prop · G403201 · 1980-12-31 00:00:00 — Vad avser det förhållandelatt ungefär var femte häktad person inte döms till frihetsberövande påföljd lordeibland just den omständigheten, att häktning har skelt, åberopas i domen somett skäl varför allmänpreventionens krav på en frihelsberövande påföljd kanfrångås. Medde inledningsvis anförda synpunkterna om effektiviteten och samhällsskyddet i lagföringenmenar föreningen alt förslagel givits alllför snäv utformning. Något avgörandeskäl varför en ändring av nuvarande regler bör ske har inle lagts fram. Fömtomde effektivitets- och skyddsskäl som talar för atl häktningen behålls enligtnuvarande regler bör också någol om den enskildes situation under häktningenanges. Häktning - och anhållande - innebår för många ett avbrott inte bara i enpågående brottslighet ulan också i en nedbrytning av hans person på grund avmissbruk av narkotika eller alkohol. har i sittslutbetänkande godtagit den principiella ståndpunkten att ingen över 18 årskall vårdas mot sin vilja utom med stöd av lagen om sluten psykiatrisk vård. har som grund därför uttalats bl.a. atl samhällelsskyddsbehov får komma fram i annan lagstiftning. Erfarenheten från denpraktiska polisverksamheten visaratt häktningen -och anhållandet - i vissa falläven fyllt ett socialt behov och har därför varit positiv för den enskilde. Möjlighetatt ge den häktade grundläggande läkarvård finns . Föreningen kan konstaleras att föreningen myckel starkt motsätter sig denpåtagliga ensidighet som präglar betänkandet till förfång för tredje mansintresse. Föreningens bedömning är att det närmast framstår som stötande fördet allmänna rättsmedvetandet att lagöverträdarens intressen helt står iblickpunkten under det att tredje man - som redan nu känner betydande otrygghettill såväl person som egendom - får se sina berättigade intressen lämnade istort sett därhän. Vad beträffar det nuvarande anhållningsinstilutetsersättande med ett mer kortvarigt förfarande är föreningens samlade bedömningden att ett genomförande innebär bl.a. uppenbara risker urrättssäkerhetssynpunkt. Härutöver kan konstateras att ett realiserande avförslagen i betänkandet skulle fä i det närmaste absurda konsekvenser i vadavser behov av resurser för personalökning och anskaffning av ändamålsenligalokaler. Molbakgrund av det ovan anförda avstyrkes utredningens förslag. Föreningen villdock peka på behovel av partiella reformer för att ernå än större effektivitetoch smidighet i förundersökningsarbetet. En sådan revidering synes utan alltför stor omgång kunna genomföras efter del att berörda myndigheter lämnatstillfälle avge sina önskemål beträffande punktinsatser. Prop.1980/81:201 109 NedreNorrlandssektionen (Föreningen ): I direktiven tillhäktningsutredningen har departementschefen mycket starkt understrukit viktenav att tillämpningen av de straffprocessuella tvångsmedlen så långt möjligtbringas i samklang med de riktlinjer som har dragils upp för detkriminalpolitiska reformarbetet. Han anför vidare, att dessa tvångsmedel börges en utformning som harmoniserar med samhällets reaktioner i övrigt mot demsom lagfors för brott, enär detta är viktigt såväl ur rehabiliterings- somintegritetsskyddssynpunkt. Denna ensidiga fokuseringpå den misstänkte, hans rätt till integritetsskydd och självförverkligande hartyvärr i allt för hög grad varit vägledande för utredningens arbete. Man har säledesi sin stora iver att harmonisera tvångsmedlen med kriminalpolitiken glömt bortde berättigade krav på personlig integritet, rätt till skydd för liv, hälsaoch egendom som allmänheten i gemen måste få ställa på rättssamhället. De straffprocessuellatvångsmedlen utgör en av hörnstenarna i vår straffrättskipning och är enväsentlig fömtsättning för att i någon mån hålla den tilltagande brottslighetenpå acceptabel nivå. Det kan inte vara rimligt, att man med denpretentiösa satsningen på brottsbekämpningens område som äger rumomöjliggöra detta arbete genom en urvattning