prop · G40368 · 1980-12-31 00:00:00 — Som sådant värde skall enligt punkt 3 avanvisningarna till nämnda paragraf redovisas det mervärde, som taxeringsenhetenhar pä gmnd av att den är bebyggd. Detla innebär att taxerat byggnadsvärde oftainte är något uttryck för byggnadens tekniska nuvärde vid laxeringstidpunk-len. Rörelsebyggnad lorde i de flesta fall återfinnas på någonav tre fastighelstyper enligt anvisningar förfastighetstaxering; hyres- och kontorsfastighet, industrifastighet ellerspecialfastighet. Taxeringsvärde för dessa typer av fastigheter beräknasantingen med hjälp av Prop.1980/81:68 81 avkastningsmetoden eller enligtanläggningskostnadsmeloden. I det förra fallet beräknas taxeringsvärdet genomkapitalisering även verklig eller tänkt hyresavkastning. Som byggnadsvärdeanges i så fall skillnaden emellan markvärdet och taxeringsvärdet. 1 det senarefallet beräknas värdet av mark och byggnad separat; byggnadsvärdet medutgångspunkt från verklig byggnadskostnad. Såsom byggnadsvärde anges för varjetaxeringsenhet bara ett värde oavsett om i taxeringsenheten ingår flerafastigheter eller om flera byggnader finns på samma fastighet. Av den föreslagna lagtexten framgår inle om utredningenavsett av taxeringsenhetens byggnadsvärde - i fråga om storaindustrianläggningar kan detta uppgå till 100-lals milj. kr. - eller av detvärde varmed den skadade byggnaden ingår i taxeringsvärdet. Detta senare värdeframgår inte av fasfighelslängden, om det finns flera byggnader på fasligheten.Ofta torde det t. o. m. vara omöjligt att utläsa av fastighetstaxeringsnämndensanteckningar i fastighetsdeklarationen. Det bör även påpekas att enligt 5 § 5mom. kommunalskattelagen i byggnadsvärde för industribyggnad numera vanUgt-visinte ingår värdet av induslritillbehör på fasligheten enligt 2 kap. 3 §jordabalken. Om en anknytning till taxeringsvärdet över huvud taget ansesmöjlig bör lagtexten förtydligas. Även AO anser det vara diskutabelt att knytagränsdragningen mellan driftförlust och kapitalförlust fill en viss procentsalsav faslighets laxerade byggnadsvärde. Detta kan ge slumpartade effekter,beroende på alt såsom taxeringsvärde anges för varje taxeringsenhetbara ett enda värde även om det i taxeringsenheten ingår flera fastighetereller om flera byggnader finns på en och samma fasfighet. Enligt AO uppkommeren annan komplikation om byggnad skadas utan att repareras. I sådana fall kan stora ulredningssvårigheter uppkomma ifrågan om 15-procentsgränsen överskridits eller inte. En reparafion som vidtaskan också avse tidigare inträffade skador eller eftersatt underhåll. Jag vill ifrågasätta om regeln inte i stället kaninarbetas i punkl 17 av anvisningarnn lill 29 § kommunalskatlelagen och avsesmåskador utan närmare precisering. Har skadan behandlats som driftförlusteller reparationen omkostnadsförls bör utfallande försäkringsersättningbeskallas. RSV, och länsstyrelserna i och Hallandslän ställer sig avvisande till förslaget. Den föreslagna schablonregeln kan medföralillämpningssvårigheter. I de fall arbetet med att återställa den skadadebyggnaden påbörjas men inte hinner slutföras under ett beskattningsår kan det ivissa fall vara svårt all vid upprättandet av deklarationen för detbeskattningsår arbetet påbörjas beräkna om den totala kostnaden kommer altöver- eller undersliga av taxerade byggnadsvärdet. Beredningen synes (s.510 och 616) nämligen avse att den faktiska kostnaden för återställandet skallvara avgörande för bedömningen om skadan skall få anses vara driftförlust. Denföreslagna författningstexten synes emellertid inte lika strikt knyta denföreslagna 15-procentsregeln fill det faktiska kostnadsförhållandet. Även omförslagel vid rättstillämpningen kan komma att ges en något generösare tolkningän 1980/81:68 82 beredningen avsett torde nu behandlade bedömningsfrägaändå kvarstå. Problemet hur kostnader för att avhjälpa mindre skador pä byggnadskall behandlas synes inte kunna lösas utan hänsynstagande lill gränsdragningenifråga om den