prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Om den som uppträder som ombudgör dispositioner, måste emellertid försiktighet iakttas. Vidare framhållerberedningen att influtna medel inte får utges till ombud som inte har styrktsin behörighet att lyfta medlen. Rällegångsfullmakl medför inle i och för sigbehörighet för ombudet att uppbära i ärendet influtna medel, frånsettersättning för rättegångskostnad (12 kap. 14 8 första stycket 7 RB). 1 första stycket av 19 kap. 4 8föreslår beredningen mot bakgrund av det sagda en bestämmelse enligt vilkenbevis eller fullmakt som visar att den som uppger sig vara ställföreträdareeller ombud är behörig skall företes, om kronofogdemyndigheten finner detbehövligt. Beredningen understryker alt om tvekan råder bevis om vederbörandesbehörighet som ställföreträdare resp. fullmakt skall infordras. Även på en annan punkt anserberedningen alt avsteg bör göras från RB:s reglering. I samband med att någonavvisas som ombud i mål vid domstol kan denna även förklara honom obehörig somombud vid domstolen antingen eller tills vidare. 1980/81:8 2 kap. 6 § 218 lig även i fräga om rättegängsbiträde. Beredningenframhåller att det även i utsökningsärenden bör finnas möjlighet att avvisaolämpligt ombud eller biträde i ärendet. Befogenhet alt förklara ombud eller biträdeobehörigt eller tills vidare synes dock beredningen inte böramedges kronofogdemyndigheten 48 8 andra stycket förvallningsprocesslagenoch 6 8 andra stycket förvaltningslagen). I enlighet härmed föreskrivs i andrastycket av 19 kap. 4 8 att om ombud eller biträde visar oskicklighet elleroförstånd eller om han eljest är olämplig kronofogdemyndigheten får avvisahonom som ombud eller biträde i ärendet. Beredningen påpekar att deföreslagna bestämmelserna endast gäller beträffande förfarandet hoskronofogdemyndigheten. 1 högre instans tillämpas . Förslaget attbevis eller fullmakt som visar ställföreträdares eller ombuds behörighet skallföretes endast om kronofogdemyndigheten finner det behövligt kritiseras i ettpar remissyttranden. Enligl bör ombud, liksom enligt RB, alltidstyrka sin behörighet i exekutiva ärenden. Del förefaller hovrälten särskiltviktigt att behörigheten kontrolleras då ett anspråk drivs lill sin spetsgenom begäran om verkställighet. Bestämmelsen bör åtminstone formuleras så attfullmakt skall företes om inte kronofogdemyndigheten finner det obehövligt. framhåller attunderlåtenhet att avkräva borgenär registreringsbevis m.m. beträffande parternai målet kan medföra t.ex. att influtna medel redovisas till obehörig person.Eftersom redovisning sker på kronofogdens ansvar, är det nödvändigt attpartsställningen stär klar för kronofogdemyndigheten. Det bör ankomma påkronofogden om han vill ta risken all inle kräva behörighelshandlingar. Attsädana handlingar har uppvisals vid domstol inskränker inle kronofogdemyndighetensskyldighet att kontrollera behörigheten. Granskningen av behörighetshandlingaroch bevakningen av begärd komplettering är emellertid mycket arbetskrävande.För att kontrollen skall kunna inskränkas krävs enligt föreningen enlagändring, som klargör alt staten själv ansvarar för den skada som kan vållasgenom underlåten kontroll av behörighetshandlingar. Beträffande förslaget om befogenhetför kronofogdemyndighet att avvisa ombud eller biträde vänder veo hovrätt sigmot att avvisande endast kan ske i det aktuella ärendet. Hovrälten framhålleralt inom det exekutiva området, liksom i rättegång enligt RB, möjlighet tordebehövas all hålla notoriskt olämpliga personer borta från verksamheten utan attolämpligheten har dokumenterats i varje särskilt ärende. Alt den föreslagnabestämmelsen överensstämmer med föreskrifter i förvallningsprocesslagen ochförvaltningslagen ulgör inte i och för sig nägot skäl för den föreslagnaordningen. Hovrätten kan dock tänka sig att acceptera förslaget, om det genomkrav på auktorisation eller på annat sätt kan förhindras att mindre lämpadepersoner uppträder som inkasserare vid kronofogdemyndigheterna. 