prop · G4031 · 1980-12-31 00:00:00 — Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Intagen skall arbeta tillsammansmed andra intagna, om ej annat följer av bestämmelserna i denna lag eller avarbetets särskilda beskaffenhet. får intagen i denutsträckning han önskar det vistas tillsammans med andra intagna, om ej annatföljer av bestämmelserna i denna lag. I sluten anstalt får dock gemenskapenmellan intagna på fritid inskränkas, om det är oundgängligen påkallat medhänsyn till förhållandena på anstalten. får i sluten anstalt intagnahållas avskilda från varandra. Intagen får på egen begäran arbe- Intagen får på egen begäran arbe ta i enrum, om beaktansvärda skäl ta i enmm, om ej skäl är häremot, talar härför. Läkare skall undersöka intagen Läkare skall yttra sig över begä- som arbetar i enrum enligt första ran som avses i första stycket, om stycket om det behövs med hänsyn möjligt innan ärendet avgöres och till dennes tillstånd. annars inom därefter. skall omprövas så ofta anledning Medgivande skall omprövas så ofta därtill föreligger, dock minst en anledning därtill föreligger, dock gång , minst en gång . Om det är nödvändigt med hän- Om det är nödvändigt med hän syn till rikets säkerhet, föreliggan- syntill rikets säkerhet, påtaglig de fara för intagens egen eller an- faraför intagens egen eller annans nans säkerhet till liv eller hälsa eller säkerhettill liv eller hälsa eller för för allvarlig skadegörelse på anstal- sabotagehandlingareller annan tens egendom eller för att hindra att omfatiandeskadegörelse på anstal- intagen utövar menligt infiytande tensegendom eller för att hindra att på andra intagna, får intagen hållas intagenförsöker påverka annan till avskild från andra intagna. brott motanstaltsreglerna, får inta gen hållas avskild från andra in tagna. Intagen som avses i 7 § tredje Intagen som avses i 7 § tredje stycket och på skäl som där anges stycket och på skäl som där anges är placerad i sluten anstalt får hållas avskild från andraintagna. Om del kan befaras att han planlägger rymning eller att annanplanlägger fritagningsförsök och avskildheten är nödvändig för att hindra attsådan plan sätts i verket. Beslut enligt första eller andrastycket skall omprövas så ofta anledning därtill föreligger, dock minst engång . är placerad i sluten anstalt får hållas på särskildavdelning med begränsad gemenskap med andra intagna. Kan det befaras att sådanintagen planlägger rymning eler att annan planlägger fritagningsförsök/År hanhållas avskild från andra intagna, om avskildheten är nödvändig för att hindraatt sådan plan sätts i verket. Beslut enligt första eller andrastycket skall omprövas så ofta anledning därtill föreligger, dock minst vartionde dag. Innebär beslutet att intagen hålles på särskild avdelning medbegränsad gemenskap med andra intagna, skall det dock omprövas minst en gång imånaden. Intagen som hålles avskild från andra intagna enligt 20 §skall erhålla sådan lättnad i avskildheten som kan ske ulan olägenhet. Intagen som hålles avskild från andra intagna enligt 20 §skall erhålla den lättnad i avskildheten som är möjlig. Innan beslut meddelas om åtgärd enligt 20 § eller vid omprövning av sådant beslut skall utredning ske rörande de omständigheter som inverkar på frågans avgörande. Läkare skall yttra sig i frågan, om möjligt innan åtgärden vidtages och annars inom därefter. Innan beslut meddelas om åtgärdenligt 20 § och vid omprövning av sådant beslut skall utredning ske rörande deomständigheter som inverkar på frågans avgörande. Läkare skall så snart detkan ske undersöka intagen som hålles avskild för att han är farlig för sinegen säkerhet till liv eller hälsa. Vid annan åtgärd enligt 20 § skall läkareundersöka den intagne om det behövs med hänsyn till dennes tillstånd. Över vad som förekommit vidutredning enligt första stycket skall protokoll föras. Intagen som uppträder våldsamt eller som är så