skattemässiga behandlingen av ombyggnads- resp. reparationsarbetepå byggnad. För denna uppdelning avses inte 15-procentsregeln gälla. Fråganuppstår då hur gränsdragningen ombyggnad - reparation skall göras när byggnadombyggs i samband med att en mindre skada avhjälps. På grund av de nubehandlade lillämpningssvårigheterna men också därav följande kontrollproblemavstyrker RSV förslaget i denna del. Anknytningen av schablonregeln till byggnadens taxeringsvärdekan antas komma att medföra lillämpningssvårigheter. Del beror på alt del itaxeringsenheten kan ingå flera byggnader. Avser skadan t. ex. en byggnad i ettstörre industrikomplex med ett enda taxeringsvärde är det uppenbari att manstöter på problem. En annan svårighet har samband med reparationsarbetetsförläggning i tiden. Det kan ha påbörjats under beskattningsåret men viddeklarationslillfället är det oklart om den totala kosinaden kommer att uppgåfill 15 proceni av taxeringsvärdet. Enligt ;s mening bör förslagel inte ledatill lagstiftning. Med hänsyn fill lagregelns placering i punkl 10anvisningarna lill 29 § kommunalskatlelagen synes beredningen mena, alt detframlagda förslaget endast skulle avse rörelsebyggnader. Skall en reglering skeav hur beskattningseffekterna blir av mindre skador på byggnad måsle emellertiddessa regler enligt uppfattning ha generell tillämpning på allabyggnader oavsett det inkomstslag fill vilket de hänförs. Vid en sådanutvidgning av tillämpningsområdet framstår bristen i förslaget tydligare. Påmånga jordbruksfastigheter har framför allt ekonomibyggnaderna mycket lågataxeringsvärden. Ekonomibyggnadernas värde uppgår sålunda i många fall på äldrejordbruksfastigheter till eller ännu lägre belopp. En brand ellerliknande skada i ett dylikl bestånd av ekonomibyggnader skulle med deföreslagna reglerna så gott som alltid klassas som kapitalförlust. Å andrasidan skulle, vad avser hyresfastigheter och vissa verkstadsbyggnader, skadornaabsolut sett kunna uppgå till betydande belopp och ändå klassas somdriftförlust. Exemplifieringen pekar på det olämpliga i att försöka definierabegreppet mindre skada genom att sätta kostnaden i relation till det taxerade byggnadsvärdetvid skadetillfället. Svårigheterna alt i lagtext någorlunda rättvisandedefiniera begreppel mindre skada bedöms dessutom av som så stora,att någon lagreglering överhuvud inte bör komma fill stånd på denna punkt.Liksom bör det ankomma på praxis att närmare definiera begreppel ochatt dra upp gränsen mellan drift- och kapitalförlust. Skador på byggnader genom brand eller andra normall intepåräkneliga händelser hänförs till icke avdragsgillkapitalförlust. Ur många aspekter kan detla synas stötande. Fråga är ju dock omkostnader, som hänför sig till objekt i skattepliktig förvärvskälla, vilka ioch för sig får skrivas av enligt plan. Gränsen mellan påräkneliga och ickepåräkneliga 1980/81:68 83 händelser kan vidare ibland vara svår att dra. Någolinkonsekvent är det också all som sker medge avdrag för restvärdet vidutrangering av annan anledning än skada. Gentemol de kritiska synpunkler, somnu framförts mot att hänföra skada på byggnad fill kapitalförlust, kan invändasatt å andra sidan försäkringsersättning för skadad byggnad inte ärskattepliktig ens enligt realisalionsvinstreglerna. Genom sitt förslag att hänföra kostnader för mindre skadorpå byggnad fill driftskostnad gör beredningen en principiellt viktig men fillsin omfattning inte särskilt betydande ändring i förhållandet mellankapitalförlust och driftförlust. Förslaget är enligl uppfattninginte bra dels ur den synpunkten alt del bryter en princip ulan att ändra på denhelt - med den begreppsförvirring detta skapar - dels därför att den praktiskatillämpningen blir svår. Den föreslagna schablonregeln kan synas lätt atttillämpa och blir del säkert också i sådant fall då skada hänför sig till fastighetslaxeringsenhelmed endast en byggnad. Mindre lätt blir tillämpningen i fråga om exempelvisskada på viss byggnad i ett stort industrikomplex, omfattande en mängdbyggnader med ell enda taxerat byggnadsvärde, som är omöjligt alt fördela på deolika byggnaderna annat än möjligen med ledning av fastighetstax-eringsnämndensarbetsanteckningar. ifrågasätter om inle fiden är mogen för allhänföra alla kostnader för skador på byggnader - i vart fall påindustribyggnader - till driftskostnader. I så fall får utfallandeförsäkringsbelopp beskattas i det inkomstslag till vilket skadad byggnad är atthänföra. 