prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — 1 regel torde gäldenären dåförst tillställas ett krav som förenas med påtryckningar mot honom för attförmå honom att betala, varefter han utsätts för rättsliga åtgärder e. d. Oftauppdrar borgeniiren emellertid åt någon annan, t. ex. ett inkassoföretag, attsom ombud för honom vidta de åtgärder som fordras utöver enklabetalningspåminnelser. Fordringen kan också överlåtas på annan för indrivning. Enligt min mening måste en borgenär eller dennes ombud,liksom f. n.. ha ett visst utrymme för att rikta enkla betalningspåminnelsermot en gäldenär utan alt detta anses utgöra inkassoverksamhet i lagens inening.Detta synes vara av stor praktisk betydelse, eftersom exempelvis ennäringsidkare kan vilja ombesörja betalningspåminnelser själv som hanhar ett befogat intresse av att inte bli underkastad inkassolagens regelsystemmed vaddetia innebär bl. a, i frågaom offentlig tillsyn över verksamheten.Detär alltså viktigt att på lämpligt sätt avgränsa ett påminnelsesladium, sombör falla utanför lagen. Del kan sägas att den nuvarande definitionen avbegreppet inkassoverksamhet är alltför vag för alt kunna fylla denna uppgift. I likhet med en del remissinstanser anser jag altpromemorieförslaget medför en från olika synpunkter alltför snäv begränsning avvad en betalningspåminnelse får innehålla för att den skall falla utanförlagen. De flesta borgenärer torde finna det naturligt att. när de påminner engäldenär om hans skuld, ange en tidsfrist för betalningen åtminstonepå det sättet att betalning skall ske "omgående" eller"" e. d. a, datainspektionen har varit inne på finnsdet inle någon anledning alt låta lagen omfatta betalningspåminnelser sominnehåller endast att betalning skall ske inom en sådan mer eller mindrebestämd tidsfrist utan att del anges vad som kan hända om betalningen inteerläggs . Enligt min mening bör lagen bli tillämplig först dä borgenäreneller hans ombud hotar med en viss påföljd e. d. för underlåtenhet att betala.Det är nämligen när ett sådant hot kommer in i bilden som det behöver ses tillatt hotet inte får en sådan form eller ett sådant innehåll att det framstår somotillbörligt mot gäldenären. Som nämndes ombesörjer en borgenär ofta självbetalningspåminnelserna, medan han överlämnar åt någon annan att vidta meralångtgående åtgärder mot gäldenären. Del synes i sådana fall vara av värde fördenne att få veta att borgenären avser att koppla in exempelvis ettinkassoföretag, eftersom detta regelmässigt medför extra kostnader förgäldenären. Enligt min mening bör det därför godtas att det i enbetalningspåminnelse lämnas upplysning om att ärendet kommer att överlämnas förinkasso. om betalning inte sker på grund av påminnelsen. Delta överensstämmerockså med den praxis som har tillämpats av datainspektionen. Sammanfattningsvis förordar jag att lagen tillämpas endastpå inkassoåtgärder som innebär annan påtryckning mot gäldenären än angivandeav tid för betalning eller uppgift om alt fordringen kommer att överlämnas tillannan för inkasso. 1980/81:10 78 4.3.2 TUlslånd för viss inkassoverksamhet Inkassolagen Enligt 2 S inkassolagen får yrkesmässig inkassoverksamheti vissa fall bedrivas endast efter tillstånd av datainspektionen. Detta gälleryrkesmässig inkassoverksamhet som avser indrivning av fordringar för annansräkning eller fordringar som har övertagits för indrivning. Tillstånd behövsdock inle för inkassoverksamhet som bedrivs av riksbank, , kreditinrättning under bankinspektionens tillsyn elleradvokat. Eftersom lagen f. n. är tillämplig endast pä yrkesmässiginkassovejk-samhet, omfattar tillståndsplikten inte inkassoverksamhet som är avalltför obetydlig omfattning. Datainspektionen uppgav i sin promemoria rörandeinkassolagen att inspektionen hade tillämpat bestämmelserna i 2 S så. att allindrivning av fordringar för annans räkning eller fordringar som övertagits förindrivning bedömdes som tillståndspliktig inkassoverksamhet. Detta gällde dockinte om verksamheten