1980/81:8 2 kap. 6 § 219 Remissinstansernahar godtagit beredningens förslag alt om parts behörighetsamt om ställföreträdare eller ombud för och biträde åt part i princip skalltillämpas även i utsökningsmål hos kronofogdemyndigheten. Även Jag anslutermig till förslaget. En bestämmelse som klargör att 11 och 12 kap. RB skalltillämpas i utsökningsmål har därför tagits upp i första stycket av 6 8. Beträffande frågan i vad män detbör krävas att ombud för part styrker sin behörighet i utsökningsmål ansluterJag mig lill beredningens uppfattning att något ovillkorligt krav härpå intebör ställas upp utan att kronofogdemyndigheten bör efter omständigheternapröva om den som uppger sig vara ombud skall behöva styrka sin behörighet. Ensådan ordning torde förenkla handläggningen hos kronofogdemyndigheten utan attinnebära någon beaktansvärd risk för rättsförlust. Med anledning av de farhågorsom har yppats i ett remissyttrande vill Jag erinra om beredningens uttalandenatt kronofogdemyndigheten måste iaktta försiktighet, om den som uppträder såsomombud gör dispositioner, samt att influtna medel inte får betalas ut till ombudsom inte har styrkt sin behörighet att lyfta medlen. Här kan också nämnas attinkassolagen (1974:182) innehåller en bestämmelse (9 8) om att betalning somgäldenären har erlagt lill den som har uppdrag att driva in fordran är gällandemot borgenären. Denna bestämmelse torde dock inte befria kronofogdemyndighetenfrån skyldighet att kräva fullmakt när medel skall redovisas. Till deuttalanden angående ansvaret för eventuell skada som en remissinstans har gjortvilljag endast påpeka att härom gäller bestämmelserna i skadeståndslagen(1972:207, omtryckt 1975:404) om ansvar för staten vid myndighetsutövning iverksamhet för vars fullgörande staten svarar. 1 enlighet med det sagda har somandra stycke i förevarande paragraf tagits upp en bestämmelse om att ombudijite behöver styrka sin behörig-hel genom fullmakt, annat än omkronofogdemyndigheten finner det behövligt. Någon uttrycklig regel omföreteende av bevis om behörighet för ställföreträdare synes inte behövlig.Den förordade regleringen följer nämligen redan av första stycket jämfört med11 kap. 4 8 RB. Bestämmelsen i andra stycket har därför begränsats till attavse fullmakt för ombud. Även i fråga omkronofogdemyndighets befogenhet att avvisa ombud eller biträde kan jag i sakansluta mig till beredningens förslag. Några olägenheter av att den som ärolämplig kan avvisas endast för del aktuella målet torde inle behöva befaras. Det förtjänar påpekas altparagrafen behandlar "parts" behörighet och representant för"part". Det är emellertid utan särskild föreskrift tydligt attbestämmelserna skall tillämpas inte endast beträffande sökande och svarandeulan vid behov även i fråga om annan sakägare i utsökningsmål, t.ex. panthavaresom gör anspråk på betalning ur utmätt egendom. Bestämmelsema i förevarandeparagraf bör inle gälla i aUmänna mål såvitt avser staten/borgenären (se 30 8). 1980/81:8 2 kap. 7 § 220 78 I denna paragraf regleras frågan när en ansökan eller annan handling skallanses ha kommit in lill kronofogdemyndigheten. Paragrafen motsvarar 19 kap. 5 8i beredningens förslag. Några uttryckliga bestämmelser finnsinte om när handling skall anses ha kommit in till utmätningsmannen eller överexekutor.1 7 8 förvaltningslagen och 44 8 förvallningsprocesslagen finns regler om närhandling skall anses ha kommit in till myndighet som avses i dessa lagar.Likalydande bestämmelser har också meddelats i RB. 1 33 kap. 3 8 första stycket RB anges somhuvudregel att inlaga eller annan handling anses ha kommit in till domstolenden dag då handlingen eller avi om betald postförsändelse, i vilken handlingenär insluten, har anlänt lill domstolen eller kommit behörig tjänsteman tillhända (första meningen). 