prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — Den föreslagna bestämmelsen i 1 § andra stycket lagen omersättning för inkassokostnad, alt lagen ej avser kostnad för mer omfattandeförhandling för biläggande av tvistefråga rörande fordran, bör tolkas så, altnågon inskränkning inte görs i en parts rätt att enligt 18 kap. 8 Srättegångsbalken få ersättning för rättegångs förberedande. 4.2.5 med instämmande av PKbanken,föreningsbankers förbund och : Skyddsbestämmelserna i lagen skall gälla inteblott privatpersoner Enligt bankföreningens uppfattning är skyddsintresset såvitt gällerförelag icke tillräckligt starkt för att motivera att avtalsfriheten sätts urspel beträffande ersättning från företag för inkassokostnader. Skulle en ersällningsklausuli det särskilda fallet vara oskälig, kan den jämkas enligt generalklausulen i36 § avtalslagen. Av sid. 211, andra stycket, i betänkandet att dömaomfattar begreppet inkassokostnad i förslaget kostnader även för andra åtgärderän sådana som faller under inkassolagen. I 1 §, andra styckei, sägsföljdriktigt att med inkassokostnad skall förstås en borgenärs kostnad för kravoch andra åtgärder som har syftat fill att förmå gäldenären att betala enförfallen skuld, dock ej kostnad för mer omfattande förhandling för biläggandeav tvistefråga rörande fordran. Inkassokostnad är således borgenärens samtliga kostnaderför åtgärder efter skuldens förfallodag fram till dess skulden har betalats. Emellertid äger borgenären enligt förslaget och tillskillnad mot nu endast uppbära ersättning i begränsad omfattning nämligen för inkassokostnadavseende krav enligt 5 § i förslaget till lag om ändring i inkassolagen ochupprättande av fullständig plan för amortering av återstående del av skuldensamt för kostnader enligl 5 § förslaget. Borgenären äger således inte i avtal förbehålla sig rättenatt uppbära ersättning för inkassokostnader för andra åtgärder såsom betalningspåminnelser,kostnaden för samtal, ytterligare krav, dröjsmålsränta på ersättning för inkassokostnad.I likhet med nu gällande ordning ulgår ej heller ersättning i och förverkställighet av bevis eller utslag. Enligt sid. 212 i betänkandet skall emellertiddalainspektionen liksom f. n. 1980/81:10 284 kunna meddela föreskrifter rörande innehållet iöverenskommelser om ersättning för aviserings- och bokföringskostnader,eftersom sådana kostnader ej anses kunna hänföra sig lill åtgärder, som vidtasi syfte alt förmå gäldenären att betala förfallen skuld. Förslaget till lag om ersättning för inkassokostnad gällerför såväl privatpersoner som företag. menar att förslagel är alltförlångtgående och kommer att leda till att skötsamma gäldenärer i än störreutsträckning än vad som är faUet kommer att få bära kostnadersom förorsakats av ej skötsamma gäldenärer. är detta fallet genomalt av regeringen beslutade ersättningar för prakfiskt taget samtliga ålgärdstyperligger mellan för lågt. I syfte att begränsa ytterligare övervältringar avkostnader på skötsamma gäldenärer föreslår föreningen att i rubr. förslagendast skall gälla privatpersoner och att förslaget kompletteras på sådant sättatt privatperson skall vara skyldig att utge ersättning för även andra inkassokostnaderän för de åtgärder som anges i 2 S och 5 S i förslaget. För att förhindra ev.farhågor för missbruk från borgenärs sida kan ett tillägg i 2 § göras, varigenomdatainspektionen ges rätt att bestämma omfattningen av ej ersättningsregle-radeåtgärder och ersättningens storlek för dessa, I förhållande lill företag börfull avtalsfrihet råda för sådana kostnader. Ev. oskäliga avtalsvillkor betr.dessa kostnader kan jämkas med stöd av 36 S avtalslagen. ErsätlningsgiU inkassokostnad (2 §) 4.2.7Datainspektionen: Enligt nu gällande bestämmelser utgår ersättning för inkassokostnadi förekommande fall beträffande dels krav som avses i 5 § inkassolagen, dels amorteringsplan.Nu gällande regler om inkassoersättning innebär inte något hinder mot att enfordringsägare tillgodogör sig ersättning även för utsända