prop · G403130 · 1980-12-31 00:00:00 — Enligt en av statens industriverk publicerad utredning (SINDPM 1980:16) Sågverkens vidareförädling - en omvärldsanalys, borde svenskasågverken ha goda utvecklingsmöjligheter. 1980/81:130 191 Statens industriverks utredning (SIND 1980:13) Slutsatser, överväganden och förslag Resultatenav denna studie baseras på en genomgång av samtliga beviljade SUFO- och PU-länfram tom . Parallelll med denna studie har även genomförts enutvärdering av de regionala utvecklingsbolagens verksamhel (se SIND 1980:14och SIND PM 1980:21). 1 slutsatserna har därför försök gjorts att jämföraproduktul vecklingsverksamhelen hos de regionala utvecklingsfonderna ochutvecklingsbolagen. Såvälde regionala utvecklingsfonderna som de regionala utvecklingsbolagen harkommit i kontakt med många produktidéer. Etl gemensamt drag är allkredilengagemang i någon form endast skelt för av totaltinkomna idéer. Delta innebär att en mycket slor andel av de idéer somorganisationerna kommer i kontakt med sållas bort av olika orsaker. Vidstudier varifrån produklidéerna kommer framgår alt majoriteten av idéernakommer från enskilda innovatörer. Däremot förekommer relaUvt få idéer fränbefintliga företag. Om man sedan studerar organisationernas kreditengagemangvisar del sig alt de regionala utvecklingsbolagen i slor utsträckning satsar påenskilda innovatörer medan utvecklingsfonderna nästan uteslutande beviljar läntill företagare. Enskilda innovatörer tycks ha svårt all få lån hosutvecklingsfonderna. De regionala utvecklingsfonderna är i sinkredilverksamhet inriktade pä företag. Fonden har av naturliga skäl godkontakt med regionens företagare medan man ännu ej känner de enskildainnovatörerna i regionen i tillräcklig omfattning. Vidare har inriktningen avutvecklingsfondernas verksamhel inneburit all projektbedömningar till stor delsker på basis av ekonomiska kalkyler. Sådana kalkyler är svåra att ta fram förverksamheter som ej har startats. Innovatörer med tekniska idéer har svårt alluttrycka sig i ekonomiska termer. Därför kan viss "språkförbistring"uppstå mellan innovatörer och kreditbedömare. Slutligen är det så attbefintliga förelag normall kan avsätta vissa resurser för produktutveckling.Kravet pä 50 procentig finansiering för låntagaren medför därför större problemför enskilda innovatörer än för företag. Sammanfattningsvis harorganisationernas kredilengagemang inneburit att innovatören som önskar blientreprenör i hög grad saknar stöd i någon befintlig organisaUon. Såvitt viförstår existerar en grupp innovatörer pä marknaden som har svårt att fäsina behov tillgodosedda speciellt gäller delta för de fall där dessainnovatörer vill undvika utomstående ägarintressen i sina företagsbildningar. Prop.1980/81:130 192 Industriverkethar försökt bedöma var i utvecklingskedjan* organisationerna huvudsakligen gårin. Det visar sig alt utvecklingsfonderna främst är engagerade i de senaredelarna av utvecklingskedjan, medan utvecklingsbolagen i högre gradfinansierar de tidigare faserna. Fondernas engagemang skulle kunna förklarasmed att företagen normalt har relativt väl utvecklade idéer innan de sökerextern finansiering. Däremot är det svårare att förklara varförutvecklingsbolagen gär in sä pass tidigt i utvecklingskedjan. Dessa företaghar nämligen bildats med tanke pä att de inom en relativt kort lidsperiod lillslor del skall ha en självfinansierande verksamhel. Det är svårt atl se hurutvecklingsbolagen skall uppnå detta mäl om de går in i ett tidigt skede avprocessen med tanke på den långa utvecklingstiden för sädana produkter. Deflesta idéer där nägon form av kredilengagemang förekommer kan anses varaförändringar av kända produkter. Kreditengagemang i nya produkter äruppskattningsvis för (se SIND PM 1980:21 sid 15) saml 11procent i genomsnitt för de regionala utvecklingsfonderna. Motsvarande siffrorpä satsningar på gamla produkter är för och tio procentför utvecklingsfonderna. De skillnader som här finns förefaller rimliga medtanke på var i