prop · G403103 · 1980-12-31 00:00:00 — 1 fråga om möjligheten att använda bostadensom panlsäkerhel för lån är del stor skillnad beroende på om bostaden innehasmed hyresräll, bostadsrätt eller äganderätt. Betydelsefullaär också de konsekvenser i ekonomiskt avseende som skillnaderna mellanupplåtelseformerna indirekt för med sig, i.ex. i fråga om beskattning ochfinansiering. 1 dessa avseenden har del förelegat stora svårigheier all få tillstånd likartade villkor. Undersenare år har det allt oftare rests krav på sådana ändringar av det nuvarandesyslemel alt en verklig likställdhet uppnås mellan olika boendeformer. Både iriksdagen och i den allmänna debatten har förts fram önskemål om atl del införsen möjlighet atl äga lägenheter i flerfamiljshus, så all samtligaupplålelseformer kan komma lill användning i fråga om både lägenheter ochsmåhus (se bl.a. 3LU 1967:60, LU 1975:26, LU 1975/76:20, CU 1977/78:34, CU1978/79:26 och CU 1979/80:4). Iregeringsförklaringen uttalades atl del är angelägel atlförbättra bristfälliga boendemiljöer och atl öka de enskilda människornasinflytande över sitt boende. Bättre möjligheler för den enskilde all äga sinbostad borde prövas, bl.a. genom atl underlätta för hyresgäster all ibostadsrättsföreningens form eller genom direkt ägande svara för sitt boende. På uppdragav har statens insfitut för byggnadsforskning gjort enutredning av vissa, främst ekonomiska och sociala, aspekter på ägarlägenheter.Resultatet av della arbele har 1980/81:103 28 redovisats i en promemoria (M 79:15) Ägarlägenheter iflerbostadshus, som bl.a. innehåller en redogörelse för erfarenheter avägarlägenheter i , och . Enligt min mening är liden nu inne att närmare utreda defasfighelsrälls-liga förutsättningarna för atl skapa en möjlighet atl ägalägenheter i flerfamiljshus. bör klarläggas vilka åtgärder som skullebehövas för att skapa lämpliga skatte- och finansieringsregler i ell system medägarlägenheter. Genom atl förslag utarbetas i dessa frågor skapas ell underlagför att ta ställning lill frågan om del är lämpligt alt införa en möjlighetlill direkt ägande av lägenheter. Jag förordar nu all en särskild utredaretillkallas för i första hand de fastighelsrällsliga frågor som är grundläggandei sammanhanget. Enligl beslut vid regeringssammanträde harbudgelminislern bemyndigats alt tillkalla en kommitté för atl utreda frågan omavdrag för underskoll vid inkomsttaxeringen. Enligl direktiven (dir. 1980:11)skall kommittén närmare kartlägga underskoilsavdragen och de faktorer somligger bakom dem och föreslå åtgärder för lämpliga begränsningar. Som ensärskild uppgift anges alt kommittén skall belysa konsekvenserna förskallesystemet av ell syslem med ägarlägenheter. Kommittén skall inom ramen försitt arbete söka kartlägga de skatlemässiga och samhällsekonomiskakonsekvenser som ell genomförande av ell syslem med ägarlägenheter skulle kunnafå. Den nu aktuelle utredaren bör följa arbetet i den nämndakommittén och samråda med den i frågor av gemensamt intresse. Jag går därefter över lill alt behandla defastighelsrällsliga frågorna. Utredaren bör göra en fullständig genomgång av defastighelsrällsliga frågor som kan vara förenade med införandel av ett syslemmed äganderätt lill lägenheter. Arbelel bör utmynna i ell förslag lill hur ellsådant syslem kan vara utformat och innefatta förslag till deförfattningsändringar och nya bestämmelser som kan behövas. Utgångspunkten för utredningsarbetet bör vara att det sålångl som möjligt skall råda likställdhet mellan ägande av småhus och ägande avlägenheter i flerfamiljshus. Det förutsätts all lägenheter som innehas medäganderätt skall vara separata enheter, som ulgör fast egendom eller åtminstonejämställs med fast egendom. De bör kunna lagfaras och inlecknas efter i stortsett samma principer som småhus. För all ägarlägenheter skall kunna behandlas som särskildaenheter krävs en fillförlillig registrering. Om ell syslem med ägarlägenheterskall fylla funktionen all lägenheterna kan användas som