prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — lämpningen av9 S i äkta make-fallen har som tidigarenämnlsgodlagitsavdet Kreditupplysnings-stora flertalet remissinstanser oehinnebär även enligt min mening en i lagen huvudsak riklig och lämplig grundför praxis på området. För att en personupplysning rörande make till den somsöker kredit e. d, skall få lämnas ut måste sålunda för det första alllidkrävas att en uttrycklig begäran om detta framställs, 1 de fall dä makarnasammanbor bör det vidare bero av omständigheterna i det enskilda fallet -framför allt den kreditsökandes egen inkomst och den sökta kreditens storlek -om på grund av en sådan begäran personupplysning skall fä lämnas beträffandeden kreditsökandes make. Exempelvis kan en kreditgivare när det är fråga omendast mindre krediter knappast anses ha någol beaktansvärt behov avupplysningar även om den andra makens ekonomiska förhållanden. Enligt min mening måste man emellertid på detla område,liksom när det gäller tillämpningen av 9 S i övrigt, ha förståelse för att ettkreditupplysningsföretag inte rimligen kan göra någon ingående prövning ivarje enskilt fall. I sammanhanget bör vidare erinras om det i avsnitt 4.2.4berörda förhållandet att prövningen enligl 9 S i det enskilda fallet ipraktiken ofta görs av beställaren av en personupplysning. Med hänsyn tilldessa omständigheter samt till att 9 S är slraffsanktionerad synes det lämpligtall den nämnda prövningen får ske med tillämpning av ett eller flera merschablonmässiga kriterier, som bör kunna fastläggas av datainspektionen medstöd av 7 S kreditupplysningskungörelsen (1974:326). Föreskrifterna torde börautfärdas efler samråd med kreditupplysningsföretag och företrädare för kreditgivarsidan. 1 departementspromemorian sägs att den som överväger attträda i ekonomisk förbindelse med en gift person i regel inte kan anses hanågot sådant legitimt behov av upplysningar rörande den andra makens ekonomisom avses i 9 S kreditupplysningslagen, om makarna lever åtskilda. Jag anslutermig till denna uppfattning, som också har biträtts av remissinstanserna. Somhar framhållits i promemorian kan det i sådana fall endast mera sällan antasföreligga en sådan faktisk ekonomisk gemenskap mellan makarna som harberörts. Bestämmelserna om s, k. hushållsfullmakt för make i 5 kap. 12 Sgiftermålsbalken gäller inte når sammanlevnaden mellan makarna är hävd.Regelmässigt torde också vardera maken i den här aktuella situationen svara försin egen försörjning. Om det i ett kreditupplysningsärende beträffande en giftperson framgår att makarna bor på olika adresser, bör sålunda i enlighet medvad som har anförts i departementspromemorian en personupplysning om den andramaken lämnas ut endast om det undantagsvis kan visas att makarna trots dettalever i sådan ekonomisk gemenskap att exempelvis en kreditgivare måste anses habehov av en sådan upplysning. Vad härefter angår tillämpningen av USkreditupplysningslagen i äkta make-fallen följer, som har konstaterats idepartementspromemorian, direkt av paragrafen i dess nuvarande lydelse att enpersonupplysningskopia skall 1980/81:10 62 tillställas var och en av makarna, om det i ettkreditupplysningsärende har KredUupplysnings- lämnats personupplysningar rörande dem båda. När det gäller innehållet i personupplysningskopianansluter jag mig till förslaget i departementspromemorian att kopian alltidskall innehålla upplysning om att uppgifter i ärendet har lämnats även rörandeen annan person samt om dennes namn. För den som exempelvis har sökt kreditmåste det nämligen anses vara av betydelse att fä veta att bedömningen av hanseller hennes kreditvärdighet kan ha gjorts med beaktande även av uppgifterrörande en annan person. En bestämmelse av den angivna innebörden bör tas upp i11 S. Jag förordar vidare att det i paragrafen föreskrivs att enpersonupplysningskopia inte far innehålla andra uppgifter om den andra personenän idenlitetsuppgifter. 