prop · G40348 · 1980-12-31 00:00:00 — Utredningensmening är emellertid att det skall föreligga höggrad av sannolikhet för att livsfara förelåg vid försvinnandet, dvs, att bevisningen beträffande livsfara skall vara starkare än vad domstolarna normalt kräver vid en sannolikhetsbedömning. Det synes dock böra överlän.nas ätdorastolarna att i det enskilda fallet prövaora oraständigheterna vid försvinnandet var sädanaatt tillräcklig grad av sannolikhet att den bortovarandedå befann sig i livsfara föreligger föratt den ettåriga presurationstiden skall kunnatillärapas. Prop.1980/81:48 193 Den föreslagna bestämmelsen i punkten 2 av över-gängsbestäm.melserna torde överensstämma med allmännaarvsrättsliga principer - se t.ex. 1 § andra stycket lagen (1959:638) ora införande av nya . 7.2 Förslaget tilllag om ändring 1 lagen (1928:281) om allmänna arvsfonden Arvsavstående i detfall som avses i 5 § första stycket sista meningen börföreträdesvis ske till museer, bibliotek, stiftelser och andra institutionereller sammanslutningar. kan det vara lämpligt att avstå till förmån för konmun. 13 1980/81. 1 saml Nr 48 Prop,1980/81:48 194 REDOGÖRELSER FÖR VISS UTLÄNDSKSUCCESSIONSRÄTT Dödsbodelägares ansvar föravlidens skulder Enligt fransk rättövertar dödsbodelägare(arvinge eller testamentstagare av visst slag) den avlidnes såväl tillgångar som skulder under förutsättning atthan förbehållslöst mottar arvet (acceptation pureet simple). Han blir då -ansvarig för skulderna äventill den del de överstiger tillgångarna. Han ärdock inte skyldig att motta arvet. Mottagandet k.nn vara uttryckligt ellerunderförstått. Det måste ske inora viss preskriptionsfrist(se nedan). Hottagandets verkningar räknasfrån dödsdagen. Vill dödsbodelägare raotta arvet men inte svara för större del avden avlidnes skulder än vad han mottar, skall han göra en anmälanhärom hos den allmänna underrätteni den ort där dödsfallet inträffade (acceptation sous bénéfice d'inventaire).Anmälan blir verkningslös ora den inte föregås eller följsav en bouppteckning son skall upprättasinon frän dödsfallet. Verkanav ett riktigt anraälningsferfarande av nu ifrågavarande slag äralltsä att delägaren blir gäldsansvarigendast raed sin lott. Vidare får han, inotsats till de delägare som mottar arvet förbehållslöst, hälla sinapersonliga tillgångar åtskilda från dera som härrör frän arvlåtaren.Han har också kvar sin rätt att fraraställafordringsanspr.äk genteraot den avlidnes förmögenhetsmassa. 1 Redogörelserna är i huvudsak utarbetade pä grundval av promemorior som utredningen har erhållit genora försorg. Prop,1980/81:48 195 Avstår dödsbodelägare uttryckligen frän sitt arv (renonciation), vilket skall ske hos allmän underrättoch inom samma preskriptionsfrist som gällerför mottagande, anses han aldrig havarit delägare. Han fär då ingentingav den avlidnes tillgångar men slipper också allt ansvar fördennes skulder. Dödsbodelägare kan undgåansvar för den avlidnes gäld genom att överlämna sin lott till boets borgenärer och till legatarierna (abandon), De närmare formerna fördetta slag av överlämnande är inte lagreglerade. Enligt fransk rättföreträds dödsbo av delägarna gemensamt om boutredningsman inte har förordnats. Har sådanutsetts är det denne som representerar boet.Liksom enligt svensk rätt får enskild dödsbodelägare vidta förvaltningsåtgärder rörande boet vilka ärav brådskande natur utan att ha inhämtatövriga delägares samtycke till åtgärderna. I sagda befogenhet kan även ingåatt föra boets talan inför domstol. Preskription av rätttill arv och testamente Som har berörts ovan näste enligt fransk rätt nottagande av arv ske inom viss preskriptionsfrist. Bestämraelsen häromhänvisar till de allraänna reglerna on anspräkspreskription. Beträffande anspråk på arv utgör preskriptionsfristen 30 är. Är den sora åberopar preskription i ond tro, kan arvsanspråk emellertid framställas även efter utgången av närandatid. 