prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — Ett av de större problemen med kreditupplysningslagen f. n.är att speeialmotiveringen till 12 S i propositionen inte utgår från verkligaförhållanden (varken före eller efter lagens ikraftträdande) oeh därför i vissadelar inte kan användas för tolkning av lagtexten. Själva lagtexten är däremoti huvudsak invändningsfri. Datainspektionen noterar det lagstiftarens dilemma som enav ombudsmän påpekat vad gäller datalagstiftningskommilténsbelänkande (SOU 1978:54) om vådan av alt lagstifta genom alt ändra motiven iefterhand. Sakläget är följande, 1 ifrågavarande specialmotivering (proposifionen1974:55 sid. 151-153) anförs som exempel på fall där rällelseåtgärd skallvidtagas att en skuld föranlett notering hos kreditupplysningsföretag (obs omskulden är förfallen till betalning får den enligt 7 § ej förekomma i personupplysningom den ej föranlett myndighets- eller domstolsbeslut) och ifrågavarande skuldbetalats. Då bör, såvitt framgår av propositionstexten, notering om deninflutna betalningen göras. Görs sådan betalningsmarkering när gäldenären visaratt t, ex. en skuld som föranlett lagsökningsutslag betalats och inte imotsvarande fall då gäldenären inte påkallat rättelse, föranleder lämnadeupplysningar i de sistnämnda fallen till antagandet alt 1980/81:10 257 betalning ej skett. Integritetsintrången torde bliallvarligare än vid underlåten betalningsmarkering efler påpekande. Om man åandra sidan ålägger kreditupplysningsföretagen att av egen kraft insamlauppgifter om betalda slutbevis och lagsökningsutslag blir kostnaderna ocholägenheterna för kreditupplysningsföretagen och uppgiflslämnarna (= de f. d.borgenärerna) avsevärda. Den insamlingsapparat som skulle erfordras för dettaskulle i omfång och kostnader bli betydligt mer omfattande än det nuvarandetotala uppgiftsinsamlandet för kredilupplysningsverksamhet. Felet ligger i tankegången alt en betalning av en skuld(enligt slutbevis eller lagsökningsutslag exempelvis) är av väsentlig betydelseför kredilbedömningen. Så är enligt datainspektionens uppfattning inte falleti allmänhet. Det intressanta är i stället att betalningsdröjsmålet varat sälänge att fordringsägaren ansett sig behöva tillgripa domstolsåtgärder och attde formella förutsättningarna för domstolsbeslut förelegat. Erfarenhetsvisbetalas - förr eller senare - huvuddelen av fordringar som föranlett slutbevisi betalningsföreläggande mål oeh lagsökningsutslag. I sammanhanget bör dockpåpekas alt tiden från en skulds förfallodag till dess en betalningsförsummelsesom får registreras enligt 7 S föreligger varierar avsevärt inte bara vadgäller arten av betalningsförsummelse - t. ex. när det gäller restförda skatteroch avgifter kan dröjsmålet gälla någon enstaka dag - utan också beroende påfordringsägarens mer eller mindre omfatiande förrätlsliga verksamhet för all fåbetalning. Genom inkassolagen och genom att fordringsägares likviditetansträngts lorde kravrulinerna ha förkortats. Detta kan hamedverkat till den ökning av slutbevis/lagsökningsulslag som sketl. Datainspektionen har haft överläggningar medkreditupplysningsföretagen för att komma fram till vilka kriterier som kangenerellt tillämpas vid bedömande av vilka uppgifter som är missvisande i syfteall genomföra en "roterande rätlelserutin" så alt begäran om rättelsehos ett kreditupplysningsförelag vidarebefordras lill de andra rikstäckandekreditupplysningsföretagen utan att datainspektionen inkopplas i rutinfallen. Dessa överläggningar är inte helt slutförda, men visstmaterial har sammanställts i promemorian som fogas som bilaga till dettayttrande.' Tillämpningen av 12 S bör, för att nå rimliga resultat,ligga inom ramen för vad som anförts av dalainspektionen ochkreditupplysningsföretagen i denna del och således inte grundas påpropositionens specialmofivering. För att ändra på den av statsmakternagodtagna speeialmotiveringen synes i vart fall en omredigering behöva ske avlagtexten. Ytterligare