prop · G403201 · 1980-12-31 00:00:00 — 23 kap. 21 § Paragrafen innehåller bestämmelser omförundersöknings- protokoll. Enligt den nuvarande lydelsen av fjärde slyckel har den miss tänkte eller hans försvarare räll atl så snart åtal har beslutats på särskild begäran få en avskrift av förundersökningsprotokollet eller av anteckning ar från förundersökningen. Arbetsgruppen har föreslagit alt i de fall en offenlligförsvarare har förordnats för den misstänkte, skall en avskrift utan särskildbegäran lämnas eller sändas lill försvararen. Enligl arbetsgruppen tillämpasredan nu en sådan ordning på de flesta häll. Den föreslagna ordningen innebär vissa fördelar. Fjärdestycket har ändrats i enlighel med arbetsgruppens förslag. 24 kap. 3§ Enligt den gällande lydelsen av förstastycket får unga perso ner eller sädana som är sjuka inle häktas, om åigärden kan antas medföra allvariigt men och dessutom sädan övervakning kan ordnas atl skäl lill häktning inte längre föreligger. En havande kvinna fär inte häktas närmast före förlossningen om det inte är uppenbart att en betryggan de övervakning inle kan ordnas. Detsamma gäller för tiden närmast efler förlossningen, om häktning kan antas medföra allvarligt men för kvinnan eller barnet. Övervakning förutsätter samiycke av den misstänkte. Vill han eller hon inte underkasta sig åigärden, skall häktning ske. I enlighet med vad som har anförts i den allmännamotiveringen (avsnill 2.2) bör bestämmelserna om övervakning moderniseras ochliUämpningsområdet vidgas något. bör förutsättningarna för häktningi dessa fall skärpas. I första stycket har beskrivningen av den personkrets somavses med bestämmelsen ändrats. Om del pä grund av den misstänktes ålder, hälsotillståndeller annan liknande omständighet kan befaras all häktning skulle komma atlmedföra allvarligt men för den misstänkte, får åtgärden vidtas endast om del äruppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas. Ändringen innebär bl. a.alt personkretsen ulvidgas så till vida atl även hög älder hos den misstänkteskall kunna utgöra grund för att underlåta häktning. Med uttrycket annanliknande omständighet åsyftas i.ex. ett gravt handikapp. Bestämmelsen lar siktepå även kvinnor i liden strax före eller efter en förlossning. Atl i lagtextensärskilt nämna denna kategori synes inte vara erforderligt. Enligt 14§ häkleslagen kan en häktad kvinna som vid intagningen medför spädbarn ellerdärefter föder barn ges tillstånd att ha barnet hos sig. Med hänsyn härtill kanhäktning i regel inte antas medföra allvarligt men för barnet. Den nuvarandebestämmelsen om att häktning inte får ske i sädana fall kan därför utgå. 1980/81:201 42 Det kan inte uteslutas att häktning ibland kan medföraallvarligt men för annan än den misstänkte. Denne kan t.ex. ensam vårdaminderåriga barn eller en äldre eller sjuk person. Sådana fall omfattas inte avbestämmelsen om övervakning. Möjligheten atl underlåta häktning i dessasituationer är beroende av om förulsältningarna föreligger att ersälla häktningmed reseförbud eller anmälningsskyldighet. I första stycket har även gjorts den ändringen alt förutsättningarnaför häktning i de fall som avses med beslämmelsen har skärpts. I enlighet medvad som gäller i fräga om kvinna som är havande eller har fött barn fårhäktning i de fall åtgärden på grund av den misstänktes ålder, hälsotillståndeller annan liknande omständighet kan befaras medföra allvarligt men för denmisstänkte sålunda ske endast om del är uppenbart att betryggande övervakninginte kan ordnas. Liksom f n. är det dock en förutsättning för övervakning attden misstänkte frivilligt underkastar sig åtgärden. Vill den misstänkte intemedverka och finner rätten all en mindre ingripande tvångsåtgärd inte ärtillräcklig, skall den misstänkte häktas. F. n. ankommer det pä undersökningsledaren, dvs. ipraktiken äklagaren, att undersöka möjligheterna att ordna övervakning.Närmare bestämmelser om övervakning finns i 26-28§§förundersökningskungörelsen (1947:948). I allmänhet uppkommer fråga omanordnande av övervakning redan i samband med anhållande. I de fall åklagarenbeslutar om övervakning skall anhållandebeslutet upphävas. I likhet med vadsom föreslås i fråga om reseförbud bör övervakning kunna beslutas endast avåklagaren eller rätten. En särskild bestämmelse om delta bör tas in iförundersökningskungörelsen. 