Däremot måsle under alla omständigheter klargöras hur fullföljdsker i utsökningsmål. Regler härom har emellertid sin givna plats i det kapitelsom behandlar fullföljdsförfarandet (se 18 kap. departementsförslaget). Prop.1980/81:8 Ikap. Jaganser därför att någon bestämmelse i ämnet inle bör inflyta i 1 kap. Beredningen har vidare i 1 kap. 7 8 första stycketföreslagit bemyndigande för regeringen att bestämma i vilken omfattning åtgärdeller beslut som endast avser ärendes beredning får vidtas eller meddelas avledamot i hovrätten eller av tjänsteman vid denna samt, när ärende harfullföljts till högsta domstolen, av tjänsteman vid denna. Sådana föreskriftertorde emeUertid kunna meddelas av regeringen utan särskilt bemyndigande. 1 7 S andra stycket har beredningen föreslagitmotsvarande bemyndigande för regeringen såvitt avser inhibition, dvs.förordnande att åtgärd för verkstäUighet (eller handräckning) inte skall ägarum tills vidare. Bestämmelsen bör ses mol bakgmnd av alt beslut iutsökningsmål som regel skall lända till efterrättelse . TUl stöd förbestämmelsen framhåller beredningen att det därför ofta blir aktuellt att prövafråga om inhibition när överklagande sker. För alt inte hovrätten eller högstadomstolen skaU belastas i onödan synes det önskvärt att inhibition kan beslutasav en ledamot i hovrätten (referenten) resp. revisionssekreterare. Beredningenanser inte alt detta behöver möta betänkligheter. Frågan om inhibition bör avreferenten resp. revisionssekreteraren kunna hänskjutas till avdelningen, omhan är tveksam. Om referenten i hovrätten eller revisionssekreteraren för sindel finner alt en begäran om inhibition inte bör bifallas, skall frågan enligtberedningens förslag aUtid prövas på avdelningen. har underremissbehandlingen riktat krifik mot det nu berörda förslaget. För egen delvill jag tiU en början framhålla alt föreskrifter om befogenhet för en ledamoti hovrätten resp. revisionssekreterare alt förordna om inhibition torde krävalagform. Vidare viU Jag understryka det angelägna i att inhibitionsfrågorprövas omsorgsfullt. Principen att exekutiva beslut som regel länder lillefterrättelse bör inle kastas omkull genom att yrkanden ominhibition bifalls rutinmässigt. Sådan begäran bör inte bifallas annat än omdet föreligger reell möjlighet för klaganden alt uppnå ändring av delöverklagade beslutet. Delsamma gäller givetvis när fråga om inhibiton tas upplUl prövning ulan särskilt yrkande. Eftersom ställningstagandet alltsåfömtsätter en viss, låt vara endast preliminär, prövning av huvudsaken, syneslämpligast att inhibi-tionsfrågan prövas enligt vanliga domförhetsregler.Förordnande om inhibition kan dessutom ibland vara lill lika stor nackdel förexekutionssökanden som avslag på begäran därom kan vara för klaganden. Delskulle därför vara otillfredsställande om befogenheten skulle avse endast rättatt förordna om inhibition men inte att avslå begäran därom. Även om man genomden föreslagna ordningen skuUe kunna förenkla handläggningen i överinstansemanågol, synes de angivna nackdelama överväga. Del kan också erinras om attfrågor om inhibition som avses i RB skall prövas av fullsutten avdelning (jfr50 kap. 8 8 andra stycket, 51 kap. 8 8 andra stycket, 52 kap. 7 8 tredjestycket och 55 kap. 8 8 andra stycket RB). På grund härav saknardepartementsförslaget motsvarighet även till 1 kap. 7 8 Prop.1980/81:8 Ikap. andrastycket i beredningens förslag. Behövliga bestämmelser om innebörden av olikabeteckningar som används i UB bör lämpligen las upp i 1 kap. 1 beredningensförslag meddelas åtskUliga sådana bestämmelser. Sålunda innehåUer större delenav 2 kap. 1-13 88 föreskrtfter av sådant slag. Alla dessa torde emellertid intevara nödvändiga och del synes angelägel att sä längt möjligt reducera antaletsådana föreskrifter. I 2 kap. 1 8 i beredningens förslag anges att förtillämpningen av UB gäller de följande gemensamma bestämmelsema. HärtiUframhåller beredningen att denna föreskrift bl.a. innebär att de bestämningarsom ges i kapitlet endast gäller tillämpningen av UB, trots att del inle angesvid varje särskild paragraf Att föreskrifter om innebörden av vissa termer ochliknande bestämningar inte utan vidare gäUer utanför UB torde emellertid varatydligt utan särskild bestämmelse. Föreskriften är därför onödig. Vidare torde de av beredningen föreslagnabestämningama rörande pant- och retentionsrätt, frånsett ett undantag, kunnautgå. Härom villjag framhåUa följande. 