ett skäl lill en omredigering av lagtexten är frågan omskyldigheten att införa demenfi av oriktig uppgift som publiceras i periodiskskrift mer än ell år före det rättelse påkallas. I sådana fall är det inte heltklart i lagtexten i vad mån demenfi måste publiceras. Ofta kan dementier aväldre uppgifter göra mer skada än nytta. En annan sak är att givetvis ett kumuleranderegister skall rättas. I specialmotiveringen i propositionen anges att dementiendast behöver göras om publiceringen skett inom den senaste tolvmånadersperioden,vilket i och för sig är materiellt godtagbart men inle kan sägas framgå avlagtexten. En situation som uppkommit är all enperiodisk ' Bilagan intagen i slutet av remissammanställningen. 17Riksdagen 1980/81. 1980/81:10 258 kreditupplysningsskrifl publicerat en - som det visat sig- oriktig uppgift om en grav betalningsanmärkning såsom konkursansökan ellerkonkurs. En sådan publicering har omedelbar skadeverkan och föranlederskadeståndsskyldighet. Enligt 12 S är det tillräckligt att dementi införs inästkommande nummer av skriften. För att begränsa skadan - och därmed också skadeståndsbeloppet- finns dock behov av särskilda åtgärder, såsom ett extra dementimeddelandetill skriftens abonnenter eventuellt också ytterligare åtgärder. Det är mednuvarande utformning av 12 S tveksamt om datainspektionen kan påfordra andraåtgärder än dementi i nästa nummer av skriften. Lagtexten bör således i detlaavseende ändras i skärpande riktning. Ytterligare bör kanske betonas att kreditupplysningsförelagensnoteringar om betalningsförsummelser görs för kreditupplysningsändamål. Ennotering om ett slutbevis i betalningsföreläggandemål är inte ointressant oehknappast heller oviktigt eller missvisande för det att gäldenären begärt ocherhållit återvinning, betalt skulden och fått tvistemålet avskrivet. Det harförekommit anledning till misstanke om att vissa gäldenärer på angivet sättsökt förbättra sin kreditupplysningssituation. Kreditupplysningsintressetknyter sig således i detta fall mer till skälen för ett undanröjande än tillsjälva beslutet härom. De bakomliggande skälen till ett undanröjande avtidigare meddelat slutbevis eller utslag anges emellertid ytterst sällan idomstolsprotokoll. "Missvisande" - utredningar skulle förenklas omdomstolen - i vart fall när dessa skäl är kända - angav dem i beslutet. På sidan 122 i promemorian sägs, vad gäller frågor ombetalningsmarkering: Om frågor av denna art vållar beaktansvärda problem vidtillämpningen av 12 S torde inspektionen böra utfärda föreskrifter ellerrekommendationer till ledning för kreditupplysningsföretagen. Datainspektionen är helt klar över möjligheterna förinspektionen att meddela föreskrifter eller rekommendationer. Hittillsvarandeförvaltningsrättslig praxis har dock inneburit att sådanamyndighetsföreskrifter bygger på de generella anvisningar lagstiftaren angivit,inte att de går tvärt emot av statsmakterna uppdragna riktlinjer i lagmotiv. 2.13 Begränsning av rätten att överlåta eller upplåtakreditupplysningsregister, m. m. (13 § promemorieförslaget) 2.13.1 Hovrätten över och : Såsom sägs i promemorian har i propositionen 1973:155avseende kredilupplysningslagen framhållits alt anmälningsplikt enligtförevarande paragrafföreligger också om någon som bedriverkreditupplysningsverksamhet här i landet avser att flytta över verksamhetentill utlandet. Enligt hovrättens mening ger emellertid lydelsen av 13 §knappast utrymme för en sådan tolkning. Det bör därför övervägas om inteifrågavarande anmälningsplikt bör komma till direkt uttryck i lagtexten. Prop.1980/81:10 259 Förslagetföranleder ingen erinran. 