prop · G403103 · 1980-12-31 00:00:00 — uttrycksförbudet på det sättet alt den som olovligen lar vad som tillhör annan meduppsåt all tillägna sig del döms för stöld lill fängelse i högst . Enliglnordisk rättstradition hänförs emellertid sådana mindre allvarligatillgreppsbroll som i övrigt uppfyller rekvisilen för stöld lill en särskildbrottstyp (i och "naskeri", i och Sverigesnalleri). Denna ordning, som har endasi få motsvarigheter i utomnordiskarättssystem, är för svensk del av myckel gammall datum. Framlill drogs gränsen mellan stöld och snalleri på del sällel att ellstöldbroll bedömdes som snatteri, om det tillgripnas värde understeg en i lagenangiven bestämd gräns. Genom de ändringar i strafflagen som gjordes nämnda åravskaffades den fasta värdegränsen, som då sedan lång lid tillbaka hade utgjort30 kr. I stället föreskrevs atl ell stöldbroll skulle bedömas som snalleri, ombrottet med hänsyn till del tillgripnas värde och övriga omständigheter var altanse som ringa, en broltsbeskrivning som ulan ändringar fördes över till den nugällande bestämmelsen i 8 kap. 2 § . Vid den praktiskatillämpningen arbetar man dock fortfarande med mer eller mindre fast bestämdavärdegränser när del gäller atl bedöma om ell stöldbroll skall hänföras undersnatleribeslämmelsen, låt vara all dessa gränser från tid till annan måslejusteras med hänsyn lill förändringar i penningvärdet. Riksåklagaren harnyligen (i RÅ-nyll nr 7/1979) ullalat att en värdegräns på f.n. syneskunna tillämpas som allmän riktlinje i okomplicerade fall. Liksom understrafflagens lid omfatlar straffskalan för snalleri böter och fängelse . En betydande del av stöld-och snatteribrollsligheten avser numera tillgrepp av varor i butiker ochvaruhus. Denna sorts brottslighet fick en ingående belysning från olikaaspekter genom broltsmålsutrednings belänkande (SOU 1971:10) Snalleri.I belänkandet konstaterades alt butikslillgrepp förekom ofta. Utredningenansåg atl man från samhällets sida borde söka minska den höga frekvensen genomatl i betydligt större utsträckning än tidigare salsa på planering ochsamordning av den allmänt brottsförebyggande verksamheten. För detta ändamålborde under inrättas etl centralt råd med företrädare förbl.a. de politiska organen, rättsväsendet, näringslivet och den kriminologiskaforskningen. I huvudsak enligt de riktlinjer som ulredningen hade skisseratinrättades brottsförebyggande rådet (BRÅ) som en särskild myndighet. Ibelänkandet föreslogs också lagändringar belräffande snalteribrollel. Enliglförslaget skulle fängelse ulgå ur straffskalan. När snatteribrott avsågtillgrepp av varor som ulbjöds lill försäljning under sådana former att de varfrilt åtkomliga eller annars läll tillgängliga för kunden, skulle åtal inle fåske i annal fall än när del var påkallat från allmän synpunkt. Dessaförslag genomfördes inte. Däremot ledde förslagen i betänkandet till ändringari polisinslruklionen (1965:686, numera 1972:511) och till ett särskilt cirkulär(1972:25) lill polismyndigheterna om rapporteftergift för vissa snatteribrott.Tidigare hade polisens befogenhet att meddela rapport-eftergift bara avsettbrott med enbart böter i straffskalan. Den utvidgades nu till att under vissaförutsättningar gälla också snalleri. Om ett snatteribrott med hänsyn till dettillgripnas värde och övriga omständigheter är obetydligt, kan den polisman somär förundersökningsledare underlåta alt vidarebefordra rapport lill åklagare.En förutsätlning är atl gärningen gäller tillgrepp i en affärslokal av en varasom hålls lill salu under sådana former alt den är lätt tillgänglig för kunden.Främsl avses tillgrepp i snabbköpsbutiker och i varuhus med självbetjäning. Föratt rapporleftergifl skall komma i fråga skall 7 Kommittéer: Del II Ju:2 brottetframstå som obetydligt, och värdet av det tillgripna skall vara lågt. I regelbör det åsalta försäljningspriset inte vara högre än . som 1972 årscirkulär lill polismyndigheterna utfärdades ändrades åklagarinstruktionen(1964:739, numera 