prop · G403104 · 1980-12-31 00:00:00 — Enligtden uttryckliga bestämmelsen i punkt 2 av anvisningarnatill 35 § KL skall vinst och förlust beräknassärskilt för varje avyttrad taxeringsenhet eller del avtaxeringsenhet. Lagtexten ger inte ett helt klart besked om betydelsen av dennabestämmelse för avdragsreglerna. Av förarbeten och praxis kan dock utläsas att uttrycket "fastighet" i punkt 2 aav anvisningarna till 36 S KL genomgående syftar påtaxeringsenheten. I detta sammanhang börockså erinras om att det värde som fastställsvid fastighetstaxeringen har stor betydelse för realisationsvinstberäkningen. Prop.1980/81:104 86 bestäms en fastighets ingångsvärde med utgångspunkt i ett taxeringsvärde. Vidare anknyter olika schablonregler tilltaxeringsvärdet, bl.a. bestämmelserna om 3 000-kronorstillägg (för tillägg fordras i princip att bostadsbyggnaden vid försaljningstillfalle t har eller bort ha ett taxeratbyggnadsvärde av lägst .) och den s.k. alternativregel 2 som får tillämpasvid vissa delavyttringar (regeln förutsätter att vederlaget för den avyttrade fastighetsdelen ärmindre än av fastighetens taxeringsvärde). Denna koppling till fastighetstaxeringen medför bl.a. att en ändradindelning i taxeringsenheter kan få omedelbarbetydelse för realisationsvinstbeskattningen.En ändring kan verka både till fördeloch till nackdel tor de skattskyldiga. Om en befintlig taxeringsenhet som harmer än en bostadsbyggnad delas upp i två eller flera nya enheter, kan detta medföra att tilläggfår beräknas för två eller flera byggnader mot tidigare för en enda byggnad. A andra sidan leder uppdelningen till att separatvinstberäkning skall göras för varjeenhet även om hela fastighetsinnehavet avyttraspå en gång. Delavyttringsreglerna fårinte heller tillämpas om en av de nya enheterna säljs för sig. Förs två eller fleraenheter samman till en enda enhet blir effekterna de motsatta. Redan med gällandefastighetstaxeringsregler har det ifrågasattsom dessa följdeffekter alltid är önskvärda. Behovet av en översyn har förstärkts genom, tillkomsten av fastighetstaxeringslagen. De nya reglernakommer uppenbarligen att föranleda en ändrad indelning i många fall, främst genom att befintliga taxeringsenheterdelas-UPD i två eller flera nya enheter. Det möter betydande svårigheter att bestämmaett fastighetsbegrepp för realisationsvinstbeskattningensom ger ett tillfredsställande resultat i alla situationer.De faktiska förhållanden skiftar mycket. Prop.1980/81:104 87 liga förvärvet av ett fastighetskomplex kan ha skett i ettsammanhang eller successivt. kan mer eller mindre genomgripandeändringar ha skett, t.ex. genomfastighetsreglering, delavyttringar, tillskottsköp och olika förbättringsåtgärder. Brukningsförhållandena kan ha växlat. Vad som ursprungligen var enenda ekonomisk enhet kan ha delats upp i relativt självständigaenheter eller också kan separata enheter ha förts samman till en enda förvaltningsenhet. Fas-tighetshetsbeståndet är också mycket heterogent. Stora skillnader råder typiskt sett mellan t.ex. jordbruks-fastiqheter,hyresfastigheter och villor. .»led tanke på de skiftande förhållandena ärdet knappast möjligt att ange någon teoretiskt "riktig" lösning. Reglerna fårutformas efter en avvägning av olika praktiska ochmateriella synpunkter. Från praktisk syn-Dunkt är det angelägetatt - åtminstone som huvudregel -kunnaanknyta till en redan befintlig fastighetsindelning, som är lätt attkonstatera och som fastställs oberoende avrealisationsvinstbeskattningen. Ur materiell synvinkel är det önskvärt att indelningen återspeglar aktuella ekonomiska förhållanden. Den enhet som ligger till grund för realisationsvinstbeskattningen bör så nära som möjligtmotsvara vad som med hänsyn till beskaffenhet och användning kan antas normalt vara föremål för omsättning på fastighetsmarknaden. Med hänsyn till det starka praktiska önskemålet attanknyta till en redan befintlig fastighetsindelning står valet i förstahand mellan den indelning som redovisas i fastighetsregistret och indelningeni taxeringsenheter. Enligt 19 kap. 1 §fastighetsbildningslagen (1970:988), FBL, skall i fastighetsregistret somfastighet redovisas dels de enheter sora redovisades som fastigheter ifastighetsregister r.