prop · G40376 · 1980-12-31 00:00:00 — Kommiltén kan inle finna att den föreslagna straffskärpningsregelnlåter sig motiveras från sådana synpunkter. Regeln är enligl förslagel avseddatt lillämpas enbarl i fall då en person som har dömts lill fängelse minst tvåår därefter begår brott för vilket gäller ell slraffmaximum om ,vilkel i sak innebär att regeln blir lillämplig endasl i del fåtal fall dåslraffmaximum för del nya brottet är fängelse i minsl . Det kommer medandra ord även utan en straffskärpningsregel all finnas möjlighet fördomstolen att döma till en påföljd som innebär frihetsberövande under eneffektiv lid av minsl . En lillämpning av straffskärpningsregeln skullege domstolen en möjlighel alt utöka den minsla effektiva liden föranslallsvistelse från fyra lill eller, i de enstaka undantagsfall dåvillkorlig frigivning kan antagas komma alt medges först efler två tredjedelarav strafftiden, från till . Kommitténvill starkt ifrågasätta om del fmns grund för anlagande all en reglering avdenna innebörd verkligen är ägnad alt i nämndvärd mån förslärkasamhällsskyddet. Svårigheterna för domstolen all vid tiden för domfällandet mednågon rimlig grad av säkerhet göra en så långsiktig prognostisk bedömning avrisken för ett återfall efler frigivningen är uppenbara och kan förhoppningsvis, om man ser lill de enskilda lagöverträdarnas rättssäkerhet -väntas leda till all domstolarna visar myckel slor återhållsamhet när delgäller ålerfallsregelns lillämpning. Är den bedömningen riklig, är del å andrasidan stor risk all den nya ålerfallsregeln stannar på papperet och redan påden grunden väsentligen förfelar sill ändamål. Del skall inle uteslutas alt detvid vissa lyper av brott som måste bedömas som i hög grad samhällsfarliga kanfinnas behov av all kunna i samhällsskyddets intresse ådöma frihetsberövandepåföljder av längre varaktighet än nu gällande beslämmelser om fängelsepåföljdmedger. Del ändamålet bör dock enligt kommitténs mening i sä fall i första handtillgodoses inom ramen för en allmän översyn av straffskaloma i brottsbal- 1980/81:76 170 ken och viss specialslraffrätlslig lagstiftning. En sädanöversyn blir visserligen sannolikt tidskrävande och kan inle väntas avsättaresultat i form av ändrad lagstiftning . Men i den månman inte anser sig kunna avvakta sådana lagändringar är det enligl kommitténsmening en principiellt sett mer tilltalande lösning all man tillgodoser dlevenluelll behov av alt kunna skydda samhällel mol befarade återfall av detfåtal personer som skulle omfatlas av den föreslagna straffskärpningsregelngenom en därför avpassad utformning av reglerna om villkorlig frigivning.Kommittén avstyrker på anförda skäl att den föreslagna straffskärpningsregelninförs. i , första avdelningen,framhåller all man med den föreslagna straffskärpningsregeln återinför dlföråldral system, som man lyckats att rensa ul. JO menar all detresonemang enligt vilket "straffvärdet" av en gärning är slörre omdenna ulgör återfall förefaller skäligen ogripbart. I verkligheten lorde enstraffskärpningsregel för återfall utgöra en s.a.s. schabloniseradfariighetsbedömning. Mol påföljden internering har såsom ell vägandeprincipiellt argument framförts att dd är stridande mol grundläggandevärderingar i samhället alt spärra in människor på grund av vad de kanskekommer att göra. Därjämle har ju hävdals del teoretiskt omöjliga i att fördafarlighetsbedömningar in casu. För den händelse dessa i promemorian företräddaåsikter skulle vinna anslulning, vill JO hävda all detta väl måste anses resahinder jämväl för den farlighdsprövning som skall företas av domstolen enligtförslagel. Motiven för reformen måste komma alt framstå som i hög gradmotsägelsefulla. Liknande uppfattning kommer till uttryck i yttrandet frånöveråklagaren i . Han påpekar alt det för den föreslagna straffskärpningsregelnslillämpning bl.a. krävs att det kan befaras all vederbörande är särskillbenägen att fortsätta en brottslig verksamhei av särskill allvarlig karaktär,medan