1 andra meningen föreskrivs att om domstolen särskiltunderrättas om att telegram till domstolen har anlänt till lelegrafanstalt,telegrammet anses ha kommit in redan när underrättelsen har nått behörigtjänsteman. Enligt andra stycket gäller att om det kan antas att handlingeneller avi om denna viss dag har avlämnats i domstolens kansli eller avskiltsför domstolen på poslanstalt, handlingen resp. avin anses ha kommit in dendagen, om den har kommit behörig tjänsteman till banda närmast följandearbetsdag. Slutligen innehåller paragrafens tredje stycke bestämmelse om alldomstolen får kräva alt avsändaren genom undertecknad handling bekräftartelegram eller annat meddelande som inte är undertecknat. Beredningen erinrar om att varkenförvaltningslagen eller RB är direkt tillämplig på exekutiva ärenden. Deberörda bestämmelsema torde dock bli analogiskt tillämpliga inomexekutionsväsendet, om inte annat sägs. Uttryckliga bestämmelser i saken bördock enligt beredningen tas in i UB. I första stycket av 19 kap. 5 8 har ienlighet härmed tagits upp föreskrift alt 33 kap. 3 8 RB har motsvarandetillämpning beträffande inkommande handlingar. Beredningen påpekar att om kronofogdemyndighet harflera stationeringsorter inslruktionsvis får avgöras var post skall tas emoteller handlingar lämnas in. Frånsett fall som avses i andra stycket avparagrafen bör enligt beredningen handling anses inkommen i behörig ordning, omden har kommit in till någondera expeditionen. När skepp, luftfartyg m.m. eller fast egendom skallsäljas pä auktion och innehavare av fordran eller rättighet behöver ta tiU varasin rätt, är denne enligt beredningens förslag skyldig att göra anmälan däromsenast vid bevakningssammanträde eller annan förhandling i samband medauktionen (11 kap. 9 8, 12 kap. 1 § jämförd med 11 kap. 9 8 samt 13 kap. 23 8beredningens förslag). Yrkande om t.ex. indragning av gemensamt inlecknadfastighet skall framställas senast vid bevakningssammanträdet (13 kap. 49 8).Vidare nämner beredningen att ogulden del av köpeskilling skall betalas senastvid fördelningssammanträde (11 kap. 16 8 fjärde Prop.1980/81:8 2 kap. 8 § 221 stycket, 12 kap. I S jämförd med nämnda lagrum samt 13kap. 35 S fjärde stycket). I dessa och liknande fall är det enligt beredningennödvändigt att anmälan eller annan åtgärd som skall vidtas blir känd förförrättningsmannen innan sammanträdet eller förhandlingen avslutas. Det ärsålunda l.ex. inte tillräckligt att ett yrkande som har framställts finns ibrev som ligger på postanstalt. Enligt motivuttalanden (se prop. 1973:30 s. 81)skulle detta gälla utan vidare, eftersom principerna i 33 kap. 3 8 RB inleskulle tillämpas i sädana fall. Beredningen har emellertid ansett del önskvärtatt frågan regleras uttryckligen. I andra stycket av paragrafen hardärför gjorts undantag från bestämmelsen i första stycket så till vida attanmälan eller annan åtgärd, som skall ske innan utmätt egendom säljs,sammanträde avslutas eller beslut meddelas inte kommer i betraktande, om deninte har hunnit bli känd . Att försändelse inte på vanligt sätt haravhämlats utan blivit kvarliggande på posten får enligl beredningen inte läggassakägare till last. Har avi kommit förrättningsmannen tillhanda, bör han låtahämta försändelsen, om det låter sig göra ulan avsevärd olägenhet försakägarna. När del inte kan ske, måste försändelsen anses för sent inkommen.Beredningen anmärker att tillämpningen kan vålla svårigheter men att sädanaöver huvud inte kan förebyggas, om man så långt möjligt vill följa den liberalalinje som lagstiftaren har slagit in på i 33 kap. RB liksom i förvallningsprocesslagenoch förvaltningslagen. Bestämmelsema iförevarande paragraf överensstämmer i sak med beredningens förslag. 8 8 Denna paragraf innehåUer bestämmelser om anlitande avtolk och om översättning av handlingar. Första stycket motsvarar 2 kap. 6 8andra stycket i beredningens förslag, medan andra stycket saknar motsvarighet iberedningens förslag. Uttryckligabestämmelser som medger utmätningsmannen eller överexekutor att anlita tolkfinns inte f.n. Sädan befogenhet anses dock finnas. Den som anlitas som tolkfår ersättning av aUmänna medel. Särskild avgift för statsverkels kostnad förtolk las inte ut i målet (5 § andra stycket exekutionsavgiftskungörelsen). 