var av helt obetydlig omfattning - mindre än 12 ärendenper år - och inte hade marknadsförts. Enligt inspektionen kunde det från olikasynpunkter ifrågasättas, om det var lämpligt med en så vidsträckttillslåndsplikt. I sammanhanget nämnde inspektionen att tillståndsplikten hadeansetts omfatta bl. a. kommunkansliers indrivning av fordringar åt kommunalabolag och stiftelser samt fackliga organisationers indrivning av medlemmarsuteslående lönefordringar. I sådana fall kunde enligt inspektionens meningtillämpningen av bestämmelserna om tillstånd framstå som byråkratisk. På grund av datainspektionens anmärkningar diskuteras idepartementspromemorian i vad mån tillståndsplikten enligt inkassolagenlämpligen kan begränsas. Härvid slås till en början fast att kravet påtillstånd även i fortsättningen bör gälla för inkassoverksamhet som avserindrivning av fordringar för annans räkning eller fordringar som har övertagitsför indrivning och som bedrivs i förvärvssyfte. Delta gäller främst deegentliga inkassoföretagen. som erbjuder sina tjänster åt allmänheten.Tillståndsplikten för inkassoverksamhet i förvärvssyfte bör emellertid enliglpromemorian inle inskränkas till att gälla bara om inkassotjänster erbjuds åtallmänheten. Tillstånd bör krävas även om verksamheten betjänar endast en påvisst sätt begränsad krets av fordringsägare, I båda fallen föreligger enligtpromemorian i princip samma behov av skydd mot icke seriös kommersiellinkassoverksamhet. En inskränkning av antytt slag skulle dessutom kunna inbjudatill försök att kringgå tillståndsplikten och även i övrigt medföra onödigalillämpningssvårigheter. När del gäller inkassoverksamhet som bedrivs utanförvärvssyfte bör man däremot enligt promemorian kunna göra vissa undantag frånbestämmelserna om tillståndsplikt, såsom dessa f, n, tillämpas.Förutsättningarna fördetta bör enligt promemorian vara att inkassoverksamheteningår som ett underordnat led i en annan verksamhei. som också den bedrivsutan 1980/81:10 79 Härigenom klargörs att bl. a,arbetstagarorganisationers Inkassolagen inkassoverksamhet för medlemmarnasräkning skall vara undantagen frän kravet på tillstånd. Det föreslagnaundantaget kommer också att gälla beträffande andra intresseorganisationer, 1.ex. branschorganisationer, som under liknande förhållanden som gäller för defackliga organisationerna bedriver inkassoverksamhet för medlemmarnas räkning.Vidare klargörs genom den föreslagna undanlagsregeln att tillståndsplikten inteheller skall gälla för en kommun som genom sitt kommunkansli ombesörjer inkassoverksamhetför t. ex. kommunala bolags oeh stiftelsers räkning. Enligl departementspromemorian bör tillståndspliklen kunnabegränsas för ytterligare ett fall. nämligen da inkassoverksamheten inomkoncerner av rationaliseringsskäl eller andra orsaker sammanförs till ett avkoncernens förelag. I promemorian framhålls alt det - oavsett de bakomliggandemotiven - är uppenbart att en sådan organisation av inkassoverksamheten inom enkoncern kan jämställas med det fallet alt de företag som ingår i koncernensjälva ombesörjer sin inkassoverksamhet. De nu berörda undantagen från kravet på tillstånd, dvs,för inkassoverksamhet utan förvärvssyfte och för s, k, koneerninkasso. skallenligt promemorieförslaget gälla även om inkassoverksamheten i något fallordnas så att fordringar övertas för indrivning, Å andra sidan föreslås entilläggsregel som är avsedd att hindra att en annars gällande tillståndspliktkringgås med utnyttjande av dessa undantag. Enligt denna regel skall undantageninte gälla, om inkassoverksamheten avser fordringar som tillkommer eller harövertagits från någon som inte själv hade kunnat driva in fordringarna utantillstånd enligl lagen. Från kravet på tillstånd bör man vidare enligt promemorianta undan inkassoverksamhet som är av helt obetydlig omfattning, 1 promemorieförslagethar detta uttryckts så, att tillstånd inte behövs för inkassoverksamhet som ärav tillfällig natur och avser endast enstaka fordringar. Slutligen