är FBL trädde i kraft, dels fastigheter som nybildas enligtFBL, dels vissa enheter som enligt andra författningarskall registreras som Indelningen i registerfastigheter har grundläggande betydelse i . 'rånga avseenden. Den gör det möjligt att individualisera objekten för de olika rättighetersom är anknutna till fast egendom ochden utgör underlag för registreringen av dessa rättigheter. har ändringar i indelningen varit underkastadedet allmännas insyn och kontroll. Man harvelat hindra godtyckliga indelningar och främjaen fastighetsbildning som är ända.Tiålsenligfrån allmän synpunkt. Dessa strävanden återspeglas bl.a. i de allmänna lämplighets-och planvillkor som finns i 3 kap. FBL. Det måste emellertid uppnärksamniasatt registret tar upp många äldre enheter som har bildats långtinnan FBL trädde i kraft. Det kan vara fråga om fastigheter som består av ålder ellersom har tillkommit enligt äldre lagstiftning. Det förekommet givetvis ofta att dessa enheter inte återspeglar aktuella förhållanden och inte svarar mot de lämplighetskrav som gäller . Vidare bör framhållas att om- och nybildning av fastigheterfortfarande i huvudsak sker på initiativav enskilda sakägare. Det finns inte någon skyldighet fören fastighetsägare att på grund av ändradanvändning av ett fastighetsinnehav begära ändring ifastighetsindelningen. Ofta förekommer detatt flera registerfastigheter sedan längebrukas som en enda ekonomisk enhet eller att olika delar av en registerfastighetanvänds för helt skilda änd:,mål. Det kan dessutom näranas attfastighetsregistret inte heller omfattar byggnad på annans mark. Mot denna bakgrund ärdet nödvändigt att vid fastighetstaxeringen göra en särskild indelning av fastighetsbeståndet. Registerfastigheterna är visserligen utgångspunkten för denna indelning men indelningen görs med hänsynstagandetill fastigheternas aktuella beskaffenhet och användning. Som tidigare nämnts strävar man vid fastighetstaxeringenefter att avgränsa den egendom som utgör en ekonomisk enhet och lämpar sig förvärdering. Som ekono.miska enheterser man i första hand sådana fastigheter eller delar av fastigheter somtillsaramans nor.malt utgör objekt för överlåtelse eller upplåtelse. Prop,1980/81:104 89 Redan det anfördager fog för slutsatsen att både praktiska och materiella skäl talar föratt vid realisationsvinstbeskattningen i 4)rincip utgå från taxeringsenheten.Man får tillgång till en redan fastställd indelning som baseras på normer som lämparsig väl för realisationsvinstbeskattningen. 1 praktiken har det också visat rsig i höggrad lämpligt att anknyta realisationsvinstbeskattningentill enheter som är föremål för återkommande officiell värdering. Just denna värdering har gjort det möjligtatt uppställa olika schablonregler somunderlättar den praktiska tillämpningen. Huvudprincipen böralltså fortfarande vara att realisationsvinstbeskattningenskall baseras på de enheter som bildas vidfastighetstaxeringen. Vad det gäller att taställning till är om det finns behov av att i vissa fall göra avsteg fråndenna princip. De olika detaljbestämmelsersom reglerar realisationsvinstberäkningenbärs upp av skilda motiv och hardelvis olika funktioner. Behovet och lämplighetenav undantagsregler som gör det möjligt att utgåfrån en annan enhet än taxeringsenheten kan därför bedömas först efter engenomgång av detaljbestämmelserna. 