prop · G403106 · 1980-12-31 00:00:00 — främjande av f I y k t till böter de a v f 1 y k t tillböterellerfängelse eller fängelse i högst . Giver någon sig obehörigen ut för att utöva myndighet, dömesför föregivande av allmän ställning lill böter eller fängelse i högst sexmånader. Detsamma skall gälla, om någon obehörigen bär uniform, märke eller annalijänstetecken som giver honom sken av atl tillhöra försvarsmakten eller annankår i det allmännas ijänsl eller kår, vars verksamhet avser allmän samfärdseleller allmänhetens förseende med vatten, ljus, värme eller kraft. Är brottet med hänsyn till alt det har medfört betydandemen för det allmänna eller för någon enskild eller eljest all anse som grovt,skall dömas till fängelse i högst . Om någon obehörigen giver sig utför advokat, dömesför f ö regivandeav ställning som a dvo kal lill böter. Den som genom att obehörigen ge sig ut för läkare,tandläkare eller veterinär föranleder att läkemedel utlämnas lill honom ederannan i Lydelse enligt prop. 1979/80:1, strid mot vad därom är stadgat, dömes för föregivande av ställningsom läkare, landläkare eller veterinär tdl böter. För försök eller förberedelse till våld eller hot mol tjänsteman dömes fill ansvar enligt vad i 23 kap. stadgas, såframt ej brottet, om del fullbordats skulle hava varit all anse som ringa. För försök till främjande av flykt dömes ock till ansvar enligt vad i 23 kap. sägs. Denna lag träder i kraft den För försök eller förberedelse till våld eller hot moltjänsteman dömes till ansvar enligt vad i 23 kap. stadgas, såframt ej brottet,om del fullbordats skulle hava varit alt anse som ringa. För försök ellerförberedelse till främjande av flykt dömes ock till ansvar enligl vad i 23kap. Lag omändring i lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk Härigenom föreskrivs att 36 § lagen (1966:293) omberedande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall skall upphöra alt gälla frånoch med den Lag omändring i lagen (1967:940) angående omsorger om vissa Härigenomföreskrivs atl 57 § lagen (1967:940) angående omsorger om vissa psykisktutvecklingsstörda skall ha nedan angivna lydelse. Den som driver enskild inrättning eller verksamhet i stridmot bestämmelserna i 10 § första stycket, dömes fill böter eller fängelse ihögst . Den som hjälper någon som är inskriven i specialsjukhusmed slöd av 35 § att avvika från sjukhuset, dömes till böter eller fängelse ihögst 1980/81:106 28 För försök dömes fill ansvar enligt 23 kap. . Dennalag träder i kraft den . Lagom ändring i smittskyddslagen (1968:239) Härigenomföreskrivs atl 28 § smittskyddslagen (1968:239) skall upphöra att gälla frånoch med den 1980/81:106 29 Sammanställning av remissyttranden över promemorian (Ds Ju 1980:1) med förslag till vissa ändringar i 17 kap. Efter remiss har yttranden över promemorian avgelts avriksåklagaren (), , , ,, , brottsförebyggande rådet (BRÅ), socialslyrelsen,landslingsförbundet, , , , , , . RÅ har överlämnat yttranden från överåklagarna i Stockholmsoch saml länsåklagarna i , och 1 Förslaget till ändringar i 17 kap. 12 och 16 §§brottsbalken Förslaget har tillstyrkts utan erinringar av RÅ,överåklagarna i och , länsåklagarna i och län,Göla hovrätt, , , ,, landstingsförbundet. ,, Föreningen och FöreningenSveriges åklagare. och har förklaratsig inte ha någon erinran mot förslaget. ifrågasätter om inte liden är inneför en översyn av straffbestämmelsen i 23 kap. 2 § BrB och en anspassning avbestämmelsen till de förändringar i brottsligheten som inträffat. Enligttingsrätten föreligger del med lagrummets nuvarande avfallning svårigheter alti önskvärd omfattning inskrida mot förberedande åtgärder exempelvis när delgäller grövre narkotikabrott. Länsåklagaren i tillstyrker lagförslaget isak men anser att uttrycket "komma lös" i 17 kap. 12 § BrB frånspråklig synpunkt bör ersättas med "avvika". Länsåklagaren anför iövrigt. Övertygande skäl föreligger för att straffbeläggaförberedelse till främjande av flykt. Jag vill emellertid ifrågasätta