prop · G40368 · 1980-12-31 00:00:00 — Detskattemässiga restvärdet skall dock inte få undersliga det bokförda värdet.Vidare skall upprättande av årsbokslut och överensstämmelse mellan restvärdenavara en förutsättning för alt kompletteringsregeln skall fä lillämpas. En allmän uppfattning bland remissinstanserna är att denräkenskapsenliga avskrivningen fungerar väl. De har därför uttryckt en visstveksamhet inför de av beredningen föreslagna ändringarna. Någraremissinstanser har utryckligen angelt en av fördelarna med metoden vara kravetpå överensstämmelse mellan de skaltemässiga restvärdena och räkenskaperna.Dessa 1980/81:68 117 remissinstanser har därför ifrågasatt lämpligheten avuppmjukningen i nämnda hänseende. Röster har emellerfid också höjts för ettfullständigt avskaffande av kopplingen mellan skattemässiga och bokfördavärden. Även i fråga om angelägenheten av all skapa en gemensam metod för allaföretag är meningarna delade. Vissa remissinstanser anser att förslagel börgenomföras av förenklingsskäl, andra all någon ändring av nuvarande ordninginle är påkallad. Den planenliga avskrivningen anses av vissa remissinslanserväl lämpad för mindre företag med ett fätal inventarier och ger dä en godöverblick över inventariebeståndet. Del pekas ocksä på all ett genomförande av beredningensförslag skulle kunna innebära försämrade avskrivningsmöjligheter för t. ex. ettlitet förelag med några få lastbilar som enda inventarier. De nuvarandereglerna om planenlig avskrivnig anses emellertid vara i behov av förenklingar.Nägon kritik har däremot inte riktats mol restvärdeavskrivningen. För egen del vill jag anföra följande. Beredningens målsättning all skapa sä längt möjliglenhetliga avskrivningsregler för alla förelag har i huvudsak fält ett positivtmottagande av remissinstanserna. Även enligt min mening är del från bådemateriell och administrativ synpunkt i och för sig önskvärt med en enhetligmetod. Detta önskemål måste emellertid vägas mot värdet av all behålla välkända och fungerande regler oförändrade. Hänsyn måste också las lill att ellstort antal skattskyldiga har en mindre omfatiande bokföringsskyldighet änandra. 1 sistnämnda hänseende kan nämnas alt beredningens förslag innehållerflera bestämmelser som kan tillämpas bara i fräga om företag som upprättarårsbokslut. Den räkenskapsenliga avskrivningen har tillämpats i 25 äroch är således väl inarbetad. Den används i stor omfattning, bl. a. avpraktiskt taget alla större och medelstora företag, och har enligl vad somallmänt har omvittnats fungerat utan några egentliga problem. Mot bakgrund avden utökning och de preciseringar av bokföringsskyldigheten som BFL harinneburit synes det naturligt all även använda en metod förskaltemässiga avskrivningar som direkt bygger på räkenskaperna. Det är ä andrasidan uppenbart att ett krav på överensstämmelse mellan skaltemässigarestvärden och bokförda värden saknar mening för skattskyldiga som inleupprättar årsbokslut. Det sagda ger enligl min uppfattning vid handen alt denräkenskapsenliga avskrivningen bör behällas oförändrad. Liksom hillills fordrasdå all skaltemässiga restvärden och avskrivningar överensstämmer med motsvarandebelopp i räkenskaperna. Detla innebär i sin lur alt denna avskrivningsmetodäven i framliden är reserverad för företag som upprättar årsbokslut. När det sedan gäller vilken eller vilka metoder som börfinnas vid sidan av den räkenskapsenliga avskrivningen är följandeomständigheter att beakta. Den planenliga avskrivningen måsle betecknas somrelativt otidsenlig. Prop.1980/81:68 118 medför praktiska svårigheter så snart den skattskyldigehar mer än ett fåtal inventarier. De särskilda regler som möjliggörförskjutning av avdragen mellan olika är med hänsyn bl. a. till företagetsväxlande resultat är komplicerade och sällan använda. Reslvärdeavskrivningenkan ses som en förenklad och någol mindre förmånlig variant av denräkenskapsenliga avskrivningen. Detsamma kan -såvitt gäller skattskyldiga sominte upprättar