1 2 kap. 11 8 i beredningens förslaganges att med panträtt i fartyg avses, såvitt angår skepp, sådan panträtt sombehandlas i 261-293 88 sjölagen (1891:35 s. l)-dvs. panträtt på gmnd avinteckning-och, beträffande andra fartyg, handpanlrält. I anslutning tillbestämmelsen påpekar beredningen all med ullrycket panträtt i fartyg däremotinte avses sjöpanlrätt samt att bestämmelsen har ansetts erforderlig med hänsyntill att terminologin är vacklande. Utredningen angående inskrivning av rätttUl luftfartyg m.m. har vänt sig mot att termen panträtt i fråga om fartyg inleomfattar sjöpanlrätt. Utredningen framhåller att del innebär en avvikelse fräninvanda begrepp och alt det knappast kan genomföras konsekvent. Utredningenpekar pä bestämmelsen i 6 kap. 12 8 första stycket beredningens förslag, somenligt utredningen otvivelaktigt inbegriper sjöpanlrätt. Det erinras också omatt panträtt på grund av inteckning i båt kommer att finnas övergångsvis. ÄvenSvea hovrätt har ifrågasatt lämpligheten och behovet av att uteslutasjöpanlrätt. Hovrätten framhåller all den föreslagna terminologin inle användsi sjölagen och även i viss mån frångås i förslaget, t.ex. i II kap. 12 § därdet talas om panträtt på grund av inteckning. För egen del vill Jag påpeka altskeppshypotek i departementsförslaget, liksom i beredningens förslag, benämnspanträtt på grund av inteckning. Även i övrigt torde av olika bestämmelser ibalken angående fartyg m.m. utan vidare framgå om panträtt på grund av inteckning,handpanlrält eller sjöpanträtt avses. Den föreslagna bestämmelsen har därförinte tagits upp i departementsförslaget. Jag har inle heller ansett detbehövligt att ta upp en regel motsvarande 2 kap. 12 8 första stycket iberedningens förslag, nämligen all med panträtt i fast egendom avses sådanpanträtt som behandlas i 6 kap. JB, dvs. panträtt på grund av inteckning. Beredningenhar i 2 kap. 13 8 föreslagit en bestämmelse om innebörden 1980/81:8 ''"P- ' av termen retentionsrätt. Där anges att med retentionsrättavses rätt att kvarhåUa annan tillhörig lös egendom till säkerhet för fordran.I anslutning ull bestämmelsen framhåller beredningen bl.a. alt upplåtelse avrätt all kvarhålla egendom kan ske även i annat syfte än all ge medkontrahentensäkerhet för fordran. Sådan retentionsrätt får anses som en oftillgängennyttjanderätt och bör inte ha bättre skydd mot upplåtarens borgenärer ellerannan tredje man än nyttjanderält. Förslagels bestämmelser om retentionsrättavser inle sådan rätt. Inte heller avses s.k. delentionsrätt enligt t.ex. 39 Slagen (1905:38 s. I) orn köpoch byle av lös egendom. Beredningen påpekar vidare att enligl förslaget skallretentionsrätt för fordran vara helt likställd med handpanlrält i exekutivthänseende. 1 vissa fall kan emellertid retentionsrätt för fordran äga mm iegendom som inte kan bli föremål för handpanträtt. och hovrätten förVästra anser att i paragrafen även bör meddelas en allmän bestämmelseom att retenfionsrätt likställs med handpanlrält i exekutivt hänseende. EnliglSvea hovrätt framstår det vidare som en brist att den underavdelning, somomfattar 2 kap. 11-13 88 och som enligl sin rubrik reglerar pant- ochretentionsrätt, inle innehåller något om vanlig panträtt i lös egendom.Hovrätten föreslår att paragrafen får inledas med en definition av vad somavses med panträtt i lös egendom. Det ges då också fillfälle att likställasäkerhelsrält pä gmnd av ägar-förbehäll med panträtt. För egen del villjag erinra om atttermen retentionsrätt pä senare tid har använts i lagtext, bl.a. iförmånsrättslagen och ändringar i sjölagen. Jag anser lämpligt atttermen används även i UB i stället för det längre uttrycket "rätt allkvarhålla (annan tillhörig) lös egendom till säkerhet för fordran". I förmånsrättslagenhar visserligen lämnats en definifion (4 S 2). Termen retentionsrätt tordeemellertid, i vart fall numera, inte begagnas för annan rätt att kvarhålla lösegendom än sådan som har till syfte