om inteen sådan brett upplagd och planlagd aktion, som den Riksåklagaren åberopatenligt departementspromemorian bör föranleda ell betydligt högre slraffmaximumän fängelse . såsom förutsätts i det angivna fallet, antar altdel bakom planläggningen ligger en väl fungerande brottsorganisation med sloraekonomiska resurser bjuder konsekvensen all man förväntar sig all en sådan 1980/81:106 30 organisation inte skyr några som helst medel för att vinnasina syften. I det av Riksåklagaren åberopade fallet måsle man ulgå från attorganisationen förbereder etl massivt angrepp på kriminalvårdsanslallen medhjälp av inbrottsverklyg och av allt att döma är beredd atl använda våld. Detär med andra ord fråga om etl planlagt angrepp mot en av statens viktigastefunktioner och det synes mig i och för sig diskutabelt all straffa dennaplanläggning som förberedelse till brottet främjande av flykt med den slraffskalasom gäller. Ett straffmaximum fängelse för dennaplanläggning torde knappast imponera på brottsorganisationen. De grova fall,som motiverar straff för förberedelse lill främjande av flykt, motiverar enligtmin mening också en straffskärpning av det fullbordade brottet för grova fall.Maximum bör vara fängelse . BRÅ vitsordar behovet av lagändringar men har vissaerinringar mol förslagets utformning. BRÅ anför i denna del. Förberedelse till främjande lill flykt är inle straffbart enliglgällande rätt. Del innebär atl även mycket avancerade och farligaflyktförberedelser, exempelvis i anknytning till internationellt organiseradnarkotikabrottslighet inle kan föranleda straffansvar. Dessutom finns vissaoklarheter och luckor i den gällande regleringen. Dessa har främsl sin grund i atlbrottsbalkens (BrB) reglering inte gäller den som är berövad friheten försjukvård (jfr NJA 1979 s. 386). Där lar i slällel olika specialslraffrältsligabestämmelser över. Bestämmelserna läcker dock inle alla situationer som kananses straffvärda. Vad gäller personkretsen tillstyrker BRÅ atl bestämmelsenom främjande av flykt skall omfatta samtliga som med laga rätt har berövatsfriheten. Det i promemorian framlagda förslagel innebär dock, förutom att vissaluckor täpps till, en utvidgning av kriminaliseringen i så måtto alt döljandeoch annan sådan åtgärd efter avvikande skulle bli straffbart även vid frihetsberövandenför sjukvård. Något behov av utvidgning i detta hänseende föreligger enligl BRÅ:suppfattning knappast mer än möjligen i vissa kvalificerade fall. En möjlighet är då all i princip bibehålla straffansvaretför döljande och annan sådan åtgärd enligt 17:12 BrB men öppnamöjlighet lill ansvarsfrihet i vissa fall (jfr AU 1979/80:27 s. 76). Tidigarehar i denna riktning diskuterats om en motsvarande ansvarsfrihet lill den somgäller enligt 17:11 BrB förvissa närstående även skulle gälla vid främjande avflykt (se 1. ex. regeringsrådet Klackenberg i prop. B 460 f). Enstrikt uppräkning enligt den modell som finns i 17:11 BrB skulle dock i vissahänseenden få alltför begränsad betydelse medan den i andra hänseenden skulleföra alltför långt. En friare inlresseavvägning är att föredra. Exempelvisskulle kunna föreskrivas atl del inle skall dömas lill ansvar om gärningen medhänsyn lill frihetsberövandets art och bakgrund, gärningsmannens förhållandetill den fritagne och sättet,att hjälpa honom, framstår som ringa. Enmotsvarande lagändring torde då lämpligen genomföras även i 17:11 BrB. Vad därefter angår frågan om förberedelse till främjandeav flykt bör först noteras att behovet av utvidgning av det straffbara områdetendast gör sig gällande belräffande särskilt kvalificerade former av fritagningar. 