prop · G4031 · 1980-12-31 00:00:00 — Det bör sålunda uttryckligen framgå, att bestämmelsen endast fårtillämpas i extrema undantagssituationer som uppkommer vid totalarbetsnedläggelse och andra kollektiva aktioner bland de intagna eller andrainträffade händelser som allvarligt äventyrar säkerheten i anstalten. JO påpekar att personalstyrkan vidanstalterna inte är dimensionerad för att klara ut en situation av kollektivarbetsvägran och anser att denna fråga ytterligare bör övervägas. Iundantagsfall kan det enligt JO tänkas bli nödvändigt att låsa in de intagna isådana situationer. Prop.1980/81:1 67 3 De särskilda avskildhetsåtgärderna 3.1 Avskildhet på egen begäran (18§ KvaL) De flesta remissinstanser somuttalat sig i frågan är positiva till utredningens förslag att utökamöjligheterna till enrumsplacering på egen begä- Hovrätten betraktar det som ettklart framsteg att man i princip erkänner den intagnes rätt att inom ramen fördet praktiskt genomförbara vara ensam om han själv vill det. Det är rimligt attden intagne får slippa en gemenskap som han inte vill ha och vars kvaliteterman kan ifrågasätta. Utredningen föreslår attmöjligheten för de intagna till frivilligt enmms-arbete bör utvidgas. Styrelseninstämmer i förslaget men vill kraftigt understryka att det för närvarandeinte finns resurser för att i nämnvärd grad öka antalet intagna som arbetar ienrum. Trycket pä de platser som finns för ändamålet är mycket hårt. Pävissa anstalter står intagna i kö till de fä platser som finns. Det är därförangeläget att den utökning av antalet 18 §-platser som utredningen föreslårgenomförs som lagändringen träder i kraft. - Det kan enligtstyrelsens mening inte uteslutas att det relativt stora antalet"l8§-placeringar" beror på de begränsade möjligheter som enligt KvaLstår till buds för att genom tvångsvisa avskiljanden "ta undan"intagna som utgör oroselement inom anstalten. En ytterligare begränsning avmöjligheterna att avskilja intagen enligt 20 § första stycket KvaL skullesannolikt få till följd en ökning av dem som frivilligt söker avskildhet isyfte att av olika skäl undandra sig gemensamhet med just de intagna för vilkade tvängsvisa avkildhetsmöjligheterna nu föreslås bli begränsade. En sådanutveckling är givetvis inte önskvärd och understryker vikten av attanstaltsmiljön förbättras genom olika förebyggande åtgärder. JO biträder förslaget menframhåller att det krävs resursförstärkningar för att förslaget skall kunnagenomföras i praktiken. Som inledningsvis framhölls ärmajoriteten av enrumsplaceringarna nu på egen begäran. De huvudsakliga skälentill detta är två. En grupp intagna orkar inte med "stimmet" pånormalavdelningen. Det kan finnas drog-missbmkare som är påtända med jämnamellanrum eller påtryckningar i olika avseenden i samband med permissioner o.dyl. 1980/81:1 68 ningens förslag att minska avdelningsstorleken vara enförebyggande åtgärd. Den andra gruppen anses - rätt eller fel - vara"tjallare" dvs. ha pratat för mycket hos polisen. I vissa fall räckerryktet att så är fallet för att vederbörande skall känna sig tvingad tillenrumsplacering. I dessa senare fall vore det givetvis önskvärt att den ellerde intagna som utför trakasserierna blev placerade i enrum. Möjligheterna tilldetta torde försvåras om utredningens ändring i 20 § genomförs varfördenna avstyrkes. I fråga om frivillig isolering föreslår utredningen enutökning av den intagnes rätt till sådan. Föreningen ifrågasätter en sådanutvidgning. Med lagens nuvarande utformning finns möjligheten att förhindrafrivillig isolering där sådan är klart olämplig men även där inte"beaktansvärda skäl" föreligger. All erfarenhet tyder på attfrivillig isolering alltid är passiviserande och skadlig bl. a. med hänsyn tillden utformning som de s. k. roavdelningarna har . Förslaget skullesannolikt innebära en stark ökning av antalet rofall vilket vore såvälolämpligt som ogenomförbart då avdelningar som går att driva enligt lagensmening i stort sett saknas. I de flesta fall innbär roplacering total isoleringsåväl från arbetstid som fritid, inte arbete i enrum som lagen föreskriver.Förslaget avstyrkes därför. 