årsbokslut - sägas om den av beredningen föreslagna modifieraderäkenskapsenliga avskrivningen. Nägon kritik mot reslvärdemeloden har inteframkommit vid remissbehandlingen. Som jag lidigare sagt är det en fördel om man kan uppnå enslörre enhetlighet i fräga om avskrivningsmetoder. Med hänsyn lill detla ochlill vad jag anfört anser jag alt den planenliga avskrivningen böravskaffas. Vid sidan av den räkenskapsenliga avskrivningen bör endast finnas enenda metod och denna bör i största möjliga utsträckning vara uppbyggd på ettlikartat sätt som den räkenskapsenliga avskrivningen. I detta syfte föreslårjag alt anknytningen fill räkenskaperna helt slopas i fråga om restvärdeavskrivningenoch att metoden får tillämpas även i inkomstslaget rörelse. Mitt förslag överensstämmer, såvitt avser företag som inteupprättar bokslut, därmed i stort sett med beredningens förslag. Jag vill dockföreslå att reslvärdeavskrivningen kompletteras med en bestämmelse av innehållatt ytterligare avskrivning fär göras om den skatlskyldige kan visa alltillgångarnas verkliga värde understiger det skattemässiga restvärdet. Ensådan regel finns f. ö. redan beträffande räkenskapsenlig avskrivning. Det ärenligt min mening önskvärt att det på detla sätt klart uttrycks att avskrivningned till verkligt värde alltid skall berättiga till avdrag. Det praktiskabehovet av regeln är säkerligen ringa men den torde i enstaka fall kunna blitillämplig i fråga om mindre företag med sådana inventarier som är utsatta försnabb förslitning. Det kan förekomma att ett förelag är berett alt betala ettsärskill högt pris för en tillgång för att kunna utnyttja den vid ett specielltarbetsfillfälle e. d. Enligt beslämmelserna för räkenskapsenlig avskrivning fårsädant överpris dras av särskilt. Jag anser att denna möjlighel bör finnas ävenför företag som tillämpar restvärdeavskrivning. Slufiigen skall jag här ta upp en fråga som gällerräkenskapsenlig avskrivning. Har den skattskyldige tidigare medgetts avdrag förkontrakts-avskrivning beträffande inventarier som anskaffats underbeskattningsåret, reduceras vid tillämpning av huvudregeln anskaffningsvärdetmed avdragsbeloppet. Molsvarande gäller när inventarier skrivits av motinvesteringsfond e. d. Beredningen föreslår av förenklingsskäl altanskaffningsvärdet i dessa fall skall reduceras även vid fillämpning avkomplelteringsregeln. Förslaget har i allmänhet godtagits av remissinstanserna.Jag förordar alt det genomförs. De förslag som jag nu har redovisat bör las in i punkt 5av anvisningarna till 22 § samt den nya punkten 3, punkt 4 och den nya punkten5 av anvisningarna Prop.1980/81:68 119 fill 29 § KL. Även punkt 1 av anvisningarna till 2 § lagen(1960:63) om rätt lill förlusluljämning vid taxering för inkomst bör ändras. 2.1.3 Avskrivning i inkomstslaget tjänst, m. m. Enligt 33 § 1 mom. KL får avdrag från intäkt av tjänstgöras för samtliga utgifter, som är att anse som koslnader för fullgörande avtjänsten, bl. a. för instrument o. d. Nägra särskilda regler för hur avdragelskall beräknas i fråga om inventarier finns inte. I fråga om tillgångar avsådan karaktär medges dock regelmässigt avdrag för värdeminskning med enprocentuell andel av anskaffningsvärdet för varje är. Som exempel på sådanatillgångar kan nämnas personbilar, bandspelare och skrivmaskiner. Beredningen föreslår alt punkt 1 av anvisningarna lill 20 §KL kompletteras med en regel om all utgift för anskaffande av inventarier fårdras av genom årliga värdeminskningsavdrag, avpassade efter tillgångens ekonomiskalivslängd, om inte annat är särskilt föreskrivet. Syflel med bestämmelsen ärenligt beredningen endast att lagfästa nuvarande praxis, vilkel anses påkallatmed hänsyn bl. a. till att den planenliga avskrivningen föreslås slopad iinkomstslagen jordbruksfastighet och rörelse. Förslaget godtas i princip av remissinstanserna. Dessaframhåller emellertid även att mer utförliga regler behövs samt attbeskattningsfrågorna vid försäljning av inventarier bör regleras