1 tredje stycket av förevarande paragraf har tagits in enerinran om atl inte bara reseförbud utan också anmälningsskyldighet färanvändas som alternativ till häktning under de förutsättningar som anges i 25kap. 24 kap. 5§ Paragrafen innehåller bestämmelser omanhållande. Enligt den nuvarande lydelsen av tredje stycket får ell beslut omanhållande meddelas av undersökningsledaren eller äklagaren. Som har anförts iden allmänna motiveringen bör befogenheten all besluta om anhållande förbehållasåklagaren. Vidare bör ett anhällandebeslut motiveras. Bestämmelser härom hartagits upp som en andra mening i tredje stycket. 1 beslutet skall äklagarensåledes ange det eller de brott som utgör grunden för åtgärden saml vilkeneller vilka anhållningsgrunder han anser föreligga. Motiveringen torde iallmänhet kunna göras kortfattad. 24 kap. 68§§ I de angivna paragraferna har, utöver vissaspråkliga justeringar, termen anhållningsmyndigheten bytts ut mot åklagaren.Ändringarna följer av alt endasi åklagaren enligt 5§ tredje stycket skall habefogenhet atl besluta om anhållande. 1980/81:201 43 24 kap. 9§ Paragrafen innehåller bestämmelser omunderrättelseskyldighet beträffande anhällandebeslut. Enligt första meningen idess nuvarande lydelse skall den som anhålls erhålla besked om det brott sommisstanken avser. I enlighetmed utredningens förslag har för tydlighetens skull föreskrivits att den som äranhållen i sin frånvaro skall underrättas om anhållandebeslutet då dettaverkställs. Att - såsom utredningen har föreslagit - i lagtexten föra in ettkrav på alt underrättelsen skall lämnas fär anses vara överflödigt.I konsekvens med den föreslagna lydelsen av 24 kap. 5 § tredje stycket harvidare föreskrivits att underrättelsen till den anhållne skall innefatta ävengrunden för anhållandet. Paragrafeninnehåller f. n. även en bestämmelse om att den anhållnes husfolk ellernärmaste anhöriga skall underrättas om anhållandet så snart det kan ske utanmen för utredningen. Utredningen har föreslagit att bestämmelsen skall ändraspå det sättet att underrättelse skall lämnas till den anhållnes närmasteanhöriga eller andra närstående. Till sådana som kan underrättas hör enligtutredningen sammanboende, arbetskamrat, granne eller liknande. I sittremissvar har hovrätten över och erinrat om att termen"närstående" används i andra sammanhang i bl. a. RB för att läcka ensnävare personkrets än den som ulredningen har avsett. Hovrätten har ocksåifrågasatt om det alltid är förenligt med den misstänktes intressen att underrättat. ex. arbetskamrater eller grannar. Medanledning av hovrättens synpunkter har i den föreslagna lydelsen av förstastycket uttrycket "andra närstående" bytts ut mot "annan somstår den anhållne särskilt nära". Arbetskamrater och grannar bör normalt inteunderrättas, såvida inte den anhållne uttryckligen begär det. Som framgår redanav paragrafens nuvarande lydelse måste synnerliga skäl föreligga för attunderrättelse skall lämnas i de fall den anhållne motsätter sig att så sker. 24 kap. 12 § I paragrafens första stycke har, utöver vissaspråkliga justeringar, termen anhållningsmyndigheten bytts ut mol åklagaren.Ändringen är föranledd av att endast åklagaren får falla beslut om anhållandeenligt den föreslagna lydelsen av 24 kap. 5 § tredje slyckel. 