prop · G403193 · 1980-12-31 00:00:00 — 4.2Justering av reglerna för företagsförmögenhet Redani samband med skattereform konstaterades att särskilda lättnadsreglerbehövdes för de s. k. familjeföretagen för att hindra att kapitalskatternaskulle leda till en alltför stor belastning på dessa företag. Regler somundantog en viss del av det s. k. arbetande kapitalet från beskattning infördesår och ersattes av nya läunadsregler. Nuvarande regler tillkom år1977. En redogörelse för lagstiftningens innehåll har lämnats i avsnitt 2.1.2. Detfinns anledning att här i korthet erinra om de överväganden som låg bakom 1977års lagstiftning. De regler som hade införts ansågs inte längre Ullräckligaför att lösa familjeföretagens kapitalskatteproblem. Reglerna hade dessutomkritiserats för bristande neutralitet. På grund av sin anknytning till de av-och nedskrivningsregler som tillämpades vid inkomsttaxeringen kom de nämligenatt missgynna bl. a. de företag där fastigheter dominerade på Ullgångssidan.Det ansågs önskvärt att ha regler som i största möjliga utsträckning gav sammaresultat oberoende av företagsförmögenhetens sammansättning. För atttillgodose önskemålen om minskad kapitalskattebelastning och mer neutralaregler infördes den nuvarande huvudregeln som medger att substansvärdetreduceras . Det ansågs dock inte möjligt att tillämpa den regeln fulltut i alla fall. Man befarade att den skulle få till effekt attskattelättnaderna stimulerade till passivt ägande av jordbruksfastigheter ochannan spekulation i fasfigheter. Av denna anledning infördes den särskildaspärregeln som innebär att förmögenhetsvärdet inte får tas upp till lägrebelopp än värdet av fastigheterna i förvärvskällan minskat med de skulder sombelöper på fastigheterna (spärrbeloppet). Genomspärregeln har ett avsteg gjorts från neutralitetsprincipen. Om en fastighetingår bland tillgångarna, kan möjhgheterna att reducera substansvärdetbegränsas. Ju större andel av tillgångsvärdet som belöper på fastigheternadesto mindre blir utrymmet för reduktion. Om fastighetsvärdets andel avtillgångsvärdet är t. ex. , får substansvärdet reduceras till . Ärandelen , får substansvärdet reduceras endast till etc. Närlagstiftningen genomfördes, gjorde man bedömningen att spärregeln skulleförhindra skattelättnader för de passiva ägarna, vars tillgångar kunde antashelt domineras av fastigheten, och att å andra sidan de aktiva företagarnasintressen skulle bli tillräckligt väl tillgodosedda eftersom man kunde anta attfastighetsvärdet i deras fall inte var lika dominerande på tillgångssidan. Detkan emellertid ifrågasättas om spärregeln har medfört den avsedda differentieringenmellan aktiva och passiva fastighetsägare. Prop, 1980/81:193 harnämnt ger tillgängliga uppgifter vid handen att spärregeln redan vid 1980 årsförmögenhetstaxering har varit avgörande för värderingen av flertaletjordbruksföretag. I än högre grad kommer spärregeln att få betydelse efter 1981års allmänna fasUghetstaxering. Höjningen av taxeringsvärdena leder till attjordbruksföretagens substansvärden ökar krafUgt. minskar utrymmet förreduktion av substansvärdet när fastighetsvärdenas andel av det totalatillgångsvärdet ökar. Många aktiva jordbmkare kommer på grund av spärregeln attträffas av en väsentligt skärpt skattebelastning. Motdenna bakgmnd är det nödvändigt att ta upp frågan om spärregelns existens ochutformning till förnyad prövning. Från lantbrukarnas sida har, som jag redannämnt, föreslagits att spärregeln i dess nuvarande utformning skall avskaffas.Ställningstagandet till detta förslag måste gmndas på en avvägning mellanönskemålet att låta de aktiva jordbrukarna få en tillräcklig del avkapitalskattelättnaderna och intresset att förhindra stimulans av de passivafastighetsinnehaven. Detär uppenbart att spärregeln får olämpliga effekter för de aktiva jordbrukarna.Till grund lagstiftning låg bedömningen att en nedsättning avföretagens skattepliktiga förmögenhetsvärde till av substansvärdetbehövdes för att ge en erforderlig