3.2 20 § KvaL Utredningens förslag såvitt avserhänsy n till rikets säkerhet och fara för intagens egen eller annans säkerhethar inte föranlett någon egentlig erinran. Dock motsätter sig RÅ att uttrycket"föreliggande" ersätts av "påtaglig". Beträffande övriga förslag är meningarna mera delade. Skadegörelse på anstaltens egendom Kammarrätten i anser ilikhet med utredningen att en skärpning av kravet på en befarad skadegörelsesomfattning i 20 S KvaL är till gagn för en restriktiv användning av avskiljandeåtgärder. RÅ framhåller att termen"sabotage", som är en av brottsbenämningar, är ägnadatt vilseleda. När det gäller de situationer då enintagen skall kunna hållas avskild föreslår utredningen den ändringen i 20 §KvaL att avskildhet på grund av skadegörelse endast skall komma i fråga vidpåtaglig fara för sabotagehandlingar eller annan omfattande skadegörelse.Omnämnandet av sabotagehandlingar anknyter till bestämmelserna i 13:4. Detblir därmed fråga om åtgärder, som riktar sig mot egendom av avsevärd betydelseför bland annat rikets försvar, rättsskipning och förvaltning. Utrymmet föravskildhet på grund av skadegörelse är starkt begränsat.Jag ifrågasätter om någon ytterligare begränsning är erforderlig. 1980/81:1 69 Det är------ tveksamt om den föreslagna lydelsen ärlämplig. förefalleratt endast ta sikte på skadegörelsens kvantitet. Rimligtvis bör emellertid ävenfara för en mindre omfattande skadegörelse av allvarlig natur utgöra grund föravskiljande. Det kan exempelvis gälla skadegörelse på larmanordningar ellermaskiner. Uttrycket "allvarlig skadegörelse" bör därför bibehållas.Enligt min mening överensstämmer det bättre med motivuttalandena än denföreslagna formuleringen. uttalar att man anser det varaett steg i rätt riktning att utredningen konstaterar att isolering på grund avmenligt inflytande tillämpats i alltför hög grad och bör få en restriktivareformulering. I samma stycke (20§ första stycket)föreslås formuleringen "försöker påverka annan till brott motanstaltsreglerna" i stället för "utövar menligt inflytande på andraintagna"". Syftet med förslaget är även här att begränsa användningenav avskildhetsåtgärder så att de endast träffar allvariigareordningsstörningar. Den föreslagna regeln synes både för vid och för snäv.Slämpling mot alla anstaltstregler kan knappast var åsyftad. Å andra sidansynes lokutionen alltför kraftigt begränsa möjligheterna att inskrida medavskildhetsåtgärder. Den föreslagna"regelbrottsgrunden" står ej i rimlig proportion till den i sammaparagraf intagna "sabolageriskgrunden". Självfallet bör ej påverkantill brott mot vilken anstaltsregel som helst kunna medföra avskildhetsåtgärd.Om påverkan till regelbrott skall intagas som avskild-hetsgrund bör det klartmarkeras att det måste röra sig om grövre regelbrott. Det kan ocksåifrågasättas om inte avskildhet bör kunna tillgripas mot den som själv begårregelbrott lika väl som mot den som försöker påverka annan till regelbrott.Åtskilliga fall av menligt inflytande på andra intagna blir genom denföreslagna avfattningen undantagna från tillämpningsområdet. I synnerhetgäller detta situationer då intagna utövar översitteri, mobbing eller annannegativ psykisk påverkan mot annan intagen. Jag anser att någon ändring ej börgöras i 20 § i nu behandlat avseende. Enligt 20 § i ändringsförslagettill KvaL skall intagen kunna avskiljas från andra intagna om det är nödvändigtför att hindra intagen frän att försöka påverka annan till brott motanstaltsreglerna. Denna regel skulle användas för att hindra att intagen utövarmenligt inflytande på andra 6 1980/81. Prop.1980/81:1 70 Man har då tänkt på allvarliga situationer såsomuppmaning till medverkan i sabotagehandlingar eller andra ordningsstörningarinom anstalten och trakasserier eller annat hänsynslöst uppförande mot andraintagna. Det kan väl här ifrågasättas om inte termen "brott mot anstaltsreglerna"är