2.2.4 Beräkning av avskrivningsunderlag ellerutrangeringsavdrag för skadad faslighel Enligt beredningens förslag skaU avskrivningsunderlag fören byggnad, som skadats genom brand eller dylikt, inte påverkas av kosinad förny-, fill-eller ombyggnad som bestritts med försäkringsersättning. Endastkostnad som bestrilts av den skattskyldige själv skall få tillförasavskrivningsunderlaget för byggnaden. Förslaget tillstyrks eller lämnas i huvudsak utan erinranav RSV, länsslyrelserna i , , , ,, och lån, KF, Lantbrukarnas skattedelegation,SHIO och samt . i län anser att regeln också börgälla i inkomstslagen jordbruksfastighet och annan fastighet. Ävenlänsstyrelsen i anser att ändringen bör omfatta inkomstslagetjordbruksfastighet och - då fastighet hyrs ut för rörelseändamål -inkomstslaget annan fastighet. Lantbrukarnas skatledelegation framhåller att regeln böromfatta alla ersättningsfall och inle bara försäkringsfall. Har däremot någonersättning inle utgått bör såväl det gamla avskrivningsunderlaget somnyuppförande-koslnaden få medräknas. KF har inget att invända mot vad beredningen föreslagitmen efterlyser regler för hur hel eller partiell självrisk i samband medskadefall skall behandlas skattemässigt. 1980/81:68 84 Om en skattskyldig väljer att själv slå risken förskadefall i stället för att teckna försäkring, bör skadan enligt KF:s mening fåbehandlas som driflsförlust, då denna kostnad får anses motsvara inbesparadeförsäkringspremier. Vid skadefall på byggnad bör således utrangeringsavdragmedges för restvärdet av förstörd byggnad eller del av byggnad och anskaffningskostnadenför ersättningsbyggnad läggas till grund för avskrivning. och länsstyrelserna i och ställersig avvisande lill förslagel. Enligt gäUande rätt betraktas förlust som uppkommit pågrund av förstörelse genom brand e. d. som kapitalföriusl. I konsekvenshärmed gäller alt avdrag inte får göras för den förstörda byggnadensskattemässiga restvärde saml att erhållen försäkringsersättning är skattefri.Ev. återuppförd byggnad får avskrivas i vanlig ordning. Enligt beredningeninnebär del förhållandet alt försäkringsersättningen ofta läcker åleranskaffningskoslnadenatt denna ordning är otillfredsställande. Beredningen föreslår därför attåteruppbyggnadskostnaden i den mån den täcks av försäkringsersättning inteskall få påverka avskrivningsunderlaget. I gengäld skall förlusten intebetraktas som kapitalförlust, dvs. fortsatt avskrivning skall få ske av denförstörda byggnadens skattemässiga restvärde. Beredningens förslag strider på ett uppseendeväckande sättmot de grundläggande principerna för avgränsningen mellan å ena sidankapitalvinst och kapitalförlust och å andra sidan rörelsevinst ochrörelseförlust, vilka principer beredningen inle i och för sig ifrågasatt ellerens närmare diskuterat. Vi finner det vid sådant förhållande felaktigt att på enenstaka punkt frångå dessa principer. Beredningens motiv härför - att fräga ärom betydande värden - kan inte heller anses särskilt starka. De av beredningenpåtalade förhållandena beaktas ju enligt gällande regler vid den realisationsvinstbeskattning,som omfattar av den realiserade vinsten. instämmer i alt beredningens uppfattningfrån fiskala utgångspunkter kan anses sakligt grundad. villemellertid erinra om att den föreslagna ändringen innebär en skatteregel somstår i strid med reglerna i bokföringslagen och aktiebolagslagen. Detta kaninte anses tillfredsställande och går även emot den eljest dominerande strävanfill överensstämmelse mellan redovisningspraxis och skatteregler. Ända sedan kommunalskaltelagens tillkomst har skillnadenmellan driflsförlust och kapitalförlust varil av grundläggande belydelse.Riksförbundet kan inte finna all beredningen tillräckligt motiverat detföreslagna avsteget från denna princip. Den utredning som beredningen haranfört är enligt riksförbundets mening alltför ofullständig för att kunna liggatill grund för lagstiftning. 