prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Lagrådet haremellertid - vid sin behandling av 3 kap. UB - förordat att dom, varigenomförlikning har stadfästs, jämställs med annan dom i del hänseendet alt den kanläggas lill grund för verkställighet. Med lagrådets förslag till lydelse avregeln i 3 kap. 4 8 om förlikningsdom kommer sådan dom att falla utanförbestämmelsen i andra stycket av förevarande paragraf om ställande av säkerhet. 24 8 Lagrådet föreslår, att denna paragraf Jämkas i enlighetmed vad lagrådet har anfört under 2 kap. 26 8. Såsom lagrådet inledningsvispiipekat avvisas i lilläggsremissen tanken att bestämmelserna ombetalningssäkring i vad avser verkslällighet och rättsverkan skall i likhetmed motsvarande regler i fräga om kvarstad -ingå i UB. Härvid anförföredragande statsrådet som huvudsakligt skäl. att del inle strider molsystemaliken i UB alt låta verkställighetsbestämmel- Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1161 serna stå kvar i betalningssäkringslagen, eftersomsystemaliken utgår frän att åtskiUiga bestämmelser rörande allmänna mål skallfinnas i särskilda lagar vid sidan av UB och att UB även i övrigt skallkompletteras med bestämmelser av exekutiv natur i andra lagar. En ledande tanke vid arbetel pä UBhar varit, att i denna samla de nu i UL och andra lagar spridda bestämmelsernaom verkställighet. Av särskild vikt har därvid ansetts vara, alt UB blir direkitillämplig även på de allmänna målen. I huvudremissen betonar föredragandestatsrådet särskilt denna synpunkt och framhåller bl. a., att bestämmelserna iUB i allmänhet passar även för allmänna mål och att en genomgång av balkenvisar att undantag för allmänna mål behöver göras endast beträffande ett mindreantal paragrafer och endast i vissa kapitel. Vägledande har alltså varit att UBi princip skall reglera all verkställighet i både allmänna och enskilda mål. 1enlighet med denna tankegång bör undantag inte göras i mera centrala frågor, ominte tvingande skäl föreligger. Bestämmelserna om verkställighetoch rättsverkan av betalningssäkring berör ett centralt och praktiskt settbelydelsfulll område. De utgör pä den offentligrätlsliga sidan motsvarighetenlill bestämmelserna om kvarstad pä den enskilda sidan. Från systematisksynpunkt hör de förra bestämmelserna lika mycket som de senare till delrättsområde som bör direkt regleras i UB, i all synnerhet som bestämmelsernaskall ha i stort sett samma innehåll. Att låta regleringen i vad angårbetalningssäkring kvarstå i betalningssäkringslagen strider alltså mol denmålsättning som ursprungligen angetts för UB:s tillämpningsområde. 1 tilläggsremissen har föredragandestatsrådet som ytterligare skäl för sin ståndpunkt anfört, dels att det ilagstiftningsärendet om betalningssäkring inle från något håll ifrågasatts allfrågan om verkslällighet av betalningssäkring skulle regleras för sig iutsökningslagstiftningen och ej heller avsells att bestämmelserna härom senareskulle föras över lill UB dels att från praktisk synpunkt vissa fördelar ärförenade med att ha samtliga bestämmelser rörande betalningssäkring samlade päett ställe. Ej heller dessa skäl anser lagrådet bärande. Åven om det vidtillkomsten av belalningssäkringslagen inle skulle ha avsells, altverkställighetsreglerna slutligen skulle få sin plals i UB - en fråga som idel sammanhanget saknade varje aktualitet - är detta inte någol sakligt skälmot all reglerna placeras där. Och vari de praktiska fördelarna av att ha allareglerna om betalningssäkringsinstitutet samlade på ett ställe består har inleangetts. Reglema om verkslällighet skall Ju tillämpas av annat organ -kronofogdemyndigheten än lagen om betalningssäkring i övrigt, och förkronofogdemyndigheterna måste del vara till fördel alt ha reglerna omverkställighet av såväl betalningssäkring som kvarstad tillgängliga i ett ochsamma lagverk. Enligl lagrådels mening bör alltsåreglerna om verkslällighet och rättsverkan av betalningssäkring få sin plals iUB. Några större lagtekniska 36 1980181. Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1162 svårigheter möter inle all infoga dessa regler ibalkförslaget. Del torde dock inte ankomma på lagrådet att i första handutarbeta och lägga fram förslag till erforderliga lagändringar. 24 88 1 remissprotokollet har föredragande statsrådetutförligt behandlat de frågor som hänger samman med svarandens underrättandeom sökt avhysning, de tider inom vilka förrättningen bör äga rum samlsvarandens möjligheter att få anstånd. Lagrådet biträder föredragandenssynpunkter. Av del tänkta systemets uppbyggnad följer emellertid, att fristernakan förskjutas allteftersom svaranden har fått del av ansökningen. Lagrådetanser, att de viktiga reglerna om svarandens underrättande bör föras samman ien paragraf Härefter kan, med utgångspunkt i att svaranden fått del avansökningen, de för avhysningsförrättningen gällande lidsfristerna anges i enföljande paragraf lill vilken ocksä förs den i förslagets 2 8 första stycketupptagna allmänna regeln. Förslagels 4 8 bör justeras med hänsyn till den nuföreslagna omdispositionen. Kapitlets 2 och 3 88 kan enligt lagrådets mening lydasålunda: "2 8 Innan avhysning skerskall svaranden beredas tillfälle alt yttra sig. År han bosatt utomlands, färså ske genom all brev sänds till honom under hans utländska adress. Saknar svaranden känt hemvist ochkan det ej klarläggas var han uppehåller sig, får avhysning ske utan hinder avalt han ej har underrättats om den sökta åtgärden. 3 8 Avhysning skall genomföras såatt skälig hänsyn las lill såväl sökandens intresse som svarandens situation. Om möjligt skall avhysning ske från del alt behövliga handlingar kom in lillkronofogdemyndigheten. Avhysning får genomföras tidigasten vecka från det svaranden bereddes tillfälle alt yttra sig eller, omsvaranden är bosalt utomlands, tvä veckor från del underrättelse sändes tillhonom." 5 8 Enligt förslaget skall kronofogdemyndigheten habefogenhet att - i motsats till vad som gäller i fråga om anstånd med utmätning- diskretionärt pröva huruvida en ansökan om avhysning skall förklarasförfallen, när den maximalt medgivna anständstiden har gått ul utan attsökanden har begärt verkställighet. De skäl som har anförts för ensådan diskretionär prövningsrätt som nämnts finner lagrådet i och för sigvara övertygande. Av föredragande statsrådets motivutlalanden framgåremellertid, att en avhysningsansö-kan normalt skall förklaras förfallen, näranstånd har varat efter ansökningsdagen, och att sökandenendast undanlagsvis kan tänkas ha fog för all medge ytteriigare anstånd. Denåsyftade innebörden av anståndsbeslämmelsen skulle enligt lagrådet på etttydligare sätt återspeglas i lagtexten, om del som huvudregel föreskrivs altansökningen Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1163 skall förklaras förfallen, när anstånd har varat i sexmånader, om ej särskilda skäl föranleder annat. 6 8 Vid behandlingen av 6 kap. i det remitterade förslagethar lagrådet framfört vissa synpunkter på frågan om statens skadeståndsansvar i fall då av kronofogdemyndighet omhändertagen utmätt egendom kommer till ska da. Motsvarande problem kan uppenbarligen aktualiseras när myndigheten i ett avhysningsmål blir tvungen alt med slöd av nu förevarande paragraf sörja för borttransport och förvaring av egendom som finns pä den fasta egendom eller i den lokal frän vilken avhysning skall ske. Vad lagrådet har anfört rörande frågan om statens ansvarighet för skada på utmätt egendom torde i princip äga giltighet också när egendom kommer lill skada i ett avhysningsmål i samband med alt den genom kronofogdemyndighetens försorg transporteras bort och förvaras. Lagrådet finner inte anledning alt inta någon annan ståndpunkt än föredragande statsrådet i frågan, huruvida kronofogdemyndigheten bör ges befogenhet all försäkra sådan egendom. I praktiken torde del mera sällankunna ifrågakomma att ålägga staten ansvarighet i förevarande fall. Normaltkommer myndigheten att anlita utomstående