prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Flertalet remissinstanser, däribland två hovrätter,domstolsväsendets organisationsnämnd (), riksrevisionsverkel (RRV), () och fyra länsstyrelser, har tillstyrkt förslaget eller lämnat del utanerinran. Dessa remissinstanser har i huvudsak anslufit sig till de skäl somberedningen har åberopat. En kammarrätt och två länsstyrelser har stäUl sigtveksamma till den föreslagna organisafionsändringen. Förslaget har avstyrktsav en hovrätt, statskontoret, länsstyrelsemas orgänisafionsnämnd () och åttalänsstyrelser. I de negativa remissyttrandena framhåUs särskUt att beredningeninte har redovisat några närmare undersökningar, bl.a. i kostnadsfrågan, tUlstöd för förslaget samt att beredningens skäl är alltför knapphändiga ochaUmänt håUna. Den nuvarande organisationen anses fungera bra och del påpekasatt de uppgifter som ankommer på överexekutor är av kvalificerad beskaffenhet.Vidare sägs att kronofogdemyndighetema genom förslaget får judiciellauppgifter, vilket inte anses lämpligt. De allra flesta remissinstansema, såvälde positiva som de negativa, understryker att förslagets genomförandefömtsätter att kronofogdemyndighetema har kvalificerad personal och att dettakräver en minskning av antalet kronofogdedistrikt. För egen del viU jag, efter att ha samrått medchefen för kommun-departementet, anföra följande i organisationsfrågan. 1980/81:8 Föredraganden: Allmän motivering 136 Kronofogdeorganisalionen tiUkom i samband med 1964års reform av polis-, åklagar- och exekutionsväsendet. Kronofogdemyndigheternahar enligt allmän uppfattning fungerat väl. Del kan därför inte råda någontvekan om att i vart fall huvuddelen av exekutionen i första instans även ifortsättningen skall åvila kronofogdemyndighetema. Vad frågan gäller är omvissa särskilda uppgifter alltjämt bör ankomma på annan myndighet. Uppdelningen av handläggningen av utsökningsmål påtvå exekutiva myndigheter har sin grund i en äldre lids förhåUanden. Vid UL:stillkomst ansågs att de dåvarande kronofogdama på landet, som inlenödvändigtvis m.lsie ha juridisk examen, i allmänhet inte kunde antas hatillräckliga kvalifikationer för alt kunna anförtros de uppgifter som förladestill överexekutor. Kronofogdama ansågs inte heller ha sådan självständigställning och överblick över förhållandena som borde krävas särskilt när detgällde uppgiften att förordna om kvarstad och andra säkerhetsåtgärder. Utmätningsmannenansågs böra ha endast rent verkställande uppgifter, medan rätten att beslutaskulle tillkomma överexekutor. I enlighet härmed användes tidigare i UL intetermen beslut i fråga om utmätningsmannens verksamhei. I stället talades omdennes åtgärder eller förfarande. Förhållandena är helt annorlunda. Sedan år1965 finns kronofogdemyndighetema som särskilda exekutiva myndigheter. leds den exekutiva verksamheten av en eller flerakronofogdar. För behörighet till tjänst som kronofogde krävs bl.a. juriskandidatexamen och notariemeritering. Övergångsvis kommer visserligen attfinnas en del kronofogdar utan juris kandidatexamen. Dessa har emellertid,frånsett något undantag, distriktsåklagarexamen och har ofta tidigaretjänstgjort som landsfiskaler. Den berörda skillnaden mellan beslutandeorgan - överexekutor - och verkstäUande sådana upprätlhåUs inte längre i UL ochandra exekutionsrättsliga författningar. I själva verket fattas numera detstora flertalet beslut i utsökningsmål av företrädare för kronofogdemyndighet.Under den tid som kronofogdemyndigheterna har funnits har de visat sig väluppfylla de krav som kan ställas på en exekutiv myndighet. Det är enligt minmening klart att kronofogdarna är skickade att handlägga även kompliceradeutsökningsmål. Vad jag har sagt nu innebär att överexekutor ochutmätningsmannen numera inte kan på samma sätt som tidigare anses utgöra enfunktionell enhet, med överexekutor som överordnad och beslutande ochutmätningsmannen som underordnad och enbart verkstäUande myndighet. Utmätningsmannen,dvs. i realiteten