föreslås i promemorian att man behåller detnuvarande undantaget från tillståndsplikten för inkassoverksamhet som bedrivsav riksbank. kreditinrättning underbankinspektionens tillsyn eller advokat. Undantaget för verksamhet underbankinspektionens tillsyn bör emellertid enligt promemorian utvidgas till attomfatta inte bara kreditinrättningar utan alla förelag som slår underbankinspektionens tillsyn. Undanlaget skulle därmed - i enlighet med vad somförordades i prop. 1978/79:170 med förslag till lagom finansbolag, m. m, (s. 38f och 148 f) - komma att omfatta bl, a, alla sådana finansbolag som enligt dennumera antagna lagen (1980:2) om finansbolag ställs under bankinspektionenstillsyn fr. o, m, , Vid remissbehandlingen har förslagen idepartementspromemorian rörande tillständspliklens omfattning tillstyrktseller utan närmare kommentarer godtagits av det stora flertaletremissinstanser. Datainspektionen anser att promemorieförslaget innebär enbetydligt bättre avgränsning av tillstånds- 1980/81:10 80 plikten än den som gäller f. n. Inspektionen ifrågasätter dock delvis Inkassolagen undanlagetför s, k. koneerninkasso. medtillfredsställelse att tillstånd enligt förslaget inte skall behövas för en kommun somgenom sitt kommunkansli ombesörjer inkassoverksamhet för kommunalabolags och stiftelsers räkning, TCO ser det som en önskvärd förenkling att det fastslås att tillståndsplikt inte skall gälla för den inkassoverksamhetsom utan förvärvssyfte bedrivs av ideella organisationer, Oekså TCOriktar dock viss kritik mot det föreslagna undantaget för För min del vill jag lill en början framhålla attinkassolagens bestämmelser om hur inkassoverksamhet skall bedrivas även ifortsättningen skall gälla inkassoverksamhet som lagen är tillämplig på. alltsåoavsett om verksamheten är tillståndspliktig eller inte. Även den som bedrivericke tillståndspliktig inkassoverksamhet är sålunda skyldig att iaktta regelnom god inkassosed och därtill anknytande bestämmelser. Vidare omfattas ocksåden icke tillståndspliktiga verksamheten - med vissa begränsade undantag - avdatainspektionens tillsyn. Det innebär bl. a. alt den som bedriver verksamhetenkan meddelas föreskrifter rörande verksamheten, vilka vid behov kan förenas medkraftigt verkande viten. Skyldigheten att utge skadestånd för otillbörligainkassoåtgärder gäller även för icke tillståndspliktig verksamhet. Skillnadenmellan tillståndspliktig och icke tillståndspliktig verksamhet är därmed, somockså har framhållits i departementspromemorian, i huvudsak att den förra skallunderkastas en förhandsgranskning genom datainspektionens försorg som kan ledatill att tillstånd vägras oeh att inspektionen vid tillståndspliktig verksamhethar tillgång till det särskilt effektiva tvångsmedlet att dra in tillståndet. Med hänsyn till det nu anförda är det enligt min meningtydligt att kravet på tillstånd för inkassoverksamhet bör begränsas till falldär det framstår som särskilt angeläget med en ännu starkare offentlig kontrollöver verksamheten än den som följer av de andra reglerna om en fortlöpandetillsyn. Mot denna bakgrund synes kravet på tillstånd f. n, gå längre än som ärnödvändigt och lämpligt. Som datainspektionen har antytt kan ett sådant krav ivissa fall med fog uppfattas som ett inslag av onödig byråkrati. Förslagen idepartementspromemorian syftar till att i möjligaste mån undanröja sådanainslag, I likhet med del stora flertalet remissinstanser anser jagatt promemorieförslaget i denna del innebär en rimlig avvägning mellan å enasidan intresset " av en tillräckligt effektiv samhällskontroll överetableringen inom inkassobranschen oeh å andra sidan önskemålet att undvikavad som kan uppfattas som obefogat krångel. Att den nuvarande tillståndspliktenför kommersiellt bedriven inkassoverksamhet måste upprätthållas är enligt minmening självklart. Detta gäller både när verksamheten avser indrivning påuppdrag av annan och när den avser indrivning av fordringar som har övertagitsför indrivning. I de fall då syftet är att göra en ekonomisk vinst påinkassoverksamhet finns det nämligen, som har påpekats idepartementspromemorian. 