1980/81:48 196 FörbundsrepublikenT.yskland Dödsbodelägares ansvar föravlidens skulder Enligt tysk rättsvarar arvinge för de förpliktel ser sora åvilar kvarlåtenskapen. Till dessa förpliktel ser räknas förutom arvlåtarensskulder ooh begravnings kostnaderna i allmänhet även legat och fullgörande av ändamålsbestämmelser. Till förpliktelserna hörocksä underhäll efter arvfallet till vissa personer som åtnjöt underhäll från arvlåtaren. Arvinges gäldsansvar kan vara oinskränkt dvs. personligt eller inskränkt till de efterlämnade tillgångarna(se närma re nedan vid B, C och D), Sora arvinge (Erbe) betecknas i tysk rätt dels laglig arvtagare, dels arvtagare som harinsatts genom testamente, dels arvtagare onligt arvsavtal raellan arvlåtaren, åena sidan, och arvtagaren eller nägonannan person, ä den andra. Arvinge kan avsägasig sitt arv () och det oavsett pä vilken grund han är arvtagare. Avsägelsen skall äga rum infördomstol frän det arvingen har fått kännedom omatt arvet har tillfallit . Avsägelsengäller inte om arvingen redan har rnctta.gitarvet (Annahne der .-Crbschaft). Avsägelsenfår inte ske före arvlåtarensfrånfälle. Verkan av en giltig avsägelseär att arvet inte skall anses hatillfallit den som har gjort avsägelsen. 1 fräga onarvinges ansvar för dödsboets sVrulder är reglerna delvis olika för de fall därhan är ensamarvinge och dem där det finns flera arvingar, "ör såväl ensaraarvinge sora samarvinge gäiller em,ellertld att vederbörande kan inskränkasitt ansvar till endast till- 1980/81:48 197 gångarna i dödsboet genom egendomsseparation (Giitersonderung).Detta kan ske på något av följande sätt: Anordnandeav dödsboförvaltning (Nachlassverwaltung) Sådan förvaltning beslutas av domstol påarvinges yr kande. Förutsättningar härför är emellertid att arvingen inte har förlorat sin rätt till ansvarsbe gränsning (se närmare nedan vid C) samt att dödsboets skulder inte överstiger tillgångarna. I det senare fallet måste dödsboet i regel försättas i konkurs (se nedanvid B 2). Även efter ansökan av borgenärfår domstol besluta om dödsboförvaltning,om det finns skäl att anta att borgenärernas förnöjande sättsi fara på grund av arvingarnas åtgärder ellerekonomiska situation. Borgenär måste konma in med sådan ansökan sist från det arvet har mottagits. Anordnas dödsboförvaltning, förlorar arvinge sin befogenhet att förvalta kvarlåtenskapenoch att förfoga över den. Försättande av dödsboet i konkurs (Nachlasskonkurs). Varje arvinge för sig ärbehörig att göra ansökanom sådan konkurs. Arvinge, liksom förvaltare vid dödsboförvaltning, måstegenast inge dylik ansökan, om vederbörande har konstaterat att dödsboets skulder överstigerdess tillgångar. Underlåter arvinge detta kan han bli ersättningsskyldig gentemot dödsboets borgenärerför de skador som dessa åsamkas till följdav hans underlåtenhet. (I vissa fall kan arvinge istället ansöka om rättsligtförlikningsförfarande - se nedan vid B 3). Ansökan ora dödsbokonkursges in till den allmänna underrätt som var arvlåtarensallraänna tvisteraälsforum vid dödsfallet,dvs. i regel rätten i den ort där han hade sitt hemvist. Inledande av rättsligt förlikningsförfarande med avseende pä. kvarlåtenskapen(Vergleichsverfahren iiber den Nachlass). För att undvika konkurs när sädanegentligen skulle Prop.1980/81:48 198 ha begärts är det i vissa fall möjligt att i stället ge in ansökan om rättsligtförlikningsförfarande med avseende på kvarlåtenskapen.Finns flera arvingar raå.ste samtliga biträda sådan ansökan. För samarvinge gäller att han till dess arvskifte sker svarar för kvarlåtenskapens skulder endast raed sin andel 1 kvarlåtenskapen, om han inte har förlorat sin rätt till ansvarsbegränsning. Denna rättförlorar han, liksom ensamarvinge, om han bl.a. 1. försummar att upprättabouppteckning inom frist som domstol har bestämt (Inventarfrlst), 2. uppsåtligen lämnaroriktig uppgift till bouppteckningen, 3. vägrar läranauppgifter till bouppteckningen för det fallden upprättas av rayndighet eller 4. underlåter att efter borgenärs begäran i domstols protokoll under edligförpliktelse försäkra att hanefter bästa vetskap i