prop · G40336 · 1980-12-31 00:00:00 — Bestämmelsen var grundad påingående studier av utvecklingen under en följd av år med avseende påförlustrisker i utlåningen, reservernas stabilitet och karaktär av reellkonsolidering m. m. En sådan grund saknas för bedömning av huruvidaöveravskrivning på leasingobjeki skall kunna inräknas i kapitalbasen. Uppenbarasvårigheter torde föreligga bl. a. när det gäller att avgöra i vilken gradöveravskrivning skall anses föreligga. Jämförbarhet saknas när det gällerreserver avseende fordringar i form av utlåning eller obligationer å ena sidanoch avseende leasingobjekt å den andra. I det här berörda avseendet kan inspekfionenav nämnda skäl inte nu stödja förslaget lill lagändring. Sammanfattningsvistillstyrker inspektionen framställningen såvitt gäller förslaget alt medel somfinns i bolagets kassa eller innestår i etc. inte skall belastaupplåningsrätten, att garantifond skall få räknas som eget kapital intill femgånger bolagets aktiekapital och alt förlagsbevis som inle har karaktären avallmän förskrivning skall såvitt gäller kapitaltäckning få likställas medförlagsbevis i eljest vedertagen mening. Vidare lämnar inspektionen medhänvisning till vad inspektionen särskilt anfört härom utan erinran förslagetalt ej heller utlåning till annat finansbolag skall belasta upplåningsrätten.Däremot avstyrker inspektionen förslaget alt jämställa överavskrivning päleasingobjekt med reserv för utlåning. Innebördenav den föreslagna lagändringen kan lagtekniskt uttryckas på olika sätt.Förebilder finns i bl. a. bolagsordningar för bankägda finansieringsbolag ochi bolagsordningar som regeringen fastställt för kredilakliebolag. Inspektionenanger nedan en tänkbar lösning som ansluter till den nuvarande 7 §. I denlagtext som sålunda föresläs har beaktats alt garantiansvar som finansbolagikläder sig bör likställas med upplåning samt att upplåning mot förlagsbevis(riskkapital) inle bör anses som upplåning vid beräkning av upplåningsrätlen.Föreslagen ny 7 § Finansbolagfår låna upp medel eller ikläda sig garantiförpliktelser lill ett belopp somhögst motsvarar dels bolagets kassa, vad som innestår hos ,, bankaktiebolag, sparbank, centralkassa och 1980/81:36 22 postgirot eller utlånats till annat finansbolag dels tolvoch en halv gånger bolagets eget kapital. Om särskilda skäl föreligger kanbankinspektionen medge högre upplåning, dock högst till tjugo gånger bolagetskapital. Som eget kapital skall vid tillämpningen av första stycketanses dels vad som enligt 57 § lagen (1955:183) om bankrörelse gäller som egetkapital, dels garantifond intill ett belopp motsvarande högst fem gångerbolagets aktiekapital. Som upplåning enligt första stycket räknas ickeförskrivning som medför rält till betalning först efter bolagets övrigafordringsägare. Sådan förskrivning likställs med eget kapital enligt andrastycket även om den inte är avsedd för den allmänna rörelsen. Enligt 7 § LF skall som finansbolags eget kapital ansesvad som enligt 57 § banklagen gäller som eget kapital för bank. Enligtbanklagen får med eget kapital jämställas det nominella värdet av förlagsbevissom utställts av banken intill ett belopp som svarar mot bankens eget kapital. I banklagen avses med förlagsbevis sådana för den allmännarörelsen avsedda förskrivningar som medför rätt till betalning först efterutfärdarens övriga borgenärer. Däremot avses inte vanliga lånereverser sominnehåller motsvarande förmånsrätlsklausul (jfr, 54 § banklagen och prop,1978/79:165 s, 169). Om alltså en bank tar upp lån mol sådana reverser får detupplånade kapitalet i kapilaltäckningshänseende inte jämställas med egetkapital. Med nuvarande utformning av 7 § LF och dess hänvisning till banklagenmåste motsvarande anses gälla för finansbolag. En sädan upplåning från ettfinansbolags sida kan därför bli kapitaltäckningsgrundande först sedanregelsystemet ändrats. Metoden att med vad som kallas förlagslån förstärka enbanks egna kapital infördes första gången genom lag som gällde