processen organisationerna går in samt vilka typer av projektman satsar på. Sammanfattningsvisförefaller organisationerna komplettera varandra. De regionalautvecklingsfonderna tycks dock i ökad omfattning behöva stödja innovatörer somönskar bli entreprenörer. Problemet för båda typerna av organisationer är attde tycks ha dålig räntebililet på sin kreditgivning. Här bör dock observerasden korta lid som förflutit sedan organisationerna bildats varför del är svårtatt dra några generella slulsalser. Utmärkandeför framtagande och introduktion av nya produkter är alt det krävs långautvecklingstider i alla faser av utvecklingskedjan. Därför kommer det alltidatt finnas ett gap mellan när krediten betalas ut och när den kan börjaåterbetalas. Dessutom är det uppenbart att detta är en myckel riskfylldverksamhet där många projekt aldrig kommer att generera nägra intäkter. Om man därförur industripolitisk synpunkt anser att man vill främja produktutveckling måsteman vara beredd på elt storl risktagande. Detla medför att denna verksamhetaldrig kan vara självfinansierad. Man bör alltså vara medveten om attsatsningar pä produktutveckling totalt sett kommer atl medföra ekonomiskaförluster på kort sikt. Enda sättet alt undvika detta vore atl mycket hårtbelasta de framgångsrika projekten. anser inte detta varalämpligl. Däremot har vi inte tagit ställning till hur stora dessa förlusterfår vara pä kort sikl. *Utvecklingskedjan finns beskriven i kapitel 1. 1980/81:130 193 Givetvis skall de produktutvecklingsfrämjandeorganisationerna alltid sträva efter atl fä verksamheten att gå ihop. Eftersomindusiriverkel inle tar ställning till nivån på framtida resurser inomproduktutvecklingsområ-del koncentreras våra förslag mot hur givna resurserbättre kan utnyttjas. Organisationen av kreditgivning tillproduktutvecklingsverksamhet är i stor utsträckning regionaliserad.Kopplingen lill central nivä svarar främst STU för. De medverkar i derådgivande bedömningsgrupperna som finns på regional nivå. Förslag harframförts alt i ökad omfattning centralt styra kreditgivningen pä detta område.Motivet lill delta är att man härigenom skulle undvika"dubbelsalsningar" i olika regioner. Vidare skulle man kunna byggaupp en större kompetens för tekniska bedömningar inom speciella områden.Industriverket anser dock inte att del finns några motiv för atl bygga upp en sådancenlral organisation. Vad gäller behov av teknisk kompelens borde detla kunnatillgodoses av samarbetet mellan STU och de regionala organisationerna. Däremotanser verket all ett ökat informationsutbyte mellan olika regioner krävs föratl undvika "dubbelsatsningar". Fördelen med en regional organisationär alt den ger möjlighet till ingäende kunskaper rörande förutsättningar för deenskilda innovatörernas och företagens möjligheter och problem. Sammanfattningsvisanser industriverket således atl man även fortsättningsvis bör hålla fast viden regionaliserad produktutvecklingsverksamhet. Viktigt är då givetvis attsamarbetet med STU fortsättningsvis intensifieras speciellt för tekniskt svårtbedömbara projekt. finns i ett flertal regioner dels ett regionallutvecklingsbolag dels en regional utvecklingsfond. En slutsats av denna studieär att dessa båda organisationer kompletterar varandra i sä motto att del tycksfinnas behov både av ägarkapital och länemedel. anser därför attpä regional nivå bör det finnas möjligheter atl lillgodose båda dessa behov.Däremot kan diskuteras hur behoven skall tillgodoses. har deregionala utvecklingsfonderna tillräckligt med medel för kreditgivning tillproduktutvecklingsverksamhet. Vi har ej funnit nägot fall där ansökningar harbehövt avslås p.g.a. bristande ekonomiska resurser. Däremot tycksutvecklingsfonderna ha mycket begränsade personella och administrativaresurser. Detta gör atl fonderna endast i mindre omfattning kunnat följa uppenskilda ärenden samt bedöma möjligheterna av att förlägga produkUdéer hosexisterande företag. För fiera av de regionala utvecklingsbolagen tycks delvara så att man både har begränsade ekonomiska och personella resurser.Industriverket har inte med utgångspunkt från gjorda undersökningar kunnatbedöma om man f. n. har en rimlig relation mellan lånemedel och riskvilligtkapital. Däremot anser verket att de personella resurserna för denna verksamhetbör förslärkas. Härigenom ökar möjligheten av alt exempelvisutvecklingsfonderna i större omfattning kan följa upp enskilda ärenden ochhjälpa innovatörer med en del av de problem som kan uppstå. 