tillämpningen av internering förutsätter att man därigenom förebyggerfortsalt allvarlig broUslig verksamhei. Enligl överåklagarens meningföreligger del inle någon större skillnad mellan dessa olika rekvisit ochdärför torde samma kritik kunna anföras mol straffskärpningsregeln som ipromemorian riktas mol internering, nämligen bristande proportionalitet,bestraffning för ej begångna brott och svårigheten all identifieraålerfallsbrottslingar. hävdar all den föreslagnastraffskärpningsregeln inle kan väntas bli effektiv. Domstolarnas benägenhetalt använda övre delen av straffskalan torde knappast ökas även ominlerneringspåföljden avskaffas. Interneringsnåmnden uppfattar förslaget omstraffskärpningsregel som en strävan att garantera en viss minimitid förfrihetsberövandet - regeln skall möjliggöra att under vissa förutsättningarslraff ådöms som medför frihetsberövande för den dömde som lill sin längd näraansluter lill vad som följer av nuvarande praxis. För nämnden, som delaruppfattningen all lång anslallslid kan vara påkallad i vissa fall, förefallerdet vara en lämpligare anordning att minimitid fastställs av domstol - såsomför närvarande vid internering - än all straff ådöms på t. ex. för att enanslallslid av skall erhållas. 2.2 Utformningen av regeln om straffskärpning Några remissinslanser riktar i sina yttranden anmärkningarmot den närmare utformningen av det i promemorian intagna lagförslaget. JK ställersig sålunda tveksam till rekvisitet i den föreslagna regeln i 26 kap. 3 § Prop.1980/81:76 171 BrB att förhöjning skall få ske bara om risk föreliggerför fortsall brottslig verksamhet av särskilt allvarlig art. Enligl JK:s meningborde del räcka med all återfall eller eventuellt upprepade återfall i sådanbrottslighet konstaterats. Överåklagaren i menar, beträffande sammarekvisit, att del kan förefalla övertydligt att framhålla kravet på särskildhdnär del gäller återfallsbrottslighetens svärhet. , som ioch för sig avstyrker förslagel om straffskärpningsregel, anser att i vart fallrekvisitet "särskilt benägen att fortsätta brottslig verksamhei" börulgå. menar all uttrycket "särskill benägen" är mindrevälfunnel och ägnat alt skapa problem i tillämpningen. Stadgandet bör i denifrågavarande delen i ställd lyda: "Sådan förhöjning får ske endasl omdet med hänsyn till arten av hans brottslighet eller eljest kan befaras all hanforlsäller en brottslig verksamhet av särskilt allvarlig karaktär". hovräll anser också alt det särskilt bör föreskrivasall sädan läkarundersökning som avses i 7 § lagen (1964:542) om personundersökningi brottmål skall inhämtas innan någon med lillämpning av den nya lagstiftningendöms till förhöjt straff. i , tredje avdelningen,päpekar alt del beträffande sådana personer som med lillämpning av denföreslagna 26 kap. 3 § BrB döms lill förhöjt straff nästan alllid tordeföreligga behov av övervakning under långtid. Nämnden föreslår därför alt delmed avseende på dessa fall i 26 kap. 10 § BrB intas en regel om minsla prövotidav . RÅ anmärker all den i promemorian framförda ståndpunktenalt straffskärpningsregeln inte skall inverka i preskriplionshänseende synesoförenligt med utformningen av preskriptionsregeln i 35 kap. I § BrB. RÅ föreslårmed anledning härav alt dl särskill undanlag görs för straffskärpningsregeln.Samma förslag, alt dd i 35 kap. 1 § BrB uttryckligen bör anges alt vad som sägsi 26 kap. 3 § BrB inle påverkar preskriptionstidens längd, framförs också avjuridiska fakultetsnämnden vid . Annan lösning förordas avlänsåklagaren I som menar all preskriptionstiden enligl 35 kap. I§ BrB bör anknytas lill del slraff som är sladgal för brollet i stället för delstraff som kan följa på brottet. 