2.14 Tystnadsplikti kreditupplysningsverksamhet (14 § kreditupplys ningslagen) 1anslutning till bestämmelsen om tystnadsplikt i 14 S hänvisar promemorian tilldet föreliggande förslaget till ny sekretesslag (s. 129). Av större intresse pågrund av del nämnda förslaget torde vara 18 S som gäller tystnadsplikten förbefattningshavare hos datainspektionen (offentliga funktionärer). Såsom antydsi promemorian kommer den nya sekretesslagen att utesluta behov av sistnämndaparagraf (15-18 §§ kreditupplysningslagen, 16 § promemo rieförslaget, avsnitt 3.14 i departementspromemorian) Idenna del föranleder promemorian inte till annan kommentar än att påpekandetatt "tillsynsuppgifter enligt kreditupplysningslagen i slor utsträckning lordesammanfalla med tillsynsuppgiflen enligl datalagen" i och för sig ärriktig, eftersom kreditupplysningsföretagen i stor utsträckning numera använderADB. Men likväl är kreditupplysningslagens regler sådana att de fordrarjuridiskt kunnande hos tillsynspersonalen på ett helt annat sätt än datalagen.Därutöver bör betonas att kreditupplysningslagen går utanför datalagens tillämpningsområdevad gäller registrering m. m. avseende juridiska personer. Tillsynen enligt kredilupplysningslagenkan således inte ske s. a. s. på köpet med datalagstillsynen. Såsomframgått gäller av skäl som angavs i prop. 1973:155 kreditupplysningslageninte för bankintern informafion. Dalalagen gäller emellerfid för ADB-registeräven i bankerna. Tillstånd enligt den lagen kan dalainspektionen lill skyddför personlig integritet förena med föreskrifler och villkor. Det innebär altsådana krav i fråga om bankintern information som inte kan grundas på kredilupplysningslageni stället kan få stöd i datalagen. Mot den bakgrunden sägs idepartementspromemorian att datainspekfionen givetvis bör överväga i vad mån fillföljd av innehållet i promemorian ändring påkallas av de föreskrifler som haruppställts för UC:s interna verksamhet (s. 115). Det ankommer naturligtvis pådatainspektionen att ufifrån dess bedömning av behovet av integritelsskyddtillämpa dalalagen. Har å andra sidan bankintern upplysningsverksamhet avstatsmakterna av särskilda skäl ansetts böra stå utanförkreditupplysningslagen, kan enligt bankinspektionens uppfattning med fogifrågasättas om denna omständighet skall kompenseras genom all datainspektioneni stället utfärdar motsvarande föreskrifter på grundval av datalagen.Datalagens tillämpning i förevarande sammanhang kan därför vara en grannlagauppgift. Erforderliga föreskrifler synes böra övervägas i samråd medbankinspektionen. 1980/81:10 260 Det konstateras vidare i promemorian all bankintern kredilupplysningsverksamhetinklusive står under tillsyn av såväldatainspektionen som bankinspektionen och att detta såvitt är känt inte vållatnågra nämnvärda problem. Bankinspektionen anser för sin del att samarbetetmellan myndigheterna fungerat bra. Inspektionen vill dock fiUägga attinspektionen naturligtvis oekså är intresserad av den externakreditupplysningsverksamhet som bedrivs av företag som omfattas avbanklagstiftningens allmänna fillsynsregler. Även i det avseendet bör alltså,liksom , samarbete mellan myndigheterna äga rum. 2.16 Straff och förverkande av register (19 och 20 §§promemorieför slaget) 2.16.1 Hovrätten över och : Hovrätten vill ifrågasätta om tillräcklig anledningföreligger att straffbelägga underlåtenhet att fullgöra den i 16 § infördaleveransplikten avseende kreditupplysningspublikalion. Det framstår som tillräckligloch mera ändamålsenligt att i stället ge datainspektionen möjlighel att vidbehov framtvinga den ifrågavarande leveransplikten genom vitesföreläggande. Att dra gränsen mellan vad som skall vara straffbart ellerinle erbjuder ofta besvärliga avvägningsproblem. Det kan diskuteras om dennagränsdragning, när det gäller nu förevarande område, skall ske på sätt somgjorts i promemorian (jmf t. ex. vad som sägs å s. 253 f om slraffsanktioneringav lämnande av osanna uppgifter i s. k. personupplysningskopia och vadhovrätten ovan anfört angående 16 §). I det fortsatta lagstiftningsarbetetfinns anledning att hålla uppmärksamheten riktad på nämnda gränsdrag-ningsproblemafik. 