panlsäkerhel genominteckning, räcker del inle alt äganderätten lill lägenheterna redovisas somen belastning på den faslighet där lägenheterna finns. För delta ändamål krävsall varje enhet som skall utgöra kredilunderlag är klart avgränsad från andraenheter. Utredaren bör undersöka lämplig form för registreringen. Den lösningsom ligger närmast fill hands är atl varje lägenhet registreras som en särskildenhet i faslighelsboken. Även andra möjligheter kan emellertid länkas. Utredaren bör vidare överväga om ägarlägenheter bör tasupp som särskilda enheter i faslighetsregislrel och om del krävs någon form avlantmäteriförrättning, vid vilken varje lägenhet individualiseras. Frågan är iså fall bl.a. om det räcker all ange lägenheternas storlek och läge eller omdel skall krävas en mer ingående uppmätning och beskrivning av varje lägenhet.Utredaren bör i delta avseende samråda med faslighelsbildningsutredningen 29 Kommittéer: Del II Ju:6 (Ju 1979:11), som har i uppdrag att se över fastighetsbildningslagstiftning-en. Bestämmelser om lagfart på fastigheter finns i 20 kap.jordabalken (JB). Där föreskrivs bl.a. att lagfart skall sökas inom tre månaderfrån förvärvet. Som förutsältning för alt lagfart skall kunna beviljas gällervissa formkrav. Vid köp krävs det sålunda alt del har upprättats en skriftlighandling som har undertecknats av säljaren och köparen. Bestämmelser häromfinns i 4 kap. JB. Där finns också en rad regler om parternas rättigheter ochskyldigheter, bl.a. om ansvaret vid fel på fasfigheten. Utredaren bör laställning fill om samma regler om lagfartsplikt, formkrav, ansvarsfördelningetc. bör gälla vid överlåtelse av ägarlägenheter eller om man i vissa avseendenbör ha speciella bestämmelser för lägenheter. Bestämmelser om panträtt i fast egendom och om inteckningfinns i 6 och 22 kap. JB. De principer som har kommit lill uttryck där börkunna göras tillämpliga också på ägarlägenheter. Utredaren bör närmare utredahur della skall gå till och lägga fram förslag till de författningsändringarsom kan behövas i JB och annan lagstiftning som rör inskrivningsväsendet. Frågor om panträtt i fasligheter och byggnader är f.n.föremål för utredning i olika sammanhang. (Ju 1979:02) hari uppdrag atl utreda panträttskonslruktionen i JB och andra frågor ompanlrätlsreglerna i fastighetsrätten m.m. Vidare utreder byggnadspantutredningen(Ju 1977:05) frågor om överlåtelse och pantsättning av byggnader på annansmark. Utredaren bör samråda med dessa ulredningar. Både när del gäller faslighelsregistreringen ochregistreringen av lagfarter och inteckningar bör utredaren beakta de särskildafrågor som kan uppkomma på grund av den övergång fill automatiskdalabehandling som har påbörjats på vissa orter och som skall omfallahela landel. Utredaren bör undersöka vilka åtgärder som behövs för att anpassaADB-systemet fill en registrering även av lägenheter. I detta avseende börutredaren samråda med fastighetsdata- och inskrivningsregislerkommillén (Ju1979:07) (FADIR). För all ägarlägenheter skall kunna användas somkreditunderlag är det viktigt att del finns ändamålsenliga regler om exekufivförsäljning. Allmänna bestämmelser om verkställighet finns nu i utsökningslagen(1877:31 s. 1). Fasfighetsrältsliga bestämmelser finns i lagen (1971:494) omexekutiv försäljning av fast egendom. Regeringen har beslutatlägga fram etl förslag till en ny utsökningsbalk, som bl.a. skall ersätta dessabåda lagar. I fråga om fast egendom överensstämmer förslaget i allt väsentligtmed nuvarande bestämmelser. Dessa bestämmelser torde kunna göras tillämpligaockså på lägenheter som innehas med äganderätt. Utredaren bör emellertidöverväga om del behövs några kompletteringar i detla avseende. En viklig del av utredningsuppdraget är att utreda deproblem som kan uppkomma när en hyresfastighet ombildas lill en faslighet medägda lägenheter. Till en början bör övervägas om det skall krävas all enombildning omfattar alla lägenheter i elt hus eller om en ombildning skallkunna begränsas lill vissa