prop · G40376 · 1980-12-31 00:00:00 — Somhar uttalats i den allmänna motiveringen bör avvikelse från den praxis som iövrigl lillämpas när del gäller halvtidsfrigivning kunna ske beträffande denkategori intagna som avses , om en mera påtaglig risk för återfall i sammasorts brottslighet bedöms föreligga. Bedömningen får ske på grundval av delsarten av den aktuella brottsligheten, dels sådana omständigheter som uttaladaggressivitet gentemol personal eller medintagna under anslallsliden, brottunder permissioner samt eventuellt utlålande av läkare. Somjag har påpekat i den allmänna mofiveringen gör sig risken för återfallalldeles särskilt gällande vid grov narkotikabrollslighet. Delta gällernaturligtvis i synnerhet i fråga om sådana gärningsmän som har intagit ledandeslällning i en särskild organisation för denna sorts brottslighet. Å andrasidan lorde halvtidsfrigivning oftare än f. n. kunna tillämpas i fråga om ungalagöverträdare vilka har dömls till långvariga fängelsestraff förnarkotikabrottslighet men som har dokumenterat god prognos. Inte heller försistnämnda kategori är emellertid de nya principerna avsedda att medföra någongenerell minskning av de faktiska strafftiderna. De lagförslag som chefen försocialdeparlementel anmäler i detta ärende innebär att minimistraffet för grovtnarkotikabrott och för grov varusmuggling avseende narkotika höjs. Deändrade principer i fråga om villkorlig frigivning som här har föreslagits tarnärmast sikte på halvtidsfrigivning. F. n. gäller som princip att en inlagensom inle har kommil i åtnjutande av halvtidsfrigivning blir vUlkor- Prop.1980/81:76 61 Ugtfrigiven vid tvåtredjedelstidens utgång eller den senare tidpunkt då hansfrigivningsförhållanden är tillfredsställande ordnade. I sistnämnda fallbeviljas han regelmässigt frigivningspermission fr.o.m. tvåtredjedelsdagen föratt få tiUfälle att själv medverka till att ordna sin frigivnings-situation.Från de intagnas sida upplevs det därför närmast som en rättighet att få lämnaanstalten i vart fall på tvåtredjedelsdagen. Bl.a. av detta skäl böruppenbarligen särskilt starka skäl föreligga för att med tillämpning av de nyaprinciperna hålla kvar en intagen i anstalt även efter tvåtredje-delsfidensutgång. Iett nytt andra stycke har tagits in en föreskrifl om att vid samtidigverkställighet av en dom på fängelse eller och en dom påböter eller disciplinstraff som har meddelats innan fängelsestraffet börjadeavtjänas, fängelsestraffet skall träda i stället för böterna eller disciplinstraffet.Den föreslagna bestämmelsen fömtsätter en följdändring i 10 § lagen (1973:18)om disciplinstraff för krigsmän. Detnya stycket innebär att en dd av det nuvarande tillämpningsområdet för 11 §lagen om förvandling av böter bortfaUer. Det synes dock inle nödvändigt att avdetta skäl ändra sistnämnda lagmm. Lagen bör som anförtsi den allmänna motiveringen träda i kraft den . Som anges under punkt 5 måste dock av praktiska skäl vissa beslut om överförande till vård utom anstalt kunna meddelas före lagens ikraftträdande. Denna punkt innebär bl. a. atthögre rätt efter ikraftträdandet inte kan fastställa en tidigare meddelad dompå internering. Av punkt 6 framgår alt en överinstans inte heller kanfastställa en före ikraftträdandet meddelad dom varigenom det har förordnatsatt en internerad som undergår vård utom anstalt skall återintas i anstalt. Punkterna 3 och 5 avövergångsbestämmelserna innehåller bestämmelser om hur internering generelltskall omvandlas till fängelse. Föratt man skall undvika en ordning enligt vilken en ny påföljd skulle fåbestämmas för var och en som vid ikraftträdandet undergår internering har ihuvudsaklig överensstämmelse med promemorieförslagel den lösningen valts attaUa internerade, som undergår anslaltsvård vid ikrafllrädandd, skall överförastill vård utom anstalt vid utgången av den senast bestämda minsla tiden. Deskall därefter anses villkoriigt frigivna från fängelse med en straffåterstodav och en