minskning i kapitalskattebelastningen. Detkan inte anses förenligt med den förut berörda neutralitetsprincipen att aktivajordbrukare får mindre lättnader än andra företagare på gmnd av att detproducerande kapitalet till viss del är nedlagt i en fastighet. En väsentlignedsättning av det minimivärde som gäller enligt spärregeln (spärrbeloppet)skulle i och för sig medföra att ett större antal aktiva jordbmkare kundeutnyttja huvudregeln om reduktion av substansvärdet till . Om spärrbeloppetsattes ner t.ex. till hälften, skulle huvudregeln bli tillämplig så längefastighetsvärdet inte överstiger av det totala tillgångsvärdet. Åven meden sådan ändring skulle spärregeln dock efter taxeringsvärdehöjningarna ledaUll en begränsning av kapitalskattelätl-naderna för flertalet av de aktivajordbrukarna. Från de nu angivna synpunkterna framstår därför ett avskaffandeav spärregeln som den mest ändamålsenliga åtgärden. En annan sak är attåtgärden inte bör företas isolerat utan åtföljas av andra ändringar. Jagåterkommer strax till detta. Depassiva innehaven av fastigheter utgör obestridligen ett problem i detta sammanhang.Till viss del har läget dock ändrats sedan 1977 års lagstiftning genomfördes.Fastighetsspekulation har allmänt sett blivit mindre attraktiv på gmnd av denskärpning av realisationsvinstbeskattningen som genomförts med verkan fr. o. m.den 1 januari 1981. Vad särskilt gäller jordbruksfasUgheter har vidare kravenför förvärvstillstånd skärpts. Den nya jordförvärvslagen (1979:230) innehållernämligen bestämmelser som ger lantbruksnämnderna möjUgheter att göra ett förvärvstillståndberoende av att förvärvaren brukar fastigheten och även atthan bosätter sig på den. Vidare innehåller lagen nya regler om priskontroll.Dessa bestämmelser är ägnade att motverka att kapitalstarka personer som inte Prop.1980/81:193 24 avser att aktivt bedriva lantbruk konkurrerar ut mindrekapitalstarka aktiva lantbrukare. Å andra sidan måste beaktas att lagen inteberör förvärv från närstående och att den givetvis inte omfattar de köp som hargjorts före ikraftträdandet. Med tanke på dessa fall torde det fortfarande varaönskvärt att ha regler som är inriktade på att begränsakapitalskattelättnaderna vid de passiva innehaven. I detta avseende kan enlämpligt utformad spärregel fylla en viktig funktion. Valet står således mellan att avskaffa spärregeln medhänsyn till de aktiva jordbrukarnas intressen och att behålla den för attbegränsa kapitalskattelättnaderna vid de passiva innehaven. Av vad jag redananfört framgår att spärregeln även i modifierad form kan väntas få menliga effeklerför många lantbruksföretag fastighetstaxering. I det läget talarövervägande skäl för det förstnämnda alternativet. Jag förordar alltså attspärregeln avskaffas. vill jag understryka atl jag med detta förslaginte har tagit ställning till hur ett permanent system för kapitalbeskattningav företagsförmögenhet skall utformas. Det är en uppgift årsföretagsskattekommitté att undersöka om det är möjligt att utforma regler sombegränsar lättnaderna vid de passiva innehaven utan att medförahämmande effekler för de egentliga jordbruksföretagen. Som jag redan nämnt bör avskaffandet av spärregelnåtföljas av vissa andra ändringar. Jag syftar på värderingen av bostadsbyggnader.Som tillgångar i rörelse räknas endast sådana bostadsbyggnader som används sompersonalbostäder. Rörelseidkarens egen bostadsbyggnad anses däremot i regelinte ingå i rörelsen. Den omfattas då inte heller av kapitalskattereglerna förföretagsförmögenhet utan skall redovisas till det fulla taxeringsvärdet. Vidbeskattningen av jordbruksföretag behandlas däremot ägarens och arrendalornsbostadsbyggnader som tillgångar i förvärvskällan. Om detta godtogs vidkapitalbeskattningen även efter det att spärregeln har avskaffats, skulleresultatet bli att lantbruksföretagen i detta hänseende fick en förmånligarebehandling än övriga företag. Detta är inte motiverat. Jag föreslår därför atten ny bestämmelse införs som innebär att man vid