under åren1923-1925 (jfr, prop, 1923/181), Enligt denna lag kunde en bank efter tillståndav regeringen med eget kapital få jämställa "visst kapital, som tillförts bankbolagelmol av bolaget utfärdade skuldförbindelser enligt vilka vederbörandefordringsägare äger rätt till betalning ur bolagets tillgångar först efterandra bolagets borgenärer än dem, som mol förbindelser av enahanda innehålllämnat bolaget försträckning". Enligt lag var det sålunda dentillbakaskjutna förmånsrätten som medförde att det upplånade kapitalet kunde fåjämställas med egel kapital. Rätten alt jämställa "förlagslån" med egetkapital infördes åter genom banklag (jfr, prop, 1955:3), Härviduttrycktes denna rätt sä att med eget kapital i viss utsträckning fick likställas"nominella värdet av förlagsbevis utfärdade av bolaget". Avpropositionen (s, 115 f,) framgär alt departementschefen pä samma sätt som vidtillkomsten av lag endast 1980/81:36 23 fäst vikt vid den tillbakasjutna förmånsrätten. Motbakgrund av det anförda torde det vara klart att nämnda förhållande har varitavgörande för att förlagsbevisen i banklagarna jämställs med eget kapital.Detsamma bör enligt utredningen gälla i fråga om finansbolagen. Denomständigheten att finansbolagens upplåning skett på annat sätt än genomförskrivningar avsedda för den allmänna rörelsen föranleder inte till annatbedömande. Utredningen anser därför att i LF bör tas in en bestämmelse vari medeget kapital jämställs reversupplåning med tillbakaskjuten förmånsrätt, dock högslintill ett belopp som svarar mol bolagets eget kapital. Enligt banklagarna gällde tidigare att förlagsbevis somlångivarna kunde återkräva endast till en del fick utnyttjas somtäckningskapital. Regeln syftade till alt hindra alltför kraftiga svängningar ikapitalbasen till följd av att förlagslånen löstes in. Utredningen har övervägtatt föreslå en motsvarande regel för finansbolagen. Med hänsyn till att regelnav förenklingsskäl numera slopats för bankerna (jfr. 1978/79:190 s. 24)har utredningen dock stannat för att inle lägga fram något sådant förslag. Detfår förutsättas att finansbolagen lika väl som bankerna i eget intresse sertill att återbetalning av lån med tillbakaskjuten förmånsrätt inte leder tillnågra kapitaltäckningsproblem. Bestämmelsen i 7 § LF är - som tidigare nämnts - utformadsom en upplåningsregel. var även banklagarnas bestämmelser utformadepä detta sätt. Förlagsuppläning behandlades därvid inle som upplåning. I likhetmedvad som tidigare gällde för bankinsliluien (jfr. prop, 1955:3 s, 115 och prop,1965:113 s, 59f) bör inle reversupplåning med tillbakaskjuten förmånsrätt ansessom upplåning vid tillämpningen av 7 § LF, Bankernas rätt att lämna kredit med tillbakaskjutenförmånsrätt Genomen lagändring (jfr, prop, 1933/167 s, 35 f ochs.44) infördes förbud för bank alt förvärva aktier och förlagsbevis. Medförlagsbevis avsågs därvid en form av partialförskrivningar som kännetecknadesav att för särskilda delar av skuldbeloppet utfärdats löpande förskrivningar,vilka uppenbarligen var avsedda att utsläppas i den allmänna rörelsen. Som skälför förbudet åberopade departementechefen att dessa förskrivningar frånbanksäkerhetens synpunkt inte borde behandlas på samma sätt som obligationer,vilka bankerna oinskränkt fick förvärva och att förlagsbevisen i stället bordejämställas med aktier. Ett skäl för förbudet mot bankernas aktieinnehav var bl,a, att en bank inte borde påta sig företagarrisk. Bankerna fick dock rält alt eflerregeringens tillstånd förvärva aktier och förlagsbevis bl. a. i bolag som kundeanses gagnenligt för bankväsendet, Förbudei för bankerna att inneha förlagsbevis har numeraslopats (prop. 1978/79:165, NU 1979/80:10, rskr 1979/80:62, SFS 1979/80:50).Tillstånds-kravet såvitt avser förvärv av förlagsbevis i bolag som kan anses gagneligtför bankväsendel har emellertid behållits, I propositionen (s. 149) angav 1980/81:36 24 departementschefen "alt det - med hänsyn till denrestriktiva praxis som gäller för vilka låntagare