1980/81:106 31 Straff för förberedelse brukar i allmänhet också begränsaslill sådana brott som i fullbordad form är av allvarlig karaktär. Endasiundanlagsvis finns i BrB straff stadgat för förberedelse i sådana fall därböter ingår i straffskalan för det fullbordade brottet (förgöring, mened; jfräven olovlig avlyssing). Även om det kan förmodas att ansvar i praktiken endasikommer atl utkrävas för förberedelse lill främjande av flykt i särskiltkvalificerade fall är det otillfredsställande om del formella ansvarsområdet utslräckesalltför långt. Etl sätt alt undvika detla är alt dela in brottet i tvågrader, såsom var fallet fram till BrBs antagande, och endasi föreskriva straffför förberedelse vid den grövre formen. Vad som främst lalar mol denna lösningär den begränsade straffskalan. I samband med anlagande sänktesstraffmaximum från fyra lill . Någon motivering till denna lagändringgavs ej. Med hänsyn härtill finns anledning atl något beröra straffskalans omfallning. Det kan knappast råda någon tvekan om att den form avkvalificerade fritagningar som aktualiserat frågan om straff påförberedelsestadiet i sin fullbordade form måste tillmätas mycket högtstraffvärde. Def kan här jämföras med slraffskalorna för rån och grovt rån medstraffminimum om etl resp. . Trots det relativt låga straffmaximum vidfrämjande av flykt torde dock fullt adekvata påföljder kunna utmätas genom altgärningsmännen genom sitt handlande i allmänhet gjort sig skyldiga till ocksåandra kvalificerade brott, särskilt enligl 3 och 4 kap. BrB, På sådan grund kanockså flyktingen själv ådömas ansvar. I allmänhet lär dock brott mot 17 kap. BrBkonsumera brott mol kap. 3 och 4, Det kan ifrågasättas om inte denna ordning ihögre grad än som kan antas vara fallet även borde gälla 17:12 BrB, Ensträngare straffskala skulle dä krävas. Konkurrenslösningen skulle, förutomgenom motivullalanden, kunna klargöras genom en gradindelning av brottet därsom exempel på vad som kan göra brottet grovt anförs bl. a. atl gärningenutförts med grovt våld eller tvång. Elt straffbeläggande av förberedelse skullehärigenom kunna begränsas till allvarliga fall och skulle även i övrigt fallasig naturligare genom all de omständigheter som gör förberedelsehandlingenstraffvärd inle skulle kunna sägas hänföra sig lill omständigheter som vidfullbordad gärning främsl skulle bedömas enligl andra straffbestämmelser. 2 Förslaget till ändringar i 17 kap. 15 § Jag delar den i promemorian redovisade uppfattningen alt intelefoneringav recept av obehörig person kan vara straffbar som anstiftan av osantintygande, men endast under förutsättning antingen all den ordinerandesidentitet verifierats vid kontroll eller att vederbörande farmaceut funnit konlrollobehövlig genom etl felaktigt antagande all den ordinerandes identitet varuppenbar. Bedrägeri är inle en adekvat brottsrubricering på förfaranden av detlaslag. Som framhålles i promemorian är del f. ö. osäkert huruvida rekvisilenskada och kan anses föreligga i fall av denna typ. När del gällerobehöriga förfaranden med narkotiska preparat torde del visserligen varamöjligt alt beivra del obehöriga innehavet enligt narkotikastrafflagen. Dettaär dock inte tillfyllest med hänsyn till atl själva tillvägagångssättet vidförsök att utfå läkemedel på detta säll framslår som 1980/81:106 32 straffvärt i och för sig. På grund av det anförda delarjag den i promemorian uttalade uppfattningen alt övervägande skäl talar för atlobehöriga förfaranden av det slag som är aktuella straffbeläggs i särskildbestämmelse. När del gäller frågan hur detla straffansvar lämpligen börkonstrueras vill jag anlägga följande synpunkler. Del centrala i gärningstypenär att man obehörigen försöker få receplbelagda läkemedel utlämnade åt sigeller annan. I systematiskt hänseende är en gärning av denna art enligt minmening mera atl hänföra lill oredlighelsbrollen än lill brotten föregivande avallmän ställning eller ställning såsom advokat. När del gäller straffvärdhelen framslården föreslagna strafflaliluden som klart otillräcklig. Del är nämligen här oftafråga om seriebrollslighel av allvarlig beskaffenhet. För t. ex. oredligtförfarande är straffet böter eller fängelse i högst . Är det akluellaläkemedlet narkotika bör jämförelse också göras med straffet förnarkotikabrott, som ju också är böter eller fängelse i högst . Somframhållits av överåklagarna i Slockholm