lägenheter. Frågan är alltså om del skall varamöjligt alt ha ägarlägenheter och hyreslägenlieter i samma hus. Om detskall krävas alt en ombildning omfatlar alla lägenheter i ell hus, kanombildningen i prakfiken länkas gå lill på det sättet all fastighetsägaren iell inledningsskede har kvar äganderätten lill vissa lägenheter och först efterhand överlåter dem fill tidigare hyresgäster eller andra personer. Utredarenbör la ställning lill om en sådan ordning är lämplig eller om del bör / 1980/81:103 30 alt ombildning får ske bara om enmajoritet av hyresgästerna vill övergå lill äganderätt. Del bör ocksåövervägas om fastighetsägaren vid en ombildning eller försäljning skall varaskyldig att på ell eller annal sätt hembjuda fastigheten eller lägenheternatill hyresgästerna. Frågor om ombildning av hyreslägenheter lillbostadsrätlslägenheler uireds f.n. av bostadsrällskommillé (Bo1978:06), som har tillkallats för all utreda frågan om ökad användning avbostadsrätt inom bostadsbeståndet. Enligt direkfiven (dir. 1978:91) skallkommittén bl.a. överväga frågor om sociala konsekvenser, prisbildning ochfinansiering som kan bli aktuella vid övergång från hyresräll till bostadsrätt.De rättsliga problem som kan uppkomma i samband med ombildning lillägarlägenheter är i vikfiga avseenden desamma som problemen vid ombildning frånhyresrätt lill bostadsrätt. Detta gäller bl.a. de nyssnämnda frågorna omblandad upplåtelse i samma hus och om kvarboende hyresgästers ställning.Utredaren bör därför samråda med bostadsrätlskommillén. Utredaren bör även uppmärksamma del utredningsarbete sombedrivs av kapilalvinstkommiltén (B 1979:05). I sitt arbete med realisationsvinstbeskattningenav bostadsrätter har kommittén anledning atl komma in på vissa frågor som kanbli akluella också för ägarlägenheter, bl.a. frågor om identifiering ochregistrering av lägenheter. Frågan hur man skall förfara med gemensamma utrymmen bliraktuell oavsett om ägarlägenheter inrättas i en ny fastighet eller i enfastighet som har varit upplåten med hyresräll. Det är naturligt attde gemensamma utrymmena på elt eller annal säll knyts lill lägenheterna.Utredaren bör ta ställning lill hur della bör göras. Den lösning som tordeligga närmast fill hands är att tillämpa samma ordning som är vanlig i fråga omgemensamma anläggningar i radhusområden o.d., nämligen all de gemensamma utrymmenaingår i en gemensamhelsanläggning enligt anläggningslagen (1973:1149). En sådanbör i princip också omfalla själva marken. Skulle utredaren stanna för dennalösning, bör han också överväga om de nuvarande bestämmelserna ianläggningslagen och lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter ärlämpade för ändamålet eller om de behöver kompletteras på några punkter. Som jag förut har nämnt skall de samhällsekonomiskakonsekvenserna av ell system med ägarlägenheter utredas avunderskotlsavdragsulredningen. Utredaren bör därför inle gå in på dessa frågor.Emellertid bör utredaren göra en uppskattning av vilka kostnader som införandelav elt sådant syslem kan medföra vid fastighetsbildnings- ochinskrivningsmyndigheter. Utgångspunkten bör vara att de kostnader som kanuppkomma skall täckas genom avgifler av dem som ansöker om en viss åtgärd e.d. Utredarenbör undersöka hur elt avgiftssystem kan vara utformat för att en reform inteskall medföra ökade kostnader för del allmänna. Redan nu förekommer ägarlägenheter i en del andra länder.Jag har lidigare erinrat om atl byggforskningsinstitulels promemoriaÄgarlägenheter i flerbostadshus innehåller en redogörelse för ägarlägenheter ivissa länder. I har genomförts en utredning rörande ägarlägenheter.Resultatet har publicerats i betänkandet (NOU 1980:6) Eierleiligheter.Utredaren bör la del av detla material och vid behov också studera erfarenhelerfrån något eller några andra länder för all få uppslag lill lösningar som kanvara lämpliga för svenskl vidkommande eller som av någon anledning börundvikas. Det bör stå utredaren fritt alt la upp även andra frågorsom