1974:910) på det sättet att även distriklsåklagarna fickbefogenhet atl meddela åtalsunderlåtelse beträffande snalleri och etl par andrabrott enligl bl.a. 20 kap. 7 § punkl 1 . Enligl sistnämndabestämmelse får en åklagare besluta atl inle väcka åtal, om del kan antas allannan påföljd än böter inle skulle komma att ådömas och den misstänkteslagföring inte är påkallad ur allmän synpunkl. I ell cirkulär i anslutning tilldessa ändringar i åklagarinstruktionen (C 70) uttalade riksåklagaren att åtal imånga fall bör kunna underlåtas för snalleri även då värdet av del tillgripnaligger över gränsen för alt rapporleftergifl skall kunna meddelas. Enliglcirkuläret bör åtalsunderlåtelse ske om brottet vid en samlad bedömning kananses ha ringa slraffvärde. Riksåklagaren har (i den förut nämndapublikationen RÅ-nyll nr 7/1979) förklarat sig kunna godta en praxis enliglvilken värdegränsen för åtalsunderlåtelse sätts till . Förslaget årsbrollmålsulredning och den reglering som blev följden av förslagel skall sesmot bakgrund av atl del i den allmänna debatten vid den aktuella liden oftahade hävdats att del straffrättsliga ingripandel vid snalleri inte stod irimlig proportion till brottets ringa art. Man hänvisade härvid lill altsjälvbetjäningssyslemel och andra ralionaliseringsåtgärder inom handeln harskapat fler brottstillfällen än lidigare och lill alt de flesta människor somfaller för del ökade freslelsetrycket inle kan betraktas som kriminella ivanlig mening. Broltmålsulredningen betonade för sin del slarklaffärsföretagens sociala ansvar för att verksamheten bedrivs på ett sådant sättall den inte skapar brottstillfällen. Utredningen gjorde ell flertal rekommendationeri della hänseende. har ocksåbetydande ansträngningar lagts ned från de enskilda företagens,organisationernas och BRÅ:s sida på atl intensifiera de brottsförebyggandeåtgärderna mol butikstillgreppen. Övervakningen har skärpts och personalensutbildning när det gäller åtgärder mol tillgrepp har förbättrats. Bland andraåtgärder kan nämnas den informationskampanj på temat häleri - stöld - snallerisom BRÅ genomförde . I samverkan med handelns organisationeroch har BRÅ vidare gett ul broschyren "Miljoner somförsvinner - om butikstillgrepp". Denna behandlar bl.a. planeringen avförsäljningslokaler, varuexponering, bevakning och tekniska hjälpmedel. Av intresse ärnaturligtvis hur brottsutveckhngen har gestaltat sig som harförflutit författningsändringar. Ser man lill de anmäldabutikstillgreppen, kan det konstateras att antalet sådana tillgrepp(inbroltsstölderna oräknade) utgjorde 23.182 och 31.344. Dessasiffror återspeglar sålunda en påtaglig ökning, som dock inle är slörre än densom gäller för brott i allmänhet. I sammanhanget kan nämnas att den preliminärasiffran för tyder på en viss nedgång jämfört med föregående år. Eftersom långt ifrån allabutikstillgrepp anmäls och många förblir oupptäckta, måste emellertid denofficiella statistiken över anmälda brott bedömas med stor försiktighet. Eltannal sätt att få en föreställning om problemets omfattning är alt jämförauppgifterna om affärsföretagens svinn. Detta beräknades till en procentav omsättningen eller ca 300 milj. kr. uppskattar man inomhandeln svinnel lill av 1980/81:103 8 Delsvinn som uppstår till följd av butikslillgrepp utgör visserligen bara en delav det totala svinnel. Enligt samstämmiga uppgifter från handelnsorganisationer har emellertid svinnel på grund av butikslillgrepp ökat kraftigtunder senare tid. har sålunda i en skrivelselill chefen för framhållit all kundstölder ochkundsnallerier numera har utvecklats till elt av detaljhandelns störstaproblem. I skrivelsen har förbundel uppgelt all dessa tillgreppsbroll kanberäknas kosta butiker och varuhus nästan . Förbundelhar påpekat all dessa kostnader övervältras på konsumenterna, eftersomförelagen inle själva kan bära dem. Detla innebär i sin tur enligl förbundelall varje Ivåbarnsfamilj får skjuta till . ur egen kassa för atlläcka vad mindre