en alltför snäv beskrivning. Avsikten måste ju vara att regeln skall kunna tillämpasvid försök att påverka inte bara till disciplinbrott enligt 47 § KvaL utan äventill allmänna brott, för vilka straffrättslig påföljd kan följa. Möjligenskulle regeln kunna utformas på följande sätt: ""----- eller för att hindra att intagenförsöker påverka annan till brott mot anstaltsreglerna eller till brottslig gärning som skulleäventyra ordningen vid anstalten.'" Hovrätten för anseratt den föreslagna regeln bör uttryckas mera restriktivt, exempelvis genom attformuleringen ""brott mot anstaltsreglerna'" ändras till""brott mot anstaltsregler som är av större betydelse för ordningenpå anstalten"'. Den av utredningen föreslagna lydelsen täcker formelltäven rent bagatellartade ordningsregler som hovrätten förmodar kan finnas påanstalterna. Kammarrätten i delarutredningens uppfattning att uttrycket "menligt inflytande" bör utgåoch anför. Emellertid ifrågasätter kammarrätten om den föreslagna skrivningenicke är alltför restriktiv. Ytterst blir det föreslagna uttryckssättet beroendeav vad som föreskrives i anstaltsreglerna men här kan knappast detaljeraderegler om t. ex. smädelser och andra otillbörliga förhållanden intagna emellanges. Naturligtvis bör de intagna ha yttrandefrihet men de bör också skyddas mott. ex. uppenbara och grovt kränkande smädelser som kan åsyfta intagenshandikapp eller härstamning. Avskiljande kan vara befogat när sådana smädelsericke kan avhjälpas med andra åtgärder. Kammarrätten finner därför nödvändigtatt lagtexten ger utrymme för avskiljande i dessa fall. Förutom i de fall en intagen försöker påverka annanintagen till brott mot anstaltsreglerna bör det-- finnas möjlighet atttillfälligt avskilja en intagen som trakasserar andra intagna eller som på annatsätt uppför sig hänsynslöst. Eftersom uttrycket ""menligtinflytande"" är allmänt hållet och kan medföra en alltför vidsträckttillämpning bör dock lagtexten preciseras. anför att denföreslagna regeln är för vag och att man bör kräva att den intagne bevisligenhar påverkat annan till brott mot anstaltsreglerna. 1980/81:1 71 Trakasserier eller annathänsynslöst beteende intagna emellan bör enligt utredningen inte kunna medföraavskildhetsåtgärder. Utredningen tillägger att. så länge sådant beteende integår till handgripligheter, det torde få åtgärdas på annat sätt. Vilka åtgärdersom avses anger inte utredningen. Man kan tänka sig avdelningsbyten ellerförflyttning till annan anstalt. Eventuellt kan intagen, som inte visar hänsynmot medintagen. Även andra åtgärder är tänkbara. Somuttalades i motiven till bestämmelsen om menligt inflytande, kan det dock befarasatt det ibland inte går att på annat sätt än genom avskildhet hindra intagenfrån att bl. a. trakassera eller bete sig hänsynslöst mot medintagen. Ommöjligheten att avskilja intagen som beter sig på sådant sätt tas bort. kommerdetta troligen att medföra att den trakasserade känner sig tvingad att begäraplacering i enrum enligt 18 § KvaL . Det kan då befaras att utredningensförslag på denna punkt inte leder till att avskildheten i anstalterna minskastotalt sett. utan endast medför en omfördelning, så att den trakasseradetvingas till avskildhet i stället för den som trakasserar. En sådan ordning börundvikas. Enligt min mening bör den nuvarande grunden menligt inflytandebibehållas. SSR instämmer i den reservation somGahrton skrivit angående rätten att avskilja en intagen som enligt förslagetförsöker påverka annan intagen till brott mot anstaltsbestämmelserna. Förbundetmenar att sådan påverkan med all sannolikhet sker utom hörhållfrän personalen. Man bör därför inte ha en isoleringsgrund som så lätt kan ledatill missbedömningar och även missbruk. Om sådana öppna provokationer ändåskulle anses behöva beivras så är det bättre att kriminalisera handlandet såatt det leder till åtal enligt eller disciplinärt bestraffasenligt lagen om kriminalvård i anstalt. Möjligheten att avskilja på grund av"'menligt inflytande" bör