prövotid . På motsvarande sätt skallinternerade som vid ikraftträdandet vårdas ulom anstalt anses vara villkorligt frigivnafrån fängelse med en straffåterstod av och med en prövotid av tvåår, räknad från den dag de senast överfördes till vård utom anstalt. Prop.1980/81:76 62 I enlighet med det anförda föreskrivs i punkten 3 förstameningen att den som vid ikraftträdandet undergår internering i anstalt skallvårdas i anstalt till utgången av den minsta tid som senast har bestämts. Somjag återkommer till under punkt 4 kan ny minsta tid i vissa fall bestämmasefter ikraftträdandet. Vid tillämpning av 34 kap. I § 1 beträffande den somundergår internering kan domstolen f. n. om den dömde vårdas utom anstalt, medstöd av 9 § första stycket samma kapitel besluta att han skall återintas ianstalt. Om ett sådant beslut meddelas eller 34 kap. 1 § 1 tillämpas beträffandeden som vårdas i anstalt, skaU normalt minsta fid för fortsatt anstaltsvårdbestämmas. Detta kan dock underlåtas om särskilda skäl föreligger. Skäl för ensådan underlåtenhet är vanligen alt det aktuella brottet inle bedöms förskyllaett så långt frihetsberövande som , vilket är den kortaste tid somkan komma i fråga när ny minsla tid bestäms. Det torde vara ofrånkomligt alt i övergångsbestämmelsernauppmärksamma det fallet att domstolen kort före ikraftträdandet har förordnatom återintagning i anstalt utan att bestämma ny minsta lid. Brottet har dåbedömts som så förhållandevis allvarligt att det föranlett återintagning, ochdomstolen har räknat med alt den dömde skall undergå åtminstone någon tidsfrihetsberövande. Det synes inte försvarligt om den nya lagstiftningen fårinnebära att den dömde i fall som här avses alltid skall friges vidikraftträdandet. Lämpligen bör i stället fingeras att en kortare minsla lid harbestämts genom domen. Med beaktande av interneringsnämndens praxis i dessa fallkan fiden skäligen sättas . I enlighel härmed har i andra meningen föreskrivits att omnågon vid ikraftträdandet undergår internering på grund av dom enligt vilkenhan har återinlagils i anstalt utan att ny minsta tid har bestämts, det skallanses som om genom domen en minsta lid för fortsatt anslaltsvård har bestämtslill . Till skillnad från vad som avsetts i promemorians förslagtar den angivna regeln inte sikte på situationer då 34 kap. 1 § 1 hartillämpats beträffande den som vid tiden för domen undergick anslaltsvård ochdomstolen därvid har underlåtit att fastställa ny minsta tid. I dessa fallsynes nämligen hållpunkter saknas för att anse att domen skall svara mol visslids frihetsberövande. Detta gäller vare sig den urspmngligen fastställdaminsta tiden fortfarande löpte vid tiden för domen eller inle. Brottet kan ibåda dessa fall ha varil av så förhållandevis lindrig natur att del skulle hakunnat föranleda ålalsunderlålelse eller i varje fall inte skulle ha förskylllfrihetsberövande påföljd, om påföljdsbeståmningen hade skell utan hänsyn tillden pågående interneringen. Någon särskild reglering för fall av den typ somhar angetts sist bör därför inte föras in i övergångsbestämmelserna. Somnärmare ulvecklas vid punkl 5 innebär delta att den dömde skall överföras tillvärd utom anstalt vid ikraftträdandet eller, om minsta tiden då inte har gåttut, vid den tidens utgång. 1980/81:76 63 Detär givet att de nu angivna konsekvenserna av dl förordnande enligt 34 kap. I §I beträffande den som undergår internering bör beaktas under fiden närmast föreikraftträdandet. I den mån en domstol strax före ikraftträdandet överväger enpåföljdsbestämning av nu angivet slag kan del finnas anledning att uppmärksammamöjligheten att i stället med stöd av 34 kap. I § 3 undanröjainterneringspåföljden och döma till fängelse för brotten. Slutligen har i tredjemeningen angetts att bestämmelsen i punkl 3 gäller även i fråga om den som hardömts till internering enligt en dom som inle har börjat verkställas vidikraftträdandet och den som skall återintas i anstalt enligt en