kronofogdemyndigheten, har numera en mera friståendeställning till och klagan över utmätningsmannens beslut ochåtgärder bör ses som ett vanligt rättsmedel. Mot bakgrund härav framstår detsom principieUt mindre tiUfredsställande alt överexekutor har fill uppgift bådeatt handlägga vissa uppgifter som första instans och att pröva klagan överutmätningsmannens beslut och åtgärder. Den nuvarande uppdelningen av exekutiva uppgifter på två olika 1980/81:8 Föredraganden: Allmän motivering 137 myndigheterföranleder också vissa praktiska olägenheter. Bl.a. måsle tjänstemän vid bådamyndigheterna sälta sig in i delvis samma saker. Diarieföring skall ske ochbeslut meddelas i saken vid båda myndighetema. Handläggningen torde iallmänhet kräva sammanlagt längre lid än om saken i dess helhet handlades av enmyndighet. Sökanden måste i vissa fall göra ansökan två gånger i samma sak ochnödgas då erlägga avgift i båda målen. Även om ölägenheterna av den nuvarandeordningen inte bör överdrivas, är del uppenbart all en enklare och merarationell ordning skulle uppnås om handläggningen av utsökningsmål får åvilaendast en myndighet. Fördelarna skulle komma såväl staten som partema iutsökningsmål, främst sökanden, till del. För statens del måste ellsammanförande av de exekutiva uppgifter som ankommer på överexekutor somförsta instans med kronofogdemyndigheternas handläggning av utsökningsmålmedföra minskade kostnader. De exekutiva uppgifter som åvilar överexekutor harett starkt JudicieUt inslag. har därför också vid olika tillfällendiskuterats att flytta dessa uppgifter till allmän domstol. Till följd av sinbeskaffenhet synes uppgifterna passa mindre väl in i den modernalänsförvaltningens organisation. De exekutiva göromål som ankommer påöverexekutor har inle något närmare samband med andra uppgifter som åvilarlänsstyrelsen. Det kan också nämnas att de administrativa uppgifter inomexekufionsväsendet som tidigare åvilade länsstyrelserna numera har till slörredelen övertagits av RSV i dess egenskap av centralmyndighet för administrationav exekutionsväsendet. En remissinstans har som skäl för att bibehållaöverexekutorsgöromålen hos åberopat att det kan vara en fördelfrån rekryteringssynpunkt och med tanke på nolarieulbildningen omlänsstyrelsen kan erbjuda sådana arbetsuppgifter. DeJssa skäl har dock knappastsådan tyngd alt de bör hindra genomförandet av en ändrad organisation som frånandra synpunkter kan anses önskvärd. Om göromålen flyttas lill annan myndighet,kommer f.ö. motsvarande fördelar denna lill del. Jag har mol denna bakgrund kommit lilluppfattningen alt den nuvarande organisationen bör ändras. En sådan ändring böri första hand gå ut på att befrias från befattningen medutsökningsmål och alt handläggningen av sådana mål i första instans i principskall ankomma på kronofogdemyndighet. Jag vill understryka att det sagda inleinnebär någon kritik av länsstyrelsernas handläggning av utsökningsmål. Som skäl mot att flytta överexekutorsuppgifternatiU kronofogdemyndigheterna har en remissinstans åberopat att dessa därigenomskulle få för många Judiciella uppgifter. Redan f n. har emellertid kronofogdeoch andra förrättningsmän vid kronofogdemyndigheten att i sin verksamhet taställning till åtskilliga frågor som inle är av ren verkställighetsnatur. Somexempel kan nämnas att de har alt pröva invändning från den mot vilkenverkställighet har sökts att han efter exekutionstitelns tillkomst har Prop.1980/81:8 Föredraganden: Allmän motivering 138 fullgjort sin förpliktelse, liksom spörsmål huruvidaegendom som kommer i fråga för utmätning tillhör gäldenären eller annan. De harvidare att besluta om fördelning mellan olika sakägare av medel som harinflutit efter utmätning. Sådana frågor får anses vara åtminstone i viss mån avJudicieU beskaffenhet. har också beslutande funktionerenligl bl.a. lagen (1970:215) om arbetsgivares kvittningsrätt och lagen (1970:741)om statlig lönegaranti vid konkurs. Som Jag senare skall återkomma till börkronofogdemyndigheten, även