prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — avslogs emellertid av , sedan lagutskottet hadeanfört att risken för Inkassolagen dubbelbetalning i praktiken inte var såslor att den ensam kunde motivera den begärda översynen (LU 1974:28). Frågan om köparens ställning vid factoring togs åter upp iprop. 1977/78:142 med förslag till lag om avbetalningsköp mellan närijigsidkarem. Något förslag till ändrade regler lades dock inte fram, bl. a. på grundav att det inte fanns tillräckligt underlag för att ta ställning lill de delviskomplicerade och mer övergripande frågor som det här rör sig om. framhöll emellertid alt utvecklingen på området borde följas (prop.1977/78:142 s. 56). Dessa uttalanden godtogs av (LU 1977/78:30 s. rskr .372). I departementspromemorian konstateras att den här berördafrågan uppkommer inte bara vid factoring ulan över huvud laget vid allöverlåtelse eller pantsättning av fordringar och att del därför finns anledningatt behandla den vid översynen av inkassolagen. Enligt promemorian kan detbidra till att undanröja risken för en gäldenär att tvingas betala dubbelt, om5 S inkassolagen kompletteras med en bestämmelse som tar sikte på överlåtelse-och pantsättningsfallen. 1 promemorian föreslås därför att det i 5 S föreskrivsalt ett krav mot gäldenären skall, om fordringen har överlåtils eller pantsaltsoch gäldenären inle kan med befriande verkan betala till överiåtaren ellerpantsättaren, innehålla tydlig uppgift om detta förhållande. Vid remissbehandlingen har detta förslag i allmänhetlämnats utan erinran. Förslaget avstyrks emellertid av , som anför att inkassoföretagen inte kan ta på sig enskyldighet att i krav lämna upplysning enligt den föreslagna bestämmelsen,eftersom det i praktiken skulle medföra att inkassoföretagen i varje enskiltärende måste förvissa sig om huruvida fordringen är överlåten eller pantsatt.Även Finansieringsföretagens förening ställer sig kritisk till förslaget. För min del anser jag att det finns goda skäl för enbestämmelse av det slag som har förordats i departementspromemorian. Jag kaninte se att en uppgiftsskyldighel enligl bestämmelsen skulle leda till någrastörre olägenheter för inkassoföretagen. Sålunda bör det vara möjligt för demalt se till att deras huvudmän lämnar de upplysningar som behövs för att dennauppgiftsskyldighet skall kunna fullgöras. Inte heller i övrigt har underremissbehandlingen framkommit några avgörande invändningar mol promemorieförslageti denna del. Jag förordar därför att förslaget genomförs. Till vissa frågor,som har berörts av bl. och , återkommer jag i specialmotiveringen. Enligl 6 S får rättslig åtgärd med anledning av en fordraninte vidtas förrän gäldenären har tillställts ett krav som avses i 5 S och den därvidangivna tidsfristen har löpt ut. Bestämmelsen i 6 § reglerar endast vad som idet aktuella hänseendet utgör god inkassosed. En underlåtenhet att framställakrav före rättslig åtgärd utgör sålunda inte något formellt hinder mol 1980/81:10 86 rättegång eller exekution (prop. 1974:42 s. 110: jfr s.72). Genom 7 § öppnas möjlighet att frångå bestämmelserna i 5och 6 §S beträffande krav före rättslig åtgärd, om gäldenären uppenbarligensöker undandra sig att betala eller om det annars föreligger särskilda skäl.Regeln i 7 S är avsedd att tillämpas endast i undantagsfall (prop. 1974:42 s.75 och 111). Beträffande 6 S föreslås i promemorian inte någon ändring.Däremot föreslås att undantagsbestämmelsen i 7 S ändras pä så sätt, att den intelängre kommer att innebära någon möjlighet att frångå bestämmelserna i 5 § omutformningen av ett krav. Den föreslagna ändringen innebär alltså alt rättsligåtgärd även i fortsättningen skall i undanlagsfall få vidtas utan ettföregående krav men att kravet, när ett sådant skall framställas, måste ha detinnehåll som följer av 5 §. Dessa förslag har lämnats utan erinran underremissbehandlingen. Även jag ansluter mig till dem. 4.3.4 Hantering av inkasserade medel Enligt 10 S inkassolagen skall medel som i yrkesmässiginkassoverksamhet