som får ge ul förlagsbevisoch den stränga granskning som parterna på marknaden utsätter förlagslånen för- inte är motiverat att behälla nuvarande begränsning i bankernas rätt attinneha förlagsbevis," I specialmotiveringen lill den akluella bestämmelsen(54 § banklagen) framhölls (s, 169) att "den generella rält att förvärvaförlagsbevis som bankerna härigenom får avser ',för den allmänna rörelsenavsedda förskrivningar som medför rält till betalning först efter ulfärdarensövriga fordringsägare" men däremot inle vanliga lånereverser sominnehåller en sädan klausul om begränsning av betalningsrätten. Sädanalånereverser har inte omfattats av paragrafens uppräkning avvärdehandlingar som en bank fär förvärva eller driva handel med och gör del alltsäinte i fortsättningen heller". Skälet till att tiUståndskravet behölls för förvärv avförlagsbevis i bolag som kan anses gagneligt för bankväsendet var all en bankkan ge sådant bolag kapitaltillskott lika väl genom att förvärva förlagsbevissom genom att köpa aktier. Betydelsen av ett tillståndskrav såvitt avser aktierskulle därför kunna gå förlorad genom att banken i stället förvärvadeförlagsbevis. Som framgått av det anförda fär bankerna inle med stöd av54 § banklagen förvärva eller driva handel med reverser med tillbakaskjutenförmånsrätt. Det kan emellertid sättas i fråga om bankerna inte enligl deregler som gäller för kreditgivningen kan lämna lån av della slag. Enförutsättning skulle i så fall vara att ett sädant län är att anse som en blancokreditenligt 59 § banklagen. Utredningen anser det emellertid inle möjligt atthänföra dessa reverslån till blancokrediter eftersom de med hänsyn till den lillbakaskjutnaförmånsrätten är förenade med ett större risktagande än all annan kreditgivning(jfr. kapilalmarknadsutredningen 1978:11 s. 599). Inle heller banklagarnas kreditgivningsbestämmelserlämnar alltså enligt utredningen utrymme för reversulläning med tillbakaskjutenförmånsrätt. Utredningen har inhämtat all bankinspektionen - närbankerna på detta sätt ställt medel lill förfogande för finansbolagen - ansettdelta vara ett tillskotl av riskkapital som närmast är att jämföra medaktieförvärv. Till följd härav har krävts kapitaltäckning . Utredningen anser det rimligt och riktigt att bankernaskall kunna skjuta till kapital i företag med bankfrämjande ändamål i form av sävälaktiekapital och förlagslån som lån med tillbakaskjuten förmånsrätt. Eftersomgällande lagstiftning inte tillåter den sistnämnda formen för kapitaltillskottbör bestämmelserna ändras så att denna möjlighet öppnas. Villkoren böremellertid vara desamma som i fräga om aktier och förlagsbevis. Utredningenföreslår därför att i banklagarna tas in en bestämmelse om alt bankerna medregeringens tillständ får lämna sådana företag kredit med fillbakaskju-lenförmänsrätt. Av lagtexten bör vidare framgå alt sädan kreditgivning i övrigtinte är tillålen. 1980/81:36 25 Innehavare av garantifondbevis - som i allmänhet tecknasav aktieägarna -har rätt lill betalning först efter bolagels alla övrigaborgenärer. Garantifondbevis ligger alltså i förmånsrältshänseende sämre tillän förlagslån och län med tillbakaskjuten förmånsrätt. Utredningen har motdenna bakgrund inte något att erinra mot att garantifondbevis av del slagföreningen har beskrivit likställs med eget kapital. Utredningen har i fråganom i vilken omfattning garantifondbevis skall fä likställas med eget kapitalinhämtat all bankägda finansbolag och andra jämförbara institut enligt sina avregeringen stadfästa bolagsordningen får likställa garantifondbevisen med egetkapital intill ett belopp motsvarande fem gånger bolagels aktiekapital.Utredningen har utformat sitt förfatlningsförslag med en begränsningsregel ianslutning härtill. Härvid har det inte varit möjligt att pä del sättföreningen har föreslagit räkna in garantifondbevisen i del egna kapitalel. Ilikhet med vad som gäller för lån med tillbakaskjuten förmånsrätt bör de - medden angivna begränsningen - i stället