frånsett de uppgifter som f.n. åvilar överexekutor,erhålla ytterligare Judiciella uppgifter, t.ex. att förelägga och döma ut vite. Del torde varken vara möjligt ellerlämpligt all i en modem utsökningslagstiftning upprätthålla en klarskiljelinje mellan rent verkställande och vissa mera JudicieUt betonadeuppgifter. Det förhållandel att de uppgifter som åvilar överexekutor delvis ärav JudicieU beskaffenhet bör sålunda inle i och för sig hindra att uppgiftemaflyttas över till kronofogdemyndighetema. En annan sak är alt man böreftersträva att kronofogdemyndigheterna behåller sin huvudsakliga karaktär avverkställande organ. Uppgifter av del slag som normalt ingår i dömandeverksamhei bör således i princip handhas av domstol. Till denna frågaåterkommer Jag i det följande vid behandlingen av handräckningsuppgiftema. Vid bedömande av del lämpliga i attflytta överexekutorsgöromålen till kronofogdemyndighetema är ocksåkronofogdeorganisationen, särskilt indelningen i kronofogdedistrikl, avbetydelse. Jag återkommer fill den frågan i del följande i anslutning till deolika uppgifterna. Vid bedömningen av omöverexekutorsinstitufionen skall avskaffas måste beaktas också andra faktorerän de nämnda. Flera remissinstanser har framställt principiella ochandra invändningar mot alt uppgiftema flyttas till kronofogdemyndighetema.Dessa frågor behandlas särskilt för varje gmpp av göromål i del följande. Jagvill här endast framhåUa att man inte har all välja endast mellan att låtalänsstyrelsen i egenskap av överexekutor behålla sina nuvarande exekutivauppgifter eller att flytta samtliga uppgifter fill kronofogdemyndighetema. Ävenandra lösningar kan tänkas. Bl.a. kan anföras skäl för att vissa av uppgiftemabör anförtros domstol. Den frågan har diskuterats tidigare i olika sammanhang.År 1937 flyttades ocksä den summariska betalningsprocessen från överexekutortill domstol och i samband med nya RB fick domstolarna ökad befattning medverkstäUighetsfrågor. Bortsett från handräckningsuppgifterna (se vidareavsnitt 5.2.4) finns det dock numera inle fillräcklig anledning att föreslå enöverflyttning till domstol. Det skulle således vara främmande att förläggat.ex. exekutiv försäljning av fast egendom til! Innan Jag går över liU de olikatyperna av överexekutorsgöromål skall jag ta upp en fråga som är gemensam församtliga slag av uppgifter. Några remissinstanser har ifrågasatt om inte uppgifternakan åläggas endast vissa Prop.1980/81: 8 Föredraganden: Allmän motivering 139 kronofogdemyndigheter, l.ex. en myndighet i varje län.Detta skulle innebära att en del kronofogdemyndigheter, vid sidan av övrigaexekutiva uppgifter, skulle ha all ombesörja vissa särskilt kvalificeradegöromål -t.ex. exekutiv försäljning av fast egendom - för ett område sommotsvarar två eller flera kronofogdedistrikt. Fördelama med en sådan ordningJämförd med den nuvarande skulle främst vara att exekutionen i första instansskulle åvila endast kronofogdemyndighetema och att länsstyrelsema skullebefrias från sin befattning med utsökningsmål. Någon slörre reell ändring skulleemellertid en sådan ordning inte innebära. De olägenheter som den nuvarandeuppdelningen på två myndigheter medför - ett visst dubbelarbete, längresammanlagd tidsåtgång, dubbla ansökningar m.m. - skulle i huvudsak finnas kvar,lål vara inte i alla kronofogdedistrikl. Man skulle vidare få en oenhetlig ochför de rätts-sökande ofta svårförståelig ordning. På de flesta håll i landetskulle den som vill söka t.ex. verkställighet av skiljedom behöva vända sigförst till en kronofogdemyndighet och sedan till en annan. På andra håll skullesökanden däremot ha all vända sig endast lill en kronofogdemyndighet. som hade behörighet att handlägga de kvalificeradeuppgifterna skulle i realiteten utgöra ett slags överexekutor i förhållandetill vissa andra kronofogdemyndigheter. Att göra en sådan skillnad mellanmyndigheter inom samma organisation vilka i övrigt har samma uppgifter ochbehörighet är inle lämpligt. De remissinstanser som