sådan dom. Av punkten 3 följer attäldre bestämmelser om internering under en övergångstid måste gälla förinterneringsdömda som inte har påböijat verkställigheten av anslallsvårdenliksom för dömda som avtjänar eller -om de t.ex. har rymt - skall avtjänainternering i anstalt. \ första stycket ges en föreskrift härom. a. att bestämmelserna i 30 kap. 4§ (anstaltsvården skall försiggå ikriminalvårdsanstali) fortfarande skall gälla de nyssnämnda interneringsdömda.Detsamma gäller 33 kap. 7§ första stycket (tillgodoräknande av häktningstid),34 kap. II och 13 §§ (samtidig verkställighet av interneringoch vissa andra påföljder), 34 kap. 18 § (utlämning av interneringsdömd) och 35kap. 10 § (preskription). Idepartementspromemorian har föreslagits en särskild regel med sikte på fall däden som efter ikraftträdandet undergår internering i anstalt lagfors förytterligare brott innan han har avtjänat minsta tiden. Förslagel innebär försådana situationer att domstolen alltid skall med tillämpning av 34 kap. I § 3undanröja interneringspåföljden och döma lill påföljd av annan art. Det skulledärmed inte bli möjligt för domstolen att i dessa fall förordna att tidigareådömd internering skall avse också annan brottslighet. Den förordade lösningenhar kritiserats under remissbehandlingen. Lösningen innebär enligt vadkriminalvårdsstyrelsen har framhållit all del för vissa internerade kan kommaatt ställa sig lönande att begå nya brott . För att dennakonsekvens skall undvikas förordar styrelsen att bestämmelserna i 34 kap. 1 och9§§ BrB lills vidare får kvarstå oförändrade. Även harpåpekat all den internerade med promemorians lösning kan göra en direkt vinstgenom alt vid ny brottslighet erhålla dom på fängelse. Interneringsnämndenanser alt domstol bör ha möjlighet att för bötesbrotl döma lill fortsattinternering med tillämpning av 34 kap. 1 § 1 BrB. Föregen del anser jag den framförda kritiken berättigad. Enligt min mening bördärför någon obligatorisk regel om att domstolen i här avsedda fall skalltillämpa 34 kap. 1 S 3 inte meddelas. Därmed får domstolen även efterikraftträdandet möjlighel att med stöd av 34 kap. I § 1 förordna attinterneringspåföljden skall omfatta ytterligare brott som deninternerings-dömde lagfors för innan han avtjänat minsta tiden föranstaltsvården. 1980/81:76 64 Domstolenskall då enligt 34 kap. 9 § bestämma minsta fid för den fortsattaanstaltsvården, om inte särskilda skäl talar mot det. F.n. gäller enligt nämndalagmm att minsta tiden i så fall skall bestämmas till lägst sex månader.Eftersom en föreskrift om en ytterligare anstaltstid av kan blialltför ingripande i vissa fall och någon motsvarighet till den f. n.föreliggande möjligheten att överlåta åt interneringsnämnden att fritt taställning till anstaltstidens längd, inle lämpligen bör föreskrivas påövergångsfallen, bör i situationen som avses nu gälla att minsta tiden kanbestämmas till lägst en månad. Genom den sålunda föreslagna lösningen torde deolägenheter med promemorieförslagel som har påtalats vid remissbehandlingenbli undanröjda. F.n. handläggs vissafrågor som rör behandlingen av internerade som vårdas i anstalt avinterneringsnämnden. Det gäller framför allt fastställande av lidpunkt förövergäng lill vård ulom anstalt. Till frågan om hur dessa beslut bör fattasinför och efter ikraftträdandet återkommer jag under punkt 5. Men del finnsockså andra frågor, 1. ex. om förordnande av övervakare enligt 30 kap. 10 §eller prövning enligt 37 kap. 9§ av övervakningsnämnds beslut om förordnandeav övervakare, som kan aktualiseras efter ikraftträdandet för detinlerneringsklientd som avses i punkten 3. Ansvarel för att dessainterneringsdömda försätts i en godtagbar frigiv-ningssilualion när de enligtpunkten 5 skall överföras till kriminalvård i frihet bör också åvila en centralnämnd. I enlighet härmed innebär andra styckei att kriminalvårdsnämnden vidikraftträdandet skall överta inlerneringsnämndens nu berörda uppgifler såvittgäller sådana internerade som avses i punkten 3. 