1paragrafens andra stycke regleras bl. a. åklagarens skyldighet alt ge införundersökningsmaterial till rätten i samband med en framställning omhäktning. Nuvarande bestämmelser innebär bl. a. att protokoll eller andraanteckningar över vad som har kommit fram under förundersökningen skall ges intill rätten. I enlighet med vad som har anförts i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.4.3) har det införts en uttrycklig skyldighet föråklagaren att lämna förundersökningsmaterial även till den anhållne och hansförsvarare. Skyldigheten omfattar dock endast det material som behövs förprövning av 1980/81:201 44 frågan om häktning av den misstänkte. Begränsningeninnebär bl.a. atl förhörsprotokoll m. m. som rör andra brott än det somåberopas som grund för häktning eller som avser andra misstänkta än den sombegärs häktad kan uteslutas. Skyldigheten omfattar inte heller uppgifter varsröjande för den misstänkte på detta stadium av förundersökningen skulle varatill men för utredningen. Vad gäller tidpunkten för tillhandahållandet bör somhuvudregel gälla att materialet skall tillhandahållas i samband med ingivandeav häktningsframställningen. Liksom f n. bör dock rätten ha möjlighet altmedge anstånd viss . 24 kap. 14 § Paragrafens första stycke är oförändral. Iandra stycket har i enlighel med utredningens förslag och i förtydligande syfteföreskrivits att det principiella förbudei mol att förebringa ulredning vid enhäktningsförhandling är begränsat lill alt avse ulredning beträffande själva brottet.Härav följer att del slår parlerna fritt atl förebringa ulredning om denmisstänktes personliga förhållanden. Som utredningen har anförl är det önskvärtatt sådan utredning förebringas i större utsträckning än vad som sker f. n. 24 kap. 17 och 22§§ De sakliga ändringarna är föranledda av att endasi äklagaren enligl vad somhar föreslagits lidigare fär beslula om anhållande och göra framslällning omhäktning. 25 kap. 1 § Ienlighet med vad som har anförts i den allmänna motiveringen har i paragrafensförsta stycke anmälningsskyldighet hos polisen införls som ett i förhållandetill det nuvarande reseförbudel självständigt tvångsmedel. Den misstänkte kanalltså under de förulsällningar som gäller i övrigl åläggas antingen ett förbudatt utan tillstånd lämna honom anvisad vistelseort (reseförbud) ellerföreskrift att på vissa lider anmäla sig hos en anvisad polismyndighet(anmälningsskyldighet). I ett nytt andra stycke har tagits in en bestämmelse omatt reseförbud eller anmälningsskyldighet fär åläggas i stället för häktningeller anhållande under förutsättning att det kan antas att syftet med de meringripande åtgärderna kan tillgodoses härigenom. Det innebär att det mästefinnas omständigheter till stöd för ett antagande om att den misstänkte, om hanförsätts på fri fot med reseförbud eller anmälningsskyldighet, kommer attavhälla sig från nya brott resp. inte kommer atl försvåra utredningen. Somnämnts i den allmänna motiveringen är de nya alternativen till häktning resp.anhållande inte avsedda förfall som avses i 24 kap. 1 § tredje stycket, dvs.vid misstanke om mycket grova brott. De nya alternativen kan heller intetillämpas i de fall enligt 24 kap. 2 § RB där syftet med häktningen är atl fåfram uppgifter angående den misstänktes identitet. 1980/81:201 45 25 kap. 2§ Enligt paragrafens nuvarande lydelse får eltreseförbud förenas med skyldighet för den misstänkte att pä vissa tider varatillgänglig i sin bostad eller på sin arbetsplats eller atl anmäla sig hospolismyndigheten på den ort som avses med reseförbudet. Reseförbudel fårförenas även med andra föreskrifter som bedöms vara nödvändiga för att denmisstänkte skall kunna övervakas. Ändringarna i paragrafens första stycke är föranledda avall anmälningsskyldighet hos polisen har brutits ut lill elt särskilttvängsmedel. Liksom i fråga om det nuvarande reseförbudel färanmälningsskyldigheten förenas med de föreskrifter i övrigl som behövs för denmisstänktes övervakande. Vidare föreskrivs all ett reseförbud liksom nu fårförenas med anmälningsskyldighet hos polisen. I etl nytt andra stycke sägs att vid tillämpningen av RBgäller i fräga om anmälningsskyldighet i övrigt vad som är föreskrivet omreseförbud. Det innebär atl om förhandling, delgivning, fristför väckande av åtal, påföljd för överträdelse, besvär m.m. beträffandereseförbud skall tillämpas även i fräga om anmälningsskyldighet. 