har anknytning 31 Kommittéer:Justitiedepartementet Del II Ju:7 lill dem som jag har berört i del föregående och läggafram de förslag lill nya eller ändrade regler som kan le sig påkallade.Utredningsarbetet bör bedrivas skyndsamt. Med hänvisning fill vad jag nu har anfört hemställer jagatl regeringen bemyndigar chefen för juslitiedepartementet all fillkalla en särskild utredare med uppdrag all utredafrågor om äganderätt lill lägenheter i flerfamiljshus, all besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annalbiträde åt utredaren. Vidare hemställer jag atl regeringen föreskriver allkostnaderna skall belasta andra huvudtitelns kommilléanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Godtrosförvärv av stöldgods m.m. Departementschefen, stalsrådel , anför. Enligl svensk rätt gäller alt den somförvärvar en sak av någon som inte hade rätt att förfoga över den ändå blirägare lill saken, om han var i god tro (dvs. varken insåg eller borde ha insettatt den andre saknade förfoganderätt). En förutsättning för elt sådanlgodtrosförvärv är dock i princip atl förvärvet har skett genom köp, byle ellergåva och alt överlålaren hade saken i sin besittning vid överlåtelsen. Eltgodtrosförvärv uppkommer oberoende av hur överlåtaren har fått saken i sinbesittning, alltså även om saken har frånhänts den rätte ägaren genom brott.Genom godlrosförvärvet utsläcks tidigare äganderätt lill saken. Den rätteägaren kan dock i allmänhet lösa lill sig saken från den godtroende förvärvarengenom alt betala ersällning för den. I och gäller liknande regler omgodtrosförvärv. En vikfig skillnad är dock atl etl godtrosförvärv där inteuppkommer i fall då godset har frånhänts den rätte ägaren genom stöld ellervissa andra förmögenhetsbrotl. I å andra sidan erkänns över huvud lagetinte principen om godtrosförvärv ulom i vissa undanlagsfall. Den rätte ägarenkan alltså, vare sig godset har frånhänts honom genom brott eller på någotannal säll, i regel få tillbaka del från den godtroende förvärvaren ulan allbetala ersällning fill denne. Elt arbele på att nå nordisk rättslikhet i fråga om godtrosförvärvpåbörjades under 1960-talel. Arbetet ledde i fram lill betänkandet (SOU1965:14) Godtrosförvärv av lösöre. Under del fortsatta lagstiftningsarbetetvisade del sig emellerfid att enighet inte kunde nås om en samnordisklagstiftning. I avskrev regeringen frågan från vidarehandläggning. I däremot antogs en ny lag av del innehåll som nysshar angetts. Frågan om godtrosförvärv av stöldgods m.m. har under1970-lalet 1980/81:103 32 behandlats av den svenska vid två tillfällen.Riksdagen ansåg dock inte vid något av fillfällena all del var aktuellt all laupp frågan på nytt (LU 1974:3 och 1976/77:16). I syfte atl försvåra avsättningen av stöldgods m.m. ladebrottsförebyggande rådet i promemorian (PM 1978:1) Sakhäleri m.m. fram förslagtill vissa ändringar i bl.a. . 1 promemorian, som överlämnades lilljusliliedepartemenlel, rekommenderades atl statsmakterna förutsättningslöstprövade frågan om en inskränkning av möjligheterna fill godtrosförvärvbeträffande stöldgods. På grundval av denna promemoria utarbetades prop.1979/80:66 med förslag till lag om ändring i (häleri m.m.). Ipropositionen behandlades också frågan om godtrosförvärv av stöldgods m.m.Denna fråga ansågs emellertid böra övervägas vidare i lämpligl sammanhang.Något förslag i frågan lades alltså inle fram i propositionen. Med anledning av en motion lill 1979/(mol.1979/80:274) uttalade justitieutskottet, i samband med behandlingen av den nyssnämnda propositionen, atl de skäl som tidigare hade åberopats mot all ändragällande ordning i fråga om godtrosförvärv av stöldgods m.m. fortfarande hadebärkraft men all del å andra sidan också fanns skäl som talade för all dennaordning ändrades. Enligl ulskollel borde en utredning göras ulan onödigtdröjsmål för atl utröna förulsältningarna för en sådan ändring. Utskottetanförde vidare att det borde ankomma på regeringen alt bestämma formerna förutredningsarbetets bedrivande