nogräknade personer stoppar i egen ficka. I den mån dessa uppskattningar ger en rättvisande bild avsvinnel lill följd av butikslillgrepp torde del slå klart all vi här harställts inför ell allvarligt problem. Jag tänker då inte enbart på de skadorsom bulikstillgreppen medför för handeln och de ekonomiska följdverkningar somdrabbar de lojala konsumenterna. I ell vidare perspektiv torde del vara ännumera betänkligt om del i vissa kretsar och åldersgrupper skulle sprida sig enföreställning all butikslillgrepp inte beivras av samhället och därför ulgör enmer eller mindre lovlig verksamhet. Man får inle bortse från atl detla kan ledatill en uppluckring av rältsmoralen. Del är angelägel atl en sådan utvecklingmotverkas i lid. Åven i har problemet med den höga frekvensen avbutikslillgrepp uppmärksammals. Med en skrivelse (rskr1979/80:9) har överiämnal justitieutskottets belänkande 1979/ 80:15med anledning av motioner om åtgärder mot butiksstölder. har bifallitvad ulskollel har hemställt. I sitt betänkande slår utskottet fast all problemetrörande stöldsvinnel inom handeln i sig rymmer ett flertal frågor, något sombl.a. hänger samman med alt stöldsvinnel bara är en del av det lotala svinnel.Vid sidan av tillgrepp av kunder förekommer nämligen andra slag av förluster,kallade I.ex. "fysiskt svinn" och "administrativt svinn".Av detla följer all många av de åtgärder som kan vara motiverade för att minskasvinnets omfallning måste ankomma på handeln själv. Utskottet framhålleremellertid all åtgärder för alt stävja butiksstölderna naturligtvis också måsleses som en uppgift för samhället. Härvid bör enligl utskottet särskilt beaktasall det med hänsyn lill den allmänna laglydnaden är viktigt alt inle denuppfattningen sprids atl tillgrepp av detla slag lämnas utan ingripanden frånsamhällets sida. Det måsle slå klart att alla former av varulillgrepp i principär straffbara. Utskottet påpekar atl man måsle beakta atl del ocksåkan finnas starka skäl atl i del enskilda fallet underlåta lagföring.Exempelvis har gärningsmännen ofta svåra personliga förhållanden och stortbehov av hjälpinsatser från del allmänna. Även andra skäl kan tala förbegränsningar i lagföringen. Enligt ulskollels mening kan erforderligt underlag för allbedöma vilka åtgärder från samhällets sida som bör sättas in knappast ansesföreligga förrän del har skapats en klarare bild rörande omfattningen avstöldsvinnel. Utskottet har därför funnit all en närmare undersökning ärpåkallad. Genom undersökningen kan del bh möjligt för statsmakterna ochansvariga myndigheter att i samråd med handelns och de handelsanställdasorganisationer bedöma behovet av yllerligare ålgärder i förebyggande ochkontrollerande 9 Kommittéer: Del II Ju:2 syfte liksom bl.a, med avseende på den straff- ochstraffprocessrällsliga regleringen. Denundersökning som har begärt bör nu komma lill stånd. Del är enligtmin mening av vikl all arbelel bedrivs i en sådan form all det redan frånbörjan kan inriktas inle bara på en kartläggning på området ulan också påförslag till konkreta åtgärder. Jag förordar all en särskild utredaretillkallas för ändamålet. Utredarensförsta uppgift bör vara atl i enlighet med önskemål undersöka omfattningenav svinnel på grund av butikslillgrepp. Därvid bör också de företags- ochsamhällsekonomiska konsekvenserna av svinnel belysas. Utredarensuppdrag bör emellertid som jag har antytt inte begränsas lill en sådanundersökning. 