har inkasserats för annans räkning hållas avskilda och utandröjsmål insättas på räkning i bank eller motsvarande. Om inte annat haravtalats, skall medlen ulan dröjsmål redovisas till huvudmannen. Bestämmelsen om att inkasserade medel skall hållasavskilda och utan dröjsmål sältas in på bankräkning e. d. är utformad sä attlagen (1944:181) om redovisningsmedel blir tillämplig på de inkasserade medlen.Enligl denna lag skall medel, som någon med redovisningsskyldighet har mottagitför annan och för sådant ändamål har innestående på bankräkning eller på annatsätt håller avskilt, vara förbehållet huvudmannen, om beloppet har avskiltsutan dröjsmål. Detsamma gäller belopp som har avskilts senare, om denredovisningsskyldige inte var pä obestånd när beloppet avskildes. Medel som denredovisningsskyldige har tillgängliga för att avskiljas är ocksåförbehållna huvudmannen, om dröjsmål med avskiljandet inte föreligger. Bestämmelsen i 10 S inkassolagen innebär inte att varjehuvudmans medel måste hållas avskilda på särskild räkning för sig (prop.1974:42 s. 112). Om en bankräkning eller motsvarande är avsedd för flerahuvudmäns medel, har huvudmännen enligl lagen om redovisningsmedel lika rättinbördes, var och . en i förhållande lill sin redovisningsfordran. Datainspektionen framhöll i sin promemoria rörandeinkassolagen all den absoluta skyldighet att hålla inkasserade medel avskildasom föreskrivs i 10 S inkassolagen hade vållat vissa problem. Många av deorganisationer oeh företag som omfattas av lagens regler om lillståndsplikt ärenligt inspektionen fastighetsförvaltande. Beträffande dessa hade inspektionenvid beredningen av tillståndsärenden uppmärksammat alt det ofta förekommer s.k. 1980/81:10 87 vilket innebär bl, a. alluppdragstagaren skall Inkassolagen avisera och uppbära hyror. hålls dessa hyresmedelinte avskilda frän uppdragstagarens egna medel. Inspektionen påpekade alt 10S inkassolagen i dessa fall innebär att belopp som har influtit efter ettinkassoförfarande måste hanteras annorlunda än motsvarande intäkter sominflyter pä normalt Samma förhållanden hade enligt inspektionenuppmärksammats på den I departementspromemorian understryks alt ettinkassoombuds skyldighet att hålla inkasserade medel avskilda innebär enbetydande trygghet för huvudmannen/fordringsägaren, eftersom denne genomavskiljandet får ett sakrätlsligt anspråk på de inkasserade medlen. Dessa kansåledes inle las i anspråk av inkas.soombudets övriga borgenärer. Skyldighetenatt hålla inkasserade medel avskilda bör därför enligl promemorian gälla somhuvudregel även i framliden. 1 promemorian diskuteras emellertid vad som skall gälla,om lagens tillämpningsområde utvidgas till att omfatta fall där någon ickeyrkesmässigt driver in fordran för annans räkning. Enligt promemorian kan detifrågasättas om lagen bör ha delta vidsträckta tillämpningsområde även när detgäller 10 §. Del skulle nämligen kunna medföra alt en privatperson, som helttillfälligt inkasserar en fordran för annans räkning och därvid sammanblandarde inkasserade medlen med sina egna, drabbades av ansvar för olovligtförfogande. Enligt promemorian torde det emellertid vara en allmänt omfattadåsikt att man inte bör blanda samman egna medel och medel som man innehar medskyldighet att redovisa till annan. Några olämpliga konsekvenser avutvidgningen av tillämpningsområdet för skyldigheten att hälla inkasserademedel avskilda behövde därför inte befaras. För att lagen om redovisningsmedel skall vara tillämpligpå inkasserade medel och dessa därmed vara förbehållna huvudmannen är delenligl promemorian inle nödvändigt att medlen sätts in på räkning i bank ellermotsvarande. Det är tillräckligt att medlen hålls avskilda på något annatgodtagbart sätt (se prop. 1944:81 med förslag lill lag om redovisningsmedel, m.m., s. 33 f). I promemorian framhålls att det med hänsyn till detta synesonödigt att kräva att även den som mera tillfälligtvis har inkasserat medel förannans räkning ovillkorligen skall sätta in dessa på