och saml länsåklagaren iÖrebro finns det vidare etl uppenbart behov av atl kunna inskrida medstraffansvar redan på försöksstadiet. Med utgångspunkt från nu anförda omständigheter framslårdel som mindre lämpligl alt kriminaliseringen sker efter mönster avbestämmelserna om föregivande av ställning såsom advokat. Jag har övervägtmöjligheten atl i stället låta straffbelägga förfarandet i narkotikastrafflagenmen funnit detta vara mindre ändamålsenligt. En lämpligare utväg synes vara attbestämmelser i ämnet antingen förs in som etl tillägg till stadgandet om oredliglförfarande eller genom en särskild lag som lämpligen bör inordnas underbrottsbalkens bedrägerikapitel. Den föreslagna gärningsbeskrivningen torde kunna godtagasunder förutsättning alt även försök till utlämnande blir straffbart och att straffetanges till böter eller fängelse i högst tvä år. Brottet kan förslagsvisbenämnas obehörigt anskaffande av läkemedel. Vid fullbordat brott avseendenarkotika bör straff ådömas såväl enligt den nu föreslagna bestämmelsen sommed stöd av narkotikastrafflagen. Såsom uttalas i promemorian torde den som genom falskt telefonreceplfått ul läkemedel som är atl hänföra till narkotika kunna fällas lill ansvar enliglnarkotikastrafflagen för olaga innehav av narkotika. För åklagarmyndighetensdel kan jag bekräfta alt dessa straffbestämmelser emellertid inteutnyttjats på de aktuella fallen. Jag har för berörda åklagare påpekat demöjligheter som narkotikastrafflagen ger atl beivra falska telefonrecept. Jag kan vidare meddela all senast idom bedömt falska telefonrecept som anstiftan av osantintygande jämte bedrägeri avseende läkemedelsraballen. Såvitt framgår av domensynes tingsrätten inte ha fäst avseende vid huruvida påteckning om konirollringningskett eller ej. Domen har vunnit laga krafl. Förutsatt alt gällande rätt är den nu angivna skulle denuvarande straffbestämmelserna kunna anses ge tillräckliga möjligheler attbeivra de fall där gärningsmannen lyckas. När det är fräga om narkotika skullehan således fällas till ansvar för narkotikabrott och i övriga fall föranstiftan av osant intygande. Det föreslagna tillägget i 17 kap. 15 §brottsbalken framslår då som obehövligt. När det gäller fall där gärningsmannenförsökt men 1980/81:106 33 misslyckats är utgångspunkten att varken försök tillinnehav av narkotika eller lill anstiftan av osant intygande är straffbelagt.Den föreslagna nya bestämmelsen gäller också endast fall där läkemedel blivitutlämnat. Enligt min mening är det inte tillfredsställande atl här akluellagärningar inte kan beivras på försöksstadiet i vart fall om det är fråga omnarkotiska preparat. Omständigheterna kan i många fall vara sådana att redanförsöket motiverar en strängare påföljd än böter. En möjlighet kunde vara att inarkotikastrafflagen införa straffbestämmelser för detla slag av försök tillinnehav. Emellertid är jag närmasl benägen att förorda att inarkotikastrafflagen tas in en särskild straffbestämmelse för fall då någongenom vilseledande medelst falskt telefonrecepl eller liknande förfarande fårtill sig utlämnat narkotiska preparat. Straffsatsen bör vara densamma somgäller för narkotikabrott enligt 1 § narkotikastrafflagen. Genomen sådan lagsfiftningfår man en mera till gärningen adekvat straffbestämmelse när det gäller falldär gärningsmannen lyckas än vad ansvarsbestämmelserna avseende innehav avnarkotika utgör, eftersom dessa senare egentligen lämnar en väsentlig del avgärningen obeivrad. En sådan särskild straffbestämmelse ger också möjlighet altpä elt lagtekniskt enkelt sätt straffbelägga försök. Under straffbestämmelsenborde inrymmas förutom falska recept vissa andra vilseledande förfaranden såsomatt- i avsikt att för egen del komma åt narkotika - för apotekspersonal utgesig vara ombud för någon som i behörig ordning fatt narkofiskt preparat förskrivelåt sig eller att i samma avsikt för läkare falskeligen utger sig vara en avläkarens patienter eller ombud för en sådan och härigenom förleder läkaren attförskriva