4.2.8 Rättelse av orikliga eller missvisande uppgifter ikredinipplysning eller register Det kan inträffa att en uppgift som har lämnats ut i enkreditupplysning eller som förekommer i ett kredilupplysningsregister äroriktig eller missvisande. Uppgiften bör i så fall rättas sa långt detta ärpraktiskt möjligt och påkallat av hänsyn bl. a. till den som uppgiften avser.Bestämmelser om detta finns i 12 S kreditupplysningslagen. Enligt 12 S första stycket skall den som bedriverkredilupplysningsverksamhet utan dröjsmål vidta skäliga utredningsåtgärder, omdet uppkommer anledning till misstanke att uppgift som har lämnats i en kreditupplysningunder den senaste tolvmånadersperioden eller som förekommer i register iverksamheten är oriklig eller missvisande. Bekräftar utredningen dennamisstanke skall vissa åtgärder vidtas, förutsatt all den oriktiga ellermissvisande uppgiften inte uppenbart saknar betydelse från kreditupplysningssynpunkt.Detta framgår av 12 S andra stycket, där del sägs att oriktiga ellermissvisande uppgifter som förekommer i register skall rättas, kompletteraseller uteslutas ur registret. Har uppgifterna tagits in i en lämnadkreditupplysning, skall dessutom rättelse eller komplettering så snart det kanske tillställas var och en som har fåttdel av uppgifterna. Har en fråga om rättelse eller liknande åtgärd tagits uppefter framställning av den som uppgiften avser, skall denne enligt 12 S tredjestycket kostnadsfritt underrättas om huruvida sådan åtgärd har vidtagits. Av datainspektionens promemoria rörandekredilupplysningslagen framgår alt bestämmelserna i 12 S har vållat vissaproblem i den praktiska tillämpningen. I departementspromemorian föreslås dockinte någon ändring av 12 S i de delar som har berörts. Däremot görs vissauttalanden om hur paragrafen bör tillämpas. Ett av de tillämpningsproblem som har uppkommit gällerfrågan om vilket 1980/81:10 63 underlag som den som önskar rättelse etc, måste presteraför att kreditupp- Krediiupplysnings- lysningsföretaget skall bli skyldigt att vidtautredningsåtgärder enligt 12 S lagen I departementspromemorian framhålls att denne självfallet måsteåberopa någon grund för ett påstående om att en uppgift är felaktig För att undersökningsskyldighet skall uppkomma kan det enligtpromemorian däremot inte krävas att någon egentlig utredning läggs fram,eftersom undersökningsskyldigheten syftar just till att åstadkomma utredning.En annan sak är att den första undersökningsåtgärden kan bli exempelvisatt be den registrerade förete kvitto, om han påstår att han betalt en vissskuld i sådan tid att en notering om betalningsförsummelse inte borde Dessa uttalanden i departementspromemorian har lämnatsutan erinran under remissbehandlingen. Också jag ansluter mig till dem. Ett annat problem vid tillämpningen av 12 § består i svårigheteni vissa fall att bedöma om en uppgift är alt betrakta som missvisande eller ej.1 förarbetena till bestämmelsen uttalas till en början att en uppgift om ettskuldförhållande skall rättas, om gäldenären t. ex, genom kvitto visar attskulden har betalts. Vidare behandlas den situationen att någon efter all hagjort sig skyldig lill en betalningsförsummelse betalar det belopp somförsummelsen avser. Enligt förarbetena bör uppgiften om betalningsförsummelseni detta fall kompletteras med uppgift om betalningen. Att betalning har sketlbör dock inte medföra alt själva uppgiften om betalningsförsummelsen utesluts,eftersom den även därefter kan ha iniresse för bedömningen av den registreradesbetalningsförmåga och betalningsvanor (prop. 1973:155 s. 151 f). I datainspektionens promemoria rörandekreditupplysningslagen framhålls att kreditupplysningsföretagen över huvudtaget inte noterar skuldförhållanden som sådana. Och sedan enbetalningsförsummelse väl har förekommit är det enligt promemorian i allmänhetinte av intresse från kreditupplysningssynpunkt, huruvida betalning har erlagtssenare. I promemorian sägs dock att uppgifter om en försummelse att betala inskatt eller arbetsgivaravgift undantagsvis kan behöva kompletteras med uppgiftom försenad betalning, eftersom