påverkad avalkoholhaltiga drycker eller annat berusningsmedel alt han kan befaras störaordningen på anstalten fär tillfälligt hållas avskild från andra intagna sålänge det är nödvändigt Intagen som uppträder våldsamt får om andra medel visarsig otillräckliga tillfälligt hållas avskild från andra intagna så länge detär nödvändigt för att betvinga det våldsamma uppträdandet. för att betvinga det våldsamma uppträdandet eller tills påverkan har upphört. Visar sig andra medel otillräckliga för att betvinga våldsamt uppträdande av intagen, får denne beläggas med fängsel, om säkerheten oungängligen kräver detta. Visar sig andra medel otillräckligaför att betvinga våldsamt uppträdande av intagen, får denne beläggas medfängsel så långe det är oundgängligen nödvändigt med hänsyn till den intagnesegen eller annans säkerhet till Uv eller hälsa. I stället jör all beläggainlagen med fängsel, får läkemedel tillföras honom om läkare ger medgivandehärtill. Intagen som är så påverkad avalkoholhaltiga drycker eller annat berusningsmedel alt han kan befaras störaordningen på anstalten får tillfälligt hållas avskild från andra intagna tillspåverkan har upphört. Om den intagne ej kan hållas avskildpå anstalten, får han placeras i allmänt häkte i högst tjugofyra limmar, omdetta är lämpligare än överföring till annan anstalt. Läkare skall så snart det kan ske yttra sig över åtgärd enligt första eller andra stycket. Sådant yttrande behövs dock ej i fråga om den som hålles avskUd därför att han är påverkad av berusningsmedel, om ej särskUda skäl föreligger. Över vad som förekommit skall protokoll föras. Läkare skall så snart det kan skeundersöka den som är föremål jör åtgärd enligt första eller andra stycket. Otnsärskilda skäl föreligger, skall läkare undersöko den som hålles avskildenligt tredje stycket. Över vad som förekommit skall protokoll föras. Under utredning av disciplinärende får intagen tillfälligthållas avskild från andra intagna i den män det är oundgängligen nödvändigtför att syftet med utredningen ej skall äventyras. Åtgärden får i intet fallbestå längre än . Den intagne skall erhålla sådan lättnad iavskildheten som kan ske utan olägenhet. Under utredning av disciplinärende får intagentillfälligt hållas avskild från andra intagna i den mån det är oundgängligennödvändigt för att syftet med utredningen ej skall äventyras. Åtgärden fär iintet fall bestå längre än . Om den intagne ej kan hållas avskild påanstalten, får han placeras i allmänt häkte, om detta är lämpligare änöverföring till annan anstalt. Den intagne skall erhålla den lättnad iavskildheten som är möjlig. Disciplinärende skall avgöras skyndsamt. Innan beslutmeddelas enligt 47 § skall förhör hållas med den intagne. Läkare skall så snartdet kan ske yttra sig rörande åtgärd enligt 50 §. Över vad som förekommit vidförhör och annan undersökning skall protokoll föras. Disciplinärende skall avgöras skyndsamt. Innan beslutmeddelas enligt 47 § skall förhör hållas med den intagne. Över vad som förekommitvid förhör och annan undersökning skall protokoll föras. Denna lag träder i kraft den Lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen avhäktade och anhållna m. fl. Härigenom föreskrivs att 15och 17 §§ lagen (1976: 37l)ombehandlingen av häktade och anhållna m. fl. skall ha nedan angivna lydelse. Häktad får beläggas med fängsel 1. under transport och eljest under vistelse utomförvaringslokalen, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl samt 2. i övrigt för att betvinga våldsamt uppträdande av denhäktade, om andra medel visar sig otillräckliga och säkerheten oundgängligenkräver det. Läkare skall så snart det kan skeyttra sig över ätgärd enligt första stycket 2. 2. i övrigt för att betvinga våldsamtuppträdande av den häktade, om andra medel visar sig otillräckliga och sålänge det är oundgängligen nödvändigt med hänsyn tiU den häktades egen ellerannans säkerhet till Uv eller hälsa. Läkare skall så snart det kan ske undersöka intagen sotnär föremål för åtgärd enligt första stycket 2. 