bouppteckningen har angettkvarlåtenskapens egendom så fullständigthan kan. Förslår inte kvarlåtenskapen till kostnaderna för kvarlåtenskapsförvaltning, kvarlåtenskapskonkurseller rättsligt förlikningsförfarandemed avseende pä kvar låtenskapen (ein diirftiger Nachlass),kan arvinge und gå personligt ansvar för dödsboetsskulder, om han lämnar ifrån sig kvarlåtenskapenför exekutiva åtgärder till borgenärernas förnöjande. o Enligt tysk rättgäller att dödsboet är'arvingarnas 2 Beträffandebegreppet arvinge i tysk rätt se avsnittet ovan om dödsbodelägaresansvar för avlidens skulder. Prop.1980/81:48 199 geraensamma tillgång.Därför förvaltas boet av alla medarvingarna geraensarat.Brådskande förvaltningsåtgärd fär dock företas av enskild dödsbodelägare. Har testamentsexekutör, dödsboförvaltare eller konkursförvaltare förordnats,är denne ensara berättigad att förvaltaboet. Varje enskild raedarvinge har eraellertid rätt att hävda krav som hör till dödsboet.Han fär även i eget naran föra talan inför dorastol mot boets gäldenärer. Han måste dock i såfall kräva prestationen till förmän för samtliga medarvingar gemensamt. Preskription av rätttill arv och testamente Arvsanspråkpreskriberas enligt tysk rätt sedan 30 är har förflutitfrån det att den s.k. arvsbesittaren (Erbschaftsbesitzer)har omhändertagit något av kvarlåtenskapen.Med arvsbesittare menas en person som utan att vara arvinge har kvarlåtenskapen i besittning helt eller delvis. Dödsbodelägares ansvar föravlidens skulder Belgisk rätt beträffande dödsbodelägares ansvar föravlidens skulder är i huvudsak identisk med fransk rätt på förevarande område(se ovan i denna bilaga). Enligt belgisk rättkrävs normalt samtliga dödsbodelägaressaratycke till olika ätgärder och dispositioner förboets räkning. Detta gäller ocksäi fråga ora ut- 1980/81:48 200 övandeav boets talerätt. I vissa fall t.ex. beträffande provisoriska administrativa åtgärder tillåts emellertid enskild delägare att agera självständigt. Preskription av rätttill arv och testamente De belgiska reglerna om preskription av rätt till arv och testamente överensstämmerhelt med fransk rätt. Dödsbodelägares ansvar föravlidens skulder Enligt nederländskrätt är arvtagare ansvarig för denavlidnes skulder endast om han uttryckligen eller kon-kludent har mottagitarvet. Huvudregeln är då att han svarar för sä stor del av skulderna som hans arvslott utgör av det totala arvet. Från denna huvudregel finns en del undantag. Ett sådant är föranlett av att vissa skulder anses"odelbara", t.ex. förpliktelseatt utge ett bestämt föremål. Föreligger en dylik skuld, kan arvtagare vara skyldig att svara för större del avden dödes gäld än vad som följer av nyssnämndahuvudregel. Mottar arvtagare arvet med förbehåll att upprätta bouppteckning, svarar han bara med sin arvslottför den avlidnes skulder (jämför institutet"acceptation sous bénéfice d'inventaire" 1 avsnittet om ovan). Enligt nederländskrätt får enskild arvtagare föra talan motdödsboets gäldenärer. Prop.1980/81:48 201 (se ovan),färarvtagarens talan inte avse större del avfordringen än vad hans arvslott utgör av det totala arvet. Ä.r fordran odelbar gäller f.n. att arvtagarens talan färomfatta hela fordringen för hans egen räkning. Enligt en ny lag,som ännti inte har trätt i kraft, skall emellertid beträffande nyssnämndafall gälla att talerätten i frågaom hela fordringen tillkommer antingen samtliga arvtagare geraensarat eller enenskild arvtagare för alla arvtagares räkning. Preskription av rätttill arv och testamente Enligt nederländsk'rätt uppgår den successionsrättsliga preskriptionstiden till 30 årfrån arvfallet. Dödsbodelägares ansvar föravlidens skulder Enligt engelsk rättraåste avlidons kvarlåtenskap ora-händertasav en eller flera personer, s.k. personliga representanter (personalrepresentatives of the deceased). Dessa har att betala den dcdes skulder ochsedan fördela den återstående egendoraenenligt lag eller testamente. Den personlige representanten kan vara förordnad av deii avlidne i testamente (executor).Saknas sädant förordnande,skall dorastol utse personlig representant(administratör). ''är arvinge eller testanentstagaretar sitt arv i besittning, skall alltsäden avlidnes skulder vara betalda. "Har den personlige representanten fördelat kvarlåtenskapenutan att betala gälden, kan borgenärerna krävahonora personligen. De kan dä även v.