narkotiskt preparat. Jag vill framhålla atl jag beträffande nuangivna exempel inle kan hänvisa till verkliga fall men möjligheten alt sådantkan förekomma torde inte vara utesluten. Ifrågavarande gärningar avseende andra läkemedel ännarkotiska preparat har enligt min mening ett avsevärt mindre straffvärde. Försådana fall bör en straffbestämmelse med endast böter i straffskalan kunnagodtas. Emellertid bör straffansvar inträda även om gärningen inte lett tillatt läkemedel utlämnats. Detta kan möjligen lagtekniskt lösas genom att angeatt gärningen skett "i samband med förskrivning av läkemedel". Den lösning som anges i promemorian är att beivra denobehöriga ordinationen av läkemedlet. Mol denna principlösning har jagingenting alt invända. Fördelen är all också andra sätt att obehörigenförskaffa sig läkemedel straffbeläggs, såsom att i eget namn utfärda och ingerecept eller-som i ett aktuellt fall - rekvirera läkemedel frånläkemedelsföretag, i båda fallen felaktigt uppgivande sig som läkare. Till skillnad från förslagställarna anser jag emellertidatt gärningen bör vara straffbar oavsett om läkemedel lämnats ut eller ej. Enliglpromemorian är de misslyckade försöken mångdubbelt fler än de lyckade. Frånpreventiv synpunkl spelar det en väsentlig roll att den som efter en obehörigtelefonordination beger sig till vet att han kan straffas oavsett omläkemedlet utlämnas eller inte. Jag delar inte uppfattningen att detta skullegöra förbudet mot obehörigt bruk av läkartiteln alltför vidsträckt. Skulleförsöket misslyckas efter del att kontrollringning skett och telefonreceptetutfärdals - t. ex. på grund av att personalen igenkänt kunden - kvarstår visserligenmöjligheten att döma för anstiftan lill osant intygande. Men en bättre lösningförefaller vara att i det föreslagna lagrummet straffbelägga den 1980/81:106 34 som obehörigen föranleder eller söker föranleda attläkemedel utlämnas. För att såsom vid anstiftan fill osant intygande möjliggörahusrannsakan i syfte alt la i beslag obehörigt utlämnade läkemedel bör fängelseingå i straffskalan. Att utvidga 17 kap. 15 § lill att omfattaäven den som obehörigen utger sig för att vara läkare, tandläkare ellerveterinär och därigenom föranleder att läkemedel olagligt utlämnas, får ansesvara etl lämpligt sätt att beivra begagnande av falska telefonrecepten med. Något som däremot kan ifrågasättas är den straffpåföljdsom föreslås för brottet. Det är synnerligen tveksamt om enbart böter ärtillräckligt för alt man skall uppnå den önskade preventiva effekten. För attinverka avskräckande på de personer som ägnar sig åt denna verksamhet, företrädesvisnarkomaner, krävs en straffskärpning med fängelse i straffskalan. Vidare kananföras att de båda närliggande och på falska telefonrecepl tidigare tillämpadebrottsrubriceringarna, urkundsförfalskning och osant intygande, har fängelse istraffskalorna. Av denna anledning föreslås att straffet för föregivande avställning som läkare sätts lika som straffet för föregivande av allmänställning, böter eller fängelse . För egen del är jag inle benägen att anse rättsläget såoklart som promemorian anger. Mål om falska telefonrecept förekommer iexempelvis åklagardistrikt inte så sällan. Efter ingående analys har jagfunnit att inringning av falska telefonrecepl, oavsett om kontrollringningskett, är alt bedöma som anstiftan av osant intygande. Så långt jag vet har medden brottsrubriceringen väckta åtal bifallits av , där de docktror jag utan undantag stannat. I varje fall kan jag inte erinra mig någonogillande dom från högre instans. Det är mig obekant hur det förhåller sig i övrigt ilandet. Därmed vare hur som helst men sett mot bakgrunden av för mig kändpraxis framstår det som olyckligt atl rättsläget inte har klarlagts genomprövning i högsta instans. Jag ärsålunda på anförda grunder tveksam om behovet av ny eller ändrad lagstiftningpå området. Då nu emellertid sådan aktualiserats vill jag framföra några synpunklerpå förslaget. Mot det i promemorian gjorda