påminnelser. Omborgenär i domstolsansökan önskar ersättning för sådana"påminnelsekostnader" förutom för sedvanliga inkassokostnader skerdet vanligen genom att påminnelsekostnaderna adderas lill det ursprungligakapitalbeloppet och således ej anges för sig i domstolsansökan. Utanför degällande reglerna om inkassokostnad faller vidare ersättning för avisering oehbokföring av betalning enligt en amorteringsplan. Datainspektionen haremellertid i beslul och angivit förutsättningarnaför att ersättning för sådana åtgärder skall kunna debiteras. Datainspektionens förslag innebar att inkassokostnadsersättningskulle kunna ulgå förutom för krav, om kravbrev utsänts enligt 5 S inkassolagenoch för upprättande av amorteringsplan och för avisering och bokföring avdelbetalningar enligt amorteringsplan. Datainspektionen tog i det sammanhangetinte upp frågan om behovet att reglera kostnadsersättning förbetalningspåminnelser. I utvärderingspromemorian har inspektionen tagit uppproblemet. Debitering av ersättning för påminnelser möjliggör alt reglerna om inkassoersättningkringgås. I departementsförslaget har inkassokostnad definierats somborgenärs kostnad för krav och andra åtgärder som syftat till 'att förmå gäldenärenatt betala en förfallen skuld. Under definitionen skall enligt promemorianfalla såväl krav enligt 5 S inkassolagen som rena betalningspåminnelser. Ordet"förmå" torde dock föra tanken icke till rena betalningspåminnelserutan Prop.1980/81:10 285 snarare lill renodlad inkassoverksamhet. I den föreslagnalagen sägs vidare att ersättning skall utgå dels för de egentliga kraven - dvs.då kravbrev utgått enligt 5 § inkassolagen - dels, i förekommande fall, förupprättande av amorteringsplan. Borgenären skall således inte vara berättigadtill sårskild ersättning för påminnelsekostnader. Detta innebär visserligen attmöjlighelen att via oreglerade påminnelsekostnader kringgå att inkassokostnadsreg-leringenundanröjs, men medför vissa andra problem. För det fall att gäldenären betalarefter påminnelse men före inkassoålgärd kan fordringsägaren - om förslagetgenomförs - sålunda inte tillgodogöra sig annan ersättning förbetalningsdröjsmålet än eventuell dröjsmålsränta. Datainspektionen anser siginte ha möjlighel att överblicka i vad mån detta innebär någon avgörandeinvändning mot förslaget i denna del. Den sammanlagda ersättningfordringsägaren kan komma att bli berättigad till för påminnelse-och inkassoaktivitelerkommer med nuvarande utformning av inkassoupp-dragsavtal alt i sin helhettillfalla det inkassoföretag som eventuellt ombesörjer inkassoåtgärderna. Ävendelta är ett problem vars konsekvenser dalainspektionen saknar underlag för attbedöma. Däremot är det uppenbart alt ett förbud att debiterapåminnelsekostnader -i synnerhet som det inte är särskilt klart uttryckt i denföreslagna lagtexten -kommer att fordra vissa kontrollaktiviteter.Datainspektionen, som ovan under 2 § inkassolagen framhållit önskvärdheten avatt "påminnelsesladiet" avgränsas från inspekfionens tillsynsakliviteterenligt inkassolagen, noterar att den föreslagna lagstiftningen inte utsägernågot om fillsyn över påminnelsekostnadsdebitering. Inspektionen förutsätteratt den inte heller i detta sammanhang blir inkopplad på granskning avpåminnelserutiner. 4.2.8 med instämmande av PKbanken,föreningsbankers förbund och : I denna paragraf anges uttömmande de inkassokostnader somskall vara ersällningsgilla. För andra inkassokostnader skall gäldenären intevara skyldig att utge ersättning och avtal i strid däremot skall vara ogiltiga. Neutrala betalningspåminnelser efter förfallodagen skallenligt promemorian icke vara ersättningsgilla. Detta förutsätter att kostnadenför en sådan påminnelse enligl 1 § är inkassokostnad; annars är ju denföreslagna lagen ej tillämplig och då råder avtalsfrihet. Denna tolkning synesenligt sid. 210 i promemorian också vara avsedd. Påminnelse efter förfallodagenär alltså en "åtgärd för att förmå gäldenären att betala" (1 § andra styckei);men enligl den