förelag eller kommunala inrättningarför transporter och för förvaring. Under förutsättning all myndigheten hariakttagit normal aktsamhet vid sitt val av företag eller inrättning, tordestaten knappast kunna åläggas något skadeståndsansvar. Delta gäller även om mananalogiskt tillämpar allmänna regler om deposilaries skadeståndsansvar,eftersom det regelmässigt inle torde bereda nägra svårigheter att utredahuruvida myndigheten träffat sitt val av medhjälpare med tillbörlig omsorg.Och uppenbart är att det inte kan komma i fråga att ålägga staten något ansvarför del vållande till en uppkommen skada som kan ligga del anlitade företageleller dess anställda lill last. 7 8 Paragrafen tar sikte på egendom som tillhör svaranden.Undantags vis kan emellertid förekomma, all egendom i svarandens besittning tillhör tredje man. Tredje mans rätt skyddas endast pä del sättel att paragrafens sista stycke, som hänvisar till de allmänna reglerna om försäljning av utmätl egendom, ger visst utrymme för beaktande av tredje mans rätt (8 kap. 10-13 SS). Detta skydd avser dock inte de olika situationer som uppstår vid själva omhändertagandel av egendomen. Lagrådet förordar, att enbestämmelse införs av innebörd att tredje man skall underrättas om avhysningen.Tredje man bereds då tillfälle alt. innan avhysningen sker eller i samband medden. forsla bort sin egendom själv. Att ett visst uppskov kan bli nödvändigtfår man finna sig i, något som för övrigt förutses för andra situationer näravhysning skall ske av annans egendom. Visar tredje man inget intresse av attmedverka för att skydda Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1164 sin egendom, bör kronofogdemyndigheten fä sälja ellerförstöra egendomen. Lagrådet föreslär, att paragrafen ges följande lydelse: "Skall avhysning ske frånannat än bostad och underlåter svaranden att omhändertaga egendomen och kan ejheller lämpligt förvaringsutrymme anskaffas, får kronofogdemyndigheten förordnaalt egendomen skall säljas. Kan egendomen antagas sakna försäljningsvärde, fåri stället förordnas att den skall förstöras. Egendom som tillhör tredje man fårsäljas eller förstöras endast om denne underlåter att själv omhändertagaegendomen. Innan förordnande enligt förstastycket meddelas skall svaranden och, om egendomen tillhör iredje man, denneberedas tillfälle all yttra sig. Härvid har 2 8 motsvarande tilliimpning. Försäljning äger rum i den ordningsom gäller för ulmätt lös egendom i allmänhet. Bestämmelsen i 9 kap. 4 8 förstastycket gäller dock ej." 118 Paragrafen bör lagtekniskt byggas upp pä samma sättsom den av lagrådet föreslagna 2 8 och efter viss redaktionell jämkning gesföljande lydelse: "Innan verkställighet som ejavser kvarstad eller annan säkerhetsåtgärd sker, skall svaranden beredastillfälle alt yttra sig. Om saken är brådskande, får dockkronofogdemyndigheten genast vidtaga behövlig åtgärd. Så snart anledningföreligger skall prövas om åtgärden skall bestå. Vid verkslällighet som avses iförsta slyckel har 2 8 motsvarande tilllämpning." 15 8 Kvarstad medför enligl gällande rätt inte förmånsrätti den kvarstadsbelagda egendomen. Samma principiella ståndpunkt intas ihuvudremissen. Efler det att denna remiss avlämnades har lagen (1978:880) ombetalningssäkring för skatter, tullar och avgifter tillkommit. Genom lagen harinförts en särskild säkerhetsåtgärd, betalningssäkring, som i fräga om skalle-och avgifisprocessen motsvarar kvarstadsinstitutet i civil- ochslraffprocessen. Betalningssäkring medför förmånsrätt. Under remissbehandlingen avförslagel lill betalningssäkringslag rik-lades åtskillig kritik mot tanken aittutrusta betalningssäkring med förmånsrätt. Från flera häll framhölls särskilt,att sä länge säkerhetsåtgärderna enligt UL och RB inte är förenade medförmånsrätt, det fär anses uteslutet all någon särskild förmånsrätt ges ätbetalningssäkring, eller omvänt, all om betalningssäkring förenas medförmånsrätt, även kvarstad bör tilläggas denna rättsverkan. Vid föredragning i