prop · G40390 · 1980-12-31 00:00:00 — a. att bedöma om kommunernas underlag för planeringen avenergiförsörjningen stämmer med de mål och riktlinjer som gäller församhällsutvecklingen i övrigt i länet. För att öka länsstyrelsernas möjligheteratt fullgöra denna uppgift skall de uppgifter som SIND inhämtar med stöd avlagen om energiplanering delges länsstyrelserna. Länsstyrelserna hardärvid möjlighet att till berörda kommuner och SIND lämna bl. a. de synpunktersom föranleds av hänsyn till samhällsplaneringen i övrigt. Avvad jag nu har anfört kan konstateras att det kan ha ett betydande värde attlänsstyrelserna utifrån den regionala planeringen på olika sätt medverkar ifrågor som rör samverkan över kommungränserna inom energiområdet när detta ärlämpligt med hänsyn till omständigheterna. Utredningen anser att den föreslagnaenergisparnämnden bör ansvara för att utarbetande av informations- ochrådgivningsmaterial från , planverket och sålångt möjligt samordnas. Närdet gäller den energisparrådgivning som SIND bedriver betonar utredningen attdet är väsentligt att denna verksamhet sker i samverkan med övrigaenergirådgivare i samma region. Utredningenlägger förutom vissa allmänna rekommendationer om utbildning i energifrågorockså fram förslag om obligatoriskt samråd mellan SIND, planverket ochtransportrådet i utbildningsfrågor som gäller olika yrkeskategorier inomenergiområdet. Utredningensförslag vad gäller information koncentreras till frågan omenergisparinformation till allmänheten. Utredningen anser att det finns starkaskäl för att hålla samman energisparinformationen till allmänheten. Utredningenföreslär att energisparkomittén även fortsättningsvis handhar energisparinformationtill allmänheten. Utredningen anser emellertid att verksamheten ifortsättningen bör organiseras i myndighetsform. Mot denna bakgrund föreslärutredningen att ett nytt statligt organ inrättas, energisparnämnden.Utredningen föreslår att SIND skall bli chefsmyndighet för nämnden. Jaghar tidigare (kapitel 4) tagit upp frågor om utbildning, rådgivning ochinformation inom energiområdet och därvid även redovisat mina ställ- Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 355 ningstagandenoch förslag med anledning av utredningens förslag och remissinstansernassynpunkter. Jag har därvid förordat att bör ha vissa samordnandeoch verkställande uppgifter vad gäller energiinriktad utbildning. När detgäller informafion har jag därvid förordat att bör hahuvudansvaret för denna verksamhet. Jag redovisar remissinstansernas synpunkteroch mina ställningstaganden till denna fråga mer ingående i det följande. Ettstort antal remissinstanser har yttrat sig i frågan om hur energisparinformationenbör organiseras. Endast ett fåtal remissinstanser är posifiva fill utredningensförslag om att energisparkommittén omvandlas till en energisparnämnd. Tilldessa hör ÖEF och energisparkommittén, vilka båda dock anser att nämnden inte behövernågon chefsmyndighet. och i ärockså positiva till förslaget om en energisparnämnd. delarutredarens förslag om att SIND skall vara chefsmyndighet. Energisparkommitténmenar att - oavsett vilka organisatoriska former i övrigt som väljs börinformationsverksamheten samlas i en organisatorisk sammanhållen enhet. Attöverföra verksamheten till en sektormyndighet eller dela upp den på fleraskulle enligt kommitténs mening innebära att möjligheterna att minskaenergianvändningen med hjälp av information kraftigt försämras. Ävenstatskontoret, , ochLandstingsförbundet anser att informationsverksamheten bör hållas samman. Fleraremissinstanser anser att energisparkommitténs verksamhet helt eller delvis börinordnas i verksamhet. Till dessa hör ,, , planverket, i , Näringslivets energidelegafion. Konsumentverketmenar i detta sammanhang att mycket talar för att verket ges utökade uppgifternär det gäller energisparinformation till allmänheten. Verket har särskildaförutsättningar för att sprida information om energisparande inom hem-,fritids- och bilsektorerna. Verket