har tagit upp frågan harockså i allmänhet avvisat en sådan lösning. Inom exekutionsväsendet är man,efler vad Jag har erfarit, starkt kritisk till den nu diskuterade ordningen.Jag kan sålunda inte förorda alt överexekutorsgöromålen anförtros endast vissakronofogdemyndigheter. Vad som har sagts i det föregåendehar i första hand avsett de uppgifter som överexekutor handlägger som förstainstans. Vissa av de skäl som Jag har anfört för att befria frånbefattningen med utsökningsmål, bl.a. att dessa uppgifter passar mindre väl ini den modema länsförvaltningens organisation, är emellertid fillämpliga även påmål angående klagan över utmätningsmans beslut eller åtgärder. 1 övrigt innebärfrågan om inslansordningen särskilda problem och behandlas för sig i detföljande. 5.2.2 Förordnande om verkstäUighet i vissa faU av domm.m. I de fall dä utmätningsmannen inteär behörig att utan särskilt bemyndigande verkstäUa domstols dom eUer besluteller annan exekutionstitel ankommer det på överexekutor att förordna omverkstäUighet och om sättet därför. Hit hör i första hand fall då olika sättför verkställigheten står till buds och då vitesföreläggande bör användas (38 8UL). Överexekutor har också att förordna om verkställighet av svensk skiljedom(46 8 UL). Antalet mål som slutligt handlades av överexekutorema Prop.1980/81:8 Föredraganden: Allmän motivering 140 och som avsåg verkställighet av dom eller beslut och avskiljedom uppgick till 206. I detta antal torde emellertid ingå även sådanprövning av verkställighet av vissa utländska exekutionstitlar som åvilaröverexekutor enligt särskilda författningar. Beredningens förslag att denprövning av verkställighet som enligt UL åvilar överexekutor skall flyttas lillkronofogdemyndigheterna har inte berörts särskilt i remissyttrandena. För egendel vill jag framhålla att den som i de aktuella fallen önskar få till ståndverkställighet f n. måsle först vända sig till överexekutor för alt utverkaförordnande om verkställighet och därefter söka verkställighet hosutmätningsmannen. Förfarandet medför visst dubbelarbete, tidsutdräkt och ökadekostnader. Olägenheterna drabbar särskilt sökanden men även staten. En sådanordning bör inte bestå utan starka skäl. Utmätningsmannen är behörig attutan föregående prövning av överexekutor verkställa dom eller annanexekutionstitel i det helt övervägande antalet fall. Även i sådana måluppkommer emellanåt rättsliga frågor av komplicerad beskaffenhet.Kronofogdemyndigheternas förmåga att handlägga sina nuvarandeverkställighetsuppgifter har inte ifrågasatts från något håll. Deverkställighetsfrågor som prövas av överexekutor skiljer sig inte lill sinnatur från annan verkställighet. Kronofogdarna får anses väl skickade att prövaäven dessa verkställighetsfrågor. Antalet mål av sådan beskaffenhet är så ringaatt man, oavsett exekutionsväsendets organisation, inte kan räkna med attbeslutande tjänstemän skall kunna förvärva större erfarenhet av sådana mål.Kronofogdes insikter om och erfarenhet av verkställighet i övrigt böremellertid vara lill god nytta. Skäl att låta även ifortsättningen handha uppgiften föreligger inte. Med hänsyn till de aktuellafrågomas samband med annan verkställighet saknas anledning att anförtrouppgiften ät domstol. Av anförda skäl anser Jag att denverkställighetsprövning som f.n. ankommer på överexekutorvenligt UL ifortsättningen bör åvila kronofogdemyndighet. Hos myndigheten bör sådana målprövas av kronofogde. 