1 anslutning till förslaget om den allmännastraffskärpningsregeln behandlas i promemorian kriminalvårdsnämndens praxis iärenden om villkorlig frigivning från fängelse. Där uttalas att dt införandeav straffskärpningsregeln bör leda till all kriminalvårdsnämnden upphör medden särbehandling som sker belräffande intagna som har dömls till fängelsei lägsl tvä år för grov narkotikabrottslighet eller i övrigl för grova brottsom ulgör led i yrkesmässigt eller på annat säll i organiserade former bedrivenkriminell verksamhei, ofta med internationell anknytning. Villkorlig frigivningbör sålunda även med avseende på dessa kategorier enligt en huvudregel skeefler halva strafftiden och inle såsom nu efter två tredjedelar av denna. Dettauttalande i promemorian har behandlats särskill i en del yttranden och därvidutsatts för kritik också från sådana instanser som i övrigl slälll sig positivatill lagförslaget. RÅ uttalarsälunda som sin mening att kriminalvärdsnämndens praxis inte bör ändras ,eftersom den villkorliga frigivningen i sin helhet är föremål för övervägandeni annat sammanhang. LO anför alt del inte kan accepteras all ell avskaffande avinlerneringsstraffel fär leda lill straff- Prop.1980/81:76 172 lindring för ålerfallsbrottslingar vad gäller bl.a. mord,våldtäkt, grovt rån och grova narkofikabrott. Eftersom det är osäkert om intereformen kan få sådan effekl när också den s. k. lex dvs. den strängarefrigivnings-regeln för personer som varit inblandade i grov organiserad ochinlernalionell brottslighet, avskaffas, menar LO att man bör avvakta denpågående översynen av slraffskalor m.m. Kammarrätten i ifrågasätterom inle en mera nyanserad praxis när det gäller villkoriig frigivning börövervägas. De skäl som man anför mol en sådan i promemorian är i och för sigenligt kammarrättens mening beaktansvärda. Samhällsskyddet har emellertid sådanbetydelse all de intagnas behov av tidiga besked och inbördes rättvisa iblandfår stå tillbaka. Man bör sålunda inle underiåla all utnyttja de möjlighetersom finns aU inom gällande syslem skydda medborgarna mot brott. Om det i någolfall föreligger en myckel påtaglig fara för all en inlagen kommer att begåbrott alldeles efter den villkoriiga frigivningen bör man dröja med dennanågol. lingsräll pekar på att en särskild risk är förenad med attfrigivningspraxis ändras så alt del mesl brollsinriklade klientelet får ökademöjligheter au undgå brottshind-rande frihetsberövande. Slraffmätning lordeenligl tingsrättens erfarenhet hiftills ha skell ulan alt hänsyn tagils lillvillkoriig frigivning. Vad i promemorian anförts beträffande sådanthänsynslagande för det fall att beslämmelser om generell villkoriig frigivningefler halva strafftiden skulle komma att införas synes emellertid kunna ledalill beslämmande av strafftider vid de grövre brotten av en längd som hitlillsinle tillämpats. ansluter sig i princip lill delresonemang som leder fram till ståndpunkten alt kriminalvårdsnämndenssärbehandling i frigivningshänseende av visst långlidsklientd nu bör upphöra.Slyrelsen ifrågasätter emellertid om dd finns anledning alt redan nuföranstalta om ändrad frigivningspraxis utan aU avvakta den generella översynenav gällande straffskalor. Konsekvensen skulle bli en strafflindring somdomstolarna inle haft anledning räkna med vid straffmälningen. Också länsåklagaren i avstyrker förslagel omändrad frigivningspraxis. Enligt länsåklagarens mening har det från psykologisksynpunkt viss betydelse all de brottslingar del här är fråga om särbehandlasbåde vad gäller anstaltsplacering och villkoriig frigivning. Visseriigen är deli och för sig lämpligare alt bedömningen av särbehandlingen anförtros åldomstol. Med hänsyn till pågående översyn av den villkoriiga frigivningen bördock inle nu göras några ingrepp i gällande syslem. i , första avdelningen, anser altett avskaffande av internering - om inle en sådan åtgärd kan anslå lill dessfängelsestrafflcommittén blivit färdig med sitl utredningsuppdrag - kräverprovisoriska ändringar i tillämpningen av villkoriig frigivning. Därvid skulledel från saklig synpunkl le sig mest rimligl och från teknisk synpunkl vara denenklaste lösningen all fä till stånd sådan ändring i kriminalvårdsnämndenspraxis att de grova våldsbroltslingar och bankrånare m.fl. som nära nogregelmässigt friges efter halva