ändasig raot 1980/81:48 202 arvinge eller testamentstagare sora har fått egendora efter den döde och begäraatt sagda tillgångar används till deras förnöjande. Oinskränktpersonligt betalningsansvar för arvinge ellertestaraentstagare beträffande avlidens skulder konnerinte i fråga enligt engelsk rätt. Enligt engelsk rättutövas i princip talerätt för denoskiftade kvarlåtenskapen av den personligerepresentanten för den avlidne (se ovan). I vissafall fär enellertld arvinge eller testanentstagareföra talan för den oskiftade kvarlåtenskapens räkning, t.ex. i fråga om domstols förordnandeav personlig representant 1 händelse sådan inte har utsetts av den avlidne. Preskription av rä-ttill arv och testaraente Enligt engelsk rättutgör den sucoessionsrättsliga preskriptionsfristen i princip tolv är. Fristen räknasfrån den tidpunkt när arvtagaren fick rätt till sin lott. Denna tidpunkt ärvanligen identisk med det tillfälle dä den avlidnes tillgångar omhändertogs av den personlige representanten.Har den personlige representanten gjort sig skyldig till bedrägligt förfaranderaot arvtagaren eller behållit kvarlåtenskap for egen del, gäller ingen preskriptionsfrist. 1980/81:48 203 Sammanställning av remissyttrandena över betänkandet (DsJu 1979:11) Dödsbodelägares ansvar för avlidens skulder m. m. Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts avGöta hovrätt, hovrätten för , ,, , familjelagssakkunniga (Ju 1970:52),kommittén (Ju 1977:07) om ställföreträdare för dödsbo i vissa fall m, m,,kammarkollegiet, och statens historiska museer, ,i , i , länstyrelsernasorganisationsnämnd, , och , , och , har bifogat yttrande avkronofogdemyndigheten i . I det följande återges yttrandena i oavkortat skick underolika avsnitt, Enligt tingsrättens mening har utredningen framlagt ettväl genomarbetat och lämpligt avvägt förslag på områden, som med nu gällanderegler delvis är invecklade och svårtillgängliga. Tingsrätten hälsar medsärskild tillfredsställelse de förtydligande och utfyllande lagbestämmelser,som föreslås beträffande dödsbodelägares talerätt, Betänkandet rör centrala civilrättsliga frågor inomområden som är allt annat än lättillgängliga. Det hade därför varit önskvärtatt utredningen mera utförligt motiverat sina förslag. Att detta inte skett harmedfört vissa svårigheter vid granskningen av förslagen, tillstyrker i allt väsentligtutredningens förslag. 1980/81:48 204 Kollegiet är i princip emot att det endast görs språkligaändringar av lagtexten utan att det klart kommer att framgå av propositionenatt det endast rör sig om dylika ändringar. Som exempel på en sådan ändringvill kollegiet peka på förslaget om ändring av 3 kap, 3 § andra stycket ärvdabalkendär "lände till förfång" ändrats till "var till skadaför". som skall tillämpa den nya texten torde vara tvungen att -för att vara säker på att ändringen ej innebär en ändring av sakinnehållet-genom studium av förarbetena ta reda på hur det förhåller sig, 1.5 Utredningen (Ju 1977:07) om ställföreträdare fördödsbo i vissa fall m. m., i , i , länsstyrelsernas organisationsnämnd, och Post- och : Förslaget tillstyrkes eller lämnas utan erinran, 2 Dödsbodelägares ansvar för avlidens skulder Enligt nuvarande bestämmelser i 21 kap, omdödsbodelägares ansvar för avlidens skulder kan dödsbodelägare drabbas av ettlångtgående personligt betalningsansvar. Utredningens förslag om återgång avbodelning och arvskifte torde tillvarataga dödsbodelägarnas intressen i störreutsträckning än . Då förslaget dessutom inte synes leda till attborgenärernas rätt försämras, tillstyrker hovrätten utredningens val av lösningi denna del. Emellertid kan viss kritik riktas mot den föreslagna