övervägandel att låtakriminaliseringen principiellt hänföra sig till viss ställning synes i och försig inget vara att erinra. Vid detaljutformningen synes ligga närmast tillhands att, som också föreslagits tidigare och som skett beträffande advokat, straffskyddaredan yrkesbeleckningen läkare, veterinär och tandläkare och förbehålla densådana som är legitimerade eller eljest på grund av förordnande behöriga atlutöva yrket. I promemorian avvisas den tanken med motiveringen atl"underlag torde (emellertid) saknas att frångå det ställningslagande ifråga om skyddet för läkartiteln som gjorts vid kvacksalverilagstiftningenstillkomst och som innebär atl ett förbud inte bör göras mera vidsträckt än vadsom motsvaras av ett praktiskt behov". Del kan diskuteras vad som är det praktiska behovet av attstraffskydda lakar-, landläkar- resp. veterinärtileln. I promemorian haruppenbarligen del praktiska behovet begränsats till kriminalisering av inringningav falska Prop.1980/81:106 35 Emellertid kan skydd tänkas behövligt ävenur andra aspekter. Som exempel kan nämnas att det då och då lär inträffa attpersoner iför sig vita "läkarrockar", tar sig in på sjukhus och"undersöker" patienter under sken av att vara läkare. Sker sådantutan ersättning synes förfarandet vara straffritt om det inte kan bedömas somolaga intrång. Om nu sådana aspekter skall lämnas åsido kan jag ihuvudsak förorda förslaget till lagreglering. På en punkt vill jag emellerfidföreslå en ändring. Enligtförslaget krävs för straffbarhet att utlämnande av läkemedel har föranletts avfalskt telefonrecept. Enligt min mening är detla inle tillfredsställande, enärju då det av gärningsmannen önskade resultatet har uppnåtts. Milt förslag äralltså att det för ansvar skall räcka att gärningsmannen har sökt föranleda altläkemedel utlämnas till honom. Den i promemorian redovisade omfattningen av telefonreceptsaml förekomsten av "falska" sådana får anses visa atl behovföreligger att särskilt kriminalisera det i promemorian åsyftade förfarandet. I promemorian har föreslagits att i 17 kap. 15 §brottsbalken lillägges ett fjärde stycke, enhgt vilket förfarandet medhuvudsakligen s. k. falska telefonrecept under brottsbeteckningen föregivande avställning som läkare, tandläkare eller veterinär skulle kunna bestraffas. Utomden falska förskrivning man i promemorian närmast tagil sikte på, nämligen avläkemedel innehållande narkofika, skulle det straffbara förfarandet även kunnaavse andra receplbelagda läkemedel. Under den föreslagna brottsbeteckningen är emellertid,såsom även framförts i promemorian, språkligt sett att hänföra även många andrafall än det åsyftade. Den falska uppgiften i telefon till apotekspersonalskulle endast utgöra ett specialfall av dem som brottsbeteckningen omfatlar.Lämpligheten av beteckningen kan redan av delta skäl ifrågasättas. Enligt promemorian består del väsentliga i det straffvärdaförfarandet i att någon obehörigen utger sig som läkare, tandläkare ellerveterinär. Jämförelse sker därvid med det skydd för advokaltiteln som finns i17 kap. 15 § 3 st . Med nämnda bestämmelse torde emellertid närmastavses att skydda allmänheten mot att vilseledas om vederbörandes särskildakompetens alt mot ersättning lämna hjälp. Förhållandet är i huvudsak detsammai behörighelslagarna och den s. k. kvacksalverilagen. Förfarandet med falskatelefonrecept avser däremot icke huvudsakligen vilseledande av den allmänhet,som kan behöva skyddas på i 17 kap. 15 § åsyftat sätt, utan går utpå att gentemot apotekspersonal "bedraga" sig till främst narkotiskaläkemedel. Enligt hovrättens mening bör därför en kriminalisering tasikte på förfarandet i sig, nämligen att någon, på vilket sätt det vara må, obehörigensöker få ut receplbelagda läkemedel. Huruvida behov föreligger att även andraläkemedel än de som innehåller narkotika omfattas av en sådan kriminaliseringbör dock övervägas ytterligare. Hovrätten avstyrker därför förslaget att genom utvidgningav 17 kap. 15 § straffbelägga det åsyftade förfarandet.