bankräkning e. d. Denskyldighet som f. n. gäller i detta avseende bör därför enligt promemorianbegränsas till att gälla endast för den som bedriver inkassoverksamhet förannans räkning av någon betydenhet. Med anledning av det problem som datainspektionen hardragit upp föreslås i departementspromemorian att del för vissa fall öppnas enmöjlighet för borgenärer att skriftligen befria inkassoombuden såväl frånskyldigheten att hålla inkasserade medel avskilda som från skyldigheten altsätta in dem på bankräkning e. d. En sådan möjlighet bör enligt promemorianfinnas när den som får en borgenärs uppdrag att driva in en fordran har ettannat. Prop.1980/81:10 88 fortlöpande uppdrag av borgenären alt i väsentligomfattning uppbära medel Inkassolagen för borgenärens räkning utanskjldighet all hålla dessa medel avskilda. Vid remissbehandlingen har dessa förslag idepartementspromemorian lämnats utan erinran. I fråga om möjligheten att förvissa fall skriftligen överenskomma om avsteg från skyldigheten alt hållainkasserade medel avskilda m. m. framhåller datainspektionen att den lösningsom har föreslagits synes vara väl avvägd. Även jag anser alt 10 S bör ändras pä i huvudsak del sättsom har föreslagits i departementspromemorian. Den föreslagna möjligheten att ivissa fall träffa skriftlig överenskommelse om en enklare hantering avinkasserade medel än som f. n. följer av paragrafen är ägnad att undanröjaonödigt krångel. Bestämmelsen har enligt min mening getts en sådan avgränsningatt några missförhållanden inle kan befaras uppkomma. Som har påpekats i departementspromemorian innebärpromemorieförslaget alt skyldigheten att hålla inkasserade medel avskildaskall gälla även när en privatperson helt tillfälligt inkasserar en fordran förannans räkning, varvid en underlåtenhet att iaktta denna skyldighet kan medföraansvar för olovligt förfogande. Jag delar uppfattningen i promemorian att dennautsträckning av tillämpningsområdet när det gäller skyldigheten enligt 10 S atthälla inkasserade medel avskilda knappast behöver leda till olämpligakonsekvenser, bl. a. därför alt frågan huruvida denna skyldighet har åsidosattspraktiskt taget aldrig torde fä aktualitet i förhållanden mellan privatpersoner.Jag vill tillägga att en plikt till avskiljande över huvud tagel inleuppkommer, om den som har inkasserat en fordran för annans räkning inte haruppdrag att vidta inkassoåtgärder i lagens mening och inte heller vidtar sådanaåtgärder. 4.3.5 Register i inkassoverksamhet Framför allt i mer omfattande inkassoverksamhet förs vissaregister över olika gäldenärer och inkassoärenden m. m. För register,förteckningar eller andra anteckningar som förs med hjälp av ADB och sominnehåller personuppgifter gäller bestämmelserna i datalagen. Sådanapersonregister får enligl den lagen i allmänhet inte inrättas eller föras utantillstånd av datainspektionen. När tillstånd meddelas skall inspektionenutfärda de föreskrifter som behövs för att bl. a. skydda den personliga integriteten.Dalalagen innehåller vidare bestämmelser om olika skyldigheter för den som ärregisteransvarig och om datainspektionens tillsyn över personregisterverksamhet. Inkassolagen innehåller inte några särskilda bestämmelserom register som används i inkassoverksamhet. Vid lagens tillkomst bedömdes detnämligen som obehövligt att på inkassoområdet föra in särskilda regler omregister vid sidan av dalalagens bestämmelser om ADB-register (se prop. 1980/81:10 89 I sin promemoria rörande inkassolagen uppgavdatainspektionen att man i Inkassolagen olika sammanhang hade konstaterat attinkassoverksamheten medför en omfattande registrering av uppgifter, som iorätta händer eller oriktigt använda kan medföra obehörigt intrång i den personligaintegriteten eller andra skadliga verkningar. Erfarenheterna hade enligtinspektionen visat alt det i många fall var angeläget att kunna reglera vissafrågor avseende register också i inkassoverksamhet där registrering sker utananvändande av ADB. I departementspromemorian konstateras till en