1980/81:10 81 en risk för etablering av icke seriösa företag.Tillståndsplikten behövs här Inkassolagen inte minst för att gefordringsägarna/uppdragsgivarna en viss garanti för att deras intresse av bl.a. sakkunnig indrivning och korrekt medelsförvaltning tillgodoses. Konkurrensenmellan olika inkassoföretag som bedrivs i kommersiellt syfte kan också undervissa omständigheter leda till att gäldenärerna utsätts för ett tryck somöverskrider gränsen för vad som kan anses tillbörligt. I enlighet med vad somhar föreslagils i departementspromemorian bör emellertid ett undantag fråntillståndsplikten göras för verksamhet som är av tillfällig natur och avserendast enstaka fordringar. Detta överensstämmer med vad som gäller f. n. När det gäller inkassoverksamhet för annans räkning sombedrivs utan förvärvssyfte ansluter jag mig till den i departementspromemorianuttalade uppfattningen att det knappast kan anses rimligt alt t. ex.arbetstagarorganisationers inkassoverksamhet för medlemmarnas räkning skallvara underkastad lillståndsplikt. Det bör därför slås fast alt tillståndpliktinle skall gälla för sådan inkassoverksamhet som vanligen bedrivs av defackliga organisationerna. Som har framhållits i departementspromemorian synesdet emellertid mindre lämpligt att bland olika intresseorganisationer endast defackliga skall vara undantagna från fiilståndspiikt. Kravet pä tillständ börkunna efterges även när det gäller andra organisationer, t. ex. branschorganisationer,som utan förvärvssyfte bedriver inkassoverksamhet för medlemmars räkning.Någon förhandsgranskning av sådan inkassoverksamhet kan numera, sedaninkassolagen har varit i kraft och blivit väl känd, inte längreanses påkallad. 1 enlighet med vad som har förordats i departementspromemorianbör ett krav på tillstånd inte heller gälla när en kommun genom sittkommunkansli driver in fordringar för t. ex. kommunala bolags och stiftelsersräkning. Undantagsregeln för fall av det slag som har berörtshar i promemorieförslagel utformats på ett sätt som enligt min mening ger enbetryggande garanfi för att undantaget inte ges en alltför vidsträckttillämpning. Det skall sålunda krävas inte bara att inkassoverksamheten bedrivsulan förvärvssyfte ulan också alt den utgör ett underordnat led i en annanverksamhet som även den bedrivs utan sådant syfte. Jag ansluter mig alltså tilldetla förslag. Vad härefter angår förslaget om ett undantag fråntillståndspliklen förs. k. koneerninkasso är det enligt min mening klart althithörande fall av inkassoverksamhet för annans räkning kan fråntillståndssynpunkt jämställas med det fallet att de olika företag som ingår ien koncern själva ombesörjer sin inkassoverksamhet. De remissinstanser som haranfört kritiska synpunkter på det föreslagna undantaget för koneerninkassosynes inte heller ha något all erinra i princip mol ett sådant undanlag. Vad devänder sig mot är att inkassoverksamheten kan ordnas så, att det för gäldenärenkan framstå som om den sköttes av ett från övriga koncernföretag frislående inkassoföretag.För min del kan jag emellertid inte finna att denna möjlighet bör tillmätasnågon avgörande betydelse för frågan om tillstånd skall fordras för 6 1980/81. 1980/81:10 82 Jag vill understryka att denna är underkastad lagens Inkassolagen bestämmelser i övrigt, bl, a.reglerna om tillsyn. Jag föreslår alltså att något krav på tillstånd inte skallgälla för inkassoverksamhet som bedrivs av ett företag för annat förelag somtillhör samma koncem. I enlighet med vad som har föreslagits idepartementspromemorian bör i anslutning till de nu behandlade reglema omundantag från tillslåndsplikten föras in en bestämmelse som hindrar allundantagen utnyttjas för att kringgå en annars gällande lillståndsplikt. Jagåterkommer lill detta i speciaimotiveringen. Jag ansluter mig till förslaget att man skall behålla denuvarande undantagen från tillståndsplikten