5.2.3 Exekutiv försäljning av fast egendom m.m. Ulmätt fast egendom säljs fn. Detsamma gäller utmätt registrerat skepp och skeppsbygge samtluftfartyg och intecknade reservdelar till luftfartyg. För försäljningen gällerde särskilda lagar som har nämnts i det föregående. Det ankommer också påöverexekutor att fördela köpeskillingen och andra medel som har flutit in isamband med sådan försäljning. Överexekutor har härutöver att ombesörjaexekutiv försäljning av andel i registrerat skepp eller skeppsbygge och iluftfartyg eller intecknade reservdelar och av villkorlig äganderätt till sådanegendom eller till andel däri samt att fördela köpeskilling och andra medel imålet. Antalet slutligt handlagda mål om exekutiv försäljning avfast egendom j 1980/81:8 Föredraganden: Allmän motivering 141 helalandet uppgick till 4.298, varav 4.200 avsåg försäljning pä auktion avhel faslighet. Av sist nämnda antal ledde dock endast 784 mål till försäljning.I många andra mål hade emellertid förberedande åtgärder vidtagits innan begäranom försäljning återkallades. I ett stort antal fall avsåg två eller flera målsamma fastighet. Nyssnämnda antal mål som handlades slutligt berördesålunda endast omkring 2.000 fastigheter. Antalet fasligheter som såldesexekutivt har uppskattats tUl ungefär 400. - den 30Juni 197b inkom lill överexekutorerna sammanlagt 4.543 mål angående exekutivförsäljning. De remissinstanser som har tillstyrkt beredningensförslag att uppgiften att sälja utmätt fast egendom m.m. skall flyttas frånöverexekutor till kronofogdemyndigheten har särskiU åberopat att det exekutivaförfarandet skulle förenklas och handläggningstiden förkortas, om kronofogdemyndighetenombesöijer såväl utmätning som försäljning. De negativa remissinstansema harframhållit bl.a. all rationaliseringsvinstema inte skulle bli stora, attexekutiv försäljning av fast egendom m.m ulgör en komplicerad uppgift somkräver kvalificerade handläggare och att det i allmänt mål skulle varaolämpligt alt kronofogdemyndigheten både företräder staten i egenskap avborgenär och ombesörjer försäljningen. För min del bedömer Jag frågan på följande sätt.Vad som sägs har i första hand avseende på fast egendom. 1 fråga om egendom i allmänhet ankommer det påutmätningsmannen inte bara att besluta om utmätning utan också alt ombesörjaexekutiv försäljning av egendomen och fördelning av köpeskillingen. Någonändring i detta förhällande har inte ifrågasatts från något håll. Även omexekutiv försäljning (inkl. fördelning) beträffande vanlig egendom som regelinle erbjuder några svårare rättsliga problem, ligger det mot bakgrund avnämnda förhållande närmast tUl hands att även exekutiv försäljning av fastegendom får åvUa kronofogdemyndigheten. Om uppgiften anförtroskronofogdemyndighet, får man en principieUt riktigare ordning än f.n. Enuppdelning av det exekutiva förfarandet i första instans på två myndigheterbör enligt min mening inte komma i fråga utan starka skäl. Den nuvarande ordningen innebär att sedanutmätningsmannen har utmätt fast egendom målet skall lämnas över tUlöverexekutor för fortsatt handläggning. Som regel förordnas dockkronofogdemyndigheten att utföra beskrivning och värdering av fastigheten.Ibland förordnas kronofogde att som särskild överexekutor ombesörja denexekutiva försäljningen. När domstol har fastställt att förfallen fordranskall utgå med särskild förmånsrätt i fast egendom, krävs däremot inte någotsärskilt beslut om utmätning. Egendomen är då utan vidare att anse som utmättoch målet blir direkt anhängigt hos överexekutor. Sådan betalningsfast-stäUelseär mycket vanlig. Uppdelningen av fastighetsexekutionen på tvåmyndigheter medför att tjänstemän vid båda myndigheterna måste sätta sig in imålet. 1980/81: 8 Föredraganden: Allmän motivering 142 ocksådiarieföras vid båda myndigheterna, vissa underrättelser måsle lämnas mellandessa m.m. Olägenhetema av uppdelningen på två myndigheter bör givetvis inleöverdrivas, men det är uppenbart att förfarandet vid fastighetsexekution kanförenklas, om målet i dess helhet handläggs vid en och samma myndighet.Handläggningstiden skuUe sannolikt också ibland kunna förkortas, vilket skullemedföra bl.a. att sökanden får betalning snabbare och att fordringsräntor somskall tas ul ur köpeskillingen blir lägre. Sakägarna skulle vidare gagnas avatt ha bara en myndighet alt vända sig till. Man torde även kunna räkna med altkostnadema för fastighetsexekutionen kan minskas någol. Som flera remissinstanser har understmkit ulgörexekufiv försäljning av fast egendom, däri inräknat köpeskillingsfördelningen,ett