samtidigt.Utformningen, av den föreslagna regeln befaras också kunna leda till en inteåsyftad utvidgning av fiUämpningsområdet. Vidare har påpekats alt denföreslagna regeln skulle bli fillämplig även i fråga om inkomstslagen kapitaloch tillfällig förvärvsverksamhet. Enligt min mening kan i och för sig goda skäl anföras fören lagreglering av den avdragsrält för värdeminskning på inventarier som harutbildats i praxis. Jag finner emellertid att remissinstanserna har fog försina påpekanden om alt regleringen i så fall bör vara mer utförlig och avseäven skattekonsekvenserna vid försäljning av inventarier. Det nu tillgängligautredningsmaterialet bör dock inte läggas till grund för en omläggning avskattereglerna. Bland de problem som behöver belysas ytterligare är de fall dåen tillgång, t. ex. en bandspelare, används säväl privat som i arbetet. I ensådan situation medges f. n. inte sällan ett avdrag för ökad förslitning. Häruppkommer frågor av samma slag som då en bil i ett fåmansföretag är dyrare ännödvändigt. Denna problematik övervägs, som jag har framhållit i detföregäende, av 1980 ärs företagsskattekommilté (B 1979:13). Jag är därför inteberedd att nu lägga fram förslag om hur inventarier i inkomstslaget tjänstskall behandlas i skattehänseende. Jag vill slutligen här nämna all jag kommer att behandlafrågan om avdrag för värdeminskning av lösa inventarier som hör till annan fasligheti avsnitt 2.2.7. Prop.1980/81:68 120 antogs nya avskrivningsregler för byggnader ochmarkanläggningar på rörelsefasfigheter (prop. 1969:100, BeU 45, rskr 233, SFS1969:363). infördes motsvarande regler för byggnader ochmarkanläggningar på jordbruksfasfigheter (prop. 1972:120, SkU 67, rskr 343, SFS1972:741). De nya reglerna innebär en genomgripande modernisering av rättentill avskrivning av byggnader och byggnadstillbehör samt av vissa markanläggningar.Denna modernisering har främst tagit sig uttryck i en utvidgning av kretsenavskrivningsbara tillgångar och en omfördelning av dessa mellan grupper sombehandlas efter olika avskrivningsregler. Tankegången bakom omfördelningen, somhuvudsakligen skett efter funktionell grund, har varit att till en och sammagrupp föra tillgångar mellan vilka råder en ekonomisk samhörighet. Vidberäkning av de årliga värdeminskningsavdragen har syftet varit att anpassa denskattemässiga bedömningen lill det företagsekonomiska koslnadsbegreppet. Grundprincipen för avskrivning av tillgångar av faslegendoms karaktär är att avskrivningen alltid skall baseras påanskaffningsvärdet. Härmed avses i fråga om byggnad den verkliga utgiften föranskaffandet av tillgången, dvs. vid nybyggnad den faktiskaanläggningsulgiflen. Har en byggnad förvärvats tillsammans med den mark påvilken den är belägen anses sä stor del av vederlaget för hela faslighetenbelöpa på byggnaden som det laxerade byggnadsvärdet utgör av det totala taxeringsvärdet.Det årliga avdraget för värdeminskning av byggnad skall beräknas enligtavskrivningsplan till viss procent av anskaffningsvärdet. Utöver de årliga värdemmskningsavdragen fär i fråga ombyggnad som används i rörelse och ekonomibyggnad och personalboslad påjordbruksfastighet s. k. primäravdrag göras . Avdragen skall dock göras inom avskrivningsplanen. Om en i rörelse använd byggnad eller ekonomibyggnad ellerpersonalbostad på jordbruksfastighet utrangeras eller rivs ned får avdrag skeför vad som återstår oavskrivet av anskaffningsvärdet. Avdraget skall dockminskas med vad som influtit vid försäljning av byggnadsmaterial o. d. isamband med utrangeringen eller rivningen. Utrangeringsavdrag kan också medgesi fråga om markanläggningar, nämligen om fastigheten avyttras genom oneröslfång eller om hela den pä fasfigheten bedrivna verksamheten läggs ned. De nuvarande reglerna i fräga om avskrivning pä byggnader,byggnadstillbehör och markanläggningar har - anför företagsskatleberedningen -i allt väsentligt fungerat på avsett sätt. Pä några punkter har beredningenemellertid funnit att det nu gällande systemet