kapitalbeskattningen skallbehandla bostadsbyggnader på jordbruksfastigheter och tillhörande tomtmark somlillgångar i förvärvskällan endast i de fall då byggnaden används som bostadför ägarens eller arrendalorns anställda. I övriga fall skall bostadbyggnad ochtomt redovisas till oreducerat taxeringsvärde. När en bostadsbyggnad med tomt i enlighet med det anfördainte räknas som tillgång i förvärvskällan bör inte heller de låneskulder som ärhänförliga till byggnad och tomt anses ingå i förvärvskällan. För alt undvika ulredningssvårighelerföreslår jag att skuldbeloppet fastställs genom en proportionering med hänsyntill tillgångsvärdena. På bostadsbyggnaden med tillhörande tomt bör såledesanses belöpa så stor del av de totala låneskulderna i förvärvskällan som taxeringsvärdetför byggnaden och tomten utgör av det sammanlagda värdet av tillgångarna iförvärvskällan. Del måste ankomma på en skattskyldig som vill få enbostadsbyggnad Prop.1980/81:193 25 behandladsom tillgång i jordbruket att lämna erforderlig ulredning om byggnadensanvändning samt om det taxeringsvärde som belöper på byggnaden och den tillbyggnaden hörande tomtmarken. Vid fastighetstaxeringen fastställs särskildavärden för varje bostadsbyggnad och tomt och den skattskyldige bör inte hanågra svårigheter att med ledning av taxeringsnämndens beslut identifiera deolika delvärdena. Lämnar en skatlskyldig inte några uppgifter ombostadsbyggnaderna eller är uppgifterna otillräckliga bör beskattningsmyndighetenhänföra hela tomtmarks- och bostadsbyggnadsvärdet till den skattskyldigesprivatförmögenhet. Ettundantag bör föreskrivas från de nu föreslagna bestämmelserna. Den nuvarandespärregeln omfattar inte egendom som innehas med fideikommissrätt. Inte hellerde nya bestämmelserna om bostadsbyggnader bör omfatta sådan egendom. Vadjag anfört om spärregeln har i första hand avsett värderingen av tillgångari jordbruk. F. n. tillämpas spärregeln även i rörelsefallen. Spärregeln fårdock vanligen inte betydelse för andra rörelser än tomtrörelse och handel medfastigheter. Med hänsyn till detla kunde ifrågasättas att begränsa de nuaktuella åtgärderna till jordbruks- och skogsföretagen. Enligt min mening talardock övervägande skäl för att även i fortsättningen ha gemensamma regler förall företagsförmögenhet. Jag förordar därför att spärregeln avskaffas ävensåvitt gäller rörelsefallen. Minaförslag kan sammanfattas enligt följande. Förmögenhetsvärdel av enförvärvskälla inom inkomslslagen jordbruksfastighet och rörelse skall liksom hittillstas av substansvärdet. Bostadsbyggnader påjordbruksfasUgheter och den till byggnaderna hörande tomtmarken skall ifortsättningen behandlas som tillgångar i förvärvskällan endast om de användssom bostad för ägarens eller arrendalorns anslällda. Förslagenföranleder ändringar i punkt 2 av anvisningarna 3 och 4 §§ SFL. Sammaregler bör gälla vid arvs- och gåvobeskattningen. Av systematiska och förfallningstekniskaskäl bör nuvarande bestämmelser i 22 § 1 mom. andra stycket AGL - vilkahänvisar till 23 § F tredje stycket som i sin tur innehåller en hänvisning tillSFL:s regler av företagsförmögenhet -ersättas av bestämmelser som förfastigheternas del direkt hänvisar till värderingsreglerna i SFL. Jag föreslåratt de nya bestämmelserna förs över till elt nytt iredje moment till 22 § AGL. Detlaföranleder en redaktionell ändring av 55 § 1 mom. AGL. Idetta sammanhang vill jag ta upp ytterligare en fråga som rör tillämpningen avde nu behandlade reglerna. Som jag har nämnt i avsnitt 2.1.2 har del ipraktiken rått en viss osäkerhet om vilket års taxeringsvärde som skall liggatill grund för arvs- och gåvobeskattningen när reglerna om värdering av företagsförmögenhettillämpas. Syftet med lagstiftning har uppenbariigen inte varil attfrångå principen att man vid arvs- och gåvobeskattningen skall utgå fråntaxeringsvärdet som närmasl Prop.1980/81:193 26 föregår dödsåret resp. året för gåvan. Författningstextenär dock inte helt klar på denna punkt. Bestämmelserna bör