13 Riksdagen1980/81. Prop.1980/81:130 194 1 vissa regioner finns möjlighet att erhålla såvälägarkapital som länemedel för produktutveckling. Genom den korta tid somförflutit sedan organisationerna bildades är det svårt att bedöma effekten avderas verksamhet. anser därför att man bör avvakla med atl taställning till hur en framtida regional produktutvecklingorganisation börutformas tills dess att tillräckliga erfarenheter finns av de nuvarandeorganisationernas verksamhet. 6.3 Utformning av alternativa lånekonstruktioner föreslår att den nuvarande konstruktionenför produktutvecklingslån avskaffas. I stället för dessa lån anser vi atl manbör införa någon av nedan föreslagna konstruktioner. Utvecklingsfonden fastställer tillsammans medlåntagaren den beräkna de utvecklingstiden för projektet. Företagel erhåller ränte- och amorte ringsfrihet . Utvecklingstidenför ett projekt bör i normala fall vara högst . För särskilda fall skallmöjlighet finnas all förlänga utvecklingstiden lill högst . Lånet löper päförslagsvis efter utvecklingsperiodens slut. Räntan på lånet skall över diskontot och börjar löpa direkl efterutvecklingstidens slut. Ingenriskpremie skall utgå. Länet skallkunna finansiera mellan 50 till 90 proceni av de tolala projektkostnaderna.Dock förutsätts att den återstående finansieringen ej består av annanvillkorlig låneform, t. ex. STU-anslag. Nägrasäkerheter för att lån skall kunna utgå bör ej finnas. Så länge länen löper harfonderna utnyltjanderätten till projekten. Lånet skallsuccessivt utbetalas till låntagaren i takt med uppkomna kostnader. I de falllåntagaren är ett förelag skall lånet redovisas som skuld i balansräkningen.Företagets kostnader är avdragsgilla. Lånet är knutettill projektet och om projektet misslyckas åligger det låntagaren atl bevisadetla varefter fonden avskriver lånet. De regionala utvecklingsfonderna uppdrar åtföretaget/innovatören att driva utveckling av ett visst projekt. Uppdraget kaninitieras från båda parter. När fonden beslutat ge uppdraget ålföretaget/innovatören upprättas ett avtal varefter medel utbetalas. Dessamedel är en skattepliktig intäkt för företaget. Företagets koslnader är avdragsgilla.Medlen skall även i företagets bokföring redovisas som inläkt. 1980/81:130 195 Medlen skall utbetalas successivt i takt meduppkomna kostnader. Dessa medel fär uppgå lill mellan avprojektets tolala kostnader. Dock förulsätts att den återstående finansieringenej består av annan villkorlig låneform t. ex. STU-anslag. Den regionala utvecklingsfonden behäller sä längeuppdraget gäller rätten till projektet. 1 avtalet stadgas att fonden överiäterresultatet till företaget mot en överenskommen royalty sedan uppdragetslutförts (optionsrätt). När avtalet upphör övergår rätten till projektet tillförelaget. Om projektet misslyckas har fonden rätt atl brytaavtalet och rätten till projektet. Vad som skall anses som misslyckandenbör stadgas för varje enskilt fall. Varje enskild fond bör kunna besluta om hur längeolika uppdrag skall löpa. Royaltyn skall vara tids- eller beloppsbegränsad. Royaltyn uppgår avnettofaktureringen. Ju längre lid som uppdraget varar desto högre bör royaltynsättas. Royaltyn är en avdragsgill kostnad när den betalas. 