1fråga om översättning av handlingar i utsökningsmål finns endast vissabestämmelser i (57 8). Kronofogdemyndighetenbör enligt beredningen vid behov kunna anlita tolk i exekutivt ärende, om parteller annan som deltar i ärendet inle behärskar svenska språket eller ärallvarligt hörsel- eller tal-skadad. Bestämmelse härom har tagits upp i andrastycket av 2 kap. 6 8. Beredningen har inte ansett att bestämmelser behövermeddelas om Jäv för tolk i exekutiva ärenden eller om ed eller försäkran. Beredningen anser att den somanlitas som tolk och inte fullgör uppdraget i tjänsten bör erhålla arvode samtgotlgörelse för kostnader och Prop.1980/81:8 2 kap. 8 § 222 Ersättningen bör utgå av allmänna medel ochkostnaden stanna på statsverket. Man kan enligt beredningen förmoda att tolkinte ofta behöver anlitas i exekutiva ärenden. kostnad tordedärför bli obetydlig. 1 balken synes inte behöva anges mer än att kostnaden förtolk betalas av allmänna medel. Ersätlningsgrunderna kan regleras i administrativordning. Beredningen påpekar attbefogenheten att anlita tolk enligt 50 8 förvallningsprocesslagen och 9 8förvaltningslagen avser inte bara muntliga mellanhavanden med den som inlebehärskar svenska språket utan också fall då inlaga eller annan handling påfrämmande språk ges in till myndigheten eller denna skall meddela sig skriftligenmed någon som inte förstår svenska, dvs. då skriftlig översättning kan behövaske. 1 RB har förts in särskilda bestämmelser om översättning (33 kap. 9 8). Beträffande kronofogdemyndighetensverksamhet erinrar beredningen om att det i princip för verkställighet krävsatt exekutionstiteln är svensk. Utländska domar och beslut m.m. får verkställasendast när särskilda bestämmelser medger det (se 3 kap. 4 8beredningsförslaget). Sådana bestämmelser brukar innehålla föreskrift om att.när verkställighet söks, handling som är avfattad pä utländskt språk skall -frånsett danska eller norska språket - vara åtföljd av översättning (se t.ex. 28 sista stycket lagen 1962:512 om indrivning i av underhällsbidrag,fastställda i , , eller ). Handling får numera iprincip inte avvisas därför att den inle är avfattad på svenska. Antagligen bördock avvisning ske i nu nämnda fall. om sökanden inte efter föreläggandeinkommer med behövlig översättning. Med hänsyn bl.a. till att talan motkronofogdemyndighetens beslut skall fullföljas till hovrätt anser beredningenall RB i princip bör vara utgångspunkt för reglering av frågan om översättningav handling som kommer in lill kronofogdemyndigheten. Beredningen anser attbestämmelser härom lämpligen kan meddelas i administrativ ordning. I den måndet anses lämpligt kan sålunda föreskrivas att handling som är avfattad påfrämmande språk skall vara åtföljd av översättning och att den får lämnas utanavseende om översättning inte kommer in. kan ocksåbemyndigas att ombesörja översättning av handling. Ersättning för översättningav handling som sökanden inger skulle i andra ärenden än införsel kunna tas utsom förrättningskostnad, men beredningen förordar att ersättningen, liksomenligl förvallningsprocesslagen och förvaltningslagen, får stanna påstatsverket. Ett parremissinstanser vänder sig mot beredningens uttalande alt bestämmelser inlebehöver meddelas om jäv för tolk i utsökningsmål eller om ed eller försäkranför sådan tolk. i ifrågasätter om inle i vartfall Jävsbestämmelser, liknande dem som finns i 5 kap. 6 8 fjärde stycket RB,bör finnas. Enligt hovrätten för bör regier om jäv och om edeller försäkran för tolk 1980/81:8 2 kap. 8 § 223 meddelas beträffande muntlig förhandling ifördelningstvist som kronofogdemyndigheten själv prövar med tillämpning av 19kap. 19 och 20 SS beredningens förslag. Enligt/?5V mäste reglerna omgäldenärens upplysningsplikt medföra alt tolk kommer att användas i myckelstörre omfattning än f.n. På vissa orter kommer del dock att bli svårt att fålag i auktoriserad tolk, särskilt dä det gäller mera ovanliga språk. RSV, somhänvisar lill uttalanden i prop. 13 s. 167-175, betonar vikten aven utbyggd tolkulbildning och tolkförmedling. 