början attsådana register över gäldenärer m. m. som kan förekomma i inkassoverksamhetskiljer sig från kredilupplysningsregister på så sätt alt de i allmänhet utgörendast interna hjälpmedel för att inkassoverksamheten skall kunna bedrivaseffektivt. I promemorian framhålls att det på ett flertal andra områden finnsliknande register med en motsvarande funktion, vilka inte är underkastadesärskild rättslig reglering annat än om de förs med hjälp av ADB, Vidare påpekasi promemorian alt uppgifter om personliga förhållanden m. m, i register somanvänds i inkassoverksamhet f. n. ingalunda lämnas oskyddade enligtinkassolagen. Härvid hänvisas lill lagens bestämmelser om tystnadsplikt förden som är eller har varit verksam i inkassoverksamhet samt till attdatainspektionen i sin tillsynsverksamhet enligt lagen kan ta upp särskiltangelägna frågor om integritetsskydd i inkassoverksamhet; jfr 3 S instruktionen(1973:292) för datainspektionen (ändrad senast 1977:634). I promemorian berörsvidare datalagstiflningskommilténs överväganden beträffande en framtidagenerell personregisterlagstiftning, vilka när promemorian utarbetades nylig'enhade presenterats i kommitténs delbetänkande-(SOU 1978:54) Personregister -Datorer - Integritet. I departementspromemorian framhålls att det mot dennabakgrund inte synes föreligga tillräckligt starka skäl för att redan nuisolerat ta upp frägan om en mer uttömmande reglering beträffande sådanaregister som förekommer i inkassoverksamhet. Enligt promemorian möter härproblem av mer allmän natur som är gemensamma för en rad olika register avhjälpmedelstypen och som därför bör bli föremål för en samlad bedömning iannat sammanhang. Enligt promemorian bör emellertid vissa mera begränsaderegler om register i inkassoverksamhet tas in i inkassolagen redan i sambandmed den nu aktuella översynen. Med hänvisning till datainspektionensanmärkningar framhålls i promemorian att risken för integritetskränkningar ochliknande skadeverkningar kan vara betydande, om ett register som har upprättalsi och för inkassoverksamhet kommer till användning för ett annat ändamål än delsålunda har varit avsett för. Detta kan särskilt tänkas inträffa, om sådanaregister fritt får överlåtas eller upplåtas lill annan. En risk för obehörigspridning av registeruppgifter föreligger enligt promemorian vidare, om delinte finns tillräckliga garantier för ett ansvarsfullt förfarande med registersom blir överflödiga, t. ex. i samband med att ett inkassoföretag läggs ned. För att sådana onödiga skaderisker i möjligaste mån skallundanröjas Inkassolagen föreslås i departementspromemorian att det iinkassolagen förs in bestämmelser som ger möjlighet att hindra olämpligaöverlåtelser eller upplåtelser av register. Bestämmelserna föreslås utformadeefter mönster av 13 S kreditupplysningslagen. Enligt förslaget skall detsålunda krävas medgivande av datainspektionen för överlåtelse eller upplåtelseav register. Vidare föreslås bestämmelser om skyldighet att göra anmälan tillinspektionen när en inkassoverksamhet skall upphöra och om rätt förinspektionen att i sådana fall ge föreskrifter om hanteringen av register somberörs. Överträdelse av reglerna om register skall enligt förslaget kunnamedföra straff och i vissa fall förverkande av registret. a, med hänsyntill detla föreslås att de nya bestämmelserna begränsas till att avse registeri tillståndspliktig inkassoverksamhet. Enligt promemorian bör de också, i vartfall t. v., begränsas till att omfatta endast register över gäldenärer. Vid remissbehandlingen har de nu redovisade förslagen idepartementspromemorian, bortsett frän vissa påpekanden i detaljfrågor,tillstyrkts eller lämnats ulan erinran. Också jag ansluter mig till dessa förslag. villjag nämna att datalagstiftningskommiltén genom tilläggsdirektiv (Dir.1980:14) har fält i uppdrag att överväga bl, a, frågan om en generellpersonregister-lagstiftning, som skulle kunna ersätta datalagen ochlill skillnad från denna gälla oavsett med vilken teknik ett register förs.Inom ramen för det uppdraget har kommittén att pröva bl. a, frågor om registeri inkassoverksamhet. 