25 kap. 3, 5 och 7 §§ I 3 § har bestämmelserna omundersökningsledarens befogenhet att meddela reseförbud eller framställayrkande om sådant förbud tagits bort. Detla har föranlett följdändringar i 5och 7§§. I 7 §andra stycket har även lagits in en bestämmelse som ger rätten möjlighet atttill äklagaren delegera beslutanderätten i fråga om tillfälliga undantag frånett reseförbud eller från föreskrifter som rätten har meddelat i samband medett sådant beslut. Enligl RÅuppkommer inte sällan frägor om tillfälliga lättnader i reseförbudet, t. ex. iform av tillstånd för den misstänkte atl företa en angelägen resa utanför denort eller det område som reseförbudet avser eller tillfällig befrielse frän denanmälningsskyldighet som kan ha meddelats i samband med reseförbudet. Detförekommer ocksä att den misstänkte begär all tillfälligt återfå eltomhändertaget pass för att utnyttja del som legilima-tionshandling. I avsaknadav regler om sädana lättnader har utbildats en praxis som innebär atttillfälliga lättnader kan medges efter prövning från fall till fall aväklagaren eller den domstol som har meddelat reseförbudel. Avsaknaden av uttryckligaregler framför allt i fräga om förfarandet och vem som är behörig att beslutaom lättnader har emellertid medfört en belydande osäkerhet (jfrjustitiekanslerns beslut i ärende ). Enlagreglering som ger den domstol som har beslulal om reseförbudet möjlighet attdelegera till åklagaren atl - evenluellt inom en viss ram medge lättnader iförbudei lorde kunna vara av stort värde. Den av RÅföreslagna ordningen innebär vissa fördelar framför allt i de fall därförundersökningen är omfaltande och reseförbudel kan beräknas bli långvarigt.Frägan om delegation i fråga om rätten alt besluta om tillfälliga undantag frånreseförbudet bör i allmänhel kunna behandlas i Prop.1980/81:201 46 samband med att domstolen prövar frågan om reseförbud.Inget hindrar dock att domstolen efter framställning från åklagaren i ettsenare skede beslutar om delegation. Till följd av bestämmelsen i 25 kap. 2§andra stycket kommer samma möjlighet att finnas i fråga om anmälningsskyldighet. 28 kap. 13 § Ändringar har gjorts i paragrafens tredjestycke som rör kroppsvisitation och kroppsbesiktning på kvinnor. Enligtgällande lydelse får kroppsvisitation och kroppsbesiktning på en kvinna inleverkställas eller bevittnas av annan än kvinna eller läkare. Ändringarnainnebär att det nuvarande hindret för manlig sjuksköterska all verkställa ochnärvara vid kroppsvisitation och kroppsbesiktning på kvinna undanröjs samt attnågon särskild ordning inte längre skall gälla beträffande lagande av blodprovpä kvinnor. (Se vidare allmänna motiveringen, avsnittet 2.4.5). 45 kap. 14 § Paragrafen innehåller f n. bestämmelser omtid för hållande av huvudförhandling i brottmäl. Av andra slyckel följer althuvudförhandling mot den som är anhållen eller häktad i princip skall hållasinom från den dag då åtalet väcktes. 1 elt nytt iredje stycke föreskrivs som huvudregel althuvudförhandling beträffande den som är ålagd reseförbud skall hållas inom enmånad frän den dag dä åtalet väcktes. Om reseförbudel har meddelats efleråtalet, skall liden räknas från delgivning av beslutet om reseförbud. Atl etlsådanl beslut skall delges den misstänkte framgår av 25 kap. 4 § andra stycket..\v hänvisningen i 25 kap. 2 § andra stycket följer att samma tidsfrist skallgälla i de fall den misstänkte har ålagts anmälningsskyldighet. 1 de fallåklagaren efler åtalet har ålagt den lilllalade reseförbud elleranmälningsskyldighet, förutsätter en tillämpning av regeln att domstolenunderrättas om beslutet. En bestämmelse om skyldighet för äklagaren altunderrätta domstolen i sådana fall fär las in i förundersökningskungörelsen. 47 kap. 9 och 22§§ Paragraferna innehåller bestämmelser ombl. a. frister för utsättande av första inställelse resp. hällande avhuvudförhandling i mål om enskilt åtal. Ändringarna innebär att särskildatidsfrister införs för utsättande av första inställelse och för hållande avhuvudförhandling i de fall den lilllalade i ell sådant mäl är ålagd reseförbud.Genom hänvisningen i 25 kap. 2 § andra stycket kommer bestämmelserna attomfalta även de fall där den misstänkte har ålagts anmälningsskyldighet. 