samt att del var angeläget alt arbelel bedrevs inordiskt samförstånd med sikte på atl få till stånd en mer enhetlig regleringbelräffande godtrosförvärv av stöldgods m.m. i de nordiska länderna (JuU1979/80:26). Vad utskottet sålunda anförde gav till känna förregeringen genom rskr 1979/80:183. Enligl min mening bör den av begärda utredningenanförtros åt en särskild utredare. Denne bör inle bindas av några närmareanvisningar ulöver dem som redan har gett. Som har framhållits ijuslilieul-skottels belänkande finns del skäl som lalar för alt den rätteägaren behandlas mer gynnsamt än f.n. i fall då han har förlorat sin egendomgenom brott. En modifiering av den gällande ordningen i fråga om godtrosförvärvi sådana fall skulle också kunna leda lill en ökad försiktighet hos allmänhetennär det gäHer handel med egendom som utbjuds på ovanligt förmånliga villkoreller annars under sådana förhållanden all egendomen kan misslänkas varastöldgods e.d. Å andra sidan bör beaktas all förvärvaren i rättspraxis redanhar ålagts en ganska långtgående undersökningsplikt i vissa fall. Vidare börhänsyn las till alt det i allmänhet torde vara lättare atl försäkra sig molegendomsbrott än mot risken att behöva återlämna egendomen till den rätteägaren ulan lösen. Utredaren bör inle begränsa sina överväganden lill förvärvav stöldgods ulan bör även diskutera vilka regler som bör gälla vid förvärv avegendom som har frånhänts den rätte ägaren genom egendomsbrott i andra fall.Också skyddet för andra sakrälter än äganderätt, I.ex. ålertaganderätt vidkreditköp, bör beaktas. Utredaren bör vidare vara oförhindrad atl, om han anserdet påkallat, lägga fram förslag till en samlad lagsfiftning om godtrosförvärvav lösöre, alltså inte enbart när del har förekommit brott. I den mån utredarenkommer fram till att regler bör införas om godtrosförvärv, inställer sig endel andra frågor, bl.a. vilket lösenbelopp som den rätte ägaren skall betala ifall då han ges rätt all lösa lill sig sin egendom. Som har framhållit bör utredaren bedriva sittarbete i nordiskt 33 Kommittéer: Del II Ju:8 samråd med sikte på att få lill stånd en mer enhetlignordisk reglering. Med hänvisning till vad jag har anfört nu hemställer jagalt regeringen bemyndigar chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se övergällande ordning i fråga om godtrosförvärv av stöldgods m.m., all besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annalbiträde åt utredaren. Vidare hemställer jag all regeringen föreskriver atlkostnaderna skall belasta andra huvudtitelns kommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Alkoholutandningsprov som bevismedel vid trafiknykterhetsbrott Departementschefen, stalsrådel , anför. Trafiknyklerhelens slora belydelse för säkerheten itrafiken har sedan lång fid stått klar i vårt land. liksom övriganordiska länder har ansetts höra lill föregångsländerna då del gällerlagsliflning mol rattfylleri och rattonykterhet. Bestämmelserna om rattfylleri och rattonykterhet finns i 4§ 1 mom. och 2 mom. lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Enligtden grundläggande bestämmelsen i 4 § 1 mom. första stycket i denna lag skallden som vid förande av motordrivet fordon eller spårvagn har varit så påverkadav starka drycker att det kan antas alt han inle pä betryggande sätt har kunnatföra fordonet eller spårvagnen dömas för rattfylleri till fängelse i högst ellär eller, om omständigheterna är mildrande, lill böter. Bevisning i ratlfyllerimål kan föras genom bl.a.vittnesuppgifter om förarens körsätt och uppträdande. I allmänhet utnyttjar manemellerfid den presumtionsregel som finns i 4 § 1 mom. tredje stycketIrafikbrollslagen. Denna s.k. promilleregel innebär all den som har förtmotordrivet fordon eller spårvagn efter att ha förtärt starka drycker i sådanmängd att alkoholkoncentrationen i hans blod under eller efter färden uppgicklill eller däröver skall anses ha varit så påverkad som anges iförsta stycket och således dömas för rattfylleri. Den vars alkoholkoncentrationunder eller efter körningen uppgick lill 0,5 men ej lill döms förrattonykterhet lill böter eller fängelse . 