4.3.6 Andra frågor rörande inkassolagen I 8 S inkassolagen finns en bestämmelse som har karaktärenav en rekommendation. Enligl denna bestämmelse bör inkassoålgärd inte vidtas,om det föreligger sannolika skäl för att en fordran inte är lagligen grundadeller om fordringen annars framstår som obefogad. Paragrafen kan enliglförarbetena aktualiseras bl. a. om gäldenären är omyndig eller om ett avtalmåste antas vara ogiltigt på grund av svek e.d. Vid lagens tillkomst framhöllsvidare att det år angeläget alt inkassoföretagen inte medverkar till att drivain ränta efter högre räntesats än som anges i lag eller som har stöd i avtaleller sedvänja e. d. Datainspektionen uppgav i sin promemoria rörandeinkassolagen att bestämmelsen i 8 S har fått praktisk tillämpning när detgäller ränteyrkanden. För alt dessa skall få en rättsenlig utformning är deten förutsättning alt exempelvis ett inkassoombud själv behärskar reglerna omdröjsmålsränta. Enligt inspektionens erfarenhet var detta inte alllid fallet.Inspektionen framhöll att problemen med ogrundade ränteyrkanden i viss månskulle kunna lösas genom att borgenärer åläggs att i ansökningar vid domstolange grunden för yrkad ränta och genom att domstolarna åläggs att självmant 1980/81:10 91 pröva riktigheten av ränteanspråk i summarisk process. Enligl datainspektionen hade svårigheter vid tillämpningenav 8 S uppstått när det gäller inkassoärenden om kontrollavgift vid s. k.tomtmarksparkering. Inkassoåtgärder riktas i dessa fall i regel motfordonsägaren, som enligt inspektionen inle torde vara skyldig att betalaavgiften i fall då han inte har fört fordonet vid tillfället. Problemet skulleenligt inspektionen kunna lösas, om fordonsägarna genom lagstiftning åläggsbetalningsansvar för sådana avgifter, I departementspromemorian föreslås inte någon ändring av 8S. Frågan om utformningen av ränteyrkanden, sä att de står i överensstämmelsemed gällande rätt, aktualiserar enligl promemorian i första hand spörsmålet hurman skall kunna åstadkomma bättre kunskap om rättsreglerna på området. 1promemorian framhålls att datainspektionen i sin tillståndsprövnings- ochtillsynsverksamhet bör ha uppmärksamheten riktad på att i vart fall de som islörre omfattning handhar inkassoärenden har tillräcklig kompetens saml påpekaeventuella utbildningsbehov. Vid remissbehandlingen har strukitunder vikten av vad som sålunda har uttalals i promemorian. Tingsrätten sägersig ha gjort den erfarenheten att de som pä inkassoföretagen sysslar medansökningar till domstol ofta har bristfälliga kunskaper om en delgrundläggande rättsregler av betydelse i sammanhanget. Datainspektionenframhåller i sitt remissyttrande att den inte anser sig ha resurser för enkartläggning av kunskapsnivån hos inkassoföretagens anställda. För egen del ansluter jag mig till ståndpunkten att delsaknas anledning alt ändra bestämmelsen i 8 S- vill jag understrykaatt det är av största vikt att särskilt befattningshavarna hos inkassoföretagenhar tillfredsställande kunskaper om de rättsregler som aktualiseras i derasarbete. Som har framhållits i departementspromemorian är det angeläget attdatainspektionen har sin uppmärksamhet riktad på hithörande frågor.Självfallet kan det inte komma i fråga att inspektionen skulle söka kartläggade närmare förhållandena. Inspektionen kan doek. särskilt när det gäller de renainkassoföretagen, inom ramen för tillståndsprövnings- oeh tillsynsverksamhetense till bl. a. att företagen gör tillräckliga insatser för utbildning av deanställda e. d. När det gäller de frågor som datainspektionen i övrigt togupp i sin promemoria om inkassolagen får jag hänvisa till vad som har anförts idepartementspromemorian, 1 enlighet med uttalandena i den promemorian börspörsmålet om angivande av grunden för ränteanspråk i ansökningar vid domstoloch om domstols prövning av sådana anspråk tas upp i samband med en redantidigare aktualiserad, mer omfattande översyn