resllängdföring sker även vid en obetydligförsening och beloppen här kan vara mycket stora. I departementspromemorian uttalas att det ofta torde varariktigt att det från kreditupplysningssynpunkt väsentliga med en uppgift om enfastställd betalningsförsummelse är just det förhållandet att gäldenären hardröjt så länge med betalning att försummelsen har blivit fastställd av domstoleller annan myndighet. Enligt departementspromemorian kan det dock, i enlighetmed vad datainspektionen har anfört, i en del fall vara motiverat med enkompletterande uppgift om betalning. Tillämpningsproblem av denna art börenligt departementspromemorian kunna lö.sas genom föreskrifter ellerrekommendationer frän inspektionens sida. Under remissbehandlingen har datainspektionen pä nyttframhållit alt en 1980/81:10 64 uppgift om att betalning har skett i allmänhet saknarbetydelse frän KredUupplysnings-kreditupplysningssynpunkt. Om kompletterandeuppgift rörande betalning lagen noteras i vissa fall men inte i andra, därrättelse inte har påkallats, skulle det vidare enligl inspektionen kunna ledatill slutsatsen att betalning inle har skett i dessa senare fall. Detta kanenligt inspektionen medföra större olägenheter än om komplettering inte görs inågot fall. Inspektionen anser emellertid att 12 S enligl förarbetena innebäratt en uppgift om betalnings-försummelse alltid måsle kompletteras meduppgifter om betalningar som därefter har verkställts. Enligt inspektionen börbestämmelsen därför ändras. För egen del kan jag till en början understryka vad somsägs i förarbetena om att uppgifter om ett skuldförhållande som kan ha noteratsi kredilupplysningsregister måste anses missvisande och därför skall rättas,om det visar sig att skulden sedermera har betalts. Som datainspektionen harframhållit kan däremot uppgifter om en betalningsförsummelse långt ifrån alllidanses missvisande enbart därför att det belopp som betalningsförsummelsen avserså småningom betalas. Betalningen ändrar nämligen inte det faktum attgäldenären inte har betalt . Och ofta är det just detla som är av iniressefrän kreditupplysningssynpunkt. Å andra sidan kan det tänkas fall där en uppgift ombetalningsförsummelse framstår som missvisande, om den inte kompletteras med enuppgift om senare verkställd betalning eller på annat sätt rättas. Ett exempelpå detta kan vara, når betalning har skett kort efter förfallodageu. Ett annatexempel, som datainspektionen har dragit upp, är all belalningsförsummelsen haravsett skatt eller annan allmän avgift, varvid resllängdföring sker även omförseningen inskränker sig till bara någon dag. Även andra liknande fall kannaturligtvis tänkas, särskilt när det gäller enskilda näringsidkare och andrabeträffande vilka bestämmelserna i 7 S kreditupplysningslagen inle gäller.Ytterligare exempel på att en uppgift om betalningsförsummelse pa härdiskuterat sätt kan vara missvisande är när betalningsförsummelsen har avsettett så stort belopp att det finns anledning räkna med att inte bara själva betalningsförsummelsenkan få betydelse för kreditbedömningen utan även den omständigheten huruvidabeloppet alltjämt utestår obetalt eller ej. Slutsatsen av vad jag nu har sagt är att del beror avomständigheterna i det enskilda fallet, om en uppgift om betalningsförsummelseskall anses missvisande därför att den inte har kompletterats med uppgifter omsenare verkställda betalningar. Vad som sägs i förarbetena till 12 S om ensådan komplettering torde enbart ta sikte på det fallet att omständigheterna ärsådana att uppgiften om en betalningsförsummelse är missvisande. Dessauttalanden kan därför inte utgöra något hinder mot en sådan tillämpning av 12 Ssom jag har förordat. Någon ändring av 12 S idet hänseende som hardiskuterats är alltså inte nödvändig. Som har framhållits idepartementspromemorian kan det dock vara lämpligt att datainspektionen utfärdar närmare föreskrifter eller 1980/81:10 65 rekommendationer till ledning förkreditupplysningsföretagen m. fl. om hur Kreditupplysnings-12 S börtillämpas