komplicerat rättsområde. Den som handlägger sådana mål måsle ha god insiktinte bara i de exekulionsrättsliga reglema på området utan även i JB:s bestämmelserom panträtt m.m. Med hänsyn till de krav som gäller för behörighet tUlkronofogde och den erfarenhet som kronofogde förvärvar genom att svara förexekutionen i övrigt råder enligt min mening inte någol tvivel om allkronofogdama i och för sig är fillräckligt kvalificerade för all handhauppgiften. I aUmänna mål åligger det kronofogdemyndigheten -vid sidan av uppgiften att som exekufiv myndighet handlägga målet - attföreträda det allmänna i egenskap av borgenär. Flera remissinstanser har ansettatt detta förhåUande skulle vara otillfredsställande vid exekufiv försäljningav fast egendom. Med anledning härav vill Jag framhålla all själva försäljningenknappast torde våUa problem i detta hänseende. Det ligger i alla sakägaresintressen att försäljningen ger ett bra resultat. Dessutom ger reglema omskyddsbelopp m.m. en garanti mot att försäljning sker lill skada för sakägare.Kronofogdemyndighetens dubbla funktioner synes däremot bli mera framträdande isamband med köpeskillingsfördelningen. De befarade olägenheterna torde dockvara av enbart teoretisk art. Några olägenheter lär i praktiken inle uppkomma.När verklig tvist uppkommer beträffande en fordran, skall tvisten i principhänskjutas till domstol. Jag vUl också erinra om att kronofogdemyndigheten f.n.ombesörjer exekutiv försäljning i allmänt mäl av lös egendom (frånsettregistrerat skepp och luftfartyg m.m.). Även i fråga om sådan egendom kanibland finnas flera konkurrerande sakägare, l.ex. vid utmätning av handpantsalleller företagsintecknad egendom, låt vara alt det naturligtvis inle förekommeri samma omfattning som vid exekution i fastighet. Enligl min mening är de betänkligheter som haranförts i fråga om kronofogdemyndighetens dubbla funktioner i samband medexekutiv försäljning av fast egendom i allmänna mål överdrivna. KronofogdemyndighetensStäUning i sådana mål utgör inte i och för sig anledning alt låta försäljningenav just fast egendom (och vissa slag av lös egendom) om-besöijas av annanmyndighet. När del anses lämpligt kan kronofogdemyn- 1980/81:8 Föredraganden: Allmän motivering 143 dighetens borgenärsfunklioner i samband med exekutivförsäljning av fast egendom uiövas av annan tjänsteman vid myndigheten än densom håller sammanträdet. Denna fråga kan övervägas närmare i samband med utarbetandeav verkställighetsföreskrifler till UB. dubbelslällningi allmänna mål behandlas ytterligare i avsnitt 5.3. Om exekutiv försäljning av fast egendomskall ankomma på kronofogdemyndigheterna, blir följden attförsäljningsärendena kommer all fördelas på fler myndigheter än f n. och attalltså varje kronofogdemyndighet i allmänhet kommer all ombesörja färreförsäljningar än f n. överexekutor. Detta behöver emellertid enligt min meninginte medföra några större olägenheter. 1 de flesta distrikt tordekronofogdemyndighetens egen personal kunna ombesörja även exekutiv försäljningav fast egendom. 1 en del mindre distrikt skulle del dock kunna uppkommasvårigheter. Beträffande mindre kronofogdemyndigheter har emellertid i prop.1977/78:129 föreslagits särskilda former för slöd från annankronofogdemyndighet. Tanken är att mindre kronofogdemyndigheter skall vid behovkunna förstärkas med kronofogdepersonal från annan kronofogdemyndighet. Ivissa, större distrikt förutsätts sålunda finnas kronofogdeljänster, vilkasinnehavare är skyldiga att tjänstgöra även i visst eller vissa andra distrikt.Med en sådan ordning kan, när exekutiv försäljning av fast egendom skall ägarum i mindre kronofogdedistrikt, vid behov antingen löpande ärenden handläggasav kronofogde från annat distrikt eUer fastighelsförsäljningen ombesörjas avutomstående kronofogde med erfarenhet av sådana uppgifter. På gmnd av del anförda föreslår jagatt exekutiv försäljning av fast egendom, däri inräknadköpeskillingsfördelningen, skall ankomma på kronofogdemyndigheterna.