alltså helt utgå ur lagtexten. Föreningen däremot att det är rimligt att man inte godtar förslag ochanför. De intagna, som ju hamnat på underlåtenhet att iakttasamhällets regelsystem skall inte av någon mera hänsynslös medintagen behövautsättas för påtryckningar att bryta mot de regler som gäller för samvaron påanstalten. framhållerrisken för att antalet 18 S-placeringar ökar. om möjligheterna till avskiljandeenligt 20 § första stycket begränsas. Även SAK uttalar farhågor i dennariktning. Prop.1980/81:1 72 Föreningen vill särskilt framhållasin tillfredsställelse med att man inte föreslår någon ändring av regeln om attintagen helt kan avskiljas från andra intagna om rymning eller fritagningsförsökbefaras. En sådan regel måste man ha om inte allmänhetens förtroende församhällets förmåga att skydda dem för brott skall rubbas. Ett tillräckligteffektivt samhällsskydd är grundförutsättningen för att gemene man skall godtaen human kriminalvård i anstalt av det slag som förordas i betänkandet. 20 S andra stycket gäller särskiltkvalificerade lagöverträdare. Det kan därför finnas skäl att ha stränga regler.Däremot kan det inte godtas att bestämmelsen är så lösligt skriven att den germöjlighet till isolering i så gott som varje situation. Det sägs i sistapunkten: ""Kan det befaras att sådan intagen planlägger rymning elleratt annan planlägger fritagningsförsök får han hållas avskild från andraintagna, om avskildheten är nödvändig för att hindra att sådan plan sätts iverket."" anser, att denna skrivning ger möjlighettill en nästan obegränsad skönsbedömning. Bestämmelsen måste därför omarbetas. Utredningen anser att beslut enligt20 S KvaL . som inte innebär placering pä specialavdelning, bör omprövas minstvar tionde dag. Fördelen med förslaget synes i huvudsak vara att. om fortsattavskildhet beslutas, redan efter elva till tolv dagarkommer att underställas beslutet. Den föreslagna ordningen kommer dock liksomden nuvarande att innebära att beslutet skall omprövas så ofta anledningdärtill föreligger. Detta torde innebära en skyldighet för vederbörandebeslutsfattare att ompröva beslutet så snart någon omständighet framkommer somkan medföra ett annat ställningstagande i saken. Dessutom har den intagnemöjlighet att besvära sig över att han hålls i avskildhet. En obligatoriskomprövning med så tätt intervall som kommer i många fall att bliav formell natur hos samtliga inblandade beslutsfattare. Det framstår somtveksamt om den föreslagna ordningen kommer att medföra att avskildheten brytspå ett tidigare stadium än f. n. Enligt mitt förmenande bör nuvarande intervallför obligatorisk omprövning bibehållas. Man får dä en enhetlig reglering avfrågan och lagtexten blir lättare att överblicka. Prop.1980/81:1 73 3.3 23 § KvaL RÅ och JO framför invändningarbeträffande den föreslagna formuleringen. Vad gäller förslaget beträffande 23§ kan införandet i första stycket av uttrycket "'om andra medel visar sigotillräckliga"" ge upphov till tolkningssvårigheter eftersom sammauttryck återkommer i paragrafens andra stycke. Jag anser det värdefullt att 23 § KvaLredigeras om så att våldsamt uppträdande och störande berusning regleras iskilda stycken. Utredningen föreslår i nämnda paragraf att det särskiltbör anges att andra medel skall visa sig otillräckliga innan man får avskiljaintagen som uppträder våldsamt. Detta är ett underförstått rekvisit församtliga tvångsvisa avskiljanden. Man kan exempelvis även beträffande avskiljandenenligt vissa av grunderna i 20 S 1 st. KvaL tänka sig att åtgärden kan undvikasgenom att en lämplig befattningshavare håller ett lugnande samtal med denintagne på sätt utredningen skisserar. Det förefaller därför inkonsekvent attföreskriva det aktuella rekvisitet endast beträffande avskiljande på grund avvåldsamt uppträdande och jag anser att så inte bör ske. Om man sedan läservidare i den föreslagna lydelsen av 23 § finner man att samma rekvisitåterfinns i nästa stycke beträffande fängselan-vändning. Eftersomfängselanvändning får anses vara den mest ingripande tvångsåtgärden i KvaL. kandet vara motiverat att beträffande denna ätgärd inskärpa att andra medel skallvisa sig otillräckliga innan den får vidtas. 