tiden skall beviljas villkorligfrigivning försl efler avtjänande av tvä tredjedelar av straffet. Förslaget ipromemorian innebär det rakt motsatta, alt ocksä narkotika-grossister och andrainternationella yrkesförbrytare, som är undantagna enligl riksdagensuttalande, skall komma i åtnjutande av kriminalvårdsnämndens regelmässigahalvtidsfrigivningar. vill framhålla att villkoriigfrigivning spelar en viktig roll för alt i någon mån minska frihetsstraffets,skadeverkningar för den dömde och eU system med närmast obligatoriskhalvtidsfrigivning är sämre än gällande ordning. Prop.1980/81:76 173 sådant förslag har mening endast om dess egentligainnebörd är alt genom ett enkelt konstgrepp minska de faktiska strafftidernaöverlag. Del kan ju inle finnas någol självsländigl iniresse allstraffverkställigheten regelbundet skall ha en annan tidslängd än vaddomstolen har bestämt. Systemet med villkorlig frigivning bör enligtövervakningsnämndens mening vara sådant att det inbjuder lill och premierar enärlig strävan till anpassning i samhället. Den ovilliges och oförbätterligespretentiösa anspråk pä lika behandling bör inle honoreras. år dd övervägande antalet av dem som avtjänatslraff för grov narkotikabrottslighet eller andra brott som omfaltas avriksdagens beslut inle lidigare dömda lill frihetsstraff om lägsl . Ocksäintagna med mycket långa fängelsestraff har ofta lyckats hell undgå tidigarelagföring och slraff. Den föreslagna allmänna straffskärpningsregeln måslealltså antas få liten belydelse när del gäller att ingripa mot ifrågavarandebrottslighet. riksdagsbeslut avseende principerna för den villkorligafrigivningen ingick som ett led i andra beslutade åigärder i kampenmol främsi narkolikamissbrukel. Nämnden måste uttrycka sin förvåning över inom nu är beredd att mjuka upp den restriktivainställning som statsmakterna intog 1972. Brollsutvecklingen kaninle sägas ge underlag för ett ändrat ställningstagande. Såsom nämns ipromemorian har nämnden gett ullryck ål uppfallningen altden ifrågavarande särbehandlingen av vissa grupper brottslingar bör gesuttryckligt stöd i lag. I yttrande över BRÅ-gmppens rapport uttalade nämndenall man vid en lagsliflning i ämnet bör la fasta på gruppens lanke all del börankomma på domstol - och inle i efterhand på administrativ myndighet - altbedöma huruvida omständigheier, som är alt hänföra lill den brottsligahandlingen, bör föranleda särbehandling i frigivningshänseende. Nämnden menadedärmed att den prövning enligt riksdagsbeslut som åligger nämnden istället bör ligga hos den domstol som dömer i målel. Nämnden har sammauppfallning . De faktorer som prövningen avser är regelmässigt kända och bättre kända - för domstolen. Inle minsl från rällssäkerhetssynpunkt måsteen sådan lösning vara alt föredra. Praktiskt innebär denna lösning att detöverlämnas åt domstolen alt bestämma minsta tiden för anstallsvistdsen - alltsåi sak samma ordning som nämnden här förut har förordat att gälla för de nuvarandeinlerneringsfallen i händelse att inlerneringspåföljden skulle avskaffas. Socialstyrelsenmolsäller sig att de som dömls för grova narkotikabrott får lindrigarepåföljder än vad som kan bli fallet. Om nuvarande praxis angåendemöjligheterna lill villkorlig frigivning bör frångås är del ofrånkomligt attstraffskärpningsregeln vid grovt narkolikabrolt får lillämpas inle bara vidåterfall utan även då ett längre frihetsstraff framstår som ofrånkomligt medhänsyn lill samhällsskyddet. Slutligenfår fästa uppmärksamheten på ell speciellt problem medanknytning lill lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård ivissa fall (LSPV). I 17 § andra styckei stadgas alt utskrivnings-nämnd beslutarom utskrivning bl. a. av patient som från kriminalvårdsanstali överförts lillsjukhus och som vid utskrivningen inle skall återföras tillkriminalvårdsanstallen. I samband med att inlerneringspåföljden upphör kan detvara lämpligl all påpeka alt utskrivningsnämnd skall pröva frågan om utskrivningenligt LSPV även om patienten har erhållit villkoriig frigivning eller eljestinte direkt skall återföras till kriminalvårdsanstali. Frågan om var gränsengår mellan överiäkarens och ulskrivningsnämndens behörighet är nämligen i vissafall oklar. 