föreslagna lydelsen av 1 S andra stycket inkassolagen är del ej inkassoverksamhetatt endast underrätta eller erinra gäldenären om fordringen. Inkassokostnadkan således uppkomma för något som ej är inkassoverksamhet. En sådan ordning ärknappast lagtekniskt godtagbar. Starka sakliga skäl kan också anföras mot dentänkta ordningen. Den föreslagna lagen vilar på skadeståndsrättslig grund, dvs.på uppfattningen alt gäldenären skall ersätta borgenären för den skada somborgenären vållas genom gäldenärens betalningsförsummelser. Eftersom ävenneutrala betalningspåminnelser efter förfallodagen föranledes av gäldenärens belalningsdröjsmål,bör ersättning till borgenären utgå enligt lagens grundåskådning. F. n. ansesbankerna oförhindrade att avtala om ersättning för dessa påminnelsebrev. Såsomframgår av bilagda skrivelse från bankinspekfionen till har bankinspektionen även funnit avtal om sådan ersättning överensstämma med god banksed. 1980/81:10 286 har också noterat att enligt promemorian avlalmed giltig verkan skall kunna träffas om ersättning för påminnelsebrev ianslutning lill amorteringsplaner som upprättats i samråd med gäldenären påindrivnings-stadiet. Skälen för avtalsfrihet om ersättningen synes vara likagoda beträffande bägge slagen av påminnelsehrev. Den av tn. åberopade skrivelsen1971-12-22 från bankinspektionen har följande lydelse: "Hemställan om uttalande av bankinspekfionen omtillämpningen av vissa avtalsbestämmelser i bankernas reversformulär I skrivelse 24.11.1971 har erinratom vissa uttalanden i anslutning till statsmakternas beslut om lagsfiftningrörande inkassokostnad och den därtUI knutna kungörelsen i ämnet (prop.1971:105 s. 19 och 23 samt Ju 1971:10 s. 7). Under hänvisning härtill harföreningen hemställt om ett uttalande av bankinspektionen rörande de särskildaavgifter som bankerna brukat, med stöd av bestämmelser i revershandlingarna,uttagna vid rutinmässiga påminnelser om förfallna betalningsförpliktelser. skrivelse innehåller i huvudsak följande.Genom ändringar i och lagsökningslagen (SFS 1971:317 och 318)samt genom kungörelsen om ersättning för inkassokostnad och kostnad i mål ombetalningsföreläggande (SFS 1971:319) har med ikraftträdande dettaår införts särskilda bestämmelser om ersättning för inkassokostnader. Bestämmelsemainnebär bl, a. att ersättning i regel inte skall tillerkännas fordringsägareför enkla kravbrev som tillställes gäldenär vid betalningsförsummelse. Ibankernas sedvanliga reversformulär finns sedan gammalt bestämmelser om alt gäldenärenförutom ränta har att utge expeditionsavgifter enligt av banken vid var tidfastställda grunder. Till sädana expeditionsavgifter hör bl. a. avgift förenkelt kravbrev som vid betalningsförsummelse tillställes gäldenären mederinran om att avtalat belopp ej eriagts på förfallodagen och begäran omlikvid. Avgiften har senast utgått med i regel och har avvägts föratt i huvudsak täcka bankens självkostnad för arbetet med kravbrevet. Även iandra förbindelser än reverser kan motsvarande bestämmelser förekomma. För egen del får bankinspektionen efter samråd under handmed försäkringsinspektionen samt NO anföra. Av de aktuella bestämmelserna ochderas förarbeten framgår, att den nya lagstiftningen tar sikte på att lagfästaen rätt för varuleverantörer och andra därmed jämförliga borgenärer att såsomrättegångskostnad få uttaga en avtalsmässigl icke bestämd ersättning för inkassokostnad.I samband därmed regleras storleken av sådana och därmed jämförliga kostnader.Om avtalsmässigl bestämda expeditionsavgifter av det slag som avses iföreningens skrivelse innehåller förarbetena icke några uttalanden. I likhetmed föreningen ansser inspektionen därför, att de i prop. 1971:105 etc.