1 första stycket avförevarande paragraf har tagits upp bestämmelser om tolk i utsökningsmål, vilkai huvudsak överensstämmer med beredningens förslag i 2 kap. 6 8 andra stycket.Beträffande kostnadsfrågan bör dock anges endast alt tolk som inte fullgöruppdraget i Gänsten har rätt till ersättning av allmänna medel. Jag delarberedningens uppfattning att ersättning för kostnaden inte bör tas ut särskiltav parterna i målet. härom bör, liksom beträffande vissa andrakostnader, meddelas av regeringen. Jag delar beredningens mening attföreskrifter inte behöver meddelas om jäv för tolk i utsökningsmål eller om edför sådan tolk. Med anledning av vad RSV har anförtvilljag framhälla att tolk numera kan auktoriseras genom godkännande avkommerskollegium (se förordningen 1975:590 om godkännande av tolkar ochauktorisation av översättare). Både härigenom och genom andra åtgärder hartolkförmedlingen avsevärt förbättrats. Enligt min mening bör även fråganom översättning av handlingar som kommer in liU kronofogdemyndigheten reglerasi UB. Det synes lämpligt att därvid anknyta lill i saken. 133 kap. 9 8 första stycket RB anges att om frän part inkommen inlaga ellerannan handling inte är avfattad på svenska språket domstolen får vid behovantingen förelägga parten att tillhandahålla bestyrkt översättning avhandlingen eller uppdra åt lämplig person att översätta handlingen. Efterkommesinle föreläggande att tillhandahälla översättning, fär handlingen lämnas ulanavseende. Enligt andra stycket i samma paragraf har den som har biträttdomstolen med översättning rätt lill ersättning av allmänna medel efter vaddomstolen prövar skäligt. I brottmål i vilket åklagare för lalan skall ersättningengäldas av statsverket. Denna reglering torde i huvudsak vara lämplig ocksä iutsökningsmål. I enlighet härmed föreskrivs i andra stycket av förevarandeparagraf alt i fråga om översättning av ansökan eller annan handling som inteär avfattad på svenska språket tillämpas 33 kap. 9 8 RB. Av hänvisningen följerbl.a. att inkommen handling kan lämnas utan avseende, om föreläggande atttillhandahålla översättning inte efterkommes. Handling som är avfattad pädanska eller norska språket bör alllid godtas. Jag vill tillägga altöversättare numera kan fä auktorisation efter prövning av kommerskollegium (se den tidigare 1980/81:8 2 kap. 9 § 224 nämnda förordningen). Till invandrarverket finns vidareknuten en språk-sektion som kan åta sig kvalificerade översättningsuppdrag frånbl.a. 9 6 Denna paragraf behandlar det fallet att part ellertredje man, som har försummat att iaktta föreskriven frist i utsökningsmål, harhaft laga förfall för sin underlåtenhet. Paragrafen motsvarar 19 kap. 6 8beredningens förslag. I UL finnsbestämmelser om laga förfall endast i fråga om klagan över beslut eller åtgärdav utmätningsman. 1 204 8 I mom. anges sålunda att om den i 201 eller 203 8föreskrivna tiden för klagan försitts och laga förfall inte visas inom sammatid, klagan inte får tas upp till prövning såvitt den avser att vinna ändring iutmätningsmannens åtgärd. Om laga förfall visas före klagotidens utgång, skallöverexekutor enligl samma paragraf sälta ut ny tid för klaganden att fullföljamålet. 1 den mån UL saknar bestämmelser om laga förfall torde RB:s föreskrifteri ämnet vara analogiskt tillämpliga. I fråga om fullföljd av talan till hovrättoch högsta domstolen samt förfarandet där följer direkfav 21 8 Rp att RB ärtillämplig. Med laga förfall förstås påutsökningsrättens område detsamma som i rättegäng. Enligt 32 kap. 8 8 förstastycket RB föreligger laga förfall då nägon genom avbrott i allmännasamfärdseln, sjukdom eller annan omständighet, som han inte hade bort förutseeller som rätten eljest finner utgöra giltig ursäkt, har hindrats att fullgöravad som har ålegat honom. Enligt andra stycket i paragrafen skall som lagaförfall för part också anses att hinder av angivet slag har förelegat för