regeringen avförslagel till lagstiftning om betalningssäkring framhöll chefen förbudgeldepariementet. att eftersom betalningssäkringen enligt förslaget varutrustad med förmånsrätt, denna skulle medföra ett mer långtgående skydd fördet allmänna än vad kvarstad och skingringsförbud erbjuder civila borgenäreroch alt del på grund därav 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1165 kunde övervägas om inte även dessa säkerhetsåtgärder bordeutrustas med förmånsrätt. Föredraganden tillade, all han, i samråd med chefenför , beslutat att frägan om en eventuell förstärkning avkvarslads- och skingringsförbuds rättsverkan inte borde tas upp i ärendet ombetalningssäkring utan i samband med den pågående reformeringen avutsökningsrätten. Sedan under riksdagsbehandlingen avpropositionen skatteutskottet berett lagutskottet tillfälle att yttra sig,anförde lagutskottet bl. a., att förslagel om förmånsrätt på grund avverkställd betalningssäkring innebar att enskild borgenär, som fåll kvarstadför sin fordran, kom att få ett sämre skydd för fordringen än tidigare och attden angivna effekten kunde synas betänklig men enligt utskottets mening fickaccepteras med hänsyn lill del allmänna intresset av all förbättra uppbördenoch indrivningen av skatter och andra avgifter till det allmänna. Lagutskottettillade emellertid, att utskottet förutsatte alt frågoma om lagstiftningensinverkan på enskilda borgenärers intresse kom all särskilt beaktas under detforlsatla arbetet med UB. 1 sitt betänkande instämde skatteutskottet i dettalagutskottets uttalande. Propositionen i ämnet bifölls av utandebatt. I tilläggsremissen avvisas tankenatt i förmånsrältshänseende likställa kvarstad med betalningssäkring. Somhuvudsakligt skäl anförs, all del i fråga om skatter och allmänna avgifter iallmänhet dröjer mycket lång lid från det att den omständighet inträffat somgrundar skyldighet all betala skatt eller avgift till dess alt enexekutionstitel föreligger som kan föranleda utmätning, och alt det allmännatill följd därav har en sämre ställning vid utmätning eller införsel änenskilda borgenärer. Utöver detta skäl - som redan i lagstiftningsärendet ombetalningssäkring framfördes som argument för att betalningssäkringen bordeutrustas med förmånsrätt - redovisas emellertid inte nägra principiellaöverväganden varför enskilda fordringar, som samlad grupp betraktad, iexekutionshänseende skall ha en Sämre ställning än del allmännas fordringar påskatt eller avgift. Visserligen hänvisas i tilläggsremissen också till de skålsom i huvudremissen anförts till stöd för att kvarstad ej bör medföraförmånsrätt. Dessa skäl har emellertid sin egentliga betydelse i förhållandelmellan enskilda borgenärer inbördes och kan knappast tas till intäkt för altenskilda fordringar över lag skall i vad avser förmånsrätt ha en sämreställning än allmänna. en fordran päskatt eller allmän avgift skall anses ha uppkommit är en omstridd fräga. Underremissbehandlingen av förslaget till UB framhölls frän flera håll. att frågankrävde lagreglering för sin lösning. 1 samband med lagstiftningen ombetalningssäkring löstes dock inte frågan i vidare mån än att betalningssäkringför en fordran på skatt eller avgift som är alt hänföra lill viss tidsperiodinte ansågs böra fä ske förrän perioden gått lill ända eller fordringendessförinnan förfallit till betalning. Det är emellertid tydligt, all även omfordringen anses uppkomma först vid sålunda angiven tidpunkt ganska lång lidkan förflyta - olika Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1166 för olika slag av skatter och avgifter - innan skatteneller avgiften blir debiterad eller på annan grund indrivningsbar. Alltidrymden mellan del en fordran uppkommer - eller förfaller till betalning -och en exekutionstitel föreligger kan bli ganska lång gäller emellertid inleendast del allmännas fordringar utan även åtskilliga enskilda fordringar, t.ex.skadestånds-fordringar. Över huvud är det enligl lagrådets mening svårt alt idel avseende varom nu är fråga dra en klar gräns med generell giltighet mellanå ena sidan allmänna och å den andra enskilda fordringar. 