1 mål om trafiknykterhetsbrott används som särskiltbevismedel protokoll om alkoholpåverkan m.m., i vilka resultaten redovisas delsav blodprovs- och urinprovsanalys, dels av klinisk undersökning jämte uttalandeav läkare om den misstänktes påverkansgrad. Blodprovstagningen och den kliniska undersökningen ägerrum med slöd av 28 kap. 12 § . Där föreskrivs all den somskäligen kan misslänkas för brott på vilket fängelse kan följa får underkastaskroppsbe- 1980/81:103 34 Vid sådan kroppsbesiklning får, om del behövs,las blodprov och ulföras annan undersökning som kan ske ulan nämnvärt men. Ärdel fara i dröjsmål, får enligt 13 § i samma kapitel åtgärderna beslutas av enpolisman. Blodprov får tas av en läkare eller en legitimerad sjuksköterska.Endast läkare får utföra annan mera ingående undersökning. Den kliniskaundersökningen vid misstanke om Irafiknyklerhetsbroll ulförs sålunda alllid avläkare. Förbrottsbekämpningen på området har metoden alt använda blodanalys som bevismedelvarit av grundläggande belydelse. Denna metod, som i vårt land logs i brukunder , kunde lill en början fillämpas endasi om denmisstänkte samtyckte, men infördes genom lagsliflning en möjlighet allförplikta den misstänkte att underkasta sig blodprovstagning. Resultatet avblodanalysen var emellerfid endasi ell bevismedel bland andra fram till år1941, då de första promillereglerna infördes i trafikbrottslagstiftningen. Redan isamband med alt blodanalysmeloden utvecklades i början av 1920-taleldiskuterades möjligheten alt som ett allernaliv använda uland-ningsluften somanalysobjekl. Efter hand har denna analysmetod kommit att användas i allt fleraländer vid ingripanden mol molorfordonsförare som misstänks förtrafiknykterhetsbrott. Olika slag av ulandningsapparater har också konstrueratsför delta ändamål. Metoden bygger på all det normall råder en viss bestämdrelation mellan alkoholhallen i blodet och den ulandningslufl som kommer frånlungorna, den s.k. alveolarluflen. Man brukar skilja mellan s.k. kvalitativaoch kvanlilaliva provmeloder. De kvalitativa proven har till syfte att påvisanärvaro eller frånvaro av alkohol i blodet eller all ge en grov uppfattninghuruvida blodalkoholhalten har nått elt visst gränsvärde (I.ex. ).De kvantitativa proven kan i sin mest utvecklade form ge ell noggrant värde påblodalkoholhalten. I Sverigehar polisen använt utandningsprov av kvalitativ typ. Numeraregleras användningen av dessa prov genom lagen (1976:1090) omalkoholutandningsprov. Alkoholutandningsprov får enligl 1 § företas på den somskäligen kan misstänkas för brott som avses i 4 § Irafikbrollslagen. Detsammagäller annal brott, vara fängelse kan följa, om provet kan ha betydelse förutredning om brottet. Så långl överensstämmer reglerna i princip med vad somgäller i fråga om kroppsbesiktning i allmänhet. En betydelsefull utvidgning avmöjlighelerna all la alkoholutandningsprov har emellertid införts genom altsådana prov enligl 2 § första stycket rutinmässigt får företas på - en förare avmotordrivet fordon som stoppas vid en i förväg beordrad trafikkonlroll, - den som kanantas under förande av motordrivet fordon ha med eller ulan skuld haft del iuppkomsten av en trafikolycka, - den som kanmisslänkas för all under förande av motordrivet fordon ha begått brott enligl1-3 §§ irafikbrollslagen (dvs. vårdslöshet i trafik, grov vårdslöshet i trafik,hindrande av trafik, olovlig körning eller tillåtande av olovlig körning) ellervissa enligt vägtrafikkungörelsen (1972:603) straffbelagda förseelser. Lagen omalkoholutandningsprov, som ersatte en tidsbegränsad lag i sammaämne, motiverades i första hand av intresset all nå ökad effekt i detbrottsförebyggande och broltsbeivrande arbelel på trafikområdet. Genomrulinprovskontrollerna räknade man med att kunna avslöja etl betydande anlalonyktra förare som annars skulle ha undgått upptäckt. 35 Kommittéer: Del II Ju:8