kompletteras så attdet klart framgår atl man vid tillämpningen av reglerna om företagsförmögenhetskall utgå från taxeringsvärdet året före döds- resp. gåvoåret. Jag villframhålla att detta tillägg, som lämpligen tas in i det nya tredje momentet av22 § AGL, får ses som ett rent förtydligande och inte som en ändring avgällande rätt. 4.3 Utvidgning av tillämpningsområdet I avsnitt 4.1 nämnde jag atl det kan finnas anledning attvid kapitalbeskattningen låta vissa fastigheter, som inte utgörrörelsetillgångar i skatterättslig mening, omfattas av reglerna förföretagsförmögenhet. Jag syftade på dels täktmark och exploateringsmark, delsvissa byggnader och tomter som hyrs ut för fritidsändamål. 4.3.1 Täktmark och exploateringsmark I avsnitt 2.2 har jag lämnat en redogörelse för hur täktmarkoch exploateringsmark har behandlats vid fastighetstaxeringen och hurmarken skal) taxeras enligt FTL. Av redogörelsen framgår bl. a. att mark avdetta slag enligt äldre regler kunde taxeras som en del av en jordbruksfastighetmen att den fr. o. m. allmänna fastighetstaxering alltid skall utgöraen särskild taxeringsenhet med beskattningsnaturen annan fastighet. En följd avdetta är att marken kan behandlas som en tillgång i jordbruket. I många fall ingår marken i stället i en rörelse. Såkommer täktmark att utgöra en rörelsetillgång, om fastighetsägaren bedriverexploatering i egen regi i en sådan omfattning att verksamheten enligtkriterierna i 27 § KL skall anses som rörelse. Vidare torde det inte varaovanligt att exploateringsmark blir att anse som omsättningstillgång i entomtrörelse. I avsnitt 4.2 har jag föreslagit att spärregeln skall avskaffasinte endast för jordbruksföretagen utan även för olika former av rörelse. Närmarken ingår i en rörelse kommer den således att omfattas avkapitalskattelättnaderna för företagsförmögenhet. I övriga fall kommer marken däremot i fortsättningen attfalla utanför lätlnadsreglerna. Taxeringsvärdehöjningarna, som för det aktuellaslaget av mark synes bli avsevärda, får därmed fullt genomslag. Denskatteskärpning som detta kan leda till är inte förenlig med syftel bakom 1977års lagstiftning. Åven om marken inte utnyttjas på elt sådant sätt att denenligt strikt inkomstskatterättsliga kriterier anses ingå i en rörelse, ärnämligen omständigheterna ändå regelmässigt sådana att det är motiverat att vidkapitalbeskattningen behandla marken som företagsförmögenhet. I fråga om täktmarkkan konstateras att den endast i vissa speciella situationer faller utanförrörelsereglerna. Ett sådant fall är när markägaren har upplåtit rätten Prop.1980/81:193 27 till utvinning till en exploatör. Marken är då ianspråktagenför rörelseverksamhet, ofta . I andra fall har täkltillstånderhållits men har en planerad exploatering ännu inte hunnit påbörjas. I en tredjegrupp av fall bedriver markägaren utvinning i egen regi men i så pass obetydligomfattning att verksamheten inte utgör rörelse. Omständigheterna är då oftasådana att verksamheten enligt äldre regler skulle ha betraktats som binäringtill etl jordbruk. Vad beträffar exploateringsmark skall den ingå i enfastställd stads- eller byggnadsplan och ålminstone delvis vara avsedd förbebyggelse. När exploateringen inte redan har hunnit påbörjas kan man medhänsyn till bestämmelserna i 2 kap. 4 § FTL utgå från att exploateringen måstevara nära förestående. Det torde dessutom vara vanligt att marken i avvaktan påen förestående exploatering alltjämt används för jordbruksändamål. Av det anförda framgår att täktmark och exploateringsmarki de allra flesta fall har en anknytning lill en redan pågåendenäringsverksamhet eller berörs av en nära förestående exploatering som skatlerätlsliglblir alt bedöma som rörelse. Mot denna bakgrund förordar jag atl en särskildbestämmelse införs som gör det möjligt att vid kapitalbeskattningen genomgåendebehandla marken som företagsförmögenhet. Mitt förslag innebär närmare bestämtatt en fastighet, som enligt 4 kap. 5 § första stycket FTL ingår i enindustrienhet för täktmark