1980/81:68 85 I fråga om behandlingen av utfallandeförsäkringsersättningar vid skada på byggnad går beredningen ett steg längre iförslag till ändring av nu rådande förhållande mellan kapilalvinst/-förtust ochdriflsvinst/-förtust. Här föreslår beredningen nämligen att försäkringsbeloppeni praktiken skall beskattas i sin helhet i det fall alt ny byggnad uppförs föratt ersätla den skadade. Beskattningen sker på så sätt attvärdeminskningsunderlagel för den nya byggnaden minskas medförsäkringsersättningens belopp. Förslagel kan med beredningens bestickandeargumentering synas ge ett materiellt rättvist resultat men är i principoriktigt. Försäkringsersättningen avser ju ett objekt, som inte längre finns,medan anskaffningskostnaden för den nya byggnaden är en realitet för sig.Beskattningen blir inte heller konsekvent i sådant fall dåförsäkringsersättningen överstiger nybyggnadskostnaden, kanske på grund av attden skadade byggnaden inle åleruppförs eller åleruppförs endast delvis.Länsstyrelsen har ovan ifrågasatt om inte försäkringsersättningar för byggnaderbör beskattas som intäkt i viss förvärvskälla medan kostnadsavdrag-genom exlraavskrivning eller genom utrangeringsavdrag - medges för den skadade byggnaden.Om en så genomgripande ändring av gällande principer inte anses kunnagenomföras får man söka andra vägar. Bättre än beredningens förslag synes detdå enligt mening vara alt beskatta försäkringsersättningarenligt reglerna för realisationsvinsl. Det bör i så fall övervägas att införaen speciell regel för beräkning av ingångsvärde, innebärande att detta skall bestämmastill hela eller del av eventuellt förefinfiigt laxeringsmässigl restvärde förden skadade byggnaden eller det skadade byggnadskomplexet. Om byggnadåleruppförs bör uppskov medges med realisafionsvinslbeskattningen. Beredningen föreslår nu att försäkringsersättningskattemässigt skall behandlas på samma sätt som statsbidrag. Om det är fråga omen delskada torde någon ändring i nu gällande praxis inle inträffa. Men när detgäller uppförandet av en ny byggnad, medför förslaget attförsäkringsersättningen indirekt beskattas genom att den del avanskaffningskostnaden som bestridits med densamma, inte får inräknas iavskrivningsunderlaget. Avskrivningen för den nya byggnaden skall i stället skepå grundval av den förstörda byggnadens skattemässiga restvärde. Länsstyrelsenär tveksam till förslaget, eftersom det indirekt innebär en beskattning av eneljest skattefri ersättning. Ytterligare ett skäl är att den erhållnaförsäkringsersättningen enligt gällande regler skall beaktas vid en eventuellframtida realisationsvinstberäkning. En ändring inom företagsbeskattningenmåsle därför medföra en ändring i reglerna om realisationsvinstbeskattning, närdet gäller rörelsefaslighet. vill även framhålla, att begreppet"byggnad som används i rörelse" inte är entydigt. Det är oklart omavsikten är att i begreppet även inräkna fastighet som används i annansrörelse. Ett genomförande av beredningens förslag i detta hänseende skullemedföra att försäkringsersättningen blir behandlad på olika sätt beroende påom fastigheten åleruppförs eller inte. En underlåtenhet att åleruppföra ennedbrunnen byggnad skulle medföra fördelar från skattesynpunkt. Länsstyrelsenanser därför att frågan måste utredas ytterligare, innan definitiv slällningtages fill densamma. Prop.1980/81:68 86 Enligt beredningens förslag skall den nya regeln lillämpasgenomgående i fråga om byggnadsarbete som avser återställande av delskada påbyggnad. Om en helt ny byggnad skall uppföras skall regeln tillåmpas endast omden nya byggnaden kan anses ersätta den