2.17 Skadestånd (21 § kreditupplysningslagen) 2.17.1 Datainspektionen: Se 2.5.1 ovan. 2.18 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser (avsnitt 3.19 i departementspromemorian) För att bereda datainspektionen tid till utfärdande avanvisningar - som måste föreligga före lagändringarnas ikraftträdandeför erforderliga ändringar i kreditupplysningsförelagens och eventuelltkreditgivarnas rutiner erfordras att lagändringarna är fastlagda minst etthalvt år före ikraftträdandet. Prop.1980/81:10 261 3.1.1 med instämmande av ,föreningsbankers förbund och : På sid. 154 i promemorian har följande antecknats:"För alt god inkassosed skall kunna upprätthållas effektivt fordrasemellertid enligt inspektionens mening att de som bedriver inkassoverksamhetlöpande informeras om vad som är att betrakta som god inkassosed i olika situafioner.Inspektionen anser sig inle ha haft resurser för en sådan informationsverksamhet." anser angelägel att datainspektionen fårtillräckliga resurser för den i citatet avsedda informationsverksamheten. Samfundet har utförligt yttrat sigöver betänkandet "God inkassosed" (Se TSA 1974 s. 19 f), vilketbetänkande legal fill grund för inkassolagen. De nu föreslagna ändringarna i inkassolagenföranleder inga erinringar från samfundet, som tillstyrker att de lägges fillgrund för lagstiftning. 3.2 Tillämpningsområdet (1 § promemorieförslaget) 1 § första stycket promemorieförslaget 3.2.1 Hovrätten över och : De skäl som-- anförts lill slöd för att utmönstrauttrycket "yrkesmässigt bedriven kreditupplysningsverksamhet" urkreditupplysningslagen gör sig med samma styrka gällande beträffande uttrycket"yrkesmässigt bedriven inkassoverksamhet". I så måtto ställer sighovrätten bakom nu framlagda förslag. Enligt hovrättens mening har ipromemorian också anförts goda grunder för den utvidgning som görs av inkassolagenstillämpningsområde. Lagtexten har emellertid blivit onödigt vidlyftig.Hovrätten vill i stället förorda följande kortare version. Denna lag gäller inkassoverksamhet. 1. enskild fysisk persons eller dödsbos verksamhet förindrivning av egna fordringar som inte har uppkommit i näringsverkamhet och som inte heller har övertagits för indrivning. 2. exekutiv myndighets verksamhet Med inkassoverksamhet förstås etc. Datainspektionen finner tankegången riktig menifrågasätter om inte lagtexten i 1 S första styckei kan förenklas. Prop.1980/81:10 262 Den nya bestämningen av inkassolagens tillämpningsområde,som klarlägger att kommun omfattas av lagen, undanröjer tolkningsproblem somvisat sig uppkomma beträffande gällande inkassolag. 3.2.4 Svenska kreditmannaföreningarna i ,och mö: Om inkassolagen får de nu föreslagna ändringar, innebärdetta, att all kravverksamhet i hela landet (utöver bankinspektionenstillsynsföretag) i princip kommer att lyda under datainspektionens tillsyn. Den utveckling, som kan förutses, är, att man omarbetarsina kravbrev till betalningspåminnelser och sedan, utan föregående"hot", överlämnar ärendet till inkasso. Såvitt vi kan förstå, lordeingen vara betjänt av en dylik utveckling, allra minst gäldenärerna, som kommeratt åsamkas väsentligt obehag och högre kostnader. Som vi har uppfattat lagstiftarens mening, skulle lagen iförsta hand skydda privatpersoner/gäldenärer mot ohemula inkassoåtgärder ochkostnader. Vi finner det synnerligen olyckligt och faktiskt ocksåganska abnormt, om lagen får en sådan omfattning, att den kommer att i principgälla all kravverksamhet i landet, dvs. även den vanliga traditionellarutinmässiga kravverksamheten. 1 § andra stycket promemorieförslaget Definitionen av inkassoverksamhet i andra stycket ärbättre än gällande rätts definition men ger dock anledning till visstveksamhet. Inkassolagen använder ordet "krav" för det meddelande somtillställs gäldenären närmast före domstolsansökan. meddelanden till gäldenärenom fordringsanspråket benämns i förarbetena "påminnelser" ochomfattas ej av lagens reglering. De ingår således ej i begreppet inkassoverksamhet.Denna terminologi överensstämde inte med den som användes i inkassoverksamhetoch eljest i det ekonomiska livet, där man i stället talade om krav