för inkassoverksamhet som bedrivsav riksbank, investeringsbank AB, kreditinrättning underbankinspektionens tillsyn eller advokat. Undanlaget för kreditinrättningarunder bankinspektionens tillsyn motiverades vid lagens tillkomst med att dennatillsyn kunde anses utgöra en tillräcklig garanti mot olägenheter av kreditinrättningarnasinkassoverksamhet (prop. 1974:42 s. 89). Jag anser det vara befogat att pådetta område, i enlighet med det av remissinstanserna godtagna förslaget idepartementspromemorian, jämställa alla företag under bankinspektionenstillsyn. Detta innebär att bl. a. de finansbolag som omfattas av lagen (1980:2)om finansbolag undantas frän kravet på tillstånd. 4.3.3 Krav och rättsliga åtgärder mol gäldenären I 4 S inkassolagen finns den centrala bestämmelsen attinkassoverksamhet skall bedrivas enligl god inkassosed. Därvid skall iakttasatt gäldenären inle vållas onödig skada eller olägenhet eller utsätts förotillbörlig påtryckning eller annan otillbörlig inkassoålgärd. Dennagrundläggande regel kompletteras av vissa mera konkreta föreskrifler i 5-7 SS.De innebär i huvudsak att rättslig åtgärd normalt inte får vidtas motgäldenären innan denne har tillställts ett specificerat krav oeh har fåtttillfälle att betala frivilligt eller framställa invändningar mot borgenärensanspråk. 1 övrigt har det överlämnats åt praxis - främst datainspektionensverksamhet - att utbilda ytterligare normer för hur inkassoverksamhet skallbedrivas för alt stå i överensstämmelse med god inkassosed. I sin promemoria rörande inkassolagen uppgavdatainspektionen att dess erfarenheter av bestämmelsen i 4 § om skyldighet altiaktta god inkassosed är positiva. I de flesta fall där bestämmelsen kundeanses ha blivit åsidosatt hade rättelse skett efter påpekande fråninspektionen. Endast vid upprepade överträdelser och ren obstruktion hadeinspektionen utnyttjat möjligheten att med stöd av 15 § meddelavilessanktionerade föreskrifter. Enligt departementspromemorian bör bestämmelsen i 4 S omiakttagande 1980/81:10 83 av god inkassosed behållas oförändrad. Beträffande ett särskiltfall. berörts av datainspektionen, görs i promemorian ettuttalande av innebörd att det måste anses strida mot god inkassosed om engäldenär tillställs ett kravbrev ulan att gäldenären har underrättatsom eller pä annat sätt har fått klart för sig att borgenären anser sig ha enfordran mol Under remissbehandlingen har dessa uttalanden lämnats utanerinran. Också jag ansluter mig till dem. I 5 S inkassolagen meddelas föreskrifter om krav. Enligtdessa skall krav mot en gäldenär framställas skriftligen. Härvid skall vad somfordras i kapital, ränta och ersättning för kostnader anges var för sig. 1fråga om ränta skall särskild uppgift lämnas om beloppet av upplupen ränta.Vidare skall beträffande såväl upplupen som tillkommande ränta särskild uppgiftlämnas om räntesatsen samt om den lid och det kapitalbelopp som ligger lillgrund för ränteberäkningen. I samband med krav skall anges viss skälig tid inomvilken gäldenären har att betala frivilligt eller anmäla om han har någoninvändning mot kravet. Datainspektionen har på denna punkt utfärdat anvisningarsom innebär att lidsfristen skall vara minst . 1 sin promemoria rörande inkassolagen anförde inspektionenatt del i praktiken hade vållat stora svårigheter att få fram en godefterlevnad av reglerna i 5 S om utformningen av krav mot en gäldenär, framförallt utanför det tillståndspliktiga området. Reglerna hade enligt inspektioneninte slagit igenom ordentligt, bl. a. pä grund av att domstolarna inte i tillräckligomfattning kontrollerade kravbrevens utformning i de fall då borgenären iprocess framställde anspråk på ersättning för kravkoslnad. Enligt inspektionenförekom det att kravbrev inte på ett lillfredsslällande sätt angav borgenärensidentitet eller grunden för fordringen. På grund av dalainspektionens anmärkningar föreslås idepartementspromemorian uttryckliga föreskrifter om att ett krav skallinnehålla tydlig uppgift om borgenärens