1.2.3.2 Översyn avdeta 1 ibestämmelserna De bestämmelser sombehöver granskas i detta sammanhang hatbeskrivits i avsnitt 1.2.1.2. översynen bör alltså omfattabestämmelsen om resultatenhet och vissaavdragsregler . Vid fastighetsavyttring skall, enligt punkt 2 av anvisningarnatill 35 S KL, vinst och förlust beräknas särskiltför varje avyttrad taxeringsenheteller del av taxeringsenhet. Bestämraelseninnebär att separat resultatberäkning skall göras-för olika taxeringsenheter ellerdelar av olika taxeringsenheter även om de Prop.1980/81:104 90 säljs till samma köpare . Om någon under beskattningsåret säljer delarav en och samma taxeringsenhet till olika köpareeller om han säljer dem till samma köpare men vid olika tillfällen ,torde av bestämmelserna följa att separat resultatberäkning skall görasför varje del (varje försäljning haravsett "del av taxeringsenhet"). Frågan om separat eller aomensair resultatberäkning färsärskild befrielse på grund a-.- att olika reyler qjiller for beräkning av vinst och forlust. I enlighet med vad som anfördes i föregående avsnitt bör huvudregeln alltjämt vara att resultatberäkningen skall görassärskilt för varje taxeringsenhet (eller del av taxeringsenhe-t) . Finns det anledning att medge undantag från denna regel? Frågan gäller närmare bestämt om gemensam resultat-beräkning börkunna godtas när tvä eller flera olika taxeringsenheter eller delar av olikataxeringsenheter avyttras i ett sammanhang till samma köpare. Tillräckligaskäl för en nemensam beräkning föreligger knappast om enheterna är och under innehavet har varit ekonomiskt settfristående från varandra. Har de däremot ett samband med varandra päså sätt att de under innehavet har förvaltatsoch brukats gemensamt, kan man anföravissa praktiska och materiella skälför att behandla dem som en enhetvid resultatberäkningen. Det gemensamma brukandetkan ha inneburit att förbättringskostnader som har lagts ner under innehavet och som är avdragsgilla vid realisationsvinstberäkningen berörhela egendomen. Från praktisk synpunkt är det dåen fördel att slippa att vid resultatberäkningen dela upp kostnaderna på de olika taxeringsenheterna. Det gemensammabrukandet kan också ha påverkat värdeutvecklingen på de olika taxeringsenheterna på ett sådantsätt att en gemensam resultatberäkning framstårsom sakligt motiverad. Åtgärder som har vidtagits påen enhet kan t.ex. indirekt ha höjt värdet påde övriga. Den omständighetenatt egendomen vid försäljningstillfället är uppdelad på två eller flera separata Prop.1980/81:104 91 taxeringsenheter kan - men behöver inte - innebiirn att det åsyftade ekonomiska sambandet ar brutet (jfr punkterna1 och 2 av anvisningarna till 18 §KL där det förutsätts attflera taxeringsenheter i innehavarens hand kan utgöra en förvaltningsenhet).Det ar emellertid inte i första hand furhållandena vid tiden för försäljningen som bör beaktas utan vad som har sketttidigare under innehavet. Åven om taxeringsenheternavid försälj nings t i 11 fäll et är separata brukningsenheter utesluter detta inte atthela egendomen under ett tidigare skede av innehavet kan ha förvaltats or.h brukats gemensamt på ett sådant sättatt det är befogat att vid realisationsvinstbeskattningenbehandla den som en enda resultatenhet. Beloppsgränsen för förbättringskostnader o.d. Enligt punkt 2 a andra stycket av anvisningarna till 36 § KL får förbättringskostnaderoch vissa därmed jämförligakostnader som inte förts upp på avskrivningsplan inräknas i omkostnadsbeloppet bara förde år då de nedlagda kostnaderna har uppgåtttill . I fjärde stycket av sammaanvisningspunkt anges att avdrag förvärdeminskning på byggnad inte skall avräknas frånomkostnadsbeloppet då avdragethar understigit . Dessa beloppsgränserhar införts av praktiska skäl. I detta avsnitt behandlas bara beloppsgränsen förförbättringskostnader o.d. Beträffandebeloppsgränsen för värdeminskningsavdraghänvisas till avsnitt 1.3.3. F.n. gäller iprincip att beloppsfrågan prövas med hänsyntill förhållandena på varje särskild taxeringsenhet. Om man - i enlighet med vadsom anförts -skulle införa möjlighetertill gemensam resultatberäkning när någon på en gång avyttrarflera taxeringsenheter som tillsammans har bildat en brukningsenhet, liggerdet i sakens natur att beloppsgränsen bör prövas med hänsyn till förhållandena påhela brukningsenheten. Frågan om hur beloppsgränsen skall tillämpasnär en del av en brukningsenhetavyttras behandlas Prop.1980/81:104 92 nedan tillsammans med