likställas med eget kapital. Förslagel all medel som finns i bolagets kassa eller innestårhos , riksgäldskontorel, svenskt bankinstitut och på postgirot inteskall belasta upplåningsrätlen stämmer överens med banklagstiftningens regleroch lämnas uran erinran av utredningen. Vad gäller förslaget att lån till annat finansbolag somstår under tillsyn inte skall belasta upplåningsrätlen delar utredningen denuppfattning som bankinspektionen framfört i sitt remissvar att en sådan lösningbör kunna godtagas. Som inspekfionen framhåller bör en sådan regel främst avselån mellan koncernbolag och andra "intressebolag" t. ex. i likvidiletsreglerandesyfle. Medelsanskaffning för annat finansbolag bör inte i och för sig vara enverksamhet för finansbolag. Föreningen föreslår vidare att med reserver för utlåning m.m. skall fä jämställas överavskrivning på leasingobjeki, I denna fråga råderdelade meningar inom utredningen. Med hänsyn härtill och dä utredningensledamöter ger uttryck för sina uppfattningar i andra remissyttranden avstårutredningen från att ta upp dessa frågor. Garantiförbindelser är i princip att likställa medutlåning. På motsvarande sätt som sker i banklagarna bör del därför även förfinansbolagens vidkommande krävas kapilaltäckning för av finansbolagenutfärdade garan-fiförbindelser. Att som sker i banklagarna göra åtskillnadmellan s, k, kreditgarantier och andra garantier bör dock inte komma i fråga.Banklagarna skiljer sig nämligen från lagen om finansbolag därigenom attbanklagarna bygger pä ett system med olika riskklasser medan motsvarande regeli lagen om finansbolag bygger på en enkel upplåningsregel som i principförutsätter en likformig behandling av all utlåning. Utredningen bifogar följande förslag till lagtext. 1980/81:36 26 7 § Lagen om finansbolag Finansbolag får låna upp medel med dels ett belopp somsvarar mot bolagets kassa, vad som innestår hos , riksgäldskonloret,bankaktiebolag, sparbank, centralkassa och postgirot eller utlånats fill annatfinansbolag, dels ett belopp som svarar mot det egnakapitalet. Om särskilda skäl föreligger kan bankinspektionen medge högreupplåning, dock högst till tjugo gånger det egna kapitalet. Som upplåning avses dels finansbolags samtligaskuldförbindelser, utom sådana som för längivaren medför rätt till betalningförst efter bolagets övriga borgenärer, dels beloppet av de garantiförpliklelserbolaget iklätt sig. Med eget kapital avses aktiekapital, reservfond,dispositionsfond och av bolagsstämman fastställd vinstbalans. Med egel kapital färlikställas 1. garantifondintill ett belopp motsvarande fem gånger bolagets aktiekapital, 2. fyrtio procentav ett belopp som svarar mot sådana bolagets reserver som avses i 57 § lagen(1955:183) om bankrörelse intill ett belopp motsvarande bolagets egel kapitalsamt 3. kapital somtillförts bolaget mol av bolaget utfärdade förskrivningen som medför rält tillbetalning först efler bolagets övriga borgenärer intill ett belopp motsvarandebolagets eget kapital. 59 a § lagen om bankrörelse Bankaktiebolag får ej bevilja kredit mol skuldebrev sommedför rätt lill betalning först efter låntagarens övriga borgenärer. Eftertillstånd av regeringen får bankbolag dock bevilja kredit mot sådant skuldebrevtill annat bankaktiebolag, utländskt bankföretag, svenskt aktiebolag ellerutländskt företag, vars ändamål kan anses gagneligt för bankväsendel eller del aUmänna. 1.3 Fullmäktige i riksbank I förarbetena till lagen om finansbolag betonades att kapitalläckningsbe-slämmelserna- upplåningsrätten - för finansbolag borde utformas på ett sätt som var analogtmed motsvarande bestämmelser i banklagstiftningen. Med den utformning som 7 §lagen om finansbolag fått är detla emellertid inte hell fallet. Fullmäktige har mot denna bakgrund ingel att erinra motatt ett finansbolags kassahällning inte skall belasta dess upplåningsrätt.Liksom fallet är för bankerna bör således, enligt fullmäktiges mening, för ettfinansbolag dess kassa eller medel innestående hos , ,bankaktiebolag, sparbank, centralkassa för jordbrukskredit och på 1980/81:36 27 postgirot ej kräva kapilaltäckning, dvs. Detsamma torde utan några starkare invändningar gälla läntill annat finansbolag. Deneftersträvade analogiseringen med banklagstiftningens bestämmelser lederemellertid, enligt fullmäktiges mening, också till att ett finansbolagsgarantiförpliktelser i detta avseende jämställes med upplåning. När det gäller bestämmandet av den kapitalbas på vilkenupplåningsrätten skall grundas pekar finansieringsföretagens förening i sinskrivelse på vissa element i finansbolagels skuldslruktur som inte återfinns hosbankaktiebolagen. Föreningen föreslår sålunda att vid beräkning av upplåningsrätlensåsom egel kapital skulle även få räknas garanlifond eller garantiförbindelser.Motsvarande bestämmelser återfinns visserligen inte i bankaktiebolagen mendessa saknar kapitalposter av detta slag. Bestämmelsen finns däremol i t. ex.sparbankslagen. Fullmäktige har därför inget att erinra däremot. Ibanklagstiftningen får som eget kapital vid beräkning av kapitaltäckningenlikställas utställda förlagsbevis - om än med vissa begränsningar, Enliglbanklagstiftningen avser termen förlagsbevis "för den allmänna rörelsenavsedda förskrivningar". De förlagsbevis som finansbolagen har utgivit äremellertid icke av denna masskaraklär, Enligl fullmäktiges mening är dock i deltasammanhang, då det är fräga om kapitaltäckningsregler, denna skillnad av fögaintresse. Del avgörande lorde i stället vara att en sädan förbindelse ger rält lillbetalning först efler övriga fordringsägare. Fullmäktige har därför ingel atterinra mot de förlagslän som finansbolagen tagit upp får medräknas - med sammabegränsningar som återfinns i banklagstiftningen - i det egna kapitalet.Fullmäktige räknar med att banklagstiftningens nuvarande bestämmelser härvidlagkommer att prövas av den arbetande banklagsulredningen, I 7 § lagen om finansbolag regleras finansbolagens upplåningsrält,dvs, vilken volym finansbolagens verksamhet fär ha. Krav ställs pä ettegetkapital som skall vara betryggande i förhållande till bolagels upplåning. Detegna kapitalet anses betryggande om upplåningen inte överstiger 12,5 gångerbolagets eget kapital. Bankinspektionen kan medge viss högre upplåning. Someget kapital skall anses vad som enligt 57 § lagen (1955:183) om bankrörelsegäller som egel kapital. Det har uppenbarligen inte varit lagstiftarens mening allgenom de nya bestämmelserna drastiskt beskära de bankägda finansbolagensupplåningsrätt. Del har emellertid visat sig att 7 § i lagen innebär enpåtaglig volymminskning, Detla skulle medföra ytterst allvarliga olägenheterför finansbolagen och deras kunder. De nya bestämmelserna om upplåningsrätt innebär attfinansbolagen inte längre får tillgodoräkna vare sig kassamedel och fordringar på vissa 1980/81:36 28 kreditinstitut eller garantifonder eller sådana lån av föriagskaraklärsom inte är avsedda för den allmänna rörelsen, 1 gengäld kan finansbolagen som upplåningsrältsgrundandefå tillgodoräkna av vissa värderegleringsreserver. Volymförändringen kan belysas av nedanstående uppställningsom avser förhållandena vid utgången av i de finansbolag som ägs avmedlemsbankerna samt Post- och Krediibanken, PKbanken, Det bör anmärkas attvariationer avseende hur kapitalbasen är uppbyggd föreligger de olikafinansbolagen sinsemellan. Nuvarande upplåningsrätt, faktisk, enligt bo- lagsordningarna Borlfallande upplåningsrält enligt lagens nuva rande lydelse Garantifond BO mkr x12,5 - 1 000 Förlagslån 160 mkrx 12,5 -2 000 Kassa och bank 562mkr - 562 Volymminskning - 3 562 - Tillkommande upplåningsrält enligl lagens nuvarandelydelse av x 12,5 - Ålerslående upplåningsrält enligl lagens nuva- Bestämmelserna i 7 § finansbolagslagen innebär sålunda inuläget en volymminskning med (6 942-3 865) eller . Bankorganisationerna tillstyrker att 7 § lagen omfinansbolag ändras och biträder med några kompletteringar den avFinansieringsföretagens Förening . Bankorganisationerna