av tvångsmedlen. Denna urvattningsom föreslagits av ulredningen kommer utan tvekan att göra straffråttskipningenineffektiv, vilket i sin tur betyder en accelererande brottsulveckling. Delkan tänkas atl straffråttskipningen brister i en del avseenden och attexempelvis ett alltför stereotypt anhållningssystem utformats . Menlagstiftningen bör om så är fallet - vilket utredningen inte tillfredsställandepåvisat - kunna skärpas genom partiella ingrepp i nuvarande lagstiftning i slällelför att behöva uppleva en så tolal revision som förslaget innebär. (Föreningen ): I direktiven till utredningen redogördepartementschefen i någon mån för nuvarande personella straffprocessuellareglers bakgrund. Bl.a. återges motiven i SOU 1938:44 s 298 till införandet av recidivfaransom ny häktningsgrund. Dåvarande utredning, som byggde på erfarenheterna avbrottsligheten , framhöll som en praktisk nödvändighet, allskydd måste beredas den som hotas av brottsliga handlingar från misstänktssida, och föreslog därför att häktning skulle kunna ske vid risk för fortsattbrottslig verksamhel. Sedan 30-lalet har brottsutvecklingen fåtten skrämmande utveckling såväl vad avser ökningen av antalet brott som belräffandebrottens alltmer brutala och råa karaktär. Dagens gärningsman torde även i enjämförelse med 30-talets kunna beskrivas som avgjort mer hänsynslös ochförslagen. Om man undersöker förmögenhelsbrotlens utveckling från 30-taleifram - brotlsgmppen är intressant ur den synvinkeln attdepartementschefen i direktiven närmast skjuter in sig på denna grupp - visardet sig att dessa brott står för den absolut största ökningen. Det är ocksåbeträffande dessa brott som inslagen av en ökad hänsynslöshet och förslagenhetär mest markant. En jämförelse mellan epokerna av den samhällsekonomiska skadadessa brott orsakar torde göra bilden än mer skrämmande. Markantför det kriminalpolitiska reformarbetet har varit deniver med vilken man omhuldat gärningsmannens inlegrilelsskydd ochrehabilitering. Reformer som tagit sikte på att stärka skyddet för tredje manhar lyst med sin frånvaro så till den milda grad att man näs- 1980/81:201 110 tan glömt bort att rättssamhällets huvuduppgift är attskydda den laglydiga allmänheten. Föreliggande utredning är ett utmärkt exempelhärpå. Såväl i direktiven som i utredningen föreslås ålgärder som framföralltlar hänsyn till den misstänktes integritetsskydd. De skador för Iredje man, somutredningen med öppna ögon konstaterar blir en följd härav, hänvisar man lättvindigttill "att andra åtgärder måste till för atl tillvarata samhällsintressetoch samhällsskyddet". Som tjänstemän, som härtill uppgift att upprätthållaallmän ordning och säkerhet, kan vi i längden inte acceptera detta ensidigasynsätt. Redan nu måste vi erkänna att de rättsvärdande myndigheterna inte kangarantera ett rimligt grundskydd för medborgaren. Bevisen härpå är många.Efterfrågan på enskilda vaktbolags tjänster bara ökar och risken är stor attolika former av medborgarkårer bildas för att skydda liv och egendom. Denalltmer hårda attityden från gärningsmännens sida samt känslan av att "detinget tjänar till" gör att det är stora problem få vittnen ellermålsägande att träda fram och vittna. Mot denna bakgrund finner sektionen utredningens förslag ihög grad verklighetsfrämmande. Atl i en lid av alltmer ökad brottslighet med beklämmandelåg uppklarningsprocent och där brottsligheten karaktäriseras av ökandehänsynslöshet föreslå ålgärder som ytterligare skulle försvåra de rättsvårdandeorganens möjligheter att uppdaga och beivra brott är närmast att anses somansvarslöst. Med hänsyn till att riksåklagarens undersökning rörande tilllämpningenav reglerna om anhållande och häktning i hög grad varit incitamentet till utredningsuppdraget,borde utredningen mera kiiliskt ha granskat denna undersökning. Betecknandeför undersökningen är att den framförallt är kvantitativ. Undersökningen sägeringet om den anhållnes eller häktades personliga