6.4Effekter av modellerna A och B ModellernaA och B kan användas var för sig eller tillsammans. Det ger tre möjligaframtida lösningar pä fondernas kreditgivning till produktutveckling. Dennamodell är en modifiering av de befintliga rörelselänen. Modellen innebär altfonderna redan i förväg kan beräkna den ärliga avkastningen pä satsat kapital.I det beskrivna exemplet i kapitel fem skulle denna konstmktion ge en effektivränta under en 13 ärs period pä . Lånekonstruktionen blirdärigenom billigare än de befintliga rörelselänen. Jämfört med de existerandeproduklutvecklingslänen är detta en billigare låneform för lyckade projekt. skillnad är att modell A kräver fasta amorteringar vilket medför att vissalåntagare inte kommer att klara lånekraven. Troligtvis är det dock sä att dessalåntagare i stor utsträckning även med nuvarande lånekonstruktion inte kanfullfölja sina åtaganden mot fonden. anser därför att dennalånekonstruktion totalt sett ger minskade kreditförluster. En risk med denna modellär att fonderna kommer alt få elt kraftigt ökat anlal låneansökningar. Del kandärför bli svårt att bedöma om varje ansökan avserproduktutvecklingsverksamhet. Exempelvis kan man erhållaproduktutvecklingslån för marknadsföringsinsatser av befintliga produkter. Vidval av projekt finns det en risk all fonderna väljer mer 1980/81:130 196 "säkra"projekt för alt därigenom minska kreditrisken. Etl annat problem skulle kunnavara att vissa låntagare upplever de fasta årliga amorteringarna som etlproblem specielll om det rör sig om mycket riskfyllda projekt. Vad som lalaremol det är att denna modell medger långa utvecklingstider och därigenom är enrelativt sett mycket billig låneform. Ett möjligt sätl att underlätta kravet päregelbunden återbetalning vore att införa en s.k. omvänd återbetalningsprincip(se kapitel fem). Andra alternativ att öka risktagandel är all medge längreutvecklingstider och/eller löptider för länen. Dennamodell innebär en villkorlig återbetalning baserad pä nettofaklu-reringen.Effekten av della blir att fonderna pä förhand ej kan bedöma avkastning på"utlånat" kapital. tror atl ett uppdragsalternativmedför att det kommer atl ta myckel läng tid innan fonderna fär avkastning päsitt kapital. Ett sätt att förkorta tiden blir dä att öka royal-tyns storlek. Enfördel med detta alternativ för en innovatör/förelagare är att återbetalningenbaseras på projektets avkastning. innebär denna princip att man ejpå förhand kan bestämma när avtalet skall upphöra såvida inte avtalet redanfrån början bestäms atl löpa . Effekten av detla är alt rättentill projektet innehas av utvecklingsfonden tills dess avtalet upphört.Industriverket tror alt många innovatörer/företagare skulle uppleva dettanegativt. En annan fördel med uppdragsalternativet är atl "bidraget"intäktredovisas (se kapitel fyra). 6.4.3 KombinationsalternativetA och B Ettalternativ vore alt ge fonderna möjlighet alt välja mellan alternativen A ochB. Det skulle innebära att fonderna själva fick avgöra för vilka projekt uppdrags-respektive lånealternativet skulle väljas. En sädan variant innebär atlfonderna för relativt riskfyllda projekt väljer uppdragsalter-nativet. Förprojekt i de senare faserna av produktutvecklingskedjan skulle däremotlänealternativet vara att föredra. Fördelenmed delta alternativ är att del ger fonderna slor frihet att anpassakreditformer efter de enskilda projekten. Dessulom ges valmöjlighet även förinnovatörer/företagare. Detstora problemet med denna variant är atl man måsle finna en rimlig avvägningmellan kostnaderna för modellerna A och B. Om modell A kräver en återbetalningpå efter utvecklingstiden innebär detta alt om modell B inte skall blimycket billigare så måste antingen royallyavtalet löpa under en mycket lång Udeller beloppsgränsen sättas relativt högt. Prop.1980/81:130 197 anser att produktutvecklingslånenskonstruktion bör förändras enligt de riktlinjer som finns beskrivna i modellA. Denna modell är en rimlig avvägning mellan risktagande och avkastningskravpå utlånat kapital. Om man vill öka risktagandel kan detta ske som tidigarepåpekats genom att tillåta längre utvecklingstider och/elleråterbetalningstider. Alternativt kan även en lägre ränta användas. Modell Binnebär dels mycket osäker avkastning dels att innovatören/företagaren måste avsäga sig rätten