5.Enligt promemorieförslagel bör utgångspunkten vara att inlerneringsdömd somvid ikraftträdandet vårdas i anstalt skall överföras lill kriminalvård ifrihet så snart minsta tiden löpt ul och all del därefter med avseende på denfortsatta verkställigheten skall anses som om han hade blivit villkorligtfrigiven från fängelse med en straffålerslod av och en prövotid avett år räknat då anstaltsvården upphörde. Förslaget har underremissbehandlingen lämnats utan erinran av flertalet instanser men kritiseratsav bl.a. som anser alt interneringens minsta lidefter avskaffandet bör utgöra slutlid för fängelsepåföljden med möjlighel lillvillkorlig frigivning efler två tredjedelar av liden. haranmärkt att del av förslaget inle framgår vilken myndighet som skall besluta omöverförande till kriminalvård i frihet i de fall som avses i punkl 5 lillövergångsbestämmelserna. i har föreslagit skall la fasta på den längsta av de minsla tider som ingår i den ådömdainterneringen och fingera att utgör två tredjedelar av ettfängelsestraff, från vilket den dömde friges. Straffålerstoden skulle alltsåutgöra hälften av den längsta av de minsla tider som ingår i interneringen.Prövotiden borde därvid ulgöra för alla med en straffålerslod på överell år. För övriga fall anser nämnden all 1980/81:76 65 enettårig prövotid kan vara befogad. Även är tveksamt så kort prövotid som har föreslagits i promemorian. Samma uppfattning harinterneringsnämnden, som anser alt om en för alla fall bestämd tid skall anges,denna inte bör undersliga . Delta förslag har också förts fram avövervakningsnämnden i Slockholm, iredje avdelningen. För egen del finner jagdel angelägel alt övergångsregleringen blir så enkel och överskådlig sommöjligt, som det givetvis bör tillses att den inte får konsekvensersom framstår som omotiverade från allmänna synpunkter. 1 överensslämmelse medvad som har anförts i promemorian anserjag det till en början klart att eninlerneringsdömd som vid ikraftträdandet vårdas i anstalt skall överföras tillvård utom anstalt vid minsta tidens utgång. Det under remissbehandlingen väcktaförslaget all ge möjUghet till viUkorlig frigivning innan minsla liden haravtjänats är enligt min mening inte godtagbart, eftersom domstolenspåföljdsbestämning har skell med den utgångspunkten att den dömde skall varaberövad friheten i varje fall till utgången av minsta tiden. Den som vidikraftträdandet undergår internering i anstalt pä grund av en dom enligl vilkenhan har återinlagils i anstalt utan att ny minsta tid har beslämts böröverföras lill vård utom anstalt vid utgången av den minsta lid som skall ansesgälla enligl andra meningen i punkt 3. Har minsta tiden löpt ut men undergården interneringsdömde ändå fortsatt anstaltsvård vid utgången av ,bör han försättas på fri fot vid ikraftträdandet. Första stycketförsta meningen har avfattats i enlighet med det sagda. Av den föreslagnabestämmelsen framgår sålunda de interneringsdömda skallöverföras till vård utom anstalt. Frigivningen bör ändå av bl.a. praktiska skälföregås av ett formligt beslul om överförande till vård utom anstalt. Sådanabeslut måsle kunna meddelas redan före ikraftträdandel i de fall då den interneradeskall friges i och med all lagen träder i kraft eller under liden närmasldärefter. 1 ett andra siycke till punkten 5 föreskrivs därför all beslut omöverförande till vård ulom anstalt i den utsträckning del behövs får meddelasav interneringsnämnden före ikraftträdandet. Det har bedömts som lämpligast allanförtro besluten åt denna nämnd som förfogar över det underlag för beslutensom behövs. Efter ikraftträdandel ankommer beslutet på kriminalvårdsnämnden somfömtsätts överta interneringsnämndens arkiv i erforderliga delar. Ett beslutom överförande lill vård utom anstalt måste givetvis ändras, om del påkallas avalt ny minsta lid har bestämts före överförandel. Att anstaltstidensåledes skall upphöra vid en bestämd angiven tidpunkt skulle kunna innebärapraktiska olägenheter, om gällande beslämmelser om frigivningspermissionbehålls oförändrade. Enligt 33 § KvaL är det nämligen inte möjligt att beviljainternerad frigivningspermission före utgången av minsta tiden. Med anledninghärav kommer jag att föreslå vissa ändringar i den angivna paragrafen. Jagåterkommer till frågan vid behandlingen av övergångsbestämmelserna till KvaL. 5 1980/81. 