förhållanden. Bristen gör sigmest gällande när utredningen diskuterar risken för fortsatt brottsligverksamhet som häktningsgrund. Erfarenhetsmässigt kan sägas, att i de falldenna grund åberopats rör det sig så gott som lOO-igt om misstänkta som dömtsett flertal gånger för brott och klart manifesterat sin ovilja alt rätta sig eflerde normer samhället uppställt. Riksåklagarens utredning visar inte heller påatt nuvarande regler missbrukats. Utredningen vågar sig emellertid på atlokritiskt påstå aft reglerna i viss mån missbrukats. Som skäl för dettapåstående anför man disproportionen mellan det stora antalet anhållande ochantalet häktade. Det är förvånande att utredningen inte istället dragit den uppenbaraslulsalsen att orsaken närmasl berott på noggranna utredningar som resulterat iklarläggande beträffande misstankarna och undanröjande av kollusionsfaran.Skäl lill häktning har också i många fall förfallit enär den misstänkte överlämnatstill annan samhällsvård. Härigenom har rättssäkerheten på ett tillfredsställandesätt kunnat tillvaratas. Sektionen avstyrker således utredningens förslagframförallt av följande skäl. - Förslagetskulle få en förödande effekt på möjlighelerna all uppklara brott. - Förslaget tarinte i lillräcklig grad hänsyn till samhällsskyddet och skyddet för tredje man. - Förslagetstrider mot del allmänna rättsmedvetandet och inbjuder ungdomen till en ökadlikgiltighet för rättssamhället. - Förslagetbygger på tankar och idéer som i stort saknar förankring i verkligheten. - Oni nuvarandeeffektivitetsnivå skall bibehållas hos de rättsvärdande Prop.1980/81:201 III organenfordras för förslagets genomförande myckel större resursförstärkningar änutredningen föreslår, vilket knappast kan accepteras under nuvarandeekonomiska situation. - Förslaget innebar i vissa delarpåtaglig försämring av rättssäkerheten. - För ett stort antal personerinnebår förslaget, att rättsvårdande organ inte längre skulle kunna genomingripanden bryta den onda brottsspiral de befinner sig i. : Ibetänkandet läggs huvudvikten vid omtanken om den personliga integriteten förden misstänkte med hänvisning till att andra åtgärder måste till för atttillvarata samhällsintresset och samhällsskyddet. Ett mildare synsätt påsamhällsskydd kan väntas få stark negativ konsekvens med återverkningar somredan i nuläget kommit till uttryck på skilda sätt. Utredningentar enligt vår mening föga hänsyn till tredje mans situation i sammanhanget. Vianser att detta är ett förbiseende som inte kan accepteras. Rättssamhället ärtill för att i första hand skydda den laglydiga allmänheten (tredje man) somju är den som främst drabbas av kriminaliteten i form av överfall, rån,inbrott, misshandel, vandalism etc. Detär ju också ett faktum atl det år problem få vittnen alt trädafram och vittna. Orsakema är bl.a. den rädsla för repressalier som vittnenakänner och där vi måste beklaga att dagens samhälle och polis inte räcker tillför alt garantera säkerhet för den enskilde. Vidare känner många vittnenpersonligt obehag når de i vitinesbåset misstänkliggörs av främstförsvarsadvokaterna i dessas försök att få vittnena att framstå som mindretrovärdiga. Tredjeman drabbas ju hårt av kriminaliteten i form av allt högre och allt snabbareökade försäkringskostnader som drabbar dem eftersom brottsutvecklingen ärsådan den är . Riskföreligger därför att det skapas ett misstroende mot såväl myndigheter somsamhälle och deras förmåga alt sörja för samhällsskyddet och den vanligamänniskans integritet som ju också kränks genom brottsliga angrepp. Urett sådant misstroende riskerar man uppkomsten av olika former av medborgarskydd,där man genom gemensamma insatser försöker verka för skydd av liv och egendom.Företag och enskilda, som har ekonomisk möjlighet, har redan nu skaffat sigskydd genom ordningsvakter eller väktare. anser att konsekvenserna av utredningsdirektiven dragits förlångt. Detta har resulterat i en alllför omfattande revision av