1 den mån undersökningen skulle bekräfta atl svinnet numera haren sådan omfattning att särskilda insatser behövs, bör utredaren också lämnaförslag lill åtgärder som kan vara ändamålsenliga för atl man skall kommatillrätta med problemet. En väsenllig del av uppdraget blir givelvis därvid atlbelysa vilka ytterligare ålgärder som kan vidtas av handeln själv. Eftersomfrågor som rör samordning och inriktning av näringslivels brottsförebyggandeinsatser fortlöpande bevakas av BRÅ, bör utredaren i denna del bedriva sill arbelei samverkan med rådet. Likaviktigt är emellertid all utredaren undersöker vad som kan göras frånstatsmakternas sida. Jag vill i denna del lill en början erinra om allregeringen i en proposition lill (prop. 1979/80:66) harföreslagil skärpt lagstiftning mol häleribrollslighelen. Genomförs förslagen idenna proposition, torde det vara ägnat atl dämpa sådan tillgreppsbrollslighetdär gärningsmannen inle stjäl för egen konsumtion. Som jag har framhållit ipropositionen (s. 7) torde del nämligen vara uppenbart all häleriverksamhetenulgör en grundval för en betydande del av den professionellaförmögen-helsbrollslighelen, och då särskilt stöldbrottsligheten. Åtskilligaförslag lill andra typer av ålgärder mot butikslillgrepp har emellertid lagtsfram från olika håll. I den förut nämnda skrivelsen från har i.ex. föreslagits atl cirkulär tillpolismyndigheterna upphävs, att straffen för stölder och snatterier skärps samlalt polis- och åklagarmyndigheterna får förstärkta personalresurser medsärskild inriktning på bulikssnatlerier och butiksstölder. Kooperativaförbundel har föreslagil all rapporleftergifl för snalleri skall registreras(jfr. JuU 1979/80:15 s. 11). Bland förslag som har lagts fram i andrasammanhang och som delvis diskuteras i det förut nämnda utskottsbetänkandel kannämnas införandel av en straffavgift för bulikssnatieri, som man från handelnssida själv skulle få la ul, eller av en ny straffbestämmelse som täcker ävensådana olovliga tillgrepp som har begåtts av oaktsamhet. En annan fråga som kanbehöva belysas närmare är befogenheterna för butikskontrollanter och annanbevakningspersonal. Jag ärinte beredd all för egen del uttala någon uppfattning om vilken väg man bör gå,innan resultatet av utredarens kartläggning av slöldsvinnets omfattningföreligger. Uppdraget i denna del bör därför redovisas särskilt men utredarenbör redan i del sammanhanget översiktligt ange vilka ålgärder som enligt hansmening främsl kan komma i fråga. Del är länkbart all vissa av dessa åtgärderkan genomföras utan ytterligare utredning. I övrigt kan det bli aktuellt allåterkomma i ämnet genom tilläggsdirektiv för del fortsatta arbelel. Utredaren bör på lämpligl säll samråda med handelns och dehandelsan- DelIIJu:3 Skr,1980/81:103 10 Samråd bör också äga rum med förmögenhelsbrolls-utredningen (Ju1976:04). Som jag förut har nämnt bör arbetet bedrivas under samverkan med BRÅ. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag all regeringen bemyndigarchefen för jusliliedepartemenlel alttillkalla en särskild utredare med uppdrag all undersöka frågan om ålgärder motbutikslillgrepp m.m. atlbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annal biträde ål utredaren. Vidarehemställer jag all regeringen föreskriver all kostnaderna för ulredningen skallbelasta andra huvudtitelns kommilléanslag. Regeringenansluter sig lill föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Departementschefen,statsrådet , anför. Sverigesnuvarande författning är resultatet av etl omfattande reformarbete under 1960-och 1970-talen. En partiell reform beslutades av . Tvåhuvudinslag i denna reform var att en enkammarriksdag och etl nytt valsysteminfördes. Reformen innebar att ordinarie val lill skulle äga rum varttredje år, med val till landslingen och kommunfullmäktige. Vidare komdet parlamentariska styrelseskicket till uttryck i grundlagen genom regler ombl.a. misstroendeförklaring och exlra val. beslutade riksdagenen total förfallningsreform genom alt den antog en ny regeringsform (RF,omtryckt 1979:933). Den nya regeringsformen medförde inga ändringar avbetydelse i de frågor som hade reglerats genom reform. Blandnyheterna i regeringsformen kan nämnas regler om proceduren vidregeringsbildningar och en reglering av skyddet för de grundläggande fri- ochrättigheterna. Detkonstitutionella reformarbetet upphörde inte därför att den nya regeringsformenantagils. I två omgångar, , beslutade omförstärkningar av regeringsformens skydd för de grundläggande fri- ochrättigheterna. två andra