1980/81:76 174 Reglerna om villkorlig frigivning diskuteras också avnågra andra remissinslanser. förespråkar en ordning sominnefattar en möjlighel all senarelägga den villkorliga frigivningenbelräffande sådana visserligen fåtaliga, men dock förekommande - fall som mednuvarande lillämpning av inlerneringspåföljden får förlängd anslallsvistelseefter en bedömning av riskerna för bl. a. återfall i våldsbrott, inbegripetsedlighetsbrott. Skulle man vid en bedömning bl.a. pä grundval av arten av dentidigare brottsligheten, uttalad aggressivitet på anstalten mol personal ochmedintagna, den dömdes uppträdande under permissioner och utlåtande avpsykiater finna en påtaglig och särskill slor risk för snabbt återtall i grovtvåldsbrott bör sålunda den villkorliga frigivningen kunna senareläggas. Isammanhanget vill tingsrätten hänvisa lill 19 § lagen om beredande av slutenpsykiatrisk vård. enligt vilken beslämmelse försöks-utskrivning frånmentalsjukhus inte får ske, om det skulle medföra fara för annans personligasäkerhet eller patientens egel liv. Bankinspektionen uttalar som sin mening utveckling som skell i praxis belräffande frigivning av svåra förbrytare pådl anmärkningsvärt sätt urholkat de slraffmätningsregler som finns.Inspektionen anser det sålunda vara i hög grad diskutabelt att domstolarna vidulmälning av tidsbestämt straff tvingas att se lill dd praktiska resultatet avdomen, nämligen inom vilken tid den dömde kommer att friges. En praxis som innebäralt vid svårare brott frigivning sker redan efter halva den av domstolenutmätta strafftiden förefaller egendomlig. För den enskilde medborgaren måsledel framstå som svårförståeligt att en "livstidsfånge" - somregelmässigt får påföljden förvandlad lill tidsbestämt slraff - friges efler68 år eller all en person som dömls till mord till fängelse redan efler5 år. Flera remissinstanser uttalar sig särskilt om deföreslagna övergångsbestämmelserna. menar sålunda att deni promemorian föreslagna lösningen med avseende på den som undergår interneringdå påföljden avskaffas synes enkel och ändamålsenlig. Även och anser att övergångsproblemen fått en tillfredsställandereglering. anmärker mot den lösning som valtsenligl p. 4 andra stycket av övergångsbestämmelserna med avseende på påföljdsbestämningenför ny brotlslighel som begåtts av den som efler ikrafllrädandd undergårinternering i anstalt. Lösningen innebär enligt slyrelsens mening att det förvissa internerade kan komma alt ställa sig "lönande" att begå nyabrott under anslallsliden. Ett sätt att undvika denna olägenhet kunde vara atti ställd låta inlerneringspåföljden för berörda kategori kvarstå och såledeslåta beslämmelserna i 34 kap. I och 9 §§ lills vidare kvarstå orubbade. påpekar, att den internerade vid ny brottslighet kangöra en direki vinst genom alt erhålla ny dom på fängelse. anser i anslulning lill samma punkt iövergångsbestämmelserna - alt domstol bör ha möjlighel alt för rena bötesbrotldöma lill fortsatt internering med lillämpning av 34 kap. 1 § 1 BrB. 5 i de föreslagna övergångsbestämmelserna skallbl. a. gälla att 1980/81:76 175 den som vid ikraftträdandet vårdas i anstalt efter dom päinternering skall överföras lill kriminalvård i frihet när han avtjänat denminsla lid för anslaltvård som beslämts i domen. Enligl de intagna vidKumlaanslalten som inkommit med yllrande leder nu nämnda övergängsreglering -betraktad i dl sammanhang med sådan ändring i fråga om kriminalvårdsnämndensfrigivningspraxis som föreslagils i promemorian - till orättvisa vid jämförelsemellan de internerade och dem som avtjänar långvariga tidsbestämdafängelsestraff konkret krav från de internerades sida är med anledninghärav all villkorlig frigivning får ske efter avtjänande av tre fjärdedelar avden bestämda minsta liden. ungdom.sförhund