förstörda. Beredningen föreslår i dettahänseende att byggnad, som anskaffas eller börjar uppföras efterden dag då den ursprungliga byggnaden förstörts och som är avsedd för samma verksamheisom den förstörda byggnaden, skall anses ulgöra ersätlningsbyggnad. Detla skallgälla även om den nya byggnaden inle uppförs av den ursprungliga fastighetensägare utan av en fill denna närstående person. Den av beredningen föreslagnaavgränsningen av begreppet "ersättningsfastighet" kritiseras i någrayttranden. Beredningen uttalar (s 615) att om efter skadefallet en nybyggnad uppförs på en annan ort torde denna endasl i undantagsfall kunnabehandlas som ersättningsfastighet. Uttalandet - som i och för sig saknarmotsvarighet i lagtexlförslagel - lorde om del följs kunna få lill följd altskatlskyldig för alt komma i åtnjutande av skattemässiga förmåner strävar eflerall uppföra ersältningsfastighet på annan ort. Beredningen föreslår en absolut tidsfrist frånskadelillfällel inom vilken tid en nybyggnad skall kunna anses utgöraersättningsfastighet. Det synes inte vara närmare utrett vilken effekt en sådantidsgräns kan förväntas få. Det kan emellertid inte uteslutas att regeln kommerall leda lill alt uppförandet av ersältningsbyggnaden fördröjs på gmnd avskatteskäl. De ovan anförda konsekvenserna av beredningens uttalanderespektive lagförslag bör enligt RSV:s mening undvikas. RSV avstyrker därförden föreslagna Ireärsgränsen. Del borde inle medföra några större tillämpningsproblematt denna gräns förutan bestämma om en byggnad skall anses utgöra ersättningför den skadade. Till ledning för denna bedömning kan direktiv ges genommotivuttalanden. Begreppet ersättningsfastighet har inte närmarepreciserats i lagförslaget. I kommentaren till detla sägs på s 615 följande:"Har byggnaden uppförts på en annan ort lorde den dock endast iundanlagsfall kunna behandlas som ersättningsfastighet". Denna tolkning kanlocka företag att etablera sig på annan ort. Begreppet ersältningsfasfighet bördärför enligt mening ges en mer vidsträckt betydelse. Detta böräven gälla kravet på likartad verksamhet. En ny fastighet kan vidare uppförasav en utomstående person som finansierar byggnafionen genom lån från denursprunglige ägaren. Denne kan sedan förvärva fastigheten efler alt först hahyrt den . Lagförslaget omfattar inte heller delta fall. Beredningen föreslår att den förordade ändradegränsdragningen mellan kapitalförlust och driflsförlust skall tillämpas i defall en förstörd byggnad 1980/81:68 87 från skadelillfället ersätts med en annanbyggnad. En sådan avgränsning framstår som hell godtycklig och i hög grad ägnadall skapa tillämpningssvårigheter ävensom att snedvrida verksamhetsplaneringen.Redan det i och för sig självklara behovet av en dylik spärregel utgör enligtvår mening tillräckligt skäl för alt inle genomföra beredningens förslag. SHIO och förordar alt denföreslagna treårs-regeln slopas, då den kommer att bli svårtillämpbar och ivissa lägen skapa inte önskvärda tröskeleffekter. advokatsamfundifrågasätter lämpligheten av treårsregeln, eftersom den fär som en följd attskallskyldiga som väljer att uppskjuta en i och för sig välmotiveradinvestering premieras i skattehänseende. Beredningen anför att vissa problem kan uppstå om skadaninte återställts under det år då den inträffade utan försl ett senare år. Harvärdeminskningsavdrag för det beskattningsår under vilket skadan inträffatberäknats pä grundval av ell lägre belopp än del som skall gälla sedan skadanåtgärdals. skall den skatlskyldige ha räU all få dessa omprövade. Enligtberedningen är en fömtsäUning för detla att han hållit sin rätt aU anförabesvär öppen. Vad beredningen uttalat i della hänseende har föranletikommentarer av ett par remissinstanser. Beredningen uttalar angående omprövning avvärdeminskningsavdrag i de fall skadan avhjälps ett senare beskattningsår ändet när skadan inträffade (s 615 m) alt en förutsättning härför givetvis är attden skatlskyldige har hållit sin rätt alt anföra besvär öppen. Beredningen