bestämmelsernasamt alt nödvändig hänsyn icke lagits till effektiviteten i rättskipningen ochsamhällsskyddet. Riksåklagarensundersökning tyder inle heller på att nuvarande regler missbrukals. Utredningenskonstaterande att elt stort anlal anhållanden gjorts utan åtföljande häktningsframslällanmåsle rimligtvis uttydas så all rättssäkerheten kunnat tillvaratas i ennoggrann utredning som utmynnat i ett fastläggande om att misstankar varitobefogade eller atl bevis saknats i målet. I många fall kan den som varitanhållen överiämnas till annan samhällsvård och med anledning härav har häktningsframslällanicke gjorts. förslag alt genomföras innebär detta en genomgripande förändringav polisens arbetsmetoder, arbetsmiljö och totala resursutnyttjande. Prop.1980/81:201 112 Utredningensförslag, som innebär avsevärda begränsningar i möjligheterna att användapersonella tvångsmedel vid utredning om brott, läggs fram , dåvi har i huvudsak följande situation inom rättsvården: - Brottsligheten är större ännågonsin och det finns en klar tendens till bmtalisering av brotten mot personoch egendom, en utveckling mot allt mer komplicerad och ofta organiseradekonomisk brottslighet, en mycket omfattande och i stora avseendenokontrollerad narkotikahantering samt mycket starka och berättigade krav påeffektiva ingripanden mot miljöbrott. - Domstolar och polisen har storasvårigheter att genomföra huvudförhandlingar och fömndersökningar i brottmålpå gmnd av att klientelet struntar i alt inställa sig på kallelse. - Kriminalavdelningarnasarbets bal an ser är mycket besvärande och man måste göra långtgående prioriteringar, vilket medför att en betydande del av allt grövre brottsanmälningar aldrig blir bearbetade. Medskärpa vill vi framhålla att i en utredning som "Häktning och anhållande"som på ett sådant påfallande säll berör den enskilde polismannens motivationför sill arbete och arbetsmiljö ska polisens personalorganisation vararepresenterad. Detla för atl förhindra att intrycket av ulredningen i sinhelhet blir atl det är ett haslverk ulan kontakt med verkligheten. avstyrker således - med undantag av förslagen om lekmannamedverkanoch försvarsadvokats inträde - utredningens förslag. vill också instämma i det särskilda yttrande som avgivits av Eriandssonoch Morath. Föreningen vill föreningen anföra att den finner utredningens förslag varapositiva när det gäller att anhållandeliden förkortas: att kraven skarpes föranhållande/häktning när "recidivrisk" åberopas; att överklagningsmöjligheternaförbättras och atl offentliga försvarare inkopplas tidigare i rättsprocessen änvad som är praxis. : Även om alltså vissa detaljer i förslaget kan ses som positiva,anser att utredningens förslag i stort inte kommer attförändra någol för våra klienter. Lagförslaget kommer främst atl kunnautnyttjas av de socialt anpassade genom de begränsningar som ges och utslagningsmekanismenkommer därigenom att verka ännu kraftigare. SAK:SAK anser att gripande, anhållande och häktning inte bör ske i störreomfattning än vad kravet på effektivitet i lagföringen påfordrar. SAKföreträder den uppfattningen att nuvarande lagstiftning inom området borde gegarantier för atl oskäliga ingripanden mot en för brott misstänkt person intesker. Därest till exempel häktning på grund av risk för fortsatt brottslighetsker i för stor utsträckning - som utredningen syns mena - torde detta merabero på tillämpningen av lagen än på brister i densamma. SAKbegränsar sitt yttrande över utredningens förslag till att i huvudsak omfattade avsnitt som direkt berör kriminalvården. anmäla att den biträder de synpunkter som polismästaren och länsåklagaren framfört i särskilt yttrande till betänkandel. Prop.1980/81:201 113 Vadgäller betänkandets behandling av frågor med avseende på kriminalvårdssektornvill föreningen först med skärpa reagera mot uttalandel på sidan 137, sistastycket, i betänkadet: "Någon vård eller behandling äger däremot inte rumunder häktningstiden." Att