1 vart fall motiverarinte de olikheter mellan de båda fordringsslagen som må finnas i dettahänseende en så vittgående skillnad i fråga om verkan av en vidtagensäkerhetsåtgärd att betalningssäkring men inte kvarstad medför förmånsrätt. enlighet med förslaget kvarstad i motsats till betalningssäkring inte skallmedföra förmånsrätt, måste alltså delta enligl lagrådets mening grundas påhuvudsakligen nägot annat skäl än del i lilläggsremissen uttryckligen anförda.Nägot sådant skäl med avgörande betydelse torde knappast stå alt finna i annatän alt uppbörden av skatter och allmänna avgifter underlättas, om enskildafordringar får sämre ställning än de förra. Från de synpunkter lagrådet har allföreträda är detta skäl inte bärande. Lagrådet anser sålunda, attallmänna fördringar och enskilda fordringar i princip bör så långt möjligtbehandlas lika i förmånsrättshänseende. Därmed är emellertid inte sagt altkvarstad skall ge förmånsrätt i alla lägen. En önskvärd utjämning mellanfordringsslagen torde kunna komma till stånd även genom andra lösningar, somstärker kvarstadens ställning utan alt medföra alltför stora risker för en ickeönskvärd kapplöpning mellan borgenärerna. Lagberedningens motiv ger vid handenalt olika möjligheter härvid kan stå lill buds. Frågan torde emellertid intekunna lösas ulan en mer ingående utredning än som kan verkställas ilagstiftningsärendets nuvarande läge. Lagrådet finner en sådan utredningpåkallad. 1 avvaktan på resultatet av utredningsarbetet får del godtas att detrådande rättsläget behålls oförändrat. Enligl andra stycket i nuförevarande paragraf skall kvarstadsbelagd egendom, om den utmäts för amnanfordran som inte är förenad med särskild förmånsrätt i egendomen, ansessamtidigt utmätt för kvarstadsborgenärens fordran, 1 paragrafen reglerasemellertid inte frägan i vad mån berörda utmätningsverkan förfaller för denhändelse den egentliga utmätningen hävs. Frägan berörs däremot i motiven.Lagberedningen uttalade, att utmätningsverkan lill förmän förkvarsladsborgenären bör bestå, även om den egentliga utmätningen går återdärför att utmätningssökanden återkallar sin ansökan eller gäldenären betalarulmätningssökandens fordran men att. om utmätningsbeslutet befinns ogrundatoch därför upphävs, den utmälningsverkan som beslutet har medfört förkvarsladsborgenären bör förfalla. Det lorde dock enligl beredningens meningfölja av sakens beskaffenhet all det i fall av del först angivna slaget böranses möta hinder 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1167 mol exekutiv försäljning av egendomen i detta skede.Föredragande statsrådet har anslutit sig till dessa uttalanden avlagberedningen. Lagrådet kan inte biträda denuppfattning åt vilken lagmotiven sålunda ger uttryck. Som skäl för denföreslagna lagregeln har föredragande statsrådet anfört, attkvarsladsborgenären kan drabbas av obilliga verkningar till följd av attegendomen utmäts för annan fordran. Risken för sädana verkningar bortfalleruppenbariigen helt i och med att den sökla utmätningen gär åter, och dettagäller oavsett pä vilket sätt sä sker och alltså oberoende av omulmätningsansökningen var från början ogrundad och därför upphävs eller denåterkallas eller upphävs med anledning av omständigheter som har inträffatefter det att ansökningen gjordes. Det finns så myckel mindre skäl alt göranågon skillnad mellan de fall då utmätnings-ansökningen återkallas och de falldå utmälningsbeslutet befinns ogrundat och därför upphävs, som ett återkallandekan föranledas Just av att sökanden själv har kommit till insikt om att hansansökan var ogrundad. Ett helt avgörande skäl mot att inågot fall låta kvarstadsborgenärens förmånsrätt beslå efler del all denegentliga utmätningen har gått åter är emellertid att kvarsladsborgenärendärigenom skulle, trots att hans säkerhelsrält inte längre hotas av den engång beviljade men