uttalar med avseende päsamma övergångsreglering alt interneringens minsla tid efter avskaffandet börulgöra slultid för fängelsepåföljden med möjlighel lill villkoriig frigivningefter två tredjedelar av tiden. anmärker att del av förslagel inleframgår vilken myndighet som skall beslula om överförande lill kriminalvård ifrihet i de fall som avses i punkl 5 lill övergångsbestämmelserna. Skall ddvara intemeringsnämnden, kriminalvårdsnämnden, övervakningsnämnden ellerstyresmannen vid anstalten? i , första avdelningen, tar ocksä- i dl någol vidare perspektiv än enbarl med avseende på övergångsregleringen upp frågan om beslutande myndighet vid överförande lill kriminalvård i frihet.Ett avskaffande av internering medför ell tillskott lill kriminalvårdsnämndensverksamhetsområde av särskill krävande ärenden och måste därför förenas med enforlsall decentralisering av ärenden från kriminalvårdsnämnden.Övervakningsnämnden föreslår alt kriminalvårdsnämndens befallning med dem somdömts lill fängelse upp lill överflyttas på övervakningsnämnderna.Vidare bör föreskrivas att, i de ärenden som handläggs av kriminalvårdsnämnden,den dömde alllid bör ha rätt all bli hörd muntligen och all även styresmannenför anstalten eller handläggande assistent bör inställa sig. Den dömde kanvidare enligl övervakningsnämndens mening ha behov av offentligt biträde närdet gäller långa strafftider. 5 i övergångsbestämmelserna sägs också alt interneradför vilken anslallsvården efler ikraftträdandet har upphörl skal! anses varavillkoriigt frigiven från fängelse med en straffålerslod av och enprövotid av dt år räknat då anslallsvården upphörde. Enligt övervakningsnämndeni ler sig förslaget i denna del anmärkningsvärt lättvindigt medhänsyn lill att man bland de interneringsdömda finner ett klientel som ofta haren mycket svår brottslighet bakom sig. Förslagel rimmar också illa med destraffåterstoder och prövolider som kan komma i fråga för jämförbara fängelsedömdamed långa strafftider. Nämnden kan länka sig ett enkelt alternativ lill denföreslagna ordningen, nämligen all man lar fasta på den längsta av de minslatider som ingår i den ådömda interneringen och fingerar att denna lid ulgör tvåtredjedelar av ell fängelsestraff, från vilket den dömde friges.Straffålerstoden skulle alltså ulgöra hälften av den längsta av de minsta tidersom ingår i interneringen. Prövotiden borde därvid utgöra för alla meden straffåterstod på över dl år; för övriga kan en ettårig prövotid varabefogad. Övervakningsnåmnden i , Iredje avdelningen, påpekar attprövotiden av ell år torde vara avsevärt kortare än vad som skulleha blivit fallet om personen i fråga, i den dom vari påföljden bestämts, iställd ådömts fängelse. Enligt nämndens uppfattning motsvarar inte prövotidenslängd det övervakningsbehov som i allmänhet föreligger. I stället föreslås alli dessa fall skall gälla en prövotid av . 1980/81:76 176 menar all den enligt övergångsbestämmelserna korlaövervakningsliden föranleder tvekan. Intemeringsnämndenhävdar att prövotiden enligl punkt 6 i promemorians förslag tillövergångsbestämmelser bör vara längre än som där sagls. Om en för alla fallbestämd tid skall anges, bör den inte undersliga . JKanmärker alt en redaktionell översyn är påkallad med avseende på punkt 6 iövergångsbestämmelserna. Där sägs alt "prövotiden" i en visssituation upphör vid ikraftträdandet. Vad som avses är all påföljden över huvudlaget upphör; jämför 30 kap. 15 § BrB. Vänersborgstingsrätt påtalar beträffande de föreslagna övergångsbestämmelserna till lagenom ändring i lagen om beräkning ay strafftid m.m. att vad som där sägs om attäldre bestämmelser gäller i fråga om den som "undergår" interneringegentligen bör vara "undergår eller skall undergå".Intemeringsnämnden anmärker i fråga om samma lagförslag att övergångsbestämmelsernabör innefatta en möjlighet för den som dömls lill internering eller till fortsattinternering med förordnande om återintagning i anstalt före altavge nöjdförklaring efter .