så lakoniskt avfärda den verksamhet somdagligen bedrivs inom kriminalvårdens häkten måsle uppfattas som kränkande förinte endast häklespersonalen ulan även för tillsynsmyndigheten och dessutombland annal innebära ett underkännande av intentionerna i den nya lagstiftningen(SFS 1976:371 ) om behandling av häktade och anhållna m.fl. SAK vill förvisso inteanvända vård- och behandlingsaspekten som ett argument för häktning avindividualpreventiva skäl men då utredningen hävdar att häktning generelltinnebär ökade risker för den misstänktes hälsa och utveckling, måsleföreningen ifrågasätta om de sakkunniga jämte experterna försummat att sättasig in i den verksamhet av medicinskt, psykiatrisk och social karaktär sombedrivs i häktena. Föreningen nöjer sig emellertid att beträffande det iföregående stycke anförda citatet betrakta det som lapsus calami. SAKhar i olika sammanhang haft tillfälle påtala statsmakternas och myndigheternasslapphet och handlingsförlamhel vad beträffar vidtagandet av effektivaåtgärder för atl bekämpa giftmissbruk, främst det av narkotika. Föreningenkonstaterar nu med oro hur utredningen genom direktiven i det närmaslebefriats från att befatta sig med alkohol- och drogproblemaliken. Dennakomplexa fråga anses vara förbehållen endast socialutredningen. SAK kan inteacceptera elt sådanl "fögderitänkande" och beklagar brislen på ettövergripande synsätt, särskilt då del gäller atl komma tillrätta med missbruksom genom dess förödande skadeverkningar utgör ett hot mol ett stort antalföreträdesvis unga människors hälsa och sociala gemenskap. Frågan är alldelesför viktig för att få bollas mellan rättsvårdens och socialvårdens bord. Föreningenskyddsvärnet i : Häktning är en synnerligen djupt ingripande åtgärdoch borde därför tillgripas endasi i de fall syftena med ivängsingripande intekan tillgodoses på annat och för den misstänkte skonsammare sätt. Som framgår av betänkandettillgrips dock frihetsberövande i form av häktning i betydandeomfattning. En av anledningarna härtill torde vara alt för de vuxna misstänktainte finns något alternativ. kan inte inom frivården den betryggandeövervakning ordnas som enligt 24 kap 3 8 möjliggör för denmisstänkte att vistas i frihet. Del är skyddsvärnets uppfattning att skulle ensådan övervakning i betryggande former kunna ordnas, skulle redan mednuvarande regler domstolar och åklagare i en hel del fall finna atl häktningkunde underlåtas. Det otillfredsställande frihetsberövandet somhäktningen utgör kunde enligt skyddsvärnets åsikt inte obetydligt minskasom fri-vårdsorganen erhöll resurser för ordnandet av en betryggande övervakning. Svensku skyddsförbundet:Svenska skyddsförbundel ansluter sig i huvudsak till de av utredningenframlagda förslagen. Särskilt finner förbun-del förslaget om tillsynshemtilltalande. Förbundet ansluter sig dock till polismästare . ochlänsåklagare . Moraths synpunkter på att utredningsförslaget inte ger polisoch åklagare rimlig tid för atl i ett inledande skede göra del utredningsarbelesom behövs. LO:Utredningen föreslår i betänkandet åtgärder, som skulle komma att innebära attantalet häktningar och anhållanden minskas. LO delar helt 8 1980/81. Prop.1980/81:201 114 uppfallningen alt sådana ålgärder är nödvändiga och alt anlalelfrihetsberövanden bör begränsas till situationer då de är påkallade av kravetpå effektivitet i lagföringen och samhällsskydd . Sammanfattningsvis anser LO, alt utredningens förslag börläggas till grund för lagstiftning. : Ulredningen föreslår i belänkandelålgärder som skulle komma atl innebära alt antalet häktningar och anhållandenminskas. Förbundel delar helt uppfallningen om nödvändighelen av sådanaåtgärder och alt antalet frihetsberövanden begränsas till situationer påkalladeav kravel på effektivitet i lagföringen och samhällsskydd under lagföringstiden.Som förbundel kommer att visa i det följande är emellertid utredningens förslagpå denna punkt ej acceptabelt. Förbundet vill slutligen