sedermera återkallade eller upphävda utmätningen, fäabsolut företräde framför de borgenärer som senare kan komma att söka och fåutmätning i egendomen. Den föreslagna ordningen skulle i själva verketinnebära, att man i vissa fall och på grund av omständigheter som frånefterföljande ulmätningsborgenärers synpunkt är helt ovidkommande skulletillägga ett kvarstadsbeslut samma verkan i förmånsrältshänseende som enutmätning. Några sakliga skäl för en sådan ordning inom ramen för ettregelsystem som i princip tar avstånd från tanken alt förbinda kvarstadsbeslutmed förmånsrätt kan inte anföras. Enligt lagrådets mening bör sålundagälla, alt den utmälningsverkan lill förmån för en kvarstadsborgenär som enligtden föreslagna bestämmelsen i vissa fall inträder när den kvarstadsbelagdaegendomen blir utmätt för annan fordran, undantagslöst upphör, om den söklautmätningen går åter, I tydlighetens intresse bör detta komma lill uttryck ilagtexten. I tilläggsremissen har föreslagitsett tillägg till förevarande lagrum av innebörd alt sådan utmätningsverkan somhär avses skall inträda ocksä när kvarstadsbelagd egendom tas i anspråk genombetalningssäkring. Vad lagrådet har anfört i det föregående har givetvisgiltighet även för sådana fall. Lagrådet förordar, alt paragrafens andra stycke gesföljande lydelse: "Om egendom, som har belagtsmed kvarstad för fordran, utmäts för annan fordran, vilken ej är förenad medsärskild förmånsrätt i egendomen, eller las i anspråk genom betalningssäkringför sådan fordran, skall egendomen anses ulmätt förkvarstadsborgenärens fordran. Sådan utmälningsverkan upphör, om den söklautmätningen eller betalningssäkringen hävs." 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1168 7§ 1 förevarande kapitel har tagits upp ett flertal stadganden rörande sökandensansvar för slatens kostnader för förfarandet hos kronofogdemyndigheten, s, k.förrättningskostnader. De föreslagna bestämmelserna överensstämmer i sak i alltväsentligt med motsvarande bestämmelser i , och lagrådet har inte funnitanledning lill erinran mol den tilltänkta regleringen. Första stycket av nu förevarande paragrafinnehåller bestämmelser av innebörd att förrättningskostnader i mål omutmätning - för vilka således sökanden primärt svarar - skall kunna tas ut avgäldenären. Enligt första meningen skall detta i första hand ske genom attkostnaderna las ul ur köpeskillingen för såld egendom, behållen avkastning ochandra tillgängliga medel. Enligt andra meningen får kostnaderna vid behovgenast utsökas hos gäldenären. Den förstnämnda bestämmelsen har sin motsvarighet i198 8 I mom. UL, där del dock talas om "kostnaden för utmätning och detforlsalta förfaran-del". Del är någol ovisst huruvida detta uttryckomfattar också de kostnader som har uppkommit i ett mål om utmätning innansjälva utmätningen skedde. 1 praxis torde dock bestämmelsen tillämpas så, attom verkställigheten fullbordas genom den utmätta egendomens försäljning och deinflutna medlens fördelning mellan sökanden och övriga sakägare, i de förrättningskostnadersom skall utgå ur köpeskillingen inräknas också kostnader som har uppkommitföre själva utmätningen och som omfattas av den s. k. utsökningsavgiften om förnärvarande . Bestämmelsen i första stycket andra meningen saknardäremot egentlig motsvarighet i UL. I 198 8 2 mom. UL finns visserligen enregel för det fall att utmätning söks på grund av dom eller utslag som inte harvunnit laga kraft. Om det vid utmätningsförrättningen blir upplyst, attgäldenären enligt 39 8 UL - som i förslagel lill UB har sin motsvarighet i 3kap. 5 8-har hos nedsatt ell belopp som svarar mol del utdömdabeloppet, skall vad som fordras lill läckande av kostnaden förutmätnings-förrättningen tas i mäl, såvida inle gäldenären styrker att bevis omnedsättningen har blivit uppvisat för hans motpart så tidigt, alt denne harkunnat underrätta utmätningsmannen om nedsättningen. Denna regel innebär dockinle, att gäldenären i alla lägen har att slutligt bära denna kostnad.