anser att det skulle medföra stora fördelarom energisparkommitténs verksamhet och resurser vad gäller information omenergifrågor till allmänheten inordnas i . harsålunda inte endast kunskaper och erfarenheter av information utan ocksåtekniska kunskaper att ta fram underlag för informafion om energi, t. ex. genomprovningar. Bostadsstyrelsenanser att vissa av energisparkommitténs resurser bör överföras till bl. framhåller att inte förfogar över teknisksakkunskap inom t. ex. bebyggelseområdet eller trafikområdet, varför verketmåste etablera ett nära samarbete med berörda sektorsmyndigheter för sittinformationsarbete. Några remissinstanser, bl. a. SIND,vattenfallsverket och anser att informationsfrågor börhandhas inom resp. sektor. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 356 mindre antal remissinstanser anser att beslut omenergisparkommitténs organisation inte bör fattas . Bland dessa kan nämnasRRV, kommun och TCO. Jag har tidigare (avsnitt 4.4.3)redovisat mina ställningstaganden avseende bl. a. organisationen avinformationen inom energihushällningsområdet. Jag har framhållit att det behövsen sammanhållen statlig informationsfunktion och att denna bör haenergipolitiska bedömningar som grund för sin verksamhet. Jag har vidareförordat att i huvudsak tar över de informationsuppgifter somenergisparkommittén har f. n. Vad jag nu har framfört innebär att huvuddelen avenergisparkommitténs verksamhet bör föras över till . Etteventuellt överförande av resurser för information till övriga myndigheter medinformationsuppgifter bör prövas av organisationskommittén. 11.4.6 Tillståndsfrågor för energisystem, råd, riktlinjersamt föreskrifter och tillsynsfrågor Vissa myndighetsuppgifter inomtillförselomrädet har inte behandlats närmare av utredningen ellerremissinstanserna. Detta gäller frågor om linje- och områdeskoncessioner,reglering av pris och villkor för leverans av elenergi enligt lagen (1902: 71s. 1), innefattande vissa bestämmelserom elektriska anläggningar, beslut ombidrag enligt förordningen (1959:369, omtryckt 1977: 348) om statligt stöd åtlandsbygdens elförsörjning, om tillstånd enligt lagen (1976:240) om förvärv aveldistributionsanläggning m.m., om koncessioner enligt lagen (1978: 160, ändradsenast 1980:246) om vissa rörledningar samt beslut om allmänförklaring avfjärrvärmeanläggningar enligt lagen (1976: 838) om allmännafjärrvärmeanläggningar. Inom elsäkerhetsområdet innefattasbl. a. följande uppgifter: meddelande av föreskrifter om elektriskastarkströmsanläggningar enligt starkströmskungörelsen (1957:601), föreskrifterom elektrisk materiel och om provning av sådan materiel enligtelmaterielförordningen (1977: 585), meddelande av behörighet enligtelinstallatörsförordningen (1975:967) samt fastställande av föreskrifter enligtkungörelsen (1972: 384) om åtgärder mot radiostörningar. Till dessa uppgifter bör läggasäven verksamheten vid statens elektriska inspektion som enligt sin instruktion(1965:647, omtryckt 1977:229, ändrad : 1171) är den lokala statligaorganisationen för ärenden om tillsyn över elektriska starkströmsanläggningar. Inom energiområdet finns ocksåvissa nämnder med speciella uppgifter, såsom statens prisregleringsnämnd förelektrisk ström, och nämnden förvärdering av eldistributionsanläggning m. m. Dessa har inte heller omfattatsav utredningens överväganden enligt förslag. De uppgifter som jag nu harredovisat har starka samband med övriga frågor rörande tillförsel ochanvändning av energi. De bör mot denna 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 357 bakgrundföras över till . Det bör ankomma på organisationskommittén attföreslå hur dessa uppgifter skall hanteras i det nya verket. Utöver deverkställighetsuppgifter som jag nu har nämnt kommer andra att tillkomma omregeringen och bifaller mina förslag. Jag tänker därvid på deuppgifter som jag har berört i fräga om prövningsförfarandet enligt förslagettill lag om utförande av eldningsanläggningar för fast bränsle (avsnitt 8.2).I sammanhanget bör också nämnas den av använt kärnbränslesom, vilket jag tidigare (avsnitt 10.3) har förordat, bör administrativtknytas till . De närmare organisationsfrågorna vad gäller deuppgifter som jag nu har tagit upp får behandlas av organisationskommittén. 