att säkerställa fordran. Det är därförenligl min mening inte behövligt att meddela särskild föreskrift om innebördenav termen. Än mindre finns anledning att förklara termen panträtt i lösegendom. Jag anser inte heller alt skäl föreligger att ta upp en allmänföreskrift om alt retentionsrätt likställs med handpanträtt i exekutivthänseende. Det synes tillräckligt alt del av de olika bestämmelser som gällerhandpanlrält och retentionsrätt framgår att dessa säkerhetsrätler i princip ärlikställda. Framhållas bör emellertid all det inte föreligger nägon sådan likställigheti fråga om skepp och skeppsbygge eller luftfartyg, eftersom sådan egendom kanvara föremål för retentionsrätt men inte för handpanlrält. Beträffande 2 kap. 4. 6 och 14-1888 beredningens förslag hänvisar jag till vad som sägs härom under 2 kap. departementsförslaget. Eftersom förevarande kapitelbehandlar inte endast exekutiv myndighet utan även bl.a. balkenstillämpningsområde och tillämpligheten av bestämmelser som gällerspecialobjekten fartyg, luftfartyg och fast egendom. 1980/81: 8 1 kap. 1 § 183 synesden i beredningens förslag upptagna kapitelmbriken Exekutionsväsendet mindreträffande. I departementsförslaget har i stäUet valts beteckningen Inledandebestämmelser, varjämte undermbriker har införts. Med anledning av de invändningar som underremissbehandlingen har riktats mot termen "exekution" villjagframhåUa att detta och besläktade ord används redan f n. i utsökningsrättsligaförfattningar. I instmktionen (1970:752) för föreskrivssålunda att RSV är centralmyndighet för administration av"exekutionsväsendet". Ordet "exekution" förekommer ocksä ikungörelsen (1971:1097) om exekufion i fast egendom, kungörelsen (1971:1102) omexekution i luftfartyg m.m. och förordningen (1975:943) om exekution iregistrerat skepp m.m. samt i exekutionsavgiftskungörelsen (1971:1027). Termen"exekufiv" förekommer bl.a. i lagen (1971:494) om exekutivförsäljning av fast egendom, lagen (1971:500) om exekutiv försäljning avluftfartyg m.m. och lagen (1973:1130) om exekutiv försäljning av registreratskepp m.m. Med hänsyn härtill finner jag inle anledning alt nu avslå frånanvändning av nämnda termer. Ordet "exekution" behövs bl.a. ibenämningen "exekutionstifiar" (se 3 kap.). Förevarande kapitel i departementsförslaget inledsmed bestämmelser om balkens fillämpningsområde (1 och 2 88). Vidare gesföreskrifter om den exekufiva myndigheten (3-5 88) och om de båda huvudtypernaav mål och om parter m.m. (6 och 7 88). Kapitlet innehåUer också föreskrifterom fillämpning av bestämmelser som rör fartyg, luftfartyg och fast egendom(8-12 88). 18 Denna paragraf behandlar balkens tiUämpningsonu-åde. Första stycketmotsvarar 1 kap. 1 8 i beredningens förslag, medan andra stycket saknar direktmotsvarighet i beredningens förslag. UL, som reglerar exekutionsformemaverkställighet och handräckning, och de tUl UL anslutande särskildaförsäljningslagama är direkt tillämpliga i huvudsak endast på det civUrättsligaområdet. Enligt föreskrift i 22 8 1 mom. Up skaU emellertid omverkställighet med vissa förbehåll tillämpas också på verkställighet av dom ibrottmål, varigenom har dömts till böter eUer vite eller tiU sädan med brottförenad "påföljd" som innefattar betalningsskyldighet eller fill "påföljd"som eljest är sädan att domen kan verkstäUas genom utsökning. Enligt 2 mom. isamma paragraf skaU om verkstäUighet i tvistemål tUlämpasäven på verkställighet av brottmålsdom, varigenom har dömts tUl skadeståndeller talan om enskilt anspråk eljest har bifallits. På gmnd av hänvisningar i60 8 uppbördslagen och i vissa andra författningar är UL:s ochförsäljningslagamas regler om utmätning med vissa undantag tillämp- Prop.1980/81:8 1 kap. I § 184 liga även beträffande utmätning för skatter och allmännaavgifter. När förvaltningsdomstols eller förvaltningsmyndighets avgörande iandra fall får verkställas exekutivt, anses UL utan särskild bestämmelsetillämplig. Införsellagen är däremot direkt tillämplig även på indrivning avböter och viten, skaller och allmänna avgifter samt vissa andra beslut avförvaltningsmyndighet. Beredningensförslag utgår från att UB skall innehålla regler om såväl verkställighet somhandräckning.