när det gäller komplettering av uppgifter om betalnings- lagenförsummelser med uppgifter om verkställda betalningar. Enligt 12 S andra stycket gäller särskilda regler när enoriktig eller missvisande uppgift har tagits in i kreditupplysning som lämnasgenom tryckt skrift. I ett sådant fall föreligger inte någon skyldighet atttillställa den som har fått del av uppgiften ett meddelande om rättelse ellerkomplettering. Är det fråga om en periodisk skrift, skall dock rättelse ellerkomplettering så snart det kan ske föras in i ett följande nummer. I departementspromemorian har inte föreslagits någonändring av dessa särskilda regler om rätlelseskyldighelen. Vidremissbehandlingen har datainspektionen emellertid anseti att del bör övervägasalt skärpa reglerna om rättelsemeddelande när det gäller kreditupplysning somhar publicerats i en periodisk skrift. Om t. ex. en oriktig uppgift avgraverande karaktär har publicerats i en sådan skrift, kan det sålunda enligtinspektionens mening vara påkallat med en rällelseåtgärd utöver den föreskrivnaskyldigheten att införa rättelse eller komplettering i ell följande nummer avskriften. För min del finner jag det inle påkallat med en sädanskärpning av reglerna som dalainspektionen har ifrågasatt,Skadeständsskyldigheten enligt 21 S torde utgöra ett tillräckligt incitamentför den som har lämnat upplysningen att i sådana fall som har nämnts avinspektionen vidta även andra rällelseåtgärder, om det kan ske. Har denorikliga uppgiften vållat skada, kan den ansvarige givetvis inte undgåskadeslåndsskyldighel genom att åberopa att skadan har inträffat innan han ännuvarit skyldig att enligt 12 S andra stycket lämna meddelande om rättelse e. d. Vid remissbehandlingen har framkommit att ett av de i kreditupplysningssammanhangallvarligare problemen för bl. a. småföretagare är all de kan bli föremål föroriktiga eller missvisande uppgifter om en försummelse att betala skatter ellerandra allmänna avgifter. Anledningen lill delta har uppgetts vara alt kreditupplysningsföretageninhämtar uppgifter från länsstyrelsernas restlängder innan dessa ännu harhunnit korrigeras med hänsyn till eventuellt lämnade betalningsanstånd m. m.Enbart rättelseskyldigheten enligt 12 S kan här inte anses tillfredsställande.Problemen i nu berörda och liknande fall gäller nämligen främst frågan vilketunderlag som bör användas för registrering i kreditupplysningsverksamhet. Dennafråga kan inte lämpligen regleras direkt genom uttryckliga bestämmelser ikreditupplysningslagen. Enligl min mening är det däremot påkallat att lagen gerett klart slöd för att datainspektionen, i de fall då del framstår somangeläget, meddelar generella föreskrifter rörande frågor av detta slag. Dettakan åstadkommas genom ett tillägg till den allmänna bestämmelsen i 5 S, vilkettar sikte på att motverka bl, a. registrering av oriktiga eller missvisandeuppgifter i kreditupplysningsverksamhet. På grund av det nu anförda föreslär jag alt det i 5 Skreditupplysningslagen 5 1980/81. 1980/81:10 66 föreskrivs att kreditupplysningsverksamhel skall bedrivasså att den bl. a. Kreditupplysningsinte leder till alt oriktiga ellermissvisande uppgifter lagras eller lämnas lagen ut. 4.2.9 Uppgifter om betalningsförsummelser ipersonupplysningar Enligt 7 S första stycket kreditupplysningslagen fär enpersonupplysning inte innehålla uppgift om andra betalningsförsummelser änsådana som har fastslagits genom domstols eller annan myndighets avgörandeeller åtgärd eller som har lett till betalningsinställelse, konkursansökaneller ackord. Uppgifter som sålunda inte får lämnas ut får inte heller lagras ikreditupplysningsverksamhet. I praktiken har detla förhud sin störstabetydelse när det gällers. k. ansökningsuppgifter, dvs. främst uppgifterom attnågon har blivit föremål för ansökan om stämning, lagsökning ellerbetalningsföreläggande. Förbudet gäller emellertid också andra uppgifterrörande betalningsförsummelser som inle har fastställts pä ett sådant sätt somanges i 7 S förstastycket. . Som exempel