utformningenav återgångsreglerna. Förslaget att återgång skall leda till fullständig äterbäringsskyldighettorde kunna medföra vissa komplikationer. Ett krav från en borgenär på ettobetydligt belopp skulle sålunda, om delägarna ej kan enas om gäldensbetalning, medföra en total återgång. Detta synes vara alltför ingripande.Bodelningar och arvskiften berör nämligen ej sällan egendom av betydande värdeoch stor omfattning och ofta ingår fast egendom i boet. En total återgångskulle härigenom kunna belasta delägarna med kostnader, som ej står iproportion till den fordran som föranlett återgången. I många fall skulle deföreslagna reglerna framstå som onödigt formella. En total återgång kommervidare att leda till att antalet fall kommer att öka där ställning måste tastill frågan om återbäring kan ske och -om återbäring ej sker - hur ersättningenskall bestämmas. Hovrätten anser på grund av det anförda att återgång liksomhittills skall kunna begränsas till behovet i varje särskilt fall. Hovrättenavstyrker således förslaget om införande av en obligatorisk total återgång. 1980/81:48 205 Utredningen föreslår, att bestämmelsen i 12 § utvidgastill att avse också de fall då egendom har mottagits av dödsbodelägare fråndödsboet utan att bodelning eller arvskifte har skett. Enligt (Kommentartill II, 1976, s.201 f) torde bestämmelsen i vissa fall omfatta även formlösabodelningar och arvskiften och utlämnande av förskott sker emellanåt med stödav 11 §. Eftersom utredningen föreslagit att detta stadgande skall upphävastillstyrker hovrätten det föreslagna tillägget till 12 §. Utredningenhar behandlat frågan om ett eventuellt införande av offentlig dödsboförvaltningoch obligatorisk boutredningsmannaförvaltning. De i betänkandet redovisadeskälen häremot är dock av sådan styrka att införande av sådanaförvaltningsformer ej bör ifrågakomma. 2.2 Hovrätten för : Hovrätten finner att det av utredningen föreslagnaalternativet, som innebär återgång av bodelning och arvskifte om de sker innanskulderna har betalats, allmänt kan sägas innebära en ändamålsenlig regleringav frågan om dödsbodelägarnas ansvar för den avlidnes skulder. Förslaget medfören i förhållande till nuvarande regler rimlig begränsning av delägarnas ansvaroch är också enklare att tillämpa. Alternativet att helt slopa reglerna i 21kap. ÄB och lita till skadeståndsregeln i 18 kap. 6 § ÄB innebär måhända endasttillämpningssvårigheter av bevisrättsllgt slag. Dessa svårigheter är dockenligt hovrättens mening så väsentliga att ett sådant alternativ medför en ickegodtagbar försämring för borgenärerna. Av flera skäl kan hovrätten inte hellerförorda det alternativ som innebär en offentlig dödsboförvaltning ellerobligatorisk boutredningsmannaförvaltning. Visserligen torde borgenärernasrätt i ett sådant system i hög grad säkras. Ett system enligt någon av de nuangivna modellerna innebär emellertid en ordning som är främmande för svenskrätt. Det innebär en byråkratisering och en iblandning av myndigheter på ettområde där medborgarna traditionellt själva har skött sina angelägenheter. Defördelar det således möjligen kan innebära för borgenärerna med offentligdödsboförvaltning eller obligatorisk boutredningsmannaförvaltning uppvägerenligt hovrättens mening inte de nackdelar det innebär med en sådan ordningbåde från allmänna synpunkter och från kostnadssynpunkter. Sammanfattningsvistillstyrker hovrätten utredningens förslag om att nu gällande huvudregel omdödsbodelägares ansvar för avlidens skulder ersätts med bestämmelser omåtergång av bodelning och arvskifte som äger rum innan den dödes skulder harbetalats. När detgäller de enskilda bestämmelserna i 21 kap. ÄB vill hovrätten i anslutning tillden föreslagna utvidgningen av 12 § ifrågasätta om det av praktiska skäl inteborde vara möjligt för dödsbodelägarna att före bodelning Prop.1980/81:48 206 ocharvskifte ta emot den avlidnes mera personliga tillhörigheter av ringaekonomisk betydelse, såsom kläder, böcker och husgeråd, utan att riskerapersonligt betalningsansvar