4 Verkställighet av avskiljanden 4.1 Placering av den som avskilts Utredningens förslag att den somtillfälligt avskilts skall kunna placeras i häkte har på det hela taget fåttett positivt mottagande. RA har inte i och för sig något att invända mot förslaget,men förutsätter att utnyttjandet av häkte för avskildhetsåtgärd sker endast iden mån häktet har kapacitet utöver vad det är avsett för.Länsåklagarmyndigheten i anför liknande synpunkter. Enligt vad styrelsen föreslagit iframställning till regeringen föreslår utredningen en möjlighet att i vissafall placera intagna i allmänt häkte i högst om detta är lämpligareän överföring till annan anstalt. Prop.1980/81:1 74 Styrelsen ifrågasätter om inte denna tidsgräns är alltförsnäv. Eftersom dessa placeringar i första hand kommer att ske från lokalanstaltoch det i vissa fall mäste övervägas om inte den intagne måste förflyttas tillannan anstalt, vilket regionchefen fattar beslut om. bör den tid under vilkenden intagne får vara placerad i häkte förlängas sä att det blir möjligt förregionchefen att efter en veckohelg ta ställning i förflyttningsfrågan. Föreningen anser förslaget vara bra och uttalar att det härvidunderförstås att åtgärden kommer att minska de disciplinära förflyttningarna. SAK instämmer i förslaget men anföratt det är svårt att bedöma i vilken omfattning det kommer att tillämpas ochatt 24-timmarsgränsen aktualiserar frågan om regionjour i den händelseplacering sker i ett veckoslut eller en längre helg. Hovrätten förstår att det i vissafall kan vara praktiskt att den som skall hållas avskild placeras i allmänthäkte. I likhet med vad gjort i tidigare sammanhang avstyrkeremellertid hovrätten den föreslagna ändringen. Den av nämndakonventionen ger uttryck för en grundläggande västerländsk princip att göraskarp åtskillnad mellan personer som endast är misstänkta och personer som ärdömda. Principen är alltför välkänd i svensk rätt för att behöva närmareutvecklas. bör ha råd att upprätthålla principen utan ett sådant undantagsom nu föreslås i 50 S. 4.2 Läkares medverkan vid avskildhetsfrågor Utredningens principiellainställning till läkares medverkan godtas av samtliga remissinstanser somuttalat sig. Beträffande enskildheter i förslagen har emellertid olika meningarkommit fram. finnerförslagen genomgående positiva och förklarar sig godta dem. Förbundet noterarmed tillfredsställelse att de väsentliga principerna i fråga om läkaresmedverkan och funktion till fullo har accepterats inom utredningen. Särskiltpositivt finner förbundet att det inte skall krävas ett läkaryttrande förbeslut om avskildhet. Läkaren bör inte heller ges vetorätt, vilket skulleinnebära ansvar för åtgärder utanför hans egentliga kompetensområde. Han skallinte göras delaktig i avskildhetsbeslut, hans medverkan skall endast innebäraatt ""man tillvaratar rimliga möjligheter att motverka negativapsykiska effekter av isolering"". Beträffande avskildhet som skydds-eller säkerhetsåtgärd (20 § KvaL) framhåller läkarförbundet ytterligare att dådet i dessa fall ofta finns Prop.1980/81:1 75 anledning misstänka psykisk störning, läkaren bör medverkaoch skall ingripa för att få intagen överförd till sjukvård men också att det ärviktigt att den allmänna sjukvården visar större villighet än för närvarandeatt ta vård ocksä om dessa sjuka människor. Eriarenhetsmässigt kommer detlikväl att bli svårigheter att i erforderlig utsträckning kunna få utnyttjadessa möjligheter varför det framstår som ytterst angeläget att få behålla ochäven bygga ut de psykiatriska avdelningarna vid centralanstalterna. Förbundetunderstryker också nödvändigheten av kontinuerlig vård och tillsyn av intagna idessa fall, som merendels avser isolering . 