1 saml Nr 76 1980/81:76 66 Vid utgången av minsta liden skall som nämnts deninterneringsdömde överföras till kriminalvård i frihet. Enligt andra meningen iförsta styckei skall han därefter anses vara villkorligt frigiven frånfängelse. Innebörden härav är att de bestämmelser som gäller för villkoriigtfrigivna i princip blir tillämpliga på honom, l.ex. bestämmelserna i 26 kap. 11§ och följande paragrafer om övervakning, föreskrifter, sanktioner vidmisskötsamhet , m. m. Detsamma gäller reglerna i 34 kap. omsammanträffande av brott och förändring av påföljd. Vid en eventuelltillämprting av 34 kap. 3 § andra stycket torde bedömningen få ske medutgångspunkt i den anstaltstid som den dömde faktiskt har undergått samt denstraffålerslod som enligt vad jag strax återkommer till - skall anses gällaför honom. - Det bör uppmärksammas all, om fängelse skall ådömas för nyttbrott, 34 kap. 1 § 3 inte kan tillämpas. Förslageti promemorian om att den lill internering dömde efter frigivningen skall ansesha en straffålerslod av bör enligt min mening godias. Ett sådant restslraffhar till uppgift främst all utgöra en påtryckning på den dömde att iaktta deskötsamhetsvillkor m. m. som gäller för viUkorligt frigivna. Fördelarna med enenhetlig tid är frän praktisk synpunkt betydande och den angivna lösningenlorde inte kunna vålla några olägenheter vid tillämpningen. Den nu förordadetiden kan visserligen för en del fall synas väl lång, t. ex. när det gällerinternerade för vilka enligt andra meningen i punkt 3 den minsta tiden skallanses vara bestämd . I en återfallssiluation kan emellertiddomstolen la hänsyn härtill genom att avstå från att förverka straffålerstodeneller utnyttja den numera föreliggande möjlighelen att förverka endasl en delav denna. Sker å andra sidan återfall i ett så allvarligl brott att den samladereaktionen bedöms böra bestå i dt långvarigt frihetsberövande torde dentillämpliga straffskalan ge uirymme härför. I särskilda fall kan dessulomstraffskärpningsregeln i 26 kap. 3 § komma att tillämpas. Däremot instämmer jag i den kritik som vissaremissinstanser framfört mot den föreslagna längden av prövotiden. En prövotidav är visserligen normal i förhållande till reststraffel sex månadermen måsle uppfattas som alltför kort när det gäller det nu aktuella klienteld.Tiden bör lämpligen sättas tUl . En beslämmelse av denna innebörd hartagils in i tredje meningen. Prövotiden skall löpa föranslallsvårdens upphörande. 1 denna punkt behandlas den fortsalla verkställighetenav påföljden när det gäller interneringsdömda som vid ikraftträdandet hunnitavtjäna anstaltstiden och överförts till vård ulom anstalt. De skall enligtförslaget anses ha blivit villkorligt frigivna från fängelse med enstraffålerslod av och en prövotid av tvä år. Prövotiden skallräknas då den interneringsdömde senast överfördes till vård ulomanstalt. Det innebär att prövotiden i vissa fall kan komma att upphöraomedelbart vid ikraftträdandet. 1980/81:76 67 Omden interneringsdömde skall återintas i anstalt enligt en dom som inte harböljat verkställas vid ikraftträdandet, blir punkten inte tillämplig. Denfortsatta verkställigheten regleras då i stället av punkterna 3-5. Som harnämnts fömt framgår det emeUertid av avfattningen av punkt 6 att högre rätt inteefter ikraftträdandet kan fastställa en före ikraftträdandet meddelad dom,varigenom har förordnats att en internerad som vårdas utom anstalt skaUåterintas i anstalt. 