ombudsom parten har vidtalat och annat ombud inte har kunnat ställas . Enligt beredningensförslag kan kronofogdemyndighet förelägga sakägare vid vite att fullgöraprestation som åligger honom eller att iaktta något som eljest tillhörförfarandet i målet hos kronofogdemyndigheten (se 5 kap. 4 och 13 88, 16 kap.4 S samt 19kap.8, 9och 13 88). Vid laga förfall skulle enligt beredningentroligen 32 kap. 6 8 RB kunna fä analogisk tillämpning, om inte annatföreskrivs. Beträffande frist för fullföljd av talan till hovrätt skulle iavsaknad av särskild bestämmelse antagligen 32 kap. 7 S RB tillämpas analogt. Beredningen framhåller alt dessförslag innehåller åtskilliga andra bestämmelser om frister vilka inte täcks avRB:s bestämmelser om laga förfall. 1 fråga om dessa kan det inle med analogisktillämpning av RB bli möjligt all få ny tid utsatt. De viktigastebestämmelserna är föreskrifterna i 5 kap. om att utmätningsverkan av vissaavgöranden förfaller om inte försäljning begärs (15 S) samt omföreläggande för Iredje man att väcka talan mot sökanden och gäldenärenangående bättre rätt till lös egendom (19 8) eller till fast egendom (24 8)resp. föreläggande för sökanden att väcka talan mot tredje man angåendeäganderätten till ulmätt 1980/81:8 2 kap. 9 § 225 lös egendom (20 8, se även 26 8) eller om beståndet avutmätt fordran eller rättighet (21 8). 1 dessa fall skall talan väckas inom enmånad från att föreläggandet har delgelts vederbörande. En liknandebestämmelse finns i 14 kap. 9 8 för det faUet alt tvist råder om rätten tillinflutna medel. Vidare erinrar beredningen om bestämmelsen i 10 kap. 15 8 därdet sägs att om utmätning har skett av pantbrev i skepp eller fast egendomyrkande att den_ intecknade egendomen skall tas i anspråk skall framställasinom en månad från utmätningen. Enligt 17 8 i samma kapitel har bestämmelsenmotsvarande tillämpning i fråga om inteckning i luftfartyg eller reservdelardärtill. Enligt 14 kap. 20 8 åligger det borgenär, för vilken utdelning har beräknats,att från det att fördelningen vann laga kraft förete vissahandlingar (t.ex. pantbrev) för att medlen skall få betalas ul till honom.Vidare måste i åtskilliga fall part eller annan sakägare framställa yrkandeeller eljest iaktta något vid sammanträde, före auktion, under auktionen elleri annat sammanhang för att det skall kunna beaktas (se l.ex. 11 kap. 6, 9, 16och 21 88, motsvarande fall enligl 12 kap. och 13 kap. 13, 23, 35, 42, 49 och58 88). Enligt beredningens mening är detsärskilt angeläget att frist som gäller vid föreläggande att väcka talan viddomstol eller i annan särskild ordning kan förlängas i händelse av lagaförfall. En möjlighet därtill bör därför införas. En sådan reglering skullenära överensstämma med vad som gäller beträffande fullföljd av talan i fall då32 kap. 7 8 RB är tUlämplig (se även 58 kap. 11 8 RB). 1 fråga om laga förfallnär talan mot beslut av krono-fogdefogdemyndighet skall fullföljas tillhovrätten bör likaledes RB:s reglering i 32 kap. 7 8 och 58 kap. 11 8efterliknas. Beträffande andra frister som enligt förslaget skall tillämpas hoskronofogdemyndigheten, vare sig direkt enligt bestämmelse i balken eller enligtkronofogdemyndighetens beslut, bör enligt beredningen den reglering tillämpassom enligt 32 kap. 6 8 RB gäller för de fall som avses där. Lagtekniskt bör den förordaderegleringen enligt beredningen genomföras på det sättet att i paragrafen förstbeaktas de fall dä part eller tredje man underlåter att inom föreskriven tidiaktta någol som äligger honom i ärende hos kronofogdemyndigheten. Föreskrifthärom har tagits upp som första mening i första stycket av paragrafen. Där sägsalt om del finns anledning anta att part eller tredje man har laga förfall,underlåtenheten inle skall leda till påföljd eller eljest läggas honom tilllast i ärendet. Bestämmelsen är inskränkt lill vad som skall iakttas i ett hoskronofogdemyndigheten alltjämt anhängigt ärende. En sädan föreskrift om uppsägninginom som meddelas i 13 kap. 46 8 hör t.ex. inte hit.