och inkassokrav.Ordet krav används således för vad lagstiftaren kallade påminnelser. Genom inkassolagensbegränsade genomslagskraft hos icke tillståndsplikfiga har lagens terminologi inleheller slagit igenom. Det sagda innebär att ordet "krav" har enmycket diffus innebörd för den som enbart med hjälp av lagtexten skall klargörarättsläget för sig. (I sammanhanget må påpekas att datainspektionen aldrig hafterforderliga personella och ekonomiska resurser för att på ett adekvat sättinformera dem som är underkastade inkassolagen men ej är tillståndspliktiga).Användande av ordet "krav" i definifionen av inkassoverksamhet bör påanförda grunder undvikas. Logiskt går del inte heller att ersätla ordet"krav" med "inkassokrav". En annan formulering bör såledeseftersträvas. I specialmotiveringen till 1 § i propositionen 1974:42 s. 103sägs, (vilket åter ses på s. 138 i promemorian): "Det krävs alltså att verksamheten har ett inslag avhot eller tvång. En typisk inkassoåtgärd är utsändande av kravbrev med hot omatt rätislig åtgärd kommer att vidtas, om betalning inte sker frivilligt.Åtgärder som 1980/81:10 263 innebär en ren påminnelse om betalningsskyldighet, t. ex.utsändande av betalningsavi, faller däremot utanför begreppet inkassoverksamhet". I promemorian s. 160 synes departementet, vid diskussionav innebörden av "den typiska inkassoåtgärden" utsändande av kravnumera anse att det inte fordras att borgenären framställer något"hot" eller andra påtryckningar utöver angivande av sista tid förbetalning. I följande mening sägs: "En annan sak är att ett krav, för attstå i överensstämmelse med god inkassosed, ofta bör innehålla vederhäftigaupplysningar om de åtgärder som borgenären avser vidta om betalninguteblir". Såvitt datainspektionen förstår är "hotet" och de"vederhäftiga upplysningarna" precis samma sak. De vederhäftigaupplysningarna uppfattas av kravmottagaren som ett hot om åtgärder om betalninginte sker inom fristen. Svårigheten alt använda begreppet "vederhäftigaupplysningar" i definitionen är ju att även inkassoverksamhet som intedrivs enligt god inkassosed bör för att kunna beivras falla under lagen. "Hot eller tvång" läcker däremot såväl vederhäftiga som ovederhäftigaupplysningar. Inspekfionen föreslår alt definitionen omarbetas med beaktande avdel anförda. En praktiskt användbar avgränsning av inkassoverksamhetfrån "påminnelsestadiet" är synnerligen angelägen, dels för attundvika att datainspektionens knappa resurser används för att lösagränsdragningsfrågor av ringa betydelse för uppfyllande av inkassolagens syfte- dels och kanske framför allt - för att minska "krångeleffekten" av inkassoregleringen.Det är visserligen riktigt att inspektionen efter hand i praxis - till följd avlagtextens oklarhet- kommit att bedöma betalningspåminnelser där sistabetalningsdag anges eller orden "" och "omgående"använts, som fallande inom inkassoverksamhet. Denna praxis har dock de negativaföljder som enligt ovan bör undvikas. Av prakfiska och informalionsmässiga skälkan det otvivelaktigt vara vettigt att i en påminnelse ange en kortaretidsfrist för betalning utan att utsändandet av påminnelsen skall anses vara inkassoverksamhet.En precisering av vad som menas med inkassoverksamhet skulle underlätta deltaoch medge att datainspektionen kunde ändra sin praxis sä att inkassolagen intelängre skulle anses omfatta ifrågavarande påminnelser. I skildasammanhang har från företrädare för näringslivet ifrågasatts om inkassolagenstillämpningsområde inte är alltför omfattande, med beaktande av huvudsyftet attskydda gäldenärer och då företrädesvis enskilda personer mot otillbörliga inkassoåtgärder.Det har ifrågasatts om inte inkassolagens tillämpningsområde kunde inskränkastill sådan inkassoverksamhet som riktas mot gäldenärer som är fysiska personer..Grunden för detta önskemål torde knappast vara en önskan att i och för sigtillgripa otillbörliga metoder vid inkasso förelag emellan utan bottnai de praktiska svårigheterna alt