till projektet. KombinaUonsalternativelhar den nackdelen att det blir mycket svårt att erhålla en rimlig relationmellan kostnaderna för modell A och B. Införandetav modell A medför att fonderna på kort sikt fär vidkännas kreditförluster pådenna verksamhet. Verket anser att man kan diskutera två alternativ förförlusttäckning. Det första är all fonderna som lidigare svarar för dennakreditföriust. För det andra kan diskuteras statligt föriust-bidrag. Det senarealternativet innebär att man dels mäste finna en metod för att göra en regionalfördelning av bidraget dels bestämma gränser för hur slor del av förlusten sombör täckas. Vad gäller föriusttäckningens storiek förefaller en 50/50fördelning (staten/utvecklingsfonderna) vara rimligt. Däremot finnerindustriverket att det f. n. är svårt att finna någon metod för hur bidragenregionall skall fördelas. Verket anser att fondernas produktutvecklingsverksamhetpågått atl det inle är rimligt att f. n. bestämma i vilkenomfattning denna verksamhet bör bedrivas inom respektive fond. Därför föreslärindustriverket att man med modell A låter fondernasjälva stå för kreditföriusterna. Detta innebär även alt varje utvecklingsfondsjälv får avgöra omfattningen på den framtida produktutvecklingsverksamhelen.Samtidigt innebär den egna förlusttäckningen en begränsning av dennaverksamhet. har fonderna sammanlagtutbetalat ungefär 34 milj. kronor. Av detta har återbetalats drygl en milj.kronor. Delta innebär givetvis stora påfrestningar på fondernas egna kapital.En förutsättning för att fonderna skall kunna täcka framlida"föriuster" som modell A ger upphov lill är att återbetalningarnaför de nuvarande projekten kraftigt ökar. Om detta ej sker mäste eventuellt enföriuslläckning ske för den hittillsvarande verksamheten. Sammanfattningsvis föreslår industriverket alt modell Ainförs genom att nuvarande regler för de s. k. rörelselänen (SFS 1978: 506)kompletteras och att reglerna för nuvarande produktulvecklingslån avskaffas.Alternativt kan reglerna för produklutvecklingslänen förändras enligt den föreslagnamodellen. Om systemet införs föreslär utredningen all redan beviljadeproduktulvecklingslån i möjligaste mån överförs lill detta system. Det skerlämpligen genom att man för varje enskilt lån bedömer återstående utvecklingsUdoch därefter gör upp en äterbetalningsplan på högsl tio är. 1980/81:130 198 Vidberäkning av skuldbeloppet föreslås atl man utgår ifrån det utbetalda beloppet.Denna princip innebär att riskpremien och den kapitaliserade räntan avskrivs.För de låntagare som ej önskar att få sina lån omlagda enligt modell A bördessa få löpa med den nuvarande länekonstruktionen. För dessa län börrespektive fond i störte omfattning än som f.n. sker kontrollera att uppgjordautvecklingsplaner fullföljs. anser även att beviljade SUFO-lån imöjligaste mån lägges om enligt ovanslående principer. För många av dessa lånär det svårt att hävda alt ytterligare utvecklingstider skulle krävas. De"gamla" lån som ej kan klara en uppgjord äterbetalningsplan böravskrivas. För atl fonderna skallkunna klara de krav som ovanstående föreslagna ålgärder ställer rörandebedömning och uppföljning av enskilda låneärenden måste en förslärkning ske avde personella och administrativa resurserna på detta omräde. 1980/81:130 199 Sammanställning av remissyttrandena över statens industriverksutredning (SIND 1980:13) Efterremiss har yttranden över rubricerade utredning avgetts av bokföringsnämnden,, styrelsen för teknisk utveckling. CentralorganisationenSACO/SR - som bifogat yttrande av ,, i ,, SHIO - Familjeföretagen, Stiftelsen ,, , Exportråd,, saml de regionalautvecklingsfonderna i , , , ,, , , , , , Jämtlandsoch . Dennaremissammanställning återger, med citat, väsentligen de synpunkler som harredovisats. Beskrivningar av rådande ordning eller rena referat av vadutredningen har anfört har dock inle tagits med. Synpunkterna har isammanställningen delats in i avsnitten 1. Allmänna synpunkter, 2.Organisationsfrågor, 3. Kostnad för stödet, 4. Återbetcdning av stödet och 5.