återgivna uttalandena saknar betydelse för bedömningen av ifrågavarande avtalsmässigabestämmelser som ingår i bankernas formulär för reverser och andraförbindelser. Då förarbetena till de nu aktualiserade bestämmelsernasålunda inte synes innehålla någol uttalande lill ledning för alt avgöra denväckta frågan, finns anledning att uppställa spörsmålet om ett uttagande, medstöd av särskilda avtalsbestämmelser, av de aktuella avgifterna från någonsynpunkt kan te sig såsom stridande mot gott affärsskick. (Jfr skuldebrevslagen8 §). En särskild anledning att uppställa en sådan fråga ligger däri attupprättande av skuldebrev och andra belalningsförpiktelser är en typisk rutinvid bankernas kreditgivning. Det kan då konstateras att en avtalsmässigföreskrift som ger 1980/81:10 287 bank rätt till viss ersättning även för rutinmässigapåminnelser om förfallna betalningsförpliktelser brukat tillämpasmot kredittagare som försummat att självmant iaktta den bestämda förfallotiden.Såvitt känt har denna metod för bankerna att bereda sig ersättning förifrågavarande kostnad inte mötts med några allvarligare invändningar. Detförefaller inte heller finnas grund för att angripa den aktuella typen avbestämmelser från synpunkten att den allmänt skulle framstå såsom stridande molgod banksed. Vid denna bedömning har bankinspektionen, såsom framgår av detanförda, fäst avgörande vikt vid all de ifrågavarande avgifterna kan sägas havunnit hävd. Om emellertid avgifter av sådant slag skulle uttagasefter nya eller väsentligt skärpta grunder kan det, mot bakgrunden av de förutbehandlade motivuttalandena, vara anledning alt pröva frågan på nytt. I sammanhanget kan ytterligare erinras om lagen (1971:112)om förbud mol otillbörliga avtalsvillkor. I den proposition (1971:15), varmedlagen föreslogs, har redovisats en del uttalanden om tillbörligheten av olikaavtalsvillkor. Bankinspektionen har sålunda i sitt remissutlåtande även ingåttpå de avtalsföreskrifter som brukar återfinnas i bankernas reversformulär.Dessa uttalanden ger dock ingen vägledning för alt bedöma den nu väckta frågan. Såsom förutskickats i nämnda yttrande förberederinspektionen emellertid en allmän genomgång av kreditinstitutens formulär.Därvid kan givelvis även de ifrågavarande avgiftsbeslämmelserna komma attaktualiseras. Inspekfionen avser att taga upp hithörande frågor tilldiskussion med kreditmarknadens organisationer när förberedelserna framskriditså långt att dylika diskussioner kan bli meningsfyllda." I mofiven till 2 och 4 S§ uttalas på sidorna 216 och 221att kostnader för neutrala betalningspåminnelser ej skall vara ersättningsgillasamt att bestämmelser i skuldebrev och avtal rörande sådan kostnadsersättningdärför ej är bindande för gäldenären. Ifrågavarande uttalande finnersparbanksföreningen ytterst anmärkningsvärt, eftersom det innebär ett avsevärtavsteg från den skadeständsrättsliga grund på vilken den föreslagna lagenvilar. Del måste enligt sparbanksföreningens synsätt närmast vara självklartalt en försumlig gäldenär, som är i dröjsmål med betalning av förfallenfordran, skall ersätta borgenären den kostnad han därigenom förorsakar denne. Inom bankväsendet är dessutom betalningsdröjsmål tyvärr entämligen vanlig företeelse. Bankerna tvingas därför att organisera rufiner ochavsätta personal för handläggning av påminnelseavier och indrivning. Detta drarsjälvfallet ökade kostnader i kredilverksamheten. anser detinle försvarligt att låta dessa kostnader belasta kreditverksamheten som helhetoch således betalas även av skötsamma låntagare, vilket ofrånkomligt blirkonsekvensen om bankerna förhindras att direkt av försumliga låntagare ta utkostnader för neutrala påminnelseaviseringar. föreslår således - i motsats lill vadsom anförts i ifrågavarande uttalanden - att i vart fall banker och övrigakreditinrättningar under bankinspekfionens tillsyn skall äga rätt alt avtala omersättning för avisering och påminnelseavisering. Bankinspektionen kan löpandebevaka att ersättningsnivån är rimlig och försvarbar. 