utforma effektiva påminnelserutiner ulan attkomma in på inkassolagens område genom formuleringar med sista betalningsdagetc. I och för sig är väl tanken inte orimlig att göra en sådan avgränsning -jämför de speciella restriktionerna i kreditupplysningslagen vad gällerpersonupplysningar -men i vad mån önskemålet är så allmänt och har sådanbetydelse att det bör beaktas lorde remissvaren från näringslivsorganisalioner m.fl. kunna ge besked om. En sådan inskränkning behöver inte nödvändigtvisinnebära att de tiUståndspliktiga inkassoföretagens indrivningsverksamhet sker enliglskilda rutiner för gäldenärer som är juridiska respektive fysiska personer.Eventuellt kan problem lösas genom en klar avgränsning mot "påminnel-sestadiel"enligt vad som ovan anförts härom. Prop.1980/81:10 264 -, Av uttalanden på s. 159-160 i promemorian (jfr även s.143) framgår att en ren betalningspåminnelse som föregår ett krav i inkassolagensmening ej får innehålla någon form av tidsfrist för betalning vare sig uttryckti antal dagar eller med begrepp såsom "omgående", ""e. d. Uttalandena grundar sig på den praxis som datainspektionen fastslagit.Att opreciserade tidsui-tryck som nämnts blir förbjudna finnersparbanksföreningen ligga väl i linje med vad som anses vara god inkassosed.Däremot vill sparbanksföreningen bestämt hävda att tidsangivelser i neutralabetalningspåminnelser -uttryckta eller veckor - allmänt sett ej kananses "konsumentovänliga". En saklig upplysning till gäldenären omatt betalning skall erläggas inom viss angiven tid för alt banken ej skallnödgas säga upp hela krediten till återbetalning måste tvärtom anses motsvaradagens krav på öppenhet och klarhet. anser därför att gränsdragningenmellan krav enligt 5 § inkassolagen och neutrala betalningspåminnelser ej görsberoende av om uppgift om fidsfrist anges i en betalningspåminnelse eller ej. På s. 140 i betänkandet framgår alt datainspektionen i sinpraxis ansett att en betalningspåminnelse, för att falla utanför lagen, intefår innehålla någon lidsfrist för betalning eller uttryck som"omgående" eller "". Ett utnyttjande av sådanauttryck har ansetts innefatta ett mer eller mindre förtäckt hot. Det sägsvidare "För alt inte komma i rena absurditeter har inspektionen emellertidgodtagit att en sista betalningspåminnelse innehåller en upplysning om attärendet kan komma att lämnas över för inkasso". I betänkandet föreslås nu alt det i lagtexten uttryckligenskall anges att inkassoverksamhet skall ha ett inslag av hot eller tvång.Därmed synes det ej vara möjligt att i fortsättningen låta en påminnelseinnehålla en upplysning om all ärendet kommer att lämnas över för inkasso. Ensådan formulering har ju ett inslag av hot eller tvång. För alt inle hamna i just de absurditeter somdatainspektionen önskar undgå föreslår föreningen att lagtexten ändras påsådant sätt att borgenären i en sista betalningspåminnelse skall kunna upplysa gäldenärenom att ärendet kommer all lämnas över för inkasso om betalning ej sker snarastmen före viss dag. Därmed synes den ovisshet gäldenären med nuvarande metodik måslekänna kunna minskas. Med inkassoverksamhet kan därvid förslås krav eller annanåtgärd som innebär hot om rättsliga åtgärder. Den av föreningen förordade lösningen har även denfördelen alt varje led upplyser gäldenären om vad som kommer att ske i nästaled och ytterligare åtgärder vidtages. 3.2.8 (): I en betalningspåminnelse bör bibehållas möjlighet attlämna upplysning om all ärendet kommer att lämnas lill inkasso vid uteblivenbetalning (1 S inkassolagen). 1980/81:10 265 3.2.9 Svenska kreditmannaföreningarna i ,och : Vidare vill vi påpeka, att för att avgöra skillnadenmellan betalningspåminnelse och krav ingår "hot" som ett väsentligtkriterium (s. 143). I andra stycket sägs att "för att enbetalningspåminnelse skall falla utanför lagen bör den naturligtvis inle fåinnehålla något inslag av hot eller påtryckning mol gäldenären ulöver självapåminnelsen om dennes betalningsskyldighet".