bör ändras. De föreslagnaändringarna avser möjlighelen alt förskjuta värdeminskningsavdrag pä byggnadoch markanläggning samt reglerna om avskrivning vid uthyrning av fastighet förrörelseändamäl. Åndrade regler föresläs ocksä i fråga om den Prop.1980/81:68 121 skattemässiga behandlingen av skador pä byggnader ochrätten till avdrag för projekteringskostnader för byggnad som inte uppförts.Enligt beredningen bör slutligen reglerna vid avyttring av sädana delar av ochtillbehör lill en faslighet som i avskrivningshänseende räknas som inventarierläggas om. I det följande kommer jag att redovisa minaställningstaganden lill de av beredningen framlagda förslagen. Jag kommer ocksåalt behandla några vid remissbehandlingen aktualiserade frägor. 2.2.2 Förskjutning av värdeminskningsavdrag på byggnad ochmarkanläggning, m. m. Värdeminskningsavdrag på byggnad och markanläggning kanenligt nuvarande ordning inte förskjutas. Avdragen anses bundna lill de år påvilka de belöper oavsett om de kunnat utnyttjas eller inte. Beredningen har inte ansett det vara rimligt att förbudeimot förskjutning av avdragen skall medföra att ett förelag gär miste om avdragför en del av anskaffningsvärdet för en byggnad eller markanläggning somanvänds i rörelse. Enligl förslaget skall det skattemässiga restvärdet pä enbyggnad kvarstå oförändrat om en skattskyldig avstår från att yrkavärdeminskningsavdrag. Regeln får således den innebörden att för hellbeskattningsår pä fär reguljär avskrivning göras med högsl denföreskrivna procentsatsen. Utnyttjas inte rätten fill avskrivning heltutsträcks alltså avskrivningsplanen i motsvarande mån. Även primäravdrag skallenligt förslagel alltid få åtnjutas infill dess att ett belopp molsvarande 10 %av anskaffningsvärdet uppnåtts, dock aldrig med pertolvmånadersperiod. Primäravdrag åtnjuts f. n. per beskattningsår. Vidberäkning av avdraget skall hänsyn inte las till beskattningsårets längd ellertill hur länge byggnaden innehafts under beskattningsåret. Bägge dessaomständigheter beaktas vid de reguljära avskrivningarna. Enligt beredningensförslag skall dessa omständigheter också beaklas beträffande primäravdraget.Vidare skall rätlen till primäravdrag inträda samlidigl med den ordinarieavskriv-ningsrällen, dvs. i regel när byggnaden färdigställts eller tagits ibruk. Beredningens förslag tillstyrks av ett antal länsstyrelseroch av näringslivets organisationer. Ett par av dessa organisationer anserdock att det är felaktigt att värdeminskningsavdrag, som den skaltskyldigeavstått från, skall kunna utnyttjas endasl genoni förlängning av avskrivningstiden.De föreslår i stället att sådana avdrag skall få utnyttjas inomavskrivningsplanen genom förhöjning av värdeminskningsavdragen senare år. Ett par länsstyrelser avstyrker hell förslaget medan enannan länsstyrelse anser att primäravdrag inte skall fä förskjutas. Den rätttill förlustutjämning som föreligger anses innebära all risken är ringa allvärdeminskningsavdrag skall förloras. Del framhålls ocksä all en rätt lillförskjutning av värdeminskningsavdrag medför stora ulredningssvårigheler vidberäkningen av eventuell framtida realisationsvinst. 1980/81:68 122 För egen del vill jag försl erinra om att tiden förutjämning enligl lagen (1960:63) om rätt lill förlusluljämning vid taxering förinkomst har förlängts från sex lill lio år för aktiebolag ochekonomiska föreningar (prop. 1977/78:79, SkU 20, rskr 119, SFS 1978:53). Förövriga skattskyldiga är fiden fortfarande . Det lorde vara mycketsällsynt att värdeminskningsavdrag inle kan utnyttjas vid vare sig den löpandetaxeringen eller i form av förlustavdrag. Beredningens förslag har såledesknappast någon ekonomisk belydelse för de skattskyldiga. Jag vill vidare pekapå behandlingen av värdeminskningsavdrag vid realisationsvinstbeskattningen.Värdeminskningsavdrag som belöper pä tid före avyttringen skall återföras tillbeskallning, dock inle för år då avdragel har understigit . Dellagäller oavsett om avdragen kunnal utnyttjas eller inte. Den föreslagnaförskjul-ningsrätten skulle kräva att man vid realisalionsvinstberäkningen inteåterförde värdeminskningsavdrag lill beskattning för är dä sädanl avdrag inteyrkats. Detla förutsätter en utökning av uppgifterna i den ärliga avskrivningsplanenmed specificerade uppgifler om och med vilka belopp avdrag inte haryrkats. Uppgifterna skulle behöva avse varje hela avskrivningstid,dvs. sådant system år olämpligt från praktisk synpunkt.Mot bakgrund av det anförda kan jag inte ansluta mig till förslaget altvärdeminskningsavdrag skall få förskjutas. 