uppehåller sig i det följande videnskildheterna i del remitterade förslaget och sammanfattar därefter sinasynpunkter i en alternativ utformning av 7 § lagen om finansbolag.Bankorganisationerna anser att en naturlig utgångspunkt för att bestämmafinansbolagens upplåningsrätt därvid bör, som ocksä framhävs i förarbetena tilllagen, vara de bestämmelser om upplåningsrält som föreskrivs i de bankägdabolagens bolagsordningar. Kassa, bankfordringar m. m. Enligt del remitterade förslagel bör medel som finns ibolagets kassa eller innestår hos , riksgäldskonloret,bankaktiebolag, sparbank, centralkassa för jordbrukskredit och pä postgiroutgöra grund för upplåningsrätt. Bankorganisationerna anser det korrekt alt såsker, eftersom de 1980/81:36 29 bankägda finansbolagens bolagsordning grundar upplåningsrältpå ifrågavarande medel. Inte heller krävs enligt banklagstiftningen någon kapilaltäckningför sädana medel. Organisationerna vill i detla sammanhang förorda enutvidgning av kretsen av de kreditinstitut på vilka ett finansbolag kan hafordringar som blir upplåningsrältsgrundande. Enligt 57 § lagen om bankrörelsejämställs med bankakfiebolag, sparbank etc också kredilakliebolag, ,som inte finner nägon anledning att i detla sammanhang uteslutakreditaktiebolag, föreslär att också fordran på sådana bolag blir upplåningsrältsgrundandeför finansbolagen. Delremitterade förslaget innebär vidare att ocksä län lill annat finansbolag börräknas'som upplåningsrältsgrundande. Detta är en utvidgning i förhällande tilliVadsom föreskrivs i de bankägda finansbolagens bolagsordningar.Bankorganisationerna, som beaktar att finansbolagens soliditet övervakas genombankinspektionens tillsyn, anser den föreslagna utvidgningen korrekt ochtillstyrker förslagel. I likhet med vad som föreskrivs i de bankägdafinansbolagens bolagsordningar föreslär attgarantifonder skall intill ett belopp som motsvarar fem gånger bolagetsaktiekapital medräknas i det egna kapitalet. Organisationerna utgår frän alt i bolagsordningarna föreskrivs attgarantifond skall motsvaras antingen av inbetalda medel eller av garantifondsförbindelsersom är utfärdade av svensk bank eller av garant som bankinspektionen kangodkänna. Organisationerna åsyftar här t. ex. försäkringsbolag eller börsnoteratsvenskt investmentföretag. Genom hänvisningen i 7 § finansbolagslagen till 57 § lagenom bankrörelse ges möjlighet för finansbolagen alt med egel kapital jämställa -intill bolagels egel kapital - det nominella värdet av förlagsbevis, som utställtsav bolaget. Enligt banklagstiftningen torde med förlagsbevis avses enda.stsådana förskrivningar som är avsedda för den allmänna rörelsen. Det remitteradeförslaget innebär alt finansbolagen såsom upplåningsrältsgrundande bör fämedräkna utgivna förlagslän, oavsett vem som lånat ul medlen. Bankorganisafionernatillstyrker alt också förlagslån som inte getts allmän spridning får inräknassom upplåningsrältsgrundande kapital. I likhet med vad som föreskrivs i de bankägdafinansbolagens bolagsordningar bör dessutom upplåning mot förlagsbevis inteanses som sådan upplåning som görs beroende av bl. a. ett betryggande egetkapital. För attundanröja missförstånd om innebörden av uttrycket förlagsbevis bör enligl bankorganisalionernasmening i finansbolagslagen väljas en annan formulering. Den bör innebära allbolaget kan hos vilken långivare som helst 1980/81:36 30 - såsom upplåningsrältsgrundande kapital - uppta lån medförlagskaraktär, dvs. lån som medför rätt lill betalning först efter bolagetsövriga fordringsägare. Genom hänvisningen till 57 § lagen om bankrörelse kanfinansbolagen vidare såsom upplångsrättsgrundande kapital medräkna avmedel som reserverats på vissa värderegleringskonton. Detta innebär enutvidgning i ' förhållande till vad som gäller enligt de bankägdafinansbolagens bolagsordningar. har utgåttfrån att med finansbolagens reserver för utlåning skall likställas ocksåöveravskrivning på leasingobjekt. Sådan reservering omtalas icke ibanklagstiftningen.