11.4.7Resursbehov och konsekvenser för befintliga myndigheter Om uppbyggnaden av organisationen inomenergiområdet sker i enlighet med de riktlinjer som jag har angett kommer inganya resurser att behövas för den nya organisationen. Sektormyndigheterna,förutom SIND, berörs endast marginellt av förändringarna. Det innebär attbostadsstyrelsen, planverket och transportrådet i huvudsak inte berörs på annatsätt än att de kommer att lämna underiag för den övergripande planeringen tillenergiverket. Vad gäller energiforskningen påverkas inte verksamheten vid STU,BFR eller transportforskningsdelegationen. Långsiktigt inriktad verksamhet vidNE förs samman med DFE till det nya organet för energiforskning.Energisparkommittén, , DFE och NE bör alltså upphöra den Ijuli 1982. Vad gäller SIND förs samtliga resurser förplanering och prognoser inom energiområdet, energiplanering, uppgifteri fråga om råd, tillsyn och prövning m.m. som rör energitillförsel över tillenergiverket. Från SIND förs också över huvuddelen av verksamheten med stödtill utbildningsåtgärder i energibesparande syfte. Detsamma gäller vissacentrala resurser för administration. SIND bör dock även i fortsättningen haansvaret för frågor rörande energihushållning inom industrin. Det innebär attverket bör även i fortsättningen svara för frågor om industrins energianvändningoch rådgivning och information riktad till industrin. Oljeersättningsfondenfår en organisafion som är skild från , men där verksamheten sker inära samverkan med verket. Som jag har anfört bedömer jag att den nyaorganisationen av myndigheter m. fl. organ kan byggas upp inom ramen för deresurser som disponeras för motsvarande uppgifter. Den nya organisationensresursbehov bör närmare beräknas av organisationskommittén. Därvid bör beaktasatt organisationen kommer att ha vissa uppgifter som inte utförs f. n. Å andrasidan räknar jag med att bildandet av den nya organisationen möjliggör vissarationaliserings- och effektivitetsvinster. Vissa uppgifter torde vidare avta ibetydelse framöver. 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 358 Utredningen föreslår att de myndigheter som skullebildas vid ett genomförande av utredningens förslag skall lokaliseras ianslutning till på i . Utredningens förslag har kommenterats av ett fåtalremissinstanser. SCB anser härvid att det av utredningen föreslagnaenergiinstitutet bör lokaliseras till Storstockholmsomrädet. iSödermanlands län och anser att institutet bör lokaliserastill . I denna fråga har kommit in flera skrivelser medförslag om lokalisering av myndigheter inom energiområdet eller hemställan omutredning av lokaliseringsfrägan. Föregen del vill jag anföra följande. Allade funktioner som jag har föreslagit skall ingå i myndighetsorganisationeninom energiområdet ligger nu i . Den omorganisation som enligtmin mening bör ske innebär alltså inte att någon ny verksamhet kommer attbyggas upp annat än i mycket begränsad omattning. Omorganisationen måste alltsåbetraktas som en rationalisering av en befintlig struktur snarare än som en nyverksamhet. Därutöver tillkommer att den myndighetsorganisationsom nu föreslås har mycket nära kontakt med andra myndigheter, t. ex. medmyndigheter som är verksamma med frågor om energianvändning (,planverket, transportrådet och SIND) och forskning om energianvändning (BFR, STUoch transportforskningsdelegationen). Dessa myndigheter är samtligalokaliserade till . Jag vill också peka på att det från allmäntenergipolitiska utgångspunkter är angeläget att nära kontakter kanupprätthällas mellan och . Enligt min mening är det angeläget att energiverketkan påbörja sit arbete . Den inriktning på arbetet medomorganisationen som jag har förordat tar fasta pä detta. Med utgångspunkt i vad jag nu har anfört börlokaliseringen av myndigheter m.fl. organ inom energiområdet som omfattas avomorganisationen prövas. Detta bör enligt min mening ske genom attorganisationskommittén ges i uppdrag att utreda och lägga fram förslag härom. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 359 12 Kommunerna i energipolitiken Kommunerna har ett omfattande ekonomiskt ochadministrativt inflytande över väsentliga delar av samhället. Detta kommer bl.a. till uttryck i att kommunerna har ett ansvar för samhällsplaneringen pålokal nivå. Kommunernas handlande påverkar därigenom i hög grad användningen avoch försörjningen med energi. Kommunernas åtgärder har i flera avseenden storbetydelse för utvecklingen pä energiområdet för landet som helhet. När det gäller energihushållningen har staten ochkommunerna ett dubbelt ansvar genom att de dels genom sina beslut kan påverkaförutsättningarna för energianvändningen i hela samhället, dels ansvarar föratt energianvändningen inom egna verksamheter är så effektiv som möjligt. Riksdagenbeslutade (prop. 1977/78:76, CU 1977/78: 31, rskr 1977/78:345) om entioårig energisparplan för befintlig bebyggelse. Kommunerna har enligt dennaviktiga uppgifter vad gäller planering och genomförande av energisparandeåtgärder i bebyggelsen. Kommunerna förutsätts bl. a. bygga upp en besiktnings-och rådgivningsverksamhet för genomförandet av dessa åtgärder. (I 1974:05), vilken jag har redogjort för (avsnitt 4.4.3), syftar isin informafionsverksamhet bl. a. till att påverka kommuner så att dessa i sinverksamhet stimulerar allmänhet, företag, m.fl. att verka för förbättradenergihushållning. Många av landets kommuner har, bl. a. efter initiativ frånenergisparkommittén, bildat egna lokala energisparkommittéer. Dessa arbetarframför allt med att få till stånd energibesparande åtgärder inom kommunernasegen verksamhet men också med utåtriktad informationsverksamhet.Energisparkommittén har vidare tagit initiativ fill bildandet av en samordningsgruppmed representanter från . och kommittén förenergiinriktad prototyp- och demonstrafionsverksamhet () för attsamordna dessa organs service gentemot kommunerna i fråga om utåtriktadimformations verksamhet. Närdet gäller bränsleförsörjningen är kommunerna stora förbrukare aveldningsoljor, framför allt tjock eldningsolja för användning i kraftvärmeverkoch hetvattencentraler. Genom utbyggnad av fjärrvärmesystemen väntaskommunernas andel av marknaderna för olika bränslen komma att öka. Deninköpsverksamhet som kommunerna bedriver får därmed allt större betydelse frånförsörjningssynpunkt. Introduktionen av alternativa bränslen och användning avelenergi för att ersätta olja blir som en följd härav alltmer betydelsefull förkommunerna. Värmeförsörjningen i landet sker framför allt iform av fjärrvärme, elvärme och enskild oljeuppvärmning. F. n. tillgodoses ca25% av värme- Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 360 behovet i landets bostäder och övriga byggnader medfjärrvärme. Fjärrvärmeutbyggnaden har möjliggjorts genom stora kommunalaengagemang. Kommunerna svarar för praktiskt taget all försörjning medfjärrvärme både vad avser produktion och distribution. Kommunerna har ett dominerandeinflytande inom eldistributionen i landet. De distribuerar sålunda elektriskström till av landets elabonnenter. Motsvarande andelar förvattenfallsverket och privata företag är resp. och . har år1976 (prop. 1975/76: 100 bil. 15 s. 150, NU 1975/76:45, rskr 1975/76:263)godkänt vissa riktlinjer för den fortsatta strukturomvandlingen päeldistributionsområdet. Enligt beslut är en av huvudprinciperna förden fortsatta strukturomvandlingen att huvudansvaret för eldistributionenskall åvila det allmänna. En annan är att konsumenterna, genom kommunerna skallha ett inflytande över eldistributionen. Kommunernas ansvar inom energiområdet regleras sedan är1977 i lagen (1977:439) om energiplanering. Enligt denna lag skallkommunerna i sin planering främja hushållningen med energi samt verka för ensäker och tillräcklig