1 likhet med beredningen anser jag beträffande rätlen lillprimäravdrag alt hänsyn vid beräkning av avdraget skall tas tillbeskattningsårets längd och till hur länge byggnaden har innehafts underbeskattningsåret. Förslagel föranleder en ändring i punkl 3 av anvisningarnatill 22 § och i punkt 7 av anvisningarna till 29 § KL. 2.2.3 Avskrivning vid användning av fastighet för annatändamål än som bostad De avskrivningsregler som gäller för en rörelsefaslighetfär lillämpas även i fråga om en faslighet som används i en rörelse som drivsav annan än fastighetsägaren (punkt 3 andra styckei av anvisningarna till 25 §KL). Denna bestämmelse har tillkommit för att samma avskrivningsmöjligheterskall finnas oberoende av vem som driver rörelsen pä fastigheten. För altrörelsereglerna skall fä tillämpas krävs emellertid att fastigheten används irörelse i KL:s mening. Reglerna har således inle fäll lillämpas om byggnadenhyrts ul lill eller använls av t. ex. fackliga eller ideella organisationertrols alt användningen och förslitningen kan vara densamma som i rörelse i enverksamhet som tekniskt sett betecknas som rörelse. Beredningen har föreslagit att avskrivningsreglerna för enrörelsefaslighet skall få lillämpas även om fastigheten används i en verksamheisom är jämförlig med rörelse. Förslagel tillstyrks eller lämnas ulan erinran av samtligaremissinstanser. Även jag ansluter mig till beredningens förslag. Prop.1980/81:68 123 rättstillämpningen synes dock regeln kunna utformas på detsättel alt rörelsereglerna fär fillämpas i den män en fastighet används för ettannat ändamål än som bostad. De föreslagna reglerna bör tas in i den nyapunkten 4 av anvisningarna till 25 § KL. 2.2.4 Den skattemässiga behandlingen av skador påfastigheter Avdrag för utgifter för reparation och underhäll avbyggnader får göras i fråga om driftbyggnad på jordbruksfastighet,hyresfastighet och byggnad som används i rörelse (punkt 1 av anvisningarna lill22 §, 25 § 1 mom. och 29 § 1 mom. KL). För att en åtgärd skall kunna betecknassom reparation och underhäll måsle åigärden vara föranledd av skada ellerförsämring som drabbat byggnaden eller avse sådana ändringsarbeten som ärnormall påräkneliga i den bedrivna verksamheten (punkl 1 andra slyckel avanvisningarna lill 22 § och punkt 17 av anvisningarna lill 29 § KL). Utanförbegreppet reparation och underhåll faller därför varje med en byggnad företagenåtgärd som inle föranletts av skada eller försämring eller av ändringsarbetenav nämnl slag. Skadan eller försämringen måsle vidare ha föranlelts av riskersom är normala för en byggnad. Till normala risker hör försl och främsi tidenstand och bruksslitaget. Har skadan eller försämringen däremot förorsakals avextraordinära händelser uppkommer en kapitalförlust. Som exempel pä händelsersom i regel har karaktären av kapitalförlust nämns i punkt 10 av anvisningarnatill 29 § KL prisfall på eller förstöring genom brand eller olyckshändelse avfasfighet som används för stadigvarande bruk i rörelsen. För alt kapitalförlust skall föreligga skall såledesförlusten ha uppkommit på grund av extraordinära händelser. Den vanligastehändelsen av detta slag torde vara brand. 