grundlagar, tryckfrihetsförordningen ochsuccessionsordningen, har också genomgått omfattande ändringar. År 1976beslutade dels ett nytt grundlagskapitel om allmänna handlingarsoffentlighet, dels en partiell reform av tryckfriheten i övrigt. Kvinnligtronföljd infördes genom riksdagsbeslut . F.n. pågår inomyllrandefrihetsulredningen (Ju 1977:10) ett arbete för att efter mönster avtryckfrihetsförordningen förstärka grundlagsskyddet för yttrande- och informationsfriheternai andra uttrycksformer än tryckta skrifter. Vidsidan av del grundlagssliftningsarbele som har nämnts har del sedan flera årtillbaka förekommit en debatt om vissa andra grundlagsfrågor, främslbeträffande några av inslagen partiella förfallningsreform.Debatten har i första hand gällt frågan om när val till och de 11 Kommittéer: Del II Ju:3 kommunalabeslutande församlingarna skall äga rum. Också några frågor som angårregeringsbildningen och regeringens beslutsformer har lagils upp tilldiskussion. Motbakgrund av den debatt som sålunda har förekommit och de erfarenheler som nufinns av tillämpningen av de nya grundlagsreglerna aviserades i denregeringsförklaring som avgavs vid den nuvarande regeringens tillträde atl enöversyn av vissa grundlagsfrågor skulle göras. har med hänvisninghärtill biträtt vissa ulredningskrav som har förts fram i motioner till 1978/79års men har inle ansett sig böra föregripa den kommande ulredningenmed några ställningstaganden i sak till de aktualiserade frågorna (KU1979/80:32, rskr 1979/80:103). Tiden får alltså nu ansesvara inne alt på nytt pröva vissa av de grundlagsfrågor som ingick i 1968-1969års partiella författningsreform. Också vissa näraliggande frågor som fick sinreglering genom RF bör las upp i samband med en sådan översyn.Frågorna är vikfiga, eftersom de angår förutsättningarna för atl detdemokratiska styrelsesättet i vårt land skall fungera så väl som möjligt. De äremellerfid klart avgränsade, och del finns därför anledning all betona all delinle är aktuellt all företa någon mera genomgripande förfallningsreform. Jagföreslår atl en kommitté med parlamentarisk sammansättning fillsatls för denöversyn av vissa grundlagsfrågor som nämndes i regeringsförklaringen. bör vara de frågor som rör liden för val fill de beslutandepolifiska församlingarna. I centrum slår här frågan om den gemensamma valdagenför riksdagsval, landstingsval och kommunfullmäk-figval och den därmedsammanhängande frågan om mandatperiodens längd. Idet tvåkammarsyslem för som fanns valdes andra kammarengenom direkta val . Första kammaren förnyades däremot successivtmed ungefär en åttondel . Valen förrättades av landsfingen och avstadsfullmäktige i de städer som inte fillhörde landsfingskommuner.Kommunalval ägde rum så alt del växelvis varandrakammarval och kommunalval. Detnuvarande valsystemet innebär som nämnts att ordinarie val till hållsvart tredje år (3 kap. 3 § RF). Också valperioden för valen fillkommunfullmäktige och landsting är treårig (2 kap. 6 § kommunallagen 1977:179).Ordinarie val fill saml val i hela riket av landsfingsle-damöler ochkommunfullmäktige hålls . Valdag är tredje söndagen (1kap. 1 § riksdagsordningen, omtryckt 1979:934, och 1 kap. 3 § vallagen1972:620, omtryckt 1979:456). Dengällande ordningen infördes vid den partiella förfallningsreformen ochfillämpades första gången vid val. Den ingick i den kompromiss somträffades när enkammarriksdagen infördes. Två uppfattningar hade ursprungligenstått mot varandra i den kommitté, grundlagberedningen, vars förslag lades tillgrund för författningsreformerna och 1973-1974. Enligt den enauppfattningen borde man helst genomföra en fullständig åtskillnad mellanriksdagsval och kommunalval. Enligl den andra mofiverade bl.a. det nära sakhgasambandet mellan rikspolifik och kommu-nalpolifik och valrörelsernasuppläggning alt väljarna som de utsåg kommunala förtroendemän bordefå möjlighet all påverka också sammansättning. Som framgått blevkompromissen mellan uppfattningarna den alt i sin helhet kom atlförnyas vid direkta val men all valdagen blev gemensam för både riksdagsval ochkommunalval. 