1980/81:10 288 4.2.10 (): Enligt förslaget till lag om inkassokostnad skallborgenären inte äga rätt fill ersättning för kravkoslnader utöver ett kravbrevutformat enligl 5 S inkassolagen. KF ser häri en risk för att borgenären medhänsyn till dessa regler väljer alt sä snart betalning ej sker i rätt tidutsända ett kravbrev enligt 5 S inkassolagen. Ett sådant kravbrev innebär ocksåregelmässigt att borgenären kräver betalning vid äventyrav rättsliga åtgärder. KF ifrågasätter om ett så snabbt inkassoförfarandeligger i gäldenärens intresse. Vid ett förbiseende av en förfallodag drabbas gäldenärendels av den relativt höga inkassokostnad som följer med ett kravbrev enligt 5 §dels blir tidsfristen innan rättsliga åtgärder vidtages kort. KF anser därföralt del bör lämnas möjlighet för borgenären att erhålla en mindre ersättningäven för en betalningspåminnelse, i vart fall om så avtalats. En sådanbetalningspåminnelse bör också kunna vara något skarpare i tonen än vad som gällerenligt nuvarande praxis såsom denna redovisas i promemorian. När del t. ex. är frägaom betalningspåminnelse' avseende förfallen amortering av skuld eller i kontoförhällandebör enligl KF:s uppfattning en sådan påminnelse kunna få innehålla uppmaning fillbetalning och erinran om att hela skulden kan uppsägas fill omedelbarbetalning. En sädan påminnelse skulle vara underkastad den allmännaföreskriften om god inkassosed i 4 S inkassolagen men ej behöva innehålla allade specifika uppgifterna enligt 5 S. Begreppet inkassokostnad innefattar i departementsförslagetinte kostnad för avisering och bokföring av betalning enligl amorteringsplan.Som skäl härför anförs (s. 212) att en amorteringsplan inte kan anses utgöra ätgärdersom vidtas i syfte att förmå gäldenären att betala förfallen skuld, eftersomplanen innebär all nya förfallotider fastställts. Med detta resonemang skulleman likaväl kunna påstå att inkassokrav inte avser förfallen gäld eftersom kravenligt 5 § anger en (ny) frist för betalning eller invändning! I promemorian sägs vidare att datainspektionen likväl kan"liksom med stöd av inkassolagen meddela föreskrifterrörande innehållet i överenskommelser om ersättning för aviserings- ochbokföringskostnader". Sistnämnda uttalande synes strida mot 4 § ilagförslaget. I vart fall skulle det svårligen kunna försvaras attdatainspektionen tillåter ytterligare kostnadsersättning trots en lagregel som4 S. Följaktligen står datainspektionen fast vid sin uppfattning att det vorelämpligare att i ett sammanhang reglera rätten lill ersättning även för nuberörda kostnader. I enlighet med denna uppfattning anser datainspektionenvidare att en amorteringsplan skall innehålla uppgift om aviserings- ochbokföringskostnader för att vara ersältningsgill. 4.2.12 med instämmande av PKbanken,föreningsbankers förbund och : I sitt förslag till bestämmelser om ersättningsgilla inkassokostnader,intaget i bilaga 1 till promemorian, upptog datainspektionen förutom krav enligl5 S inkassolagen och upprättande av viss amorteringsplan även 1980/81:10 289 kostnader för "avisering och bokföring avdelbetalningar enligt amorteringsplan, om gäldenären är skyldig all ersättakostnaden för amorleringspla-nen." Såsom motivering anförde datainspektionen bl. (bilagan1 sid. 33): "En sådan lösning kan enligt vad som uppgivits av ett inkassoföretagunderlätta upprättandet av amorteringsplan eftersom gäldenärerna ibland har ettmotstånd mol att betala ett särskilt engångsbelopp för planen." Emellertid uttalas på sid. 212 i promemorian: "Detskulle skapa en uppenbar risk för att sådana aviserings- och bokföringskostnaderrutinmässigt togs ut också i ett stort antal fall där borgenären annars inteskulle fordra ersättning av gäldenären för sådana kostnader. Främst med hänsyn lilldetta bör frågan huruvida gäldenären skall vara skyldig att ersätta de nudiskuterade kostnaderna liksom bero av överenskommelse mellan parternaoch inte falla under den nu förordade lagens tillämpningsområde. Den förutberörda definitionen av termen inkassokostnad har bestämts i enlighet meddetta." Bankföreingen anser i likhet med datainspekfionen att häravsedda aviserings- och bokföringskostnader bör i lagen upptagas såsom ersällningsgillainkassokostnader i enlighet med grundåskådningen bakom lagen att gäldenärenskall ersätta borgenären den skada, som denne lider genom gäldenärensbetalningsdröjsmål. 