1 rättsfallet RÅ 1958 ref. 8 hade enskatlskyldig. som förvärvat en brandskadad byggnad, yrkat avdrag med 7 000 kr.för reparation av brandskadorna. Han medgavs inte avdrag förreparationskostnaderna, eftersom brandskadan var att hänföra tillkapitalförlust och den omständigheten all han förvärvat byggnaden försl sedanskadan inträffat inle föranledde att han ändå ägde rätt lill avdrag förkoslnaderna. Andra extraordinära risker för en byggnad är kraftigaskydrag, såsom tyfoner, orkaner o. d., jordbävningar, jordskred, explosioner,beskjutning och bombning under krig, översvämningar och åsknedslag. I vissa fall anses dock dessa risker inte varaextraordinära. Används en byggnad i farlig verksamhei. exempelvis tillverkningav sprängämnen, medges således avdrag också för mera belydande skador därföralt sådana inte är direkt onormala i riskabel verksamhet (RÅ 1909 ref. 54).Åven storm och snötryck kan utgöra normala risker för byggnader. Sälunda haravdrag medgetts för iordningställande av en slormskadad lada (RÅ 1940 Fi 368).av en av snö ramponerad foderlada (RÅ 1955 Fi 132), av en under reparationrasad matkällare (RÅ 1957 Fi 1290) samt av ett genom snötryck raserat Prop.1980/81:68 124 svinhus (RÅ 1958 Fi 1723). I samtliga dessa fall var detfråga om smärre ekonomibyggnader eller om byggnader av enklare konstruktion. Arbeten pä en byggnad kan bli erforderliga på grund av altden konstruerats felaktigt eller därför alt en riklig konstruktion utförts påett felaktigt sätt. Upptäcks felel eller bristen i samband medbyggnadsarbetenas avslutande, betraktas åtgärder för att bota felel som ett ledi byggnadens uppförande och inte som reparation och underhåll. gällerocksä om felaktigheten är av sådant slag, t. ex. otalt yttertak, att kostnadenför att bota den normalt är avdragsgill. Upptäcks felet ellerbristen inom kortare lid efter byggnadsarbetenas avslutande torde bedömningenbli densamma. Åtgärder lill följd av konstruktionsfel eller annan brist i enbyggnad som framkommer försl en längre lid efter det att byggnadenfärdigställts har inle hänförts till reparation och underhälla utan lillombyggnad (jfr RÅ 1970 ref. 39 I och II). Åtgärder för att bota mindre skador, föranledda av brandeller annan olyckshändelse, kan i tekniskt hänseende utgöra reparationsarbete.Del är nägot oklart om kostnader för sådant reparationsarbete är avdragsgilla(jfr RÅ 1965 Fi 1039 och , , , del 1 8:eupplagan s. 158). Har en byggnad skadats genom brand eller annanolyckshändelse och är den förlust som har förorsakats av skadan att hänföralill kapitalförlust, medges avdrag varken direkt eller indirekt för förlusten.Innebörden av detla är alt - vid beräkning av värdeminskningsavdrag -avskrivningsunderlaget skall minskas med så stor del av byggnadens värde somhar förstörts pä grund av skadan. Vidare får utgifter för avhjälpande av skadaninle räknas som driftkostnad. Väljer den skattskyldige all åleruppföra en helteller delvis förstörd byggnad, fär dock ulgifterna för della arbete dras av pävanligl sätt genom årliga värdeminskningsavdrag. Försäkringsersättning somutgär i anledning av kapitalförlust är inle skattepliktig. Beräkningen av avskrivningsunderlaget för en byggnad eflerbrand eller annan olyckshändelse kan belysas med följande exempel. Antag att enbyggnad, som har uppförts för 1 milj. kr., brinner ned lill grunden efler ettantal års innehav. Vid skadetillfället återstår oavskrivel av anskaffningsvärdet700 . Detta belopp får inte dras av som utrangeringsavdrag. Har denskaltskyldige i anledning av branden erhållit försäkringsersättning, är dennainte skallepliklig. Har ersättningen uppgått lill . och uppför denskatlskyldige en ny byggnad lill en kostnad som motsvararförsäkringsersättningen, får han som avskrivningsunderlag redovisa nyanskaffningsvärdet1 . Vid en skada på en del av en byggnad tillämpas motsvarandeberäkningssätt beträffande avskrivningsunderlaget (jfr RÅ 1971 ref. 40). Av den lämnade redogörelsen framgår att det f. n. äroklart om mindre omfattande skador på en byggnad, exempelvis brand-, tryck- ochvattenskador, är att hänföra till kapitalförlust eller inle. Enligtberedningens uppfattning finns dock anledning att generellt behandla skador avnu angivet Prop.1980/81:68 125 slag som driftförluster.