m.m. (punkl 4 i lagrummet) eller i en exploateringsenhet(punkt 5) och inte utgör rörelselillgång i skatterättslig mening, ändå vidkapitalbeskattningen skall få behandlas som en särskild förvärvskälla inominkomstslaget rörelse. Som tillgångar i förvärvskällan bör räknas endast markensamt sådana industribyggnader som är belägna på täktmark och ingår itaxeringsenheten. De skulder som är hänförliga till dessa tillgångar ingårgivetvis också i förvärvskällan. Den föreslagna beslämmelsen bör tillämpas vidförmögenhets- och arvsbeskattningen samt - om en gåva ges utan förbehåll ochavser all givarens rätt till den särskilda förvärvskällan - även vidgåvobeskattningen. Förslaget föranleder tillägg till punkt 2 av anvisningarnatill 3 och 4 §§ SFL och till 43 § AGL samt en komplettering av de nyabestämmelserna i 22 § 3 mom. AGL. 4.3.2 Byggnader och mark som hyrs ut för fritidsändamål Enligl äldre fastighetstaxeringsregler skulle s. k.överloppsbyggnader och - under vissa förutsäitningar - utarrenderadetomtplatser på en jordbruksfastighet brytas ul till särskildataxeringsenheter. 1 praxis synes man dock ofta ha underlåtit alt göra någonutbrytning. Enligt FTL gäller ovillkorligen atl dessa byggnader och tomterskall brytas ut och få beskattningsnaturen annan faslighet. Oavsett om utbrytningen sker först eller hargjorts redan tidigare kommer flera samverkande faktorer alt medföra atttaxeringsvärdena på den aktuella egendomen höjs mycket kraftigt. En sådanomständighet är att 1980/81:193 28 denna typ av egendom vid allmännafastighetstaxering ofta värderades relativt lågt. Till detta kommer den starkaprisstegring som bl. a. fritidsfastigheterna generellt sett har undergått undertaxeringsperioden. gäller att fastigheterna -eftersom de numeraovillkorligen skall ha beskattningsnaturen annan fastighet - inte kommer attkunna behandlas som tillgångar i jordbruket. Utom i de undantagsfall där de istället blir att betrakta som rörelsetillgångar kommer de i fortsättningen attfalla utanför de särskilda kapitalskattereglerna för företagsförmögenhet. Förhållandenakan ofta vara likartade för byggnader och tomtplatser som inte haringått i en jordbruksfastighet. Det kan t. ex. vara fråga om uthyrningsstugorsom tillsamans med ägarens bostadsbyggnad utgjort en enda taxeringsenhet med beskaUningsnaturenannan fastighet. Resultatet av allmänna fastighetstaxering kan bli altvarje uthyrningsstuga bryts ut lill en särskild enhet. I dessa fall - lika välsom i många av de fall där ulhyrningssiugorna har utgjortsjälvständiga enheter - kan man förutse mycket betydande höjningar avtaxeringsvärdena. gäller atl kapilalskattereglerna förföretagsförmögenhet är tillämpliga endast i de undantagsfall där fastigheternaingår i en rörelse. Mot dennabakgrund inställer sig frågan om inte särskilda åtgärder måste vidtas för attdämpa de effekter som taxeringsvärdehöjningarna kan få beträffande vissafritidshus och tomtplatser. Vid bedömningen av denna fråga måste beaktas attstatsmakterna redan har tagit betydande hänsyn till de förväntade höjningarnagenom de generella ändringarna i skatteskalorna. Starka skäl måste föreligga omytteriigare åtgärder skall komma i fråga. Sådana skäl synes också kunnaåberopas i vissa av de fall där byggnaderna och tomterna i mer betydandeomfattning hyrs ut för fritidsändamål. De problem som kan uppkomma i dessa fallhar påtalats i en av de framställningar som jag redovisade i inledningen ochhar också rönt uppmärksamhet i senare tids riksdagsdebatt. Beträffandetomtplatser har framhållits bl. a. att de ofta arrenderas ut mot enlåg ersättning. Vid fastighetstaxeringen har man av flera skäl inteansett sig kunna ta hänsyn till civilrättsliga förpliktelser av detta slag. Denallmänna prisstegringen på fritidsfastigheter kan leda till betydandehöjningar av laxerings-värdena. Fastighetsägaren kan ofta inte kompensera siggenom en höjning av arrendeavgiften och har - just på grund avupplåtelsen - svårt att mobilisera någon del av kapitalet genom