4.2.13 (): Förbundet biträder Datainspektionens förslag om att de nyabestämmelserna till skillnad från dem som gäller bör reglera även gäldenärensskyldighet att utge ersättning för kostnad för avisering och bokföring avbetalning enligt amorteringsplan som har upprättats på inkasseringsstadiet.Flera skäl lalar för att gäldenären skall vara skyldig att utge ersättning försådan kostnad även om överenskommelse om detta inte har träffals mellanparterna. 4.2.14 med instämmande av PKbanken,föreningsbankers förbund och : I S 2 bör även tilläggas en bestämmelse alt ersättningskall ulgå för ansökan om utmätning. (Se 4.2.6 ovan). Tingsrätten vill påpeka, att ordet "tillställts"i 2 S 1 i förslaget lill lag om ersättning för inkassokostnad ibland föranledermissförstånd. Det händer nämligen att t. ex. gäldenärer tyder det till att deskall ha fått del av kravbrevet. 19 1980/81. 1 saml Nr 10 1980/81:10 290 I förslagel till lag om ersättning för inkassokostnad hari 2 S angivils vilka inkassokostnader som är ersättningsgilla. Härvid har denallmänna förutsättningen angivils efter de särskilda förutsättningarna.Domstolsverket finner en sådan ordning mindre lämplig oeh föreslår därför attnuvarande 2 § andra stycket inarbetas i nämnda paragrafs första stycke. För attfå förutsättningarna för ersättningsgilla inkassokostnader samlade i enparagraf föreslås vidare att 4 § första stycket överförs till 2 § och därbildar andra stycket. Paragrafen skulle således erhålla följande lydelse: "Gäldenären är skyldig alt utge ersättning för inkassokostnadsom har varit skäligen påkallad för att ta tillvara borgenärens rätt och somavser 1. krav rörande skulden, om kravbrev som har utformatsenligt 5 § inkassolagen (1974:182) har tillställts gäldenären, 2. upprättandei samråd med gäldenären av fullständig plan för amortering av återstående del av skulden, om planen har satts upp skriftligt ochtillställts gäldenären. För annan inkassokostnad än som avses i första styckei är gäldenäreninle skyldig alt utge ersättning." Till följd av de föreslagna ändringarna i 2 S kommer 4 §att enbart behandla avlalsförbudet, vilket enligt mening är enlämpligare lagkonstruktion. Frågan om rätt tiUränta på sådan ersättning (3 §) 4.2.18 (jfr 4.1.1): Förslaget har också statsrättsliga aspekter. Alt i högregrad än nu införa bestämmelserna om inkassokostnader i lag i stället för iförordning är - som i promemorian anges - önskvärt med hänsyn tillregeringsformens bestämmelser om lagstiftningsmakten. mening är dock promemorieförslaget på den punkten inle invändningsfritt.Den föreslagna bestämmelsen i 3 § lagen om ersättning för inkassokostnad, altregeringen bestämmer om ersättningens storlek, har sålunda knappast täckning iregeringsformens bestämmelser (8 kap. 2 S jämfört med 7 och 13 S§regeringsformen). När detgäller ersättningsbeloppens storlek kan ur en strikt processuell synvinkelsägas vara viktigast, att beloppen inte är så låga, att borgenärerna avstårfrån att utsända kravbrev och i stället går direkt till domstol. Ur andrasynvinklar är det givetvis lika viktigt att beloppen inte heller är för höga.Som datainspektionens utredning visar bör man i fortsättningen mera sökaåstadkomma effektiva analyser av rationellt skötta inkassoföretag och mindrelita fill allmänna påslag grundade på den allmänna pris- och löneutvecklingen.Kostnadsökningar bör således tiU viss del kunna bäras av de rationaliseringarsom kan göras av inkassoverksamheten. I nuförevarande sammanhang vill utredningen påpeka att den nuvarande taxan förombudsarvode i summarisk process bara anger ett maximibelopp men att åtskilligadomstolar tillämpar systemet så att detta belopp utdöms i samtliga fall, alltsåhelt oavsett det enskilda målels karaktär. En sådan rättstillämpning börföranleda lagstiftaren att överväga en ordning med en mer differentierad taxa. 1980/81:10 291 4.2.19 med instämmande av PKbanken,föreningsbankers förbund och :