1 fråga om avskildhetvid våldsamt uppträdande eller berusning (23 SKvaL) påpekar läkarförbundet är särskilt angelägen, då det ofta finns anledning misstänkapsykisk störning och överföring till särskild vård, eventuellt enligt LSPV. Vid avskildhet för utredning av disciplinärende (50 §) torde någonläkarmedverkan inte kunna aktualiseras förrän i efterhand, varför den irealiteten får anses vara utan betydelse. Det måste således vara heltföljdriktigt att bestämmelsen utgår. ochSvenska psykiatriska föreningen anför i huvudsak samma synpunkter somläkarförbundet. Även tillstyrker utredningens förslag. Styrelsen delar i huvudsakutredningens förslag i fråga om läkarmedverkan vid avskildhetsåtgärder.Eftersom risken för negativa effekter av isolering i hög grad tilltar medisoleringens varaktighet bör dock både 18 och 20 §§ KvaL kompletteras med enbestämmelse om obligatorisk läkarmedverkan vid avskildhetsåtgärder som pågårunder än en månad. 1 KvaL föreskrivs att läkare skallyttra sig i samband med att intagen avskiljs från andra intagna. I första handär vanligtvis avsikten härmed att undersöka om avskiljandet kan inverka skadligtpå den intagnes hälsa. Härutöver tillgodoser läkarens medverkan andra intressensom t. ex. rättssäkerhetsintresset. Utredningen framhåller, att läkaresmedverkan är av rent medicinsk art och att den inte innebär att läkaren pånågot sätt deltar i avskildhetsbeslutet och sanktionerar detta. Mot bakgrundhärav föreslår utredningen att läkares medverkan i vissa hänseenden begränsas.Den föreslagna ändringen synes mig inte uppbäras av tillräckligt starka skäl.Jämväl av nu gällande KvaL får anses framgå att läkaren ej är beslutsfattare.Hänsynen till de intagna gör det dock angeläget att bevara läkares medverkan istörsta möjliga utsträckning. Den föreslagna lagtexten i 18 § andra stycket och23 § femte stycket synes i förevarande hänseende.ej 1980/81:1 76 vara fri från invändningar. Utredningen föreslår att detstadgas, att läkare skall ""undersöka intagen som arbetar i enrum om det behövs med hänsyn till dennes tillstånd"' och "om särskilda skälföreligger, skall läkare undersöka den som hålles avskild" på grund avberusning. Läkarundersökning bör vara påkallad i alla fall där sjukdomssymtomär för handen. Liknande synpunkter anförs av åklagarmyndigheten i Malmödistrikt. JO kritiserar förslaget till dendel det innebär att särskilda skäl skall fordras för läkarundersökning av densom har avskilts på grund av störande berusning. JO förordar att man i ställetföreskriver att läkarundersökning skall ske om det behövs med hänsyn till denintagnes tillstånd. Denna lydelse är enligt JO mer upplysande för läsaren ochansluter sig till motsvarande bestämmelse i 3 S lagen (1976:511) omomhändertagande av berusade personer m. m. samt föreslagen lydelse av 18 och22 S§ KvaL . SAK tillstyrker förslaget utomsåvitt avser läkarundersökning vid berusning och anför att läkarmedverkan idessa fall kommer att bli ogenomförbar då dessa situationer nästan genomgåendeuppstår utanför kontorstid och medverkan från landstingens jourläkare inte kanpåräknas. 4.3 Fängsel och medicinering Som alternativ till avskildhetfungerar vid våldsamt uppträdande fängsel. Med den föreslagnalydelsen av 23 S KvaL har det blivit oklart om fängsel får tillgripas först om avskildhetvisat sig otillräckligt för att betvinga det våldsamma uppträdandet. I bådeförsta och andra stycket av 23 S anges nämligen som grundrekvisit att andramedel skall ha visat sig otillräckliga. JO uttalar att det är en fördel attgrunden för fängselanvändning preciseras, även om det i sak inte tordeinnebära någon förändring i förhållande till vad som får anses gälla. En så gott som enhälligremissiopinion motsätter sig förslaget om införande av bestämmelser i ommedicinering. Som ett alternativ till beläggandemed fängsel föreslår utredningen tvångsmedicinering inom anstalt. Att vid sidanav mekaniska tvångsmedel 1980/81: 1 77 mot våldsamma uppträdanden pä anstalt tvångsvis användapsykofarmaka har enligt utredningen redan förekommit. Den rättsliga grundenhärtör skulle enligt utredningen vara att finna i nödregler.