17 § Vad som sägs i denna lag omhäktad har motsvarande tillämpning på 1. den som har anhållits eller gripits på grund avmisstanke om brott, 2. den som har intagits i häkte eller polisartest förförpassning till kriminalvårdsanstalt och 3. den som har tillfälligt placerats i häkte med stöd av43 § första stycket tredje meningen i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. 3. den som har tillfälligt placerats i häkte med stöd av23 § fiärde stycket. 43 § första stycket tredje meningen eller 50 § tredjemeningen lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Denna lag träder i kraft den Prop.1980/81:1 60 Lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429) Härigenom föreskrivs att 41 och 42§§ rättshjälpslagen (1972:429) skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 41 §' Rättshjälp genom offenligtbiträde lämnas i mål eller ärende 1. hosutskrivningsnämnd eller psykiatriska nämnden angående intagning enligt 8 eller9 § eller utskrivning enligt 16 eller 19 § lagen (1966: 293) om beredande avsluten psykiatrisk vård i vissa fall, 2. hosbeslutsnämnd eller psykiatriska nämnden angående inskrivning i ellerutskrivning från vårdhem eller specialsjukhus enligt lagen (1967:940) angåendeomsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda eller placering av säfskolelevenligt 28 § samma lag, 3. hosförvaltningsdomstol angående tvångsintagning i allmän vårdanstalt föralkoholmissbrukare enligt 18 eller 55 § lagen (1954: 579) om nykterhetsvårdeller kvarhållande enligt 45 § samma lag, 4. angåendeomhändertagande för samhällsvård enligt 29 § barnavårdslagen (1960:97) ellerutredning enligt 30 § samma lag eller angående sådan samhällsvårds slutligaupphörande enligt 42 § samma lag, 5. hos förvaltningsdomstolangående intagning i eller utskrivning från ungdomsvårdsskola enligtbarnavårdslagen (1960:97), 6. angåendeförpassning eller utvisning enligt utlänningslagen (1954: 193) samt vidutredning hos polismyndighet när fråga har uppkommit om förpassning ellerutvisning, 7. angåendeavvisning enligt utlänningslagen, dock ej hos polismyndighet, såvida ickeanledning föreligger att underställa ärendet den centrala utlänningsmyndigheteneller utlänningen enligt 35 § samma lag hållits i förvar längre än , 8. angåendeverkställighet enligt utlänningslagen, om anledning föreligger att underställaärendet den centrala utlänningsmyndigheten med stöd av 58 § andra stycket sammalag eller hänskjuta ärendet dit med stöd av 58 § tredje stycket samma lag ellerom utlänningen enligt 35 § samma lag hållits i förvar längre än , 9. angåendeföreskrifter som meddelats enligt 10 §,34 § eller 51 § femte stycketutlänningslagen, 10. angående hemsändande avutlänning med stöd av 71 § första stycket utlänningslagen, 11. angående förverkande avvillkoriigt medgiven frihet enligt 26 kap. , 12. angående återintagning i anstahenligt 29 eller 30 kap. , 13. angående verkställighet utomlandsav frihetsberövande påföljd enligt lagen (1963: 193) om samarbete med ,, och angående verkställighet av straff m.m. eller lagen(1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Lydelse enligt prop. 1978/79:90. Prop.1980/81:1 61 14. angående utlämning enligt lagen(1970:375) om utlämning till , , eller förverkställighet av beslut om vård eller behandling, 15. angående kastrering enligt lagen(1944: 133) om kastrering, om giltigt samtycke till åtgärden ej lämnats, 16. hos regeringen enligt 1 § andrastycket lagen (1975: 1360) om tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall, 17. hos kriminalvårdsstyrelsenenligt 18, 20, 23. 