namn och adress och om det förhållandesom fordringen grundar sig pä. Enligt förslaget skall ett krav oekså innehållaanvisning om lämpligt betalningssätt. Vid remissbehandlingen har de föreslagna kompletteringarnaav 5 § lämnats utan erinran av de flesta remissinstanserna. Från några hållanförs dock kritik beträffande olika punkter i förslaget. För egen del vill jag till en början erinra om minaförslag i avsnittet 4.3.1 om avgränsningen av begreppen inkassoverksamhet ochinkassoålgärd. Av förslagen följer alt det blir fråga om ett krav i den meningsom avses i 5 § inkassolagen först om en betalningsanmaning förenas med andrapåtryckningar mot gäldenären än angivande av tid för betalning eller uppgiftom att fordringen kan komma att överlämnas till annan för inkasso. Del äralltså endast i sådana fall som bestämmelserna i 5 S om innehållet i kravaktualiseras. När ett fordringsärende har nått så långt alt ett krav iden angivna 1980/81:10 84 meningen utfärdas, står borgenären eller dennes ombudregelmässigt i Inkassolagen begrepp att vidta rättsliga eller andra meringripande åtgärder mot gäldenären, om denne inte betalar på grund av kravet.Med hänsyn härtill är det givetvis angeläget att ett krav innehåller korrektoeh lättillgänglig information som är av betydelse för all gäldenären skallkunna betala frivilligt eller anmäla invändningar mot borgenärens anspråk.Enligl min mening är det ett minimikrav att uppgift lämnas inte bara omborgenärens namn ulan även om grunden för fordringen. En skyldighet att lämnasådana uppgifter kan inte anses oskäligt betungande. Enligt vad som har framkommitunder remissbehandlingen kan däremot en skyldighet att lämna uppgift även omborgenärens adress välla onödigt stora olägenheter för inkassoföretag somanvänder sig av At)B. En sådan uppgift kan inte heller anses absolut nödvändig.Jag anser därför att promemorieförslagel bör frångås på denna punkt. Jag delar uppfattningen i departementspromemorian att delär av värde om gäldenären i samband med kravet även får anvisning om lämpligtbetalningssätt. Som har påpekats i tingsrätts remissyttrande tordedetta, om det sker exempelvis genom att ett inbetalningskort fogas till kravet,i åtskilliga fall kunna avvärja en obefogad underlåtenhet att betala på grundav kravet. Del är emellertid viktigt att bestämmelserna om utformningen avkrav inte leder till vad som kan uppfattas som formalism. Jag tänker härsärskilt på ett förhållande som har påpekats av hovrätten över ochBlekinge, nämligen att bestämmelserna i 5 S får betydelse för frågan om enborgenär kan erhålla ersättning för kravkostnad eller inle. Någon ovillkorligskyldighet all lämna uppgift om lämpligt betalningssätt bör därför inte ställasupp. Bestämmelsen bör på denna punkt i stället utformas som en rekommendation.En underlåtenhet att lämna sådana uppgifter inverkar därigenom inle pämöjligheten alt få kostnadsersättning. En upprepad försummelse kan emellertidföranleda datainspektionen att ingripa. En särskild fråga som uppkommer i delta sammanhang och somhar aktualiserats i gäller köparens ställningvid s. k. factoring. Factoring innebär i allmänhet alt ett finansieringsförelag(factorn) lämnar rörelsekredil ål ell försäljningsföretag mot säkerhet i detföretagets fakturafordringar, vilka överlåts till eller pantsätts hos factorn.Försäljningsföretagets kund, dvs. köparen, får normalt ett formulär med trycktuppgift om att fordringen har överlåtits etc. och att kunden därför skallbetala' till factorn. I en motion till (mot. 1974:653) framhölls atten köpare kunde förbise en sådan betalningsanvisning och i stället betala tillförsäljningsföretaget. Köparen riskerar då alt behöva betala även tillfactorn. om köparen kan anses ha haft åtminstone skälig anledning misstänka altförsäljningsföretaget inte längre var rätt betalningsmottagare: jfr 10 och 29§S lagen (1936:81) om skuldebrev. I motionen yrkades att gällande regler skulleses över i syfte att såvitt möjligt förbättra köparens ställning. 1980/81:10 85