Övriga frågor. För en fullständig version av enskilda remissvar hänvisas tillresp. "Kravetpå återbetalning har av BFN sälunda uppfattats mera vara ett sätt för fondernaatt fä ett hjälpmedel i kontrollen och uppföljningen av projekten än ett reelltamorteringskrav. Sammanfattningsvisrekommenderar BFN alt industriverkets rekommendation av alternativ A prövasmed hänsyn till det huvudsakliga syftet av stödel och dess troliga framlidakonsekvenser. Om huvudsyftet med stödet är begränsat till en finansiell hjälpoch där sannolikheten för återbetalning förväntas bli hög kan lånealternativelvara att föredraga." "Denslutsats som RRV drar av utredningens kartläggning är atl flera ålgärder krävsför att produktutvecklingsverksamhelen i länen skall få den inriktning ochomfattning som statsmakterna avsett. Utredningen har dock enligl RRVs meningalltför hårt begränsat sina förslag till ätgärder avseendeproduklulvecklingslänens konstruktion och som huvudproblem framhållit denovanligt låga återbetalningsprocenlen. Endasi i förbigående har administrativaoch organisatoriska brister i verksamheten tagits upp. Prop.1980/81:130 200 är så mycket mer anmärkningsvärt som utredningen självpåpekar att brist på medel aldrig varit den begränsade faktorn förverksamheten. Redan i betänkande (SOU 1977:64) visades attåterbetalningsprocenten inte är etl relevant mått på effektiviteten hos dennatyp av lån. Denna utredning framhöll således att 'återbetalningsvolymen kaninte annat än i ytterst begränsad utsträckning spegla samhällsnyttan av stödetlill ett innovationsprojekl'. Vidare framhöll utredningen att ökade krav päåterbetalning kan ha en direkl negativ inverkan på projektval." Styrelsen för teknisk utveckling "STU anser att följande krav bör ställas på stöd lillutvecklingsprojekt. sUmuleratill atl öka del totala innovationsarbetets omfattning, effektiviseradet samhälleliga innovationsarbetet så att fler idéer, projekt etc. leder framtill marknadsintroduktion och nyttiggörande, påverkaoch styra del samhälleliga innovalionsarbetets inriktning mot angelägnaområden, ha karaktären av riskavlyft, varakonkurrensneutralt och inte billigare än andra finansieringsformer, samt varaskattemässigt neutralt och inte heller påverka stödmottagarens soliditet,vidare bör återbetalningsvillkoren vara flexibla och anpassningsbara för detenskilda projektets ekonomiska utveckling och krav på säkerheter inte ställas. Det ärvidare STUs uppfattning atl statligt utvecklingsstöd bör ha återbetalnings-och ränteberäkningsregler som harmonierar med stödets syfte. STU finner att det förslag som utredningen förordar inte itillräcklig grad uppfyller ovanstående krav. STU föreslår atl slödmollagaren får möjlighet alt väljamellan följande två återbelalningsmodeller. Slödel ges på i stort sett samma villkor som medundantag av alt riskpremien slopas. Återbetalningen baseras på omsättningen. Med hänsyn till bokföringsnämndens anvisningar börett alternativ infö ras, där återbetalningen inte är fixerad till ett belopp, utan utgår i form av royalty . Därvid undviks kravet att skuldföra stödet." "Enligt förbundets mening är det i enlighet med vadsom ovan sagts för tidigt att uttala sig om PU-länens effekt och alt taställning till hur lånekonstruktionen skall eventuellt förändras. Det bör 1.ex. yllerligare utredas hur nuvarande och andra länekonstruktioner skulle kunnapåverka den totala stödvolymen pä . Atl ensidigt salsa på modell A kan leda till atl man ejuppnår det avsedda mälet atl stödja och uppmuntra utveckling av produktidéersom är förknippade med avsevärda risker." "Pä denna grund tillstyrker IVA alt man avskaffarriskuppskrivningen , de inflexibla fordringarna på 50%medfinansiering från 1980/81:130 201 låntagaren och fordringen på återbetalning med en fasl ochofta orimligt hög procentsats av faktureringen. Det sistnämnda villkoret kan omdet genomförs med konsekvens och ulan kompromiss omöjliggöra för ettinnovationsföretag att konsolidera sin verksamhet.