47 eller 50 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstah. 42 S' I ärende som anges i 41 § 15 1 ärende somanges i 41 § 1-5, och 11-15 skall offentligt biträde 11-15och 17 skall offentligt biträ- utses för den som åtgärden avser, deutses för den som åtgärden om det behövs för tillvaratagande avser,om det behövs för tillvarata- av dennes rätt. Vid bedömningen gande avdennes rätt. Vid bedöm- av behovet skall särskilt beaktas ningenav behovet skall särskilt be- om i väsentligt hänseende motstri- aktasom i väsentligt hänseende diga sakuppgifter lämnats under ut- motstridigasakuppgifter lämnats redningen eller betydelsefulla sak- underutredningen eller betydelse förhållanden i övrigt är oklara. fullasakuppgifter i övrigt är oklara. I ärende som anges 141 § 6-10 och16 skall offentligt biträde utses, om det ej måste antagas att behov av biträdesaknas. Denna lag träder i kraft den Lydelse enligt prop. 1978/79:90. 1980/81:1 62 Sammanställning av remissyttrandena över betänkandet (SOU1979:4) Avskildhet och gemenskap inom kriminalvården. Efter remiss har yttranden över betänkandet avgettsav riksåklagaren (), hovrätten för , kammarrätten i ,, , , statensinvandrarverk, rättspsykiatriska kliniken i , rättshjälpsnämnden i ,ombudsmän (), . ,(), Centralorganisationen / SR,Svenska arbetsgivartoreningen (SAF). Svenska psykiatriska föreningen, ,. Föreningens fri vårdstjänstemän. Föreningen styresmän ochassistenter m.fl. vid kriminalvårdsanstalterna (SAK), Övervakarnas riksförbundoch (). Remissinstanserna har överlämnat yttranden, RÅ frånöveråklagarna vid åklagarmyndigheterna i , och Malmöåklagardistrikt, länsåklagaren i och samtlänsåklagarna i och län, /SR från och LO från . Sä gott som samtliga remissinstanser godtar deallmänna överväganden som utredningen har redovisat om målsättningen attförebygga behovet av avskildhetsåtgärder och att minska de verkningar sådanaåtgärder kan ha. Från olika håU - bl. a. av -understryks dock att detta kräver resursförstärkningar. uttalar emellertid förvåning över attutredningen inte vågat sig på mer kraftfulla och definitiva avståndstaganden.Enligt KRUM:s mening är "isoleringsstraff jämförbart med tortyr. KRUMuttalar dock sin tillfredsställelse över att utredningen tar avstånd frånbehandlingsmotiveringar för isoleringsåtgärderna. Prop.1980/81:1 63 JO framhåller attanstaltsklientelet har blivit allt mer svårbehandlat ochifrågasätter lämpligheten av att tillämpningsområdet för de tvångsmässigaavskildhetsåtgärderna begränsas. JO säger sig vid inspektioner och prövning avklagomål ha erfarit att möjlighetema ati disciplinärt bestraffa intagna ipraktiken upplevs som otillräckliga. Varning hålls för att vara en skäligenverkningslös påföljd. Strafftidstillägg anses, speciellt beträffande intagnamed långa straff, vara verksamt endast mot slutet av den intagnes strafftid.Detta har fått till följd att avskildhetsbestämmelserna i vissa fall tillämpasi bestraffningssyfte, vilket står i strid med lagen och dess förarbeten. EnligtJO bör detta problem inte i första hand angripas genom ändrad lagstiftning. Istället bör ansträngningar göras att bringa tillämpningen av reglerna i linjemed vad som är avsett. Detta kan företrädesvis ske genom utbildning ochinformation inom kriminalvårdsverket om hur reglerna skall tillämpas samtgenom en ökad kontroll av att de efterlevs. Vidare kan ifrågasättas om intedisiplinstraffens utformning bör bli föremål för närmare överväganden. LO anser att ett bättreanstaltsklimat endast kan åstadkommas genom en bättre planering av de intagnasåteranpassning. Det är LO:s uppfattning att anstalterna skall ha skyldighet atti samråd med den intagne utarbeta konkreta behandlingsplaner för anpassningtill samhälle och arbete (eller studier) efter frigivningen. Om detta inte skerkan enligt LO andra förebyggande åtgärder eller alternativ till isoleringendast få begränsad effekt. anförkritik över att utredningen i alltför hög grad fixerat sig vid förhållandenavid de slutna anstalterna. kritiserar attutredningen inte tagit upp till särbehandling de unga lagöverträdarnassituation och anför. anser att inte