övrigafrågor som aktualiseras vid delavyt tLing. Bestämmelserna om 3 000-kronorstillägg infördesår i det uttalade syftet att från beskattning undanta mindre reala vinster vid försäljning avvillor, jordbruksfastigheter m.m. Om en fastighetsförsäljningomfattar en bostadsbyggnad, medges tilläggför varje påbörjatkalenderår som byggnaden har funnits på fastigheten. Enligt lagstiftning fordras i princip att byggnaden vidförsäljningstillfället är eller borde vara åsätt ett taxerat byggnadsvärde av . Även om byggnaden har ett lägre värde, medgestillägg då den har utnyttjats till stadigvarande bostad. Finns mer än en bostadsbyggnad på fastigheten, beräknas tillägg endast förfastighetens huvudbyggnad (punkt 2 a tolfte stycket av anvisningarna till 36 § KL). Med fastighet menas äveni detta sammanhang taxeringsenhet. Den byggnad som vid försaljningstillfälletär huvudbyggnad på en avyttrad taxeringsenhet torde berättiga till tilläggäven för tid då taxeringsenheten har ingått i en störreenhet för vilken en annan byggnad har varithuvudbyggnad. Starka praktiska skältalar för denna anknytning till förhållandena på taxeringsenheten vid försäljningstillfället. Anknytningen kan dock medföra bl.a. att en ändringi enhetsindelningen får påtagliga och slumpartade effekter på realisationsvinstbeskattningen. Inte minst gäller detta närbefintliga taxeringsenheter delas upp. Om en äldre enhet har två eller flera bostadsbyggnader somefter en uppdelning är belägna på skilda enheter, kan fastighetsägarens ratt till tillägg komma att utvidgas vä-sentli It.Detta kan led.a till ska tt e r'irinäncr som det i sak f -i r e f a 11 c r svårta t. L m r; t i v e r a . Prop.1980/81:104 93 I avsnitt 1.2.2 har nämntsatt fastighetstaxerinqslagen kommer att medföiaatt befintl-iga taxer ingsennc-tei i många fall delas upp. .Mot denbakgrunden inställer sig frågan o.ti dennya lagstiftningen nödvändiggör en ändring av reglerna för 3000-kronorstillägg. Det bör då framhållas att flertalet av de i avsnitt 3 beskrivna förändringarnainte behöver leda till att antalet enhetermed bostadsbyggnader blir större. Det är främstutbrytningen av s.k. överloppsbyggnader på jordbruksfastigheter som kan få denna effekt. Fastighetstaxerinqslogen bygger dockpå den punkten i huvudsak pa reoant.illämpade jirinciper. Redan ificdhittills gällande regler har således en fastighetsägare ofta kunnat uppnå motsvarandeutbrytning av över loppsbyggnader. Med hänsyn till detta och med beaktandeav de starka praktiska skäl som talar till förmån för nuvarande ordning finns det inte tillräcklig anledning att på grund av de nya fas tighetstaxeringsreglerna ändra bestämraeisernaför 3 000-kronorstillägg. Den ifrågasattautvidgnirgen av resultatenheten i vissa fall föranleder däremot konsekvensändringar beträffandetillägget. Om en gemensam resultatberäkning m.edges förflera taxeringsenheter som ingår i sammabrukningsenhet, är det rimligt ätt tilläggfår beräknas bara för en byggnad på brukningsenheten. Vidare måste särskilt övervägas vad somskall gälla vid delavytt-r ingar. Nuvarande regler om resultatberäkning vid delavyttring har redovisats i avsnitt1.2.1,2. Huvudregeln är att beräkningen skall qrundas på förhållandena påden avyttrade fast icjhetsde len . Den skattskyldige har dock rätt att tilläiTipoden s.k. al terna ti vregel 1. Denna innebäratt omkostnadsbeloppet för hela fastigheten får fördeluSmellan den avytcr-sde och den behållna Prop.1980/81:104 94 fastighetsdelen med hänsyntill delarnas värderelationer vid försäljningstillfället. I vissa situationer har den skattskyldiqeockså rätt att i stället schablonmässigt ta upp ingångsvärdet påden avyttrade fastighetsdelen till . per kvadratmeter (alter-na t ivregel2) . Som tidigare framhållits betraktas taxeringsenheten i detta sammanhang somfastighet. Delavyttringsreglerna blir alltså tillämpliga bara i de fall då en del av en taxeringsenhetavyttras. Vid avyttring av mark som vid försaljningstillfället utgör en självständig taxeringsenhet får reglerna inte tillämpas. Den