52 kap. 1 § Klagan över någons häktande eller kvarhållandei häkte är enligt paragrafens första stycke inte inskränkt lill viss tid.Delsamma bör gälla när underrätt har beslutat om reseförbud. En föreskrift omdetta har förts in i första slyckel. Genom hänvisningen i 25 kap. 2§ andrastycket kommer detsamma atl gälla i fråga om anmälningsskyldighet. 1980/81:201 47 56 kap. 1§ I paragrafen, som avser förfarandet i högsladomstolen, har gjorts motsvarande ändringar som i 52 kap. I §. 4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1952:98)med särskilda bestämmel ser om tvångsmedel i vissa brottmål 2§ Ändringarna är föranledda av att endasi åklagarenbör ha befogenhet all beslula om anhållande och göra häklningsframslällning. 4.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1957:668)om utlämning för brott 23 § Ändringen är föranledd av alt anmälningsskyldighetenligt 25 kap. I § RB har införts som ett självständigt tvångsmedel. 4.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1959:254)om utlämning för brott till , , och 17 § I paragrafen har gjorts motsvarande ändring som i23 § ullämningslagen. 4.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:260)om internationellt sam arbete rörande verkställighet av brottmålsdom 17 § I paragrafen har gjorts molsvarande ändring som i23 S ullämningslagen. 4.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203)om kriminalvård i anstalt 25 § I denna del hänvisas lill vad som anförs i anslutningtill 9 § häkleslagen. 4.7 Förslaget till ändring i lagen (1974:515) omersättning vid frihetsin skränkning 1§ F.n. gäller enligt första stycket atl ersättning kanulgå vid bl.a. reseförbud. Även anmälningsskyldighet enligt 25 kap. I § RB färanses vara en sådan inskränkning i den misstänktes rörelsefrihet att rätl tillersättning bör föreligga under de förutsätlningar som i övrigl gäller förersättning vid frihetsinskränkningar. En bestämmelse därom har lagils upp i förstaslyckel. 4.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1975:295)om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat 5§ Förslaget har behandlats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.5). Prop.1980/81:201 48 4.9Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade ochanhållna m. fl. 4§Paragrafen motsvarar utredningens förslag. Ändringen innebär all den nuvarandebestämmelsen i 10 § häklesförordningen om atl läkares medgivande till transportskall inhämtas i de fall transporten kan befaras medföra skada för den intagneshälsa har förts över till etl nytt tredje stycke lill paragrafen. Härigenomerhålls en bällre överensstämmelse med lagen om kriminalvård i anstalt (jfr 42§ tredje stycket). Ändringen medför att hänvisningen i det nuvarande fjärdeslyckel ändras. 9§I paragrafen anges all brev från häktad till bl. a. en svensk myndighet skallvidarebefordras utan föregående granskning samt att detsamma gäller annanskriftlig handling. I praktiken har tolkningssvårigheter uppkommit när det harvarit fråga om postgiroförsändelser, som ju adresseras till postgirorörelseninom postverket. JO har i ett beslut är 1979 konstaterat att postverket mästevara atl betrakta som en svensk myndighet men ifrågasatt om avsiktenhar varit att försändelser till postgirot skall vara helt undantagnagranskning. JO har därvid pekat pä att det på en postgiro-blankett kan lämnasmeddelanden till mottagaren vilka postgirot vidarebefordrar till denne. EnliglJO är det otillfredsställande alt paragrafen är oklar i detta hänseende. Som JO har påpekat är detoklart hur förevarande paragraf bör tolkas då det är fräga om bl.a.postgiroförsändelser. Lämpligen bör oklarheten undanröjas i samband med attandra ändringar nu föresläs i lagen. Risken för att sådana försändelserutnyttjas för otillbörlig kommunikation med yttervärlden får anses vara så sloratt det är moliverat alt undanta dem från den granskningsfria kretsen av brevfrän häktad till svenska myndigheter. En bestämmelse som undantar endasipostgiroförsändelser till postverket torde emellertid i praktiken inle varatillräckligt effektiv. Undanlaget bör därför avse brev som är adresserade tillpostverket över huvud laget. I paragrafens första stycke har därförföreskrivits atl andra stycket skall tillämpas i fråga om brev från häktad tillpostverket. Ändringen innebär sälunda att brev som är adresserade tillpostverket får granskas under samma förutsättningar som gäller för granskningav brev i allmänhet. 