bara frågor om förebyggandeåtgärder utan också frågor om t. ex. isolering hade bort tas upp med särskildhänsyn till de unga lagöverträdarna. Enligt bör isolering avpersoner i princip inte få förekomma. De skadliga verkningar somett avskiljande kan få för den unge är alltmer erkända. En annan sak äratt det kan vara nödvändigt att hålla den unge avskild frånövriga intagna. Detta gäller exempelvis när den unge under akut påverkan avberoendeframkallande medel eller av annan orsak är starkt"utagerande". Han bör emellertid i ett sådant fall stå under ständiguppsikt av vårdpersonalen. framhåller attantalet invandrare och utlänningar inom kriminalvården ökat ochatt denna tendens troligen kommer att fortsätta. Verket pekar på att deutländska internernas situation -bristande språkkunskaper, dåliga kontakter,andra vanor, inga permissionsmöjligheter för dem som är dömda till förvisningetc. - i sig själv innebär en isolering och att ytterligare avskildhet blirextra kännbar. Enligt verket är det därför angeläget att satsa intensivt påförebyggande åtgärder så att riskerna för utlänningarna att hamna i avskildhetminimeras. Prop.1980/81:1 64 alternativ nämns koncentration av skilda grupper utländskamedborgare till vissa anstalter. Flera instanser uttalar oro över narkotikasituationen påanstalterna. LO anser----- att en allt störte del av oron och våldet påanstalterna kan hänföras till den förändring av brottsligheten somskett mot grövre och mer organiserad brottslighet, inte minst i samband mednarkotikahandeln. Den försämring av klimatet på anstalterna som detta medförthar gått ut såväl över andra intagna som personalen. LO anser det därförrimligt att dessa grupper av intagna skall kunna särbehandlas i fråga omisolering. Hellre isolering av en störande intagen än att huvuddelen av deövriga skall tvingas begära frivillig isolering vilket sker i alltför storutsträckning . För att komma problemen närmare sinlösning torde stora åtgärder få sättas in mot alkohoL och narkotikabruket istort samt handeln med dessa varor. Vidare skulle intensifierade terapeutiskainslag och åtgärder kunna verka mot färre isoleringsfall. Dessa åtgärderkombinerade med en mera adekvat differentiering inom och mellan anstalterskulle effektivare bidra till minskat behov av avskiljande av intagna. Ett par remissinstanser anförsynpunkter på begreppen gemenskap och avskildhet. Syftet med utredningens arbete harju varit att söka begränsa användandet av isoleringsåtgärder inomkriminalvården. Man har sökt beskriva de situationer i vilka en intagen skallkunna avskiljas från andra intagna. Bestämmelserna avses utgöra en garanti föratt en intagen inte skall utsättas för isoleringsåtgärder annat än i klartangivna fall. Mot bakgrund härav vore det värdefullt om begreppen gemenskap ochavskildhet inom kriminalvården kunde erhålla någon form av definition ilagtexten. Utredningen har visserligen uttalat att det är svårt att mera exaktdefiniera dessa begrepp, men i de intagnas intresse borde i lagtexten intagasåtminstone en beskrivning av vad rätten till gemenskap med andra intagna skallanses innefatta. I betänkandet - liksom i 17 § KvaL- används ordet "gemenskap" som motsats till "avskildhet".Styrelsen ifrågasätter om inte ordet "gemensamhet" i stället böranvändas, eftersom "gemenskap" närmast för tanken till en intresse-eller värdegemenskap. "Gemensamhet" torde bättre ge uttryck för vaddet rör sig om i detta sammanhang. Styrelsen föreslår därför att"gemenskap" byts ut mot "gemensamhet" i lagtexten. 