av den summariskabetalningsprocessen. Denna översyn torde, i enlighet med vad som har anförts iden beslutade lagrådsremissen med förslag till handräckningslag m.m.. komma att verkställas när resultatet av rättegångsutredningens arbeteföreligger. Den av inspektionen berörda frågan om Prop.1980/81:10 92 betalningsansvaret för kontrollavgifter vidlomtmarksparkering övervägs Inkassolagen f. n, av tomlparkeringsutredningen(K 1978:10), Enligt 9 S inkassolagen är betalning, som gäldenärenerlägger till den som har uppdrag att driva in en fordran, gällande molborgenären. Bakgrunden till denna bestämmelse är att det ofta förekommer att engäldenär betalar till ett inkassoföretag eller annan som har uppdrag att drivain en fordran i stället för att betala direkt till borgenären, Gäldenärenskulle i sådant fall kunna tvingas alt betala även till borgenären, ominkassoföretaget etc, har saknat fullmakt att uppbära betalning och dessutomhar underlåtit att redovisa de uppburna medlen till borgenären. Bestämmelsen i9 § är avsedd alt sä längt möjligt skydda gäldenären mot en sådan risk. I departementspromemorian föreslås att bestämmelsen i 9 Sbehålls oförändrad. Till följd av förslagen i avsnittet 4.3.1 får denvisserligen ett något vidare tillämpningsområde än f. n. Detla kan dock enligtdepartementspromemorian inte antas komma att medföra olägenheter. Jag delardenna uppfattning, som har lämnats utan erinran av remissinstanserna. Det tordenämligen praktiskt taget undantagslöst förhålla sig så. all den som ger någonannan i uppdrag att driva in en fordran också avser att denne skall ha rätt altta emot betalning av gäldenären. Som har påpekats i departementspromemorian ärdet, för att 9 S skall vara tillämplig, tillräckligt alt den som tar emotbetalningen har fått borgenärens uppdrag att driva in fordringen och därvideventuellt vidta inkassoåtgärder i lagens mening. Del krävs sålunda inte attnågon sådan åtgärd verkligen har vidtagits innan betalningen sker. 111 S inkassolagen finns f. n. en bestämmelse omtystnadsplikt för den som år eller har varit verksam i sådan inkassoverksamhetsom tillståndspliktig. Delta gäller inkassoverksamhet som avserindrivning av fordringar för annans räkning eller fordringar som övertagits förindrivning, under förutsättning att verksamheten bedrivs yrkesmässigt. Fråntillslåndsplikten undantas f. n. verksamhei som bedrivs av riksbank.Sveriges investeringsbank AB, kreditinrättning under bankinspektionens tillsyneller advokat. Enligt vad jag har föreslagit i avsnittet 4.3.2 bör dennuvarande tillståndsplikten begränsas. Den tystnadsplikt som föreskrivs i US äremellertid av väsentlig betydelse både för fordringsägare som anlitarinkassoombud och för gäldenärer som utsätts för inkassoåtgärder och därmed kanbli tvungna att lämna ut känsliga uppgifter om sina personliga förhållanden.Den nuvarande omfattningen av tystnadsplikten bör därför inte inskränkas.Tystnadsplikten kan alltsä inte längre avgränsas med hjälp avtillståndsplikten, varför 11 S måste arbetas om. Jag återkommer fill detta ispecialmotiveringen. 116 S inkassolagen finns en bestämmelse om tystnadspliktför den som hos datainspektionen har tagit befattning med tillstånds- ellertillsynsärende enligt lagen. Bestämmelsen ersätts fr. o. m. den 1 januari 1981av regler i den Jag föreslår därför att 16 S inkassolagen upphävs med verkanfr. o. m. nämnda dag. Bestämmelserom datainspektionens tillsyn över efterlevnaden av inkassolagen finns i 13-15SS. Från inspektionens tillsyn undantas f. n. verksamhei som bedrivs avSveriges riksbank, investeringsbank AB, kreditinrättning underbankinspektionens tillsyn eller advokat. Det råder alltså f. n, parallellitetmellan de särskilda undantagen frän tillståndsplikten enligt lagen ochundantagen från datainspektionens tillsyn. Som har anförts i avsnittet 4.3.2bör undanlaget från lillståndsplikl för verksamhet under bankinspektionenstillsyn utvidgas till att omfatta inte bara kreditinrättningar utan allaföretag under bankinspektionens tillsyn.