kan nämnas uppgifter om inkassoålgärd,kreditspärr eller misskötsel i olika hänseenden av krediter, Enligl 7 S andra stycket har datainspektionen rätt altmedge undantag från förbudet i första stycket. Bakgrunden till alt denna dispensmöjlighetinfördes var främst förhållandena inom avbetalningshandeln, där det vid lagenstillkomst fanns en omfatiande registrering av hur kredlttagare skötte sinakrediter. Ett undantagslöst förbud mot uppgifter om betalningsförsummelser sominte hade fastslagits av myndighet ansågs medföra risk för en ogynnsamutveckling på detta område, liksom när det gällde kreditformer som låneköp ochkontokredit. På dessa områden bedömdes en dispens alltså kunna vara motiverad(prop. 1973:155 s. 98). Dalainspektionen har i föreskrifter och anvisningar lörtillämpningen av kreditupplysningslagen, som har fastställts ,angett vissa undantag från förbudet enligt 7 S första stycket, I huvudsakinnebär dessa att uppgifter om andra betalningsförsummelser än sådana som hardokumenterats på sätt som anges i bestämmelsen får lagras och lämnas ut iföljande fall, nämligen (1) om betalning har uteblivit eller försenats vidminst tre tillfällen , eller (2) om summan avtill betalning förfallna fordringar eller en enstaka fordran uppgår till lägst1 , eller (3) om det annars är uppenbart att kredit inte kan betros densom uppgiften avser. I fråga om lagring av uppgifter av det nu berörda slagetanges vidare i anvisningarna att, när uppgifter om betalningsförsummelsegallras ut enligt den nuvarande femårsregeln i 8 *j kreditupplysningslagen,uppgifter om "yngre" betalningsförsummelser får slå kvar i registeräven om gallringen har lett till att antalet registrerade betalningsförsummelserär färre än tre eller deras sammanlagda belopp understiger , I departementspromemorian redovisas bl. a. allkreditupplysningsföretagen i praktiken inte har visat nämnvärt intresse av altutnyttja de av 1980/81:10 67 datainspektionen medgivna undantagen från förbudet i 7 §första stycket. promemorian uppges sålunda att det påpersonupplysningsområdet knappast lagen förekommer någon registrering av betalningsförsummelsersom inte har fastslagits genom beslut av domstol eller pä ell annatliknande sätt som avses i Med hänsyn bl. a. till den praxis som alltsåråder finns det enligt promemorian inte någon anledning all frångå ellermjuka upp det ifrågavarande förbudet, I promemorian föreslås därför attbestämmelsen i 7 § första stycket behålls oförändrad. Med anledning avvissa anmärkningar frän datainspektionens sida framhålls vidare i promemorianatt det inte finns tillräcklig anledning att utvidga förbudet i bestämmelsentill att gälla uppgift Enligt promemorian bör del, liksom f, n., finnas enmöjlighet att föreskriva undantag från förbudei i 7 § första styckei. Ettsådant undantag bör, med stöd av bestämmelserna i 8 kap. 7 S första styckei 3saml US regeringsformen, få medges av regeringen eller, efter regeringensbestämmande, av datainspektionen, Enligl promemorian bör emellertid möjlighetenatt medge undantag användas mera restriktivt än som har skett genomdatainspektionens nuvarande anvisningar på denna punkt, I promemorian föreslåsatt detta får komma till uttryck i lagtexten genom att del i 7 S andra stycketföreskrivs att undantag får medges, om del behövs för att undvika altpersonupplysning blir uppenbart missvisande. Vid remissbehandlingen har promemorieförslaget rörande 7 §- under förutsättning att personupplysningsbegreppet behålls oförändrat -lämnats utan erinran av praktiskt taget samtliga remissinstanser.Datainspektionen vidhåller emellertid sin tidigare ståndpunkt att uppgifter omväxelprotest inte bör få förekomma i personupplysningssammanhang,Justitiekanslern ansluter sig till denna uppfattning. Föregen delfår jag först erinra om att mina förslag iavsnittet 4.2.3 innebär att bestämmelserna i 7 S. liksom , skall gällaenbart uppgifter rörande enskilda personer som inte är näringsidkare e.d.Samtidigt vill jag emellertid framhålla att förslaget i avsnitt 4.2.6 om