övergripande frågan vid den här aktuella översynen är om det finns anledning att ivissa fall släppa kopplingen tilltaxeringsenheten. Innan den frågan behandlas finns det dock anledning att ta upp frågan om den principiellakonstruktionen av huvudregeln för resultatberäkningvid delavyttring. Enligt den nuvarande huvudregeln skall man, som nämnts, se till förhållanden päden avyttrade fastighetsdelen. I detta ligger att m.an i princip bortser frän dé förhållanden somgäller beträffande den behållnadelen. Såvitt avser beräkningen av ingångsvärdet päden sålda delen synes denna lösning invändningsfri.Den grundläggande principen vidrealisationsvinstbeskattningen är attresultatet skall bestämmas med hänsyn till vad som faktiskt har erhållits och vad som faktiskt har betalats för den avyttrade egendomen. Det kan däremot ifrågasättas om huvudregeln ger ett tillfredsställande resultat närdet gäller tillämpningen av bcloppsgränsen för förbättringskostnader och reglerna om 3000-kronorstillägg. Åtminstoneenligt ordalagen innebär huvudregeln att beloppsfrågan skall prövasutan hänsyn till de förbättringskostnadersom hänför sig till den behållna fastighetsdelen.Vissa praktiska skäl kan anföras för denna Prop.1980/81:104 95 Det materiella resultatetkan dc;ck bli mindre tillfredsställande. Enuppdelning av en taxeringsenhet kan t.ex. medföra att a',-dragsrä t ten för vis.sa förbättr ings.kos tnader som har lagts ner på den förutvarandestörre enheten går helt förloradtrots att kostnaderna överstigit . Övervägande skäl synes tala Eor att beakta Eörhållandena på hela fastigheten. Detta skalle innebära en återgång till den ordning som qällde före1976 års laqstiftning (se det i avsnitt1.2.1.2 omnämnda rättsfallet RRK 197 3 R 1:18). Ävennär det gäller 3 000-kronorstillägget torde nuvarande huvudregel innebära att bedömningen av rätten till tilläggskall göras oberoende av förhållandena på den behållnafastighetsdelen. en bostadsbyggnad av tillräckligt värde finns på den avyttrade delen, skall alltså tillägg medgesutan hinder av att fastighetens dittillsvarande huvudbyggnad är belägenpå den behållna delen av fastigheten. Principiellt synes detriktigare att tillämpa de regler som gällde före1976 ärs lagstiftning (se den i avsnitt1.2.1.2 åberopade regeringsrättsdomen' frånden ). Man borde alltsåse till förhållandena på hela den egendom som vid försäljningstill-fället utgören "fastighet" (d--s. taxer ingsnheten enligt tillämpade regler). Sr byggnaden på den avyttrade fastighetsdelen inte huvudbyggnad på fastigheten, börtillägg vägras. Om den är huvudbyggnadoch tillägg därför medges vid delavy11 ringen,uppkommer frågan om vad som skall ske nbr återstoden av fastigheten säljs. Finns en bostadsbyggnad även på denna del,skulle det vara principiellt riktigast att medge 3 OOO-kronorstillägg för denbyggnaden endast fr.o.m. kalenderåretefter det då delavyltringen gjordes. Avpraktiska skäl bör man dock på denna punkt behålla den nuvarande ordningen. Är byggnaden huvudbyggnad när återstoden säljs, böralltså tillägg i princip medges För hela dentid byggnaden har Funnits påFastigheten. Prop.1980/81:104 96 Vad härefter gäller fråganom vilket fastighetsbe-qrepj) so.m böranvändas kan till en början konstateras att fcagan får viss betydelse vid t illämpninqen av huvudreqeln, om denna ändras pådet sätt som här nar förordats.Störst betydelse får frågan dock medhänsyn till förekomsten av alternativregel 1. I vissa situationer,nämligen när värdet på den avyttrade fastighetsdelen har stigit snabbare än värdet på fastigheten i övrigt,kan alternativregeln ge ett för denskattskyldige betydligt mer gynnsamt resultat än huvudregeln. Det börunderstrykas att alternativregeln inte har tillkoramit i syfte att ge skattelättnader. Regeln måsteses som ett av praktiska skäl betingatundantag från principen att realisationsvinstberäkningen skall baseras pä den såldaegendomens faktiska anskaffningsvärde.Man har velat öppna en möjlighet att undvika de utredningssvårigheter som uppkommer om