1980/81:103 12 i sin lur till att man stannade för en treårigmandatperiod för och de kommunala beslutande församlingarna. En sådanmandatperiod ansågs som en rimlig avvägning mellan å ena sidan önskemålet omall väljarna med korla fidsinlervall får tillfälle atl uttala sig om den fördapolitiken och å andra sidan intresset av all regeringen har arbetsro underrimlig tid och möjligheler lill en långsiktig planering. Redan när den gemensamma valdagen infördes uttaladesfarhågor om alt den nya ordningen skulle kunna få negaliva återverkningar påden kommunala demokratin (KU 1968:20 s. 10). Införandel av den gemensammavaldagen och den omvandling av kommunerna, som bl.a. kommunindelningsreformeninnebar, ledde fram till atl en kommitté, ulredningen om den kommunalademokratin, tillsattes . Kommitténs uppgift var all undersöka möjlighelernatill ell vidgat och fördjupat medborgerligt engagemang i den kommunalaverksamheten. Frågorna om den gemensamma valdagen och mandatperiodens längdingick emellertid inle i kommilléns uppdrag. Denna fråga togs i stället upp imotioner lill och i stort sett därefter. I sambandmed riksdagsbehandlingen av en motion till uttaladekonslilutionsutskottet att det var väsentligt all konsekvenserna av dengemensamma valdagen blev utredda så snart tillräckligt erfarenhelsmaterialförelåg och hänvisade lill atl del regeringsförklaring hadeaviserats en utredning om kommunaldemokrafiska frågor (KU 1976/77:6 s. 7). En sådan utredning, kommunaldemokrafiska kommittén (Kn1977:07), tillkallades . En av kommitténs huvuduppgifter var allundersöka vilka verkningar den gemensamma valdagen och den treåriga mandatperiodenhar på den kommunala demokratin. Kommittén skulle överväga vilka lösningar somvar länkbara och som från kommunaldemokrafisk synpunkt var de lämpligaste idessa frågor men inle lägga fram förslag till någon ändrad ordning. Kommitténhar redovisat sill arbele i denna del i belänkandet (Ds Kn 1979:15) Dengemensamma valdagen och mandatperiodens längd. Kommitténs sammanfattandebedömning är atl de kommunala frågorna på etl helt annal sätt än lidigarebör kunna bära upp en egen valrörelse. En förutsättning för all skilda valdagarskall öka kommunalpolitikens roll i valrörelserna anges dock vara all partiernalar sitt ansvar för utvecklingen och bedriver en valkampanj i frislåendekommunalval som även på riksnivå domineras av kommunalpolitiska spörsmål.Belräffande mandatperioden är det kommitténs mening atl längden på denna nuliksom lidigare måsle ses i samband med valordningen i övrigt. Kommittén ärdärvid av den uppfattningen att en övergång till frislående kommunalval ocksåbör följas av en förlängning av mandatperioden för kommunfullmäktige ochlandsfing från tre lill . Det enligl min mening främsta skälet för en övergång frånen gemensam valdag till skilda valdagar för riksdagsval och kommunalval ärsträvandena atl vitalisera den kommunala demokratin genom all ge dekommunalpoli-liska frågorna ell betydligt slörre spelrum i valrörelsen. Del ärofrånkomligt att en valrörelse som också gäller riksdagsval domineras av derikspoliliska frågorna. Det har hävdals atl fristående kommunalval skulle göradet lättare för väljarna i kommuner och landstingskommuner alt kräva ul eltansvar av sina förtroendevalda. All de kan göra så har blivit mera angelägelallteftersom den kommunala självstyrelsen har byggts ut och kommunernasåtaganden på skilda samhällsområden har ökal. En sådan ordning underlättarockså införandel av direktvalda kommundelsorgan. 13 Kommittéer: Del II Ju:3 Kommittén bör även överväga de skäl som har ansetts talaför den nuvarande ordningen med en gemensam valdag, låt vara all de undersökningarsom kommunaldemokrafiska kommittén har gjort tyder på all dessa skäl harförlorat i styrka. Till de frågor som bör uppmärksammas hör farhågorna för altäven frislående kommunalval kommer all domineras av rikspoliliken.