framhålla att behovet av åtgärderför att minska antalet häktningar och anhållanden år så stort att ytterligareöverväganden bör göras för atl finna andra medel att nå etl sådanl resultat. TCO: TCOställer sig bakom huvudprinciperna i de framlagda förslagen. Organisationen vill emellertid starkt understryka att en fömtsättning för att de föreslagna reformerna skall kunna genomföras är att erforderliga personalresurser samt övriga resurser i form av lokaler etc ställs till förfo gande. Om polisen och kriminalvården inte får erforderliga personalresur ser faller förslagen hell. Etl genomförande av utredningens förslag innebär en genomgripande förändring av bl.a. polisens arbetsmetoder, arbetsmiljö och totala resursutnyttjande. Ett grundläggande krav ur arbetsmiljösyn punkt är att polisens lokaler byggs om för att anpassas till den nya ordning en. En sådan ålgärd måste effektueras innan lagen tråder i kraft. SACOISR: Det år givetvis angeläget atl man så mycket sommöjligt begränsar de allvarliga ingripanden mot människors integritet somanhållande och häktning innebär, och även för övrigt värnar om en fullgodrättssäkerhet för de misstänkta. Ur dessa synpunkter är utredningens förslagvälkomna. Vissa av dem är också välmotiverade och förefaller realistiska,medan andra väcker betänkligheter. När det gäller de individualpreventiva skälen som grundför häktning baserar ulredningen delar av sitt resonemang på ett tvångsomhänderlagandeenligt sociallagsliftningen. Med hänsyn till det pågående remissarbetet över socialulredningensslutbetänkande och de ställningstaganden rörande tvångsåtgärder, som härvid kommeratt ske, går det ej alt ta ställning i denna fråga . /SR biträder dock utredningens syn på atl häktning ejkan motiveras utifrån enbart individualpreventiva grunder. En sådan åtgärd kansom utredningen fastslår ej leda till någon förbättring eller rehabilitering. 1 dessa fall bör därför åklagarväsendet ochpolismyndigheten åläggas en obligatorisk skyldighet atl informera densocialvårdande myndigheten, varvid en eventuell lämplig frivillig vårdåtgärdkan möjliggöras. Vidare anser /SR atl en kort häktningstid någon gångkan vara en bättre inledning till skyddslillsyn än anstaltsbehandling. Det ärdärför tveksamt om häktning aldrig bör komma ifråga vid tilltänkt frivårdspåföljd(sid 156). Observera att "grava missbrukare av alkohol och narkotika"enligt utredningen inte skall tas emot på tillsynshem. sumhälle: Vi ansluter oss början helt till vad experterna i till betänkandet sombilaga I Prop.1980/81:201 115 fogatsärskilt yttrande har uttalat. De synpunkler på vad ett genomförande avutredningens förslag kan väntas medföra för möjlighelerna atl säkerställabrottsutredning och lagföring, som däri har anförts, präglas av en mycketrealistisk uppfattning om de konsekvenser, som måsle befaras uppkomma, om manså avsevärl, som utredningen har föreslagit, beskär möjligheterna tillanhållande och häktning för att därigenom minska antalet frihetsberövanden. Vivill ifrågasätta om de skäl utredningen framfört för sitt förslag står i rimligproportion till de negativa verkningarna för andra medborgares säkerhet ochkostnaderna för landet. Sammanfattningsvisfinner vi atl förslagels genomförande kommer att inverka mycket menligt påmöjligheterna att lagfora de för brott misstänkta, vilket i mycket storutsträckning torde inverka menligt på möjligheterna att rehabiliteranarkotikamissbrukarna. Vi finner det svårförståeligt att polisen skall arbetafrån ett ogynnsammare utgångsläge om dé medtagit en misstänkt som är drogpåverkadän om denne inte varit drogpåverkad. Slutligen leder förslagets genomförandetill icke obetydliga kostnadsökningar, vilka beräknats alltför optimistiskt avutredarna. Vi finner det angelägnare att använda dessa pengar till annat äntill att avsevärt reducera säkerheten för det överväldigande flertaletmedborgare. RÅ:Utredningens förslag att lagfästaden s.k. proportionalitetsprincipentillstyrks.