inköps- och förbättringskostnader som är gemensamma för hela egendomen skall fördelas päsålda och behållna byggnader och områden. Det förmånligare resultatet ärvisserligen en av lagstiftaren accepterad följdeffektmen har inte primärt åsyftats. Det praktiska önskemålet att förenklaberäkningen av omkostnadsbeloppet för den avyttrade fastighetsdelen har givetvisfortfarande aktualitet. Det motiverar att den sora säljer en del av ett fastighetskomplex får utnyttja alternativregel 1 när inköps- och förförbättringskostnader ärgemensamma för den sålda och behållnaegendomen. Sådana gemensamma kostnader torde föreligga främsti de fall då egendomen - fastighetskomplexet -har brukats som en enda enhet under innehavet. I ett sådant fall kan en tillämpning av alternativregeln motiveras även av att åtgärder på den behållna egendomen kan ha bidragit till värdestegringen påden sålda fastighetsdelen. Prop.1980/81:104 97 Mot denna bakgrund bör man bedöma behovet av att medge undantag från huvudregeln om att taxeringsenhetskall betraktas som fastighet. Antag att ett fastighets-komplex har förvärvats och brukats som en enhet ochatt det sedermera inträffaromständigheter som föranleder att ett visst område blir taxerat för sig. Det kan t.ex. vara fråga om en påbörjad grustäfct eller ett område som tas in i byggnadsplan och är avsett att användas för bebyggelse (exploatetingsenhet).Nuvarande regler innebär atten avyttring av det särtaxeradeområdet inte betraktas som endelavyttring. Den omständighetenatt området under innehavet hac brukatsgemensamt med den övriga delen av fastighetskomplexetkan dock - som redan nämnts- utgöra skäl för att låta alternativregel 1 bli tillämplig. Slutsatsen av det anförda är attsamma skäl som häc har åberopats för att tillåta gemensam re sultatberäkning för taxeringsenheter som under innehavethar förvaltats och brukats tillsammanstalar för att man vid tillämpning av delavyttringsreglernabetraktar sådana taxeringsenheter som en endafastighet. övervägandena i föregående avsnitt leder fram tillslutsatser som kan sammanfattas enligt följande: a) Huvudregelnbör alltjämt vara att taxeringenhetenbetraktas som resultatenhet och fastighet. b) Detfinns inte någon anledning att i detta sammanhangändra den principiellakonstruktionen av beloppsgränsen för förbättringskostnader och reglerna för 3 OOO-kronorstillägg. Detta betyder bl.a. att enbostadsbyggnad S(jm ärhuvudbyggnad på en avyttrad taxeringsenhet berättigar till tillägg avcn för år då taxeringsenheten har ingitt i enstörte enhet som har haft en annanhuvudbyggnad. 7 1980/81. Prop.1980/81:104 98 :iL ;: ta ta.-.or i ngsenhe ter under innehavetför-. 'Jitj..-- ..-jh ru"ukats 11llsa.mman.j , ijör _brukninqs-. ;lc;i f. r-.-a 1 t;i inq£r-'-i;ie ten i vissa fall få betiak-i-j ton 1" toul til tenhet vid son.itidig avyttrinq tiliL'. ;:tn'.a kr-pare respektive som en enda fastiqhet vid tillämpning av delavyttrinqsreqlerna . När detta s'--.or, skjl' beloppsqränsen och rättentill 3 000-k r onors t ; 11 .-iqq bedömasmed hänsyn till förhållan-i-lcn..pa r.ela tiuknings- eller förvaltningsenheten. dl r,-:ni r.i uk t i.-;nfln av huvudregeln för delavyttringar bor ändras. Beloppsgränsen och rätten till 3 000-kroni>rs111 lägg bör beuöma.s med hänsyn till förhållandena på hela fastigheten (taxeringsenheteneller den enhet som enligt punkt c fär betraktas som fastighet). Den närmare utformningen av dessa förslag kräver ytterligare överväganden. Inte minst är det angeläget att närmare precisera innebörden av förslaget under punkt c). Den författningstekniska utformningen måste också diskuteras. Förslagenföranleder ändring i punkt 2 av anvisningarnatill 35 § och punkt 2 a trettonde stycket avanvisningarna till 36 § KL.Vidare måste sistnämnda anvisningspunkt kompletterasmed en ny bestämmelse som innehåller en definition av det utvidgadefastighetsbegreppet. Den fortsatta diskussionen sker lämpligen i anslutning till att deolika lagrummen kommenteras . Punkt 2 av anvisningarna till 35 § KL (resultatenhet)