attäven enskilda näringsidkare m.fl. skall ha rätt till kreditupplysningskopia börkunna medföra en avsevärd förbättring av deras situation i del hänseende somhär är aktuellt. Genom kreditupplysningskopian kan de nämligen på ett heltannat sätt än f. n. få sin uppmärksamhet riktad pä eventuellt orikliga ellermissvisande uppgifter om betalningsförsummelser, med följd all de snabbt kanpåkalla rättelse enligt 12 S. I enlighet med vad som har föreslagits idepartementspromemorian bör bestämmelserna i 7 S första stycket behållasoförändrade. Jag ansluter mig också till uppfattningen i promemorian alt detinte finns tillräcklig anledning alt förbjuda uppgift om växelprotest ipersonupplysning. En sådan uppgift lorde betraktas som väsentlig ikreditupplysningssammanhang. Som framhölls redan vid lagens tillkomst skulle ettgenerellt förbud mot registrering och utlämnande av information ombetalningsförsummelse, som 1980/81:10 68 inte har fastslagits av myndighet, pä vissa områden kunnainnebära Kreditupplysningsavsevärda olägenheter för kreditgivarna och därmedför en fungerande lagen kreditmarknad. Jag vill här erinra om den debatt somunder senare tid har förts om förhållandena pä kontokortsområdet. 1 detsammanhanget har även rests krav på en mer ingående kredilprövning ochkreditbevakning från kreditgivarnas sida. a. med hänsyn härtill bör. somhar föreslagils i departementspromemorian och som jag har berört(se avsnittet 4,2.1), en möjlighet till undantag frän förbudei i 7 S förstastycket behållas. Härigenom kan kreditgivare m. fl. få förutsättningar att påområden där delta måste bedömas som väsentligt utbyta information om bl. Som framgått är det närmast på kontokortsområdet som särskildamotiv för dispens kan anses föreligga. Jag vill i sammanhanget erinra om denkonlokortsutredningsom jag tidigarehar nämnt och som bl. a. har alt prövakontokortsföretagens behov av information om kreditmissbruk m. m. Undantag bör i enlighet med promemorieförslaget kunnamedges av regeringen eller, efter regeringens bestämmande, av datainspektionen.Enligl min mening bör undantagsmöjligheten liksom hanteras medåterhållsamhet och i enlighet med de riktlinjer som angavs vid lagens tillkomst(prop. 1973:155 s. 98 och 146). Detta bör i lagtexten markeras genom ett kravpä att det skall finnas särskilda skäl för undantag. 4.2.10 Äldre uppgifter i personupplysningar En kreditupplysning kan i många fall bli missvisande, omden innehåller uppgifterom t. ex. belalningsförsummelser som ligger långttillbaka i liden. I sådana fall är det ett intresse både för den som erhållerupplysningen och för den som avses med denna att uppgifterna inte kommer tillanvändning. Del kan emellertid också inträffa att äldre omständigheter har enviss betydelse för kredilbedömningen och att del därför är önskvärt förkreditgivaren att fä kännedom om dem. Kreditupplysningslagen innehåller regler som, såvittgäller enskilda personer som tillhör personupplysningskategorin, beaktar denenskildes intresse av integritetsskydd och skydd mot missvisande upplysningar.Enligl 8§ gäller sålunda alt en personupplysning inte får innehålla uppgift omomständigheter eller förhållanden som är av betydelse för bedömningen av någonsvederhäftighet i ekonomiskt hänseende, har förflutit från utgången avdet år då omständigheterna inträffade eller förhållandena upphörde. Uppgiftersom inte får lämnas ul skall efter den angivna tiden gallras ut ur register somanvänds i kreditupplysningsverksamhet. Gallringen skall göras så snart det kanske och i vart fall innan upplysning lämnas om den som uppgiften avser. När det gäller företagsupplysningar har det däremotansetts angeläget att 1980/81:10 69 dessa kan bli så uttömmande som möjligt. Lagen innehållerdärför inle någon Kreditupplysnings-motsvarande begränsning i fråga omrätten att lämna ut äldre uppgifter i lagen sådana kreditupplysningar. Vidlagens tillkomst framhölls dock alt försiktighet bör iakttas även när detgäller användningen av äldre information i företagsupplysningar (prop.