avyttring.Förhållandena kan vara likartade när det är fråga om uthyrning av fritidshus. Iandra fall, där samma kontraktsbundenhet inte föreligger, har problemen enannan karaktär. Uthyrningen har ofta formen av en näringsverksamhet som - ensameller som komplement till någon annan verksamhet (t. ex. fiske) - är ennödvändig förutsättning för den bofasta befolkningens försörjning. Avregionalpolitiska och hknande skäl har det allmänna ofta ansett sig börauppmuntra verksamhet av detta slag. Det har befarats att den ökadeskattebelastning som höjningen av taxeringsvärdena kan leda till skall tvingamånga av de 1980/81:193 29 ifrågavarandefastighetsägarna att helt eller delvis avveckla verksamheten. Avdet anförda följer atl samma skäl som har motiverat särskilda kapitalskattelättnaderför företagsförmögenhet kan anses tala för en särbehandling även av vissaformer av uthyrningsverksamhet som inte utgör rörelse i skatterättslig mening.Lättnader av samma omfattning som för rörelsetillgångar kan enligt min meningvara motiverade i fråga om byggnader och tomter som ingår i en sådanuthyrningsverksamhet. Fråganär då till en början vilken metod som skall användas för att åstadkomma erforderhgalättnader. När det gäller byggnader och tomtplatser, som har ingått ien jordbruksfastighet och som vid allmänna fastighetstaxering förförsta gången bryts ut till självständiga enheter, kunde det ligga nära tillhands att använda en metod som innebar att den utbrutna egendomen - trotsändringen i beskattningsnatur - vid kapitalbeskattningen fick behandlas som omden alltjämt utgjorde en tillgång i jordbmket. Metoden skulle dock inte varaanvändbar för de uthyrningsfastigheter som saknar samband med enjordbruksfastighet. Av både systematiska och praktiska skäl anser jag detlämpligare att genomgående likställa den här avsedda uthyrningsverksamheten medrörelse. En bedömning bör göras av den uthyrningsverksamhet som enfastighetsägare bedriver på en viss bestämd ort. Om verksamheten på ortenuppfyller vissa krav, till vilka jag strax återkommer, bör den vidkapitalbeskattningen få behandlas som en särskild förvärvskälla inominkomstlaget rörelse. Avvad jag redan har anfört följer att en sådan bestämmelse bör få tillämpasendast beträffande byggnader och tomtplatser som enligt FTL taxeras somsmåhusenheter med beskattningsnaturen annan faslighet och inte utgör rörelsetillgångarenligt . Det är emellertid uppenbart att inte varje uthyrningav sådan egendom skall ge rätt till en nedsättning av förmögenhetsvärdet.Särskilda krav beträffande verksamhetens inriktning och omfattning måsteuppställas. Vadförst beträffar inriktningen bör en gmndfömtsättning vara att fastigheternaregelbundet hyrs ut för fritidsändamål. Kravet på regelbundenhet innebär attverksamheten skall ha pågått eller kan antas komma att pågå . Föratt den uthyrning som sker ett visst år skall beaktas i detta sammanhang börden ha en viss minsta omfattning. När del är fråga om tomter ligger det isakens natur att uthyrningen omfattar . Beträffande byggnader kan detvara tillräckligt att uthyrningen omfattar bara en del av året. Det kan t. ex.vara fråga om stugor som regelbundet hyrs ut på somrarna. Om uthyrningen av enbyggnad har en sådan omfaUning att byggnaden på grund därav skallbeskattas konventionellt - för detta fordras f. n. att bruttointäktenöverstiger . - måste saken anses klar. I övrigt får man medhänsyn lill omständigheterna i varje särskilt fall bedöma om kravet på vissminsta omfallning skall anses uppfyllt. Ifråga om verksamhetens omfattning bör vidare krävas att den skattskyl- Prop.1980/81:193 30 dige på orten i fråga hyr ut ett visst minsta antalenheter. Enligt min mening bör det krävas att verksamheten omfattar minst tretomtplatser eller småhus med tillhörande tomt. Uttrycket småhus bör i dettasammanhang ha samma innebörd som enligt 2 kap. 2 § FTL. Det innebär bl. a. atlvissa komplementhus anses höra till småhuset och alltså inte skall betraktassom självständiga enheter. Ortsbegreppet är inte entydigt.