för den avlidnes kända skulder. I övrigt gerutredningens förslag i fråga om sakinnehållet i 21 kap. inte anledning tillnågot särskilt uttalande från hovrättens sida. Beträffandeskadeståndsregeln i 18 kap. 6 § ÄB finns en principiell skillnad mellan dettastadgande och återgångsreglerna i 21 kap. ÄB. anfört förs återgångstalan av dödsboet mot delägare efter det attborgenären riktat krav mot boet, medan skadeståndstalan förs direkt avborgenären mot dödsbodelägaren. Processionellt befinner sig borgenären i enhelt annan ställning vid en skadeståndstalan än vid en återgångstalan, med allade konsekvenser detta kan medföra. Enbart detta förhållande utgör enligthovrättens mening tillräckligt skäl att behålla skadeståndsregeln i 18:6 ÄB. Utredningensförslag innebär helt och hållet en nyordning av regelsystemet rörandedödsbodelägares ansvar för avlidens gäld. Beträffande den lagtekniskautformningen av förslaget har utredningen emellertid förordat, att dennuvarande paragrafnumreringen i 21 kap. ÄB skall behållas. Utöver vadutredningen själv har anfört om konsekvenserna av en sådan ordning kan påpekasatt som ytterligare ett märkligt resultat av den föreslagna dispositionenkommer §§ 6 och 7, som närmare reglerar hur återgången för vissa fall skallske, att gå före bestämmelsen om när återgång skall äga rum. Enligt hovrättensmening är den av utredningen föreslagna dispositionen inte lämplig. Hovrättenanser, att hela 21 kapitlet bör redigeras om bl. a. så att den nya föreslagnahuvudregeln får sin naturliga plats i början av kapitlet. Ärvdabalkens21 kapitel, vari de mest genomgripande ändringarna föreslås, får genom dessa ennågot egendomlig disposition, vilket också påpekats av utredningen.Huvudreglerna om ansvaret för den dödes gäld kommer således först i 12 § och 12a §. Tingsrätten anser att kapitlet borde redigeras om, så att dessahuvudregler kommer att inleda kapitlet, och att kapitlet borde erhålla annanparagrafnumrering. Det synes därvid lämpligt, att de båda nämnda paragrafernaarbetas samman till en, varvid man skulle kunna undvika en upprepning av detsista stycket, som reglerar formlösa skiften av dödsbon. Tingsrätten kan försin del inte finna, att nackdelarna med en sådan åtgärd skulle övervägafördelarna. Samma redaktionella ändring kan ifrågasättas beträffande 16kapitlet om preskription av rätt att taga arv eller testamente. 1980/81:48 207 Enligt uppfattning bör som princip i frågaom dödsbodelägares ansvar för avlidens skulder gälla att den avlidnesborgenärer inte skall få sin ställning förbättrad genom dödsfallet. Delägarnasansvar bör alltså begränsas till vad som erhållits från dödsboet.Domstolsverket finner utredningens förslag om återgång av bodelning ocharvskifte lämpligt. I likhetmed utredningen anser att bestämmelsen i 18 kap. 6 § ÄB omskadestånd bör finnas kvar. finner det emellertid myckettveksamt om även bestämmelsen i 21 kap. 12 § bör kvarstå. Stadgandet i 12 §innebär att delägare genom att skifta egendom innan all skuld betalts ådrar sigpersonligt ansvar för veterlig gäld. Enligt mening kan detifrågasättas om det finns anledning att i något fall låta ansvaret gå så långt.De problem som uppkommer för borgenärerna om 12 § upphäves torde bero påsvårigheterna att sedan egendomen skingrats visa vilken egendom som tillhördeboet. I de fall delägare medvetet förringar borgenärernas rätt skulle man kunnatänka sig en regel som stadgade personligt gäldsansvar endast om delägaren inteförmådde visa vilken egendom som ingick i boet. Utskiftad egendom skulle dåfölja huvudregeln om återgång. Det sagda gäller enligt mening iprincip också bestämmelsen i 21 kap. 14 § andra meningen ÄB. Beträffande båda stadgandenatillkommer dessutom att det ansvar som kan drabba delägare går långt utöver detsom kan drabba den som gör sig skyldig till gäldenärsbrott. uppfattning kan det ifrågasättas om det för att utkrävaskadeståndsansvar för ren förmögenhetsskada av den som begått mened vidbouppteckningens edfästande krävs något särskilt stadgande i ÄB.