harinle närmare utrett på vad sätt detta skulle ske. Med hänsyn till denföreslagna rätten till förskjutning av värdeminskningsavdrag synes inte någonomprövning av värdeminskningsavdrag erfordras i nu behandlade fall. Med beredningens förslag kan ett senare års återställandeav en byggnadsskada påverka ett tidigare års avskrivningsunderlag. Med hänsyntill beskattningsårets slutenhet medför delta processuella problem. För attinte riskera att förlora en del av sin avdragsrätl måste den skatlskyldigeanföra besvär över det lidigare årels laxering redan vid den ordinariebesvärstidens utgång. Hans talan skulle sedan behöva bli vilande upp till treårs fid. Då lagstiftaren inte utan mycket vägande skäl bör öka skattedomstolarnasarbetsbörda synes det vara alt föredra att man i stället ger den skattskyldigerätt att ta igen förlorade avdragsbelopp vid beskattningen då skadanåtgärdats. Avdragsfrågorna kan då i sin helhel behandlas av taxeringsnämnden. Beredningens förslag till lagtext har kritiserats av någraremissinstanser. 1980/81:68 88 I föreslagen lagtext för punkl 10 av anvisningarna lill 29§ kommunalskatlelagen andra slyckel har angetts att kosinad för återställandeav rörelsebyggnad efter brandskada skall behandlas som driflsförlust även omägaren till den skadade byggnaden - eller honom närslående person -anskaffarersättningsbyggnad . Det förefaller något oklart- även med hänsynfill vad som närmare angetts i motiven (s 514) - hur begreppet närstående härskall uppfattas. Om man syftar på de s. k. fåmansbolagsreg-lerna bör dettaklart anges. Liknande synpunkter framförs av i Uppsalalän. Författningsförslaget och vad beredningen anfört synesinnebära alt regeln inte skall tiUämpas i det fall försäkringsersättningerhållits men andra medel använts för att finansiera återställandet.Länsstyrelsen vill ta upp del fall dä den skatlskyldige för återställandet kanvisa att han haft tillgång till andra medel vid sidan av försäkringsersättningen.Enligt mening kan regeln då enkelt kringgås och bliverkningslös. ifrågasätter därför dm inle regeln bör avfattas såall den blir lillämplig så snart försäkringsersättning utgått och byggnadenåterställts oavsett om återställandet finansierats med försäkringsersättningeller med andra medel. Den föreslagna lagtexten (punkt 10 andra stycket avanvisningarna till 29 § kommunalskatlelagen) synes inte på ett tillräckUgttydligt sätt återge vad som anges i motiven. Lämpligen införs efter förstameningen förslagsvis följande: "Detla innebär att byggnadensanskaffningsvärde ej påverkas av sådana kostnader för dess återställande sombestrilts genom uppburen icke skattepliktig försäkringsersättning." Enligt bör uttrycket"driftförlust" för att undvika missförstånd reserveras för de därmedavsedda fallen. En annan begreppsbestämning bör därför användas i lagtexten. 2.2.5 Projekteringskostnader för byggnad som inte uppförts Enligt beredningens förslag skall avdragsrätt föreliggaför projekteringskostnader och liknande för byggnader och anläggningar. Harkoslnader nedlagts för alt undersöka alternativa lösningar skall deprojekteringskostnader, som kan hänföras direkt till det valda alternativet,liksom f. n. inräknas i avskrivningsunderlaget för anläggningen. Koslnader förförkastade alternativ skall få dras av direkt. Förslaget tillstyrks av AO, länsstyrelserna i ,, , , och och Kopparbergslän, BFN, Näringslivets skattedelegalion. Lantbrukarnas skatledelegation, , och . Lantbrukarnas skattedelegation, som anser det vara i höggrad befogal att 1980/81:68 89 vidta de av beredningen föreslagna ändringarna rörandeprojekteringskostnader, framhåller att motsvarande situation föreliggerbelräffande brunnsborrning. Del förekommer således ofta att man vid sökande eflervattentäkt inte träffar på vatten förrän efler flera försök och i vissa fallinle alls finner något vatten. Skattskyldiga som råkat ut för detta har ipraxis vägrats avdrag för kostnader för brunnsborrning med motiveringen att detrör sig om en kapitalförlust.