16a § lenlighet med vad som har anförts i den allmänna motiveringen bör dennuvarande ansvarsuppdelningen mellan , RPS ochsocialstyrelsen när det gäller befogenheter all meddela beslul enliglhäkteslagen bibehållas. Införande av en särskild ordning för besvär mot sädanabeslut enligl häkleslagen som har fallals av förutsällerdock alt styrelsens befogenhet atl meddela beslul belräffande intagna påförvaringslokal som slär under styrelsens tillsyn uttryckligen anges.Paragrafen har utformats i enlighel därmed. 1980/81:201 49 16b§ Efter mönsler från lagen (1974: 203) om kriminalvårdi anstalt har i paragrafen föreskrivits all beslul isärskilda fall enligt häkleslagen överklagas hos kammarrätten genom besvär.Andra beslul av styrelsen enligl lagen överklagas hos regeringen genom besvär. 16c§ befogenheter enligl 16aS börsåsom utredningen har föreslagil kunna flyttas över lill tjänsteman inomkriminalvärden. Det bör ankomma på regeringen alt förordna därom. 4.10 Förslaget till lag om ändring i passlagen (1978:302) 7S Paragrafen innehåller en uppräkning av hinder molbifall lill en ansökan om pass. Ändringen i Iredje punkten är föranledd av altanmälningsskyldighet hos polisen har införts som etl självständigttvångsmedel. Har anmälningsskyldighet älagts, bör detta liksom reseförbudmedföra avslag på ansökan om pass. Jag hemställer alt lagrådets yllrande inhämtas överförslagen lill 1. lag om ändringi . 2. lag om ändringi lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål, 3. lag om ändringi lagen (1957:668) om utlämning för brott, 4. lag om ändringi lagen (1959:254) om utlämning för brott lill , , ochNorge. 5. lag om ändringi lagen (1972: 260) om internalionellt samarbele rörande verkställighet avbrottmälsdom. 6. lag om ändringi lagen (1974: 203) om kriminalvård i anstalt. 7. lag om ändringi lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning, 8. lag om ändringi lagen (1975: 295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmandestal, 9. lag om ändringi lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl., 10. lag om ändring i passlagen (1978: 302). Regeringen beslutar i enlighet med föredragandenshemställan. 4 1980/81. 1980/81:201 50 Häktningfär f n. enligt huvudregeln tillgripas om någon är på sannolika skäl misstänktför brott, för vilket är stadgat fängelse eller däröver, om del medhänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhällande eller annanomständighet skäligen kan befaras att han avviker eller annorledes undandrarsig lagföring eller straff (flyktfara) eller genom undanröjande av bevis ellerpå annal sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara) eller ocksåanledning förekommer att han fortsätter sin brottsliga verksamhet(recidivfara). Antalet häktade kan för1975 beräknas till cirka 6600. Enligt en enkätundersökning hos landets åklagaresom vi låtit utföra framgår i övrigt följande. Av de häktade åtalades 98proceni. I en procent av de fall där åtal väckts har samtliga åtalspunkter somgrundat häktningen ogillats. Påföljden har för av de häktade blivitfängelse, ungdomsfängelse eller internering, för skyddstillsyn medanstaltsbehandling, för sluten psykiatrisk värd, för 19 procentskyddstillsyn eller villkoriig dom, för vård enligt barnavårdslageneller lagen om nykterhetsvärd och för böter. Brotten har för 61procent av de häktade utgjorts av förmögenhetsbrott, därav grovabrott, för narkotikabrott och för våldsbrott.