energitillförsel. Det åligger vidare kommunerna attundersöka förutsättningarna för att genom samverkan med annan kommun ellerbetydande intressent på energiområdet gemensamt lösa frågor som har betydelseför hushållningen med energi eller för energitillförseln, t. ex. nyttiggörandeav spillvärme. Kommunernas planeringsansvar gällerden egna verksamheten, i vilken de är skyldiga att beakta de konkretamöjligheter till förbättrad energihushållning som finns i kommunernas egnabyggnader, anläggningar eller fordon. Planeringsansvaret gäller ocksåkommunernas samhällsplanering där energihushållningsaspekterna bör beaktas närfrågor om markhushållning, bebyggelseplanering, kommunikationsleder m. m.behandlas. 1 byggnadstadgan (1959:612 ändrad ; 408) föreskrivs attplanläggningen skall ske sä att den främjar en god energihushållning. Vidareföreskrivs att en byggnad skall utföras så att den möjliggör en godenergihushållning. Utanför den kommunala energiplaneringen faller enskildakommuninvånares och företags egen energianvändning. Kommunerna och landstingskommunernahar också ansvaret för den lokala och regionala kollektiva persontrafikförsörjningenoch därmed möjlighet att exempelvis påverka energianvändningen inomtransportområdet genom utformningen av kollektivtrafiken. Av vad jag nu har anfört framgåratt kommunerna har ett betydande ansvar både när det gäller tillförsel ochanvändning av energi. Det är i kommunerna som en väsentlig del av deenergipolitiska riktlinjerna verkställs. Kommunerna kommer också, som jagtidigare har anfört, att få en allt väsentligare roll för introduktionen avalternaUva bränslen och en elanvändning som kan minska oljeberoendet.Kommunernas ökande betydelse för energipolitikens genomförande ställer enligtmin mening krav på Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 361 Förslag som har beröring med denna harunder senare tid lagts fram av statens industriverk (SIND),oljeersättningsdelegationen (I 1979:01, OED), elanvändningskommittén (I1980:05), utredningen (I 1979:10) om myndighetsorganisationerna inomenergiområdet och energihushållningsdelegationen (Bo 1978:03). Jag har tidigare behandlat utredningens ommyndighetsorganisationen förslag i fråga om energiplanering (avsnitt11.4.4). I det följande tar jag upp övriga förslag till förändringar som berördenna fråga. SIND har enligt förordningen (1977:440) om kommunalenergiplanering att inom ramen för lagen om energiplanering biståkommunerna inom detta område. SINDlämnade en första samlad redovisning (SIND PM 1980:5) avplaneringsläget i kommunerna. Redovisningen grundas på uppgifter som kommunernahar lämnat i enkäter. I redovisningen konstateras bl. a. att den kommunalaenergiplaneringen som instrument betraktat f. n. inte kan anses ha denutformning och omfattning som behövs för att lagens intentioner - attåstadkomma en god energihushållning och tryggad energiförsörjning - skall kunnauppfyllas. a. saknas enligt SIND i flertalet små och medelstora kommunertillräcklig kompetens och resurser för att kartlägga energiförsörjningen ochinventera olika utvecklingsmöjligheter. Äveninom den fysiska planeringen saknas enligt redovisningen tillräckligakunskaper och metoder för hur energiaspekterna på lämpligt sätt skall beaktas iden normala planeringsprocessen. EnligtSIND planerar kommunerna för en omfattande utbyggnad av fjärrvärme. I fråga ompotentialen för kraftvärmeverk framgår att visst värmeunderlag finns utövertidigare bedömningar. Planerför en stor ökning av utnyttjande av spillvärme redovisas under perioden1979-1983. Det är huvudsakligen ett fåtal större projekt som svarar för dennaökning. Av rapporten framgår att ett flertal huvudsakligen små projekt,kvarstår att genomföra. Ettstort antal kommuner har enligt redovisningen uppgett att de planerar attanvända skogsråvara, t. ex. flis, som bränsle. I ett introduktionsskede tordeenligt SIND råvaran vara tillräcklig såväl för uppvärmningsändamål som tillden etablerade skogsindustrin. kan emellertid konflikt mellan olikaanvändare