7.Punkten har kommenterats i anslutning till straffskärpningsregeln i 26 kap. 3§.Här skall endast anmärkas alt internering oavsett om minsta lid föranstaltsvård varit kortare, generellt jämställs med fängelse i lägsl ochsålunda alltid kan grunda straffskärpning vid återfall i brott. 4.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftidm.m. Iparagrafen, som är ny, föreskrivs att om den dömde har varit intagen förverkställighet av ett fängelsestraff före den dag från vilken strafftidenenligt 19 § skali beräknas, får förordna att den tidunder vilken han sålunda har varit berövad friheten skall inräknas i verkslällighelstiden. Paragrafen tar sikte påfall då verkställighet av ett fängelsestraff av misstag har påbörjats innanfömtsättningarna härför enligl lagen om beräkning av strafftid har varit förhanden. Den dömde har exempelvis inställt sig vid en kriminalvårdsanstalt föratt avtjäna ett fängelsestraff innan tiden för överklagande av domen har gåtttill ända och man har från anstaltens sida av förbiseende underlåtit att omedelbartta upp frågan om nöjdförklaring. Ett annat praktiskt fall är att den dömde harinställt sig för verkslällighet efter vadetidens utgång utan att känna tillatt domen för hans räkning har överklagats av den offenllige försvararen. Attdomen har vunnii laga kraft skall naturligtvis i ett sådant fall kontrollerasfrån anstaltens sida, men särskilt i samband med kan svårighet föreliggaatt tillräckligt snabbt få besked. Det har då kunnat inträffa attverkställigheten har fortgått någon dag innan det rätta förhållandet haruppdagats. I falt av denna ochliknande typ medger lagen om beräkning av strafftid inte f. n. att den eller dedagar varunder den dömde har varit intagen i anstalt innan verkställighetenlagligen har kunnat påbörjas räknas som verkställighetstid. 1 stället tillämpasden ordningen att man från kriminalvårdens sida ansöker om nåd (s. k. teknisknåd) för den dömde eller biträder honom med att själva avfatta en nådeansökanvarvid hemställs att den anstaltstid som det i det särskilda fallet är fråga omräknas som tid vamnder straffverkställighet har skett. Regeringen beslutarregelmässigt om nåd i enlighet härmed sedan enligt 2 § lagen (1974: 579) omhandläggningen av nådeärenden yttrande har inhämtats från högsta domstolen. 1980/81:76 68 Ävenkriminalvårdsstyrelsens yllrande inhämtas enligt praxis i fall där styrelseninte själv har gjort ansökan. Delhar visat sig vara förenat med praktiska ölägenheter alt de ärenden som det härgäller måste behandlas av regeringen, högsta domstolen ochkriminalvårdsstyrelsen, trols att själva sakfrågan i regel framstår somsjälvklar och det ofta är angeläget att avgörandet sker mycket snabbt. Isamband med att andra ändringar görs i lagen om beräkning av strafftid får deldärför anses lämpligl att ge en befogenhet att förordnaom att den aktuella anstaltstiden skall räknas in i verkställighets-tiden.Styrelsen kan sedan i förekommande fall med stöd av 20 § ändra denstrafflidsresolulion som har utfärdals i ärendet. Under ärendets beredning harsamråd skett med . Detbör understrykas att den nya regeln självfallet inte befriar styres- i'y männen vid anstalterna från skyldigheten all iakttastörsta möjliga noggrannhet när domar skall befordras till verkställighet. Iövergångsbestämmelserna har lagits in en föreskrift om att äldre bestämmelserfortfarande skall gälla i fräga om den som efter ikraftträdandet undergår ellerskall undergå internering i anstalt. Den som före lagens ikraftträdande hardömts till internering har sålunda möjUghet att i förekommande fall avgenöjdförklaring även efter ikraftträdandel (3 §). 4.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt Ifråga om internerad som efler ikraftträdandet undergår värd i anstalt bör äldrebestämmelser i princip fortfarande tillämpas. En föreskrift om detta har tagitsin i punkl 1 av övergångsbestämmelserna. Somredovisats under 4.1 innebär gällande ordning att frigivningspermission intekan beviljas internerad före utgången av minsta tiden (33 § andra stycketKvaL).