uppstå. Former för att balansera behoven av träråvara förvärmeproduktion och skogsindustrin måste därför enligt SIND:s uppfattningutvecklas. Enligtredovisade uppgifter förekommer samarbete i något avseende mellan avlandets kommuner. Samarbete i form av konkreta projekt där fler än två kommunerdeltar, t. ex. integration av fjärrvärmenät 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 362 förekommer i enstaka fall. Samarbetet mellan kommun ochindustri sker huvudsakligen i form av leveranser av spillvärme till kommunalafjärtvärmenät, gemensamma inköp av olja och samordning avseende oljelagringsamt flisleveranser. Vad gällerenergibesparingspotential framgår av redovisningen att kommunerna har en klaruppfattning om denna, företrädesvis sä vitt avser egna fastigheter ochanläggningar. Av redovisningen framgår i detta sammanhang bl. a. att kontakteri frågor om energihushållning är mycket ovanliga med både företrädare förlandstingskommunerna och staten (t. ex. ) pä regional nivå. Endast en fjärdedel av kommunernaanger att de har någon form av plan för råvarutillförsel vid fredskris. Avredovisade uppgifter framgår också att de tekniska möjligheterna att snabbt gåöver till inhemska bränslen är relativt små. Med utgångspunkt i SIND:sredovisning av planeringsläget i kommunerna gav regeringen SINDi uppdrag att se över vissa frågor inom ramen för den kommunalaenergiplaneringen. Därvid framhölls att den framtida inriktningen av den kommunalaenergiplaneringen nu borde övervägas. I sammanhanget borde särskilt prövasmöjligheterna att koncentrera planeringen till ett begränsat antal frågor somhar väsentlig betydelse för möjligheterna att minska oljeberoendet. Iuppdraget ingick vidare att SIND borde kartlägga och analysera förekomsten avkommunala värmeplaner och planer för att minska oljeberoendet. har SINDredovisat dels en utredning (SIND PM 1980:15) med slutsatser och förslag tillframtida inriktning av den kommunala energiplaneringen, dels resultatet av detnyss nämnda uppdraget. Dessa båda rapporter har remissbehandlats. Ensammanställning av remissyttrandena över rapporterna redovisas i bilaga 1.20.I november är 1980 kom SIND in med ytterligare en skrivelse med anledning avregeringens uppdrag. Som utgångspunkt för övervägandenaom energiplanering beskriver SIND följande slag av planer: energiplaner(energiöversikter) som omfattar all verksamhet inom hela kommunen, värmeplaner somkan vara geografiskt avgränsade och avgränsade till uppvärmningsområdet, energisparplanersom inriktas på att sänka nivån på energianvändningen, och oljereduktionsplanersom koncentreras till användningen av olja och möjligheter att genomhushållning och substitution minska behovet av olja. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 363 Som underlag för sina slutsatseroch förslag har SIND genomfört en undersökning som omfattar en tredjedel avlandets kommuner. Resultatet av undersökningen kan kort sammanfattas påföljande sätt. Ungefär en Qärdedel av kommunernahar färdiga värmeplaner. Energisparplaner finns eller utreds i flertaletkommuner. Energiplaner finns i ca en femtedel av kommunerna. Ett relativtbetydande antal kommuner har angett att energiplaner förbereds eller håller påatt utarbetas. För samtliga planeringsformer har konsulter en betydanderoll. När det gäller planernas förankringi kommunen framgår att det för alla fyra planeringsformerna är relativtovanligt att planen har antagits av kommunfullmäktige. Program för attpraktiskt genomföra planerna är också relativt ovanliga, med undantag förenergisparplanerna. Kvantitativa mål i form av minskad oljeförbrukning ärmycket ovanliga. Energianvändningen brukar delas in i sektorer. Sektorernaär transportsektorn, industrisektorn samt sektorn bostäder, service m.m. Iflertalet fall omfattar den nuvarande planeringen inte transportsektorn. Somskäl för detta anges framför allt att kommunerna saknar styrmedel för attpåverka resvanorna eller att det i glesbygden är svårt att bygga upp enfungerande kollektivtrafik.