1980/81:1 65 Föreningen anser att utredningen definierat isoleringsåtgärderna på ettkonkret sätt. 2 Gemenskapsprincipen och åtgärder vid arbetsvägran (17§ KvaL) I 17 § KvaL återfinns dengrundläggande bestämmelsen om intagnas gemenskap och avskildhet. Till detta lagrum har i förslaget fogats ett nytt, tredje stycke vari föreskrivs att i sluten anstalt intagna får"" hållas avskilda från varandra. Härmed åsyftas alltså den inlåsning som sker . Den nu föreslagna bestämmelsen motiveras med att, eftersom huvudprincipen är gemenskap för de intagna, det är nödvändigt att reglera alla undantag därifrån. I formellt hänseende kan anmär kas att uttrycket "" i allmänt språkbmk knappast täcker en såtidig del av dygnet som den åsyftade. Det förtjänar påpekas att de sakkunniga själva synes vilja göra skillnad mellan "kvällstimmarna", varmedförstås tiden något före eller efter , och "". Hovrätten ifrågasätter-- om det verkligen finns anledningatt, som utredningen gör, begränsa det föreslagna tredje stycket i17 § till intagna i sluten anstalt. Utredningens förslag ger föreställningenatt de som är intagna på öppen anstalt inte skulle få hållas avskilda frånvarandra , vilket dock inte tycks vara utredningens mening. Som anförts i betänkandet bör dengrundläggande principen om gemensamhet under arbetstid vara att den intagneskall ha rätt att vistas tillsammans med andra intagna oavsett om han faktisktarbetar eller ej. I motsats till utredningen anser styrelsen att dettauttryckligen bör framgå av 17 § KvaL, som därigenom klarare skulle ge uttryckför gemensamhetsprincipen. - De svårigheter som uppstår vid tillämpningen avdenna princip under arbetstid gäller främst intagna som arbetsvägrar och andrasä kallade inneliggare. Behandlingen av arbetsvägrare har kommit att bli ettallvarligt problem, i första hand vid vissa slutna riksanstalter, vilketframgår av de arbetstidsrapporter som lämnas från anstalterna till styrelsen.Enligt den 13-24 innevarande år,utgjorde den outnyttjade arbetstid som berodde på arbetsvägran ,vilket motsvarar 2,av den totala arbetstiden. föregående år var bortfallet 2,. Problemen beror iförsta hand på attanstalternas resurser är dimensionerade med utgängspunkt från att alla intagnaunder arbetstid arbetar, studerar, deltar i annan verksamhet eller vistas påsärskild avdelning, exempelvis sjukavdelning eller "isoleringsav-5 1980181. Prop.1980/81:1 66 Personalstyrkan på bostadsavdelningarna ärsålunda reducerad under arbetstid, och de gemensamma utrymmena i dessa avdelningar är inte avpassade för annat än vistelse under fritid. - Eftersom det vid flertalet anstalter inte finns någon annan utväg än att låta arbetsvägrare vistas på respektive bostadsavdelning under arbetstid upp står svårigheter i behandlingen av dem redan när antalet sådana intagna uppgår till ett fåtal pä varje avdelning. Om antalet arbetsvägrare på en avdelning är stort föreligger betydande svårigheter för personalen att be mästra situationen. I de fall. slutligen, när det rör sig om en så kallad kollektiv arbetsvägran som omfattar samtliga intagna i en anstalt är det - i vart fall om aktionen pågår - inte möjligt att upprätthålla principen om gemensamhet under arbetstid. I sådana fall torde det inte kunna undvikas att gemensamheten även inom bostadsavdelningarna be gränsas sä länge aktionen pågår. Den situation som är mest oroande är givetvis total arbetsnedläggelse bland de intagna. Somantytts i det föregående är det i sådana fall - liksom i andra akutasituationer - inte möjligt att tillämpa gemensamhet mellan intagna. Styrelsenifrågasätter därför om det inte i KvaL bör införas en bestämmelse som gör detmöjligt att i undantagssituationer tillfälligt begränsa gemensamheten mellan deintagna. En sådan åtgärd, som i de flesta fall inte behöver innebära annat änatt de intagna låses in i sina bostadsrum, har vid någratillfällen framtvingats med hänsyn till säkerheten i anstalten trots att det ivissa fall varit tveksamt om det funnits stöd för åtgärden i KvaL. Debestämmelser som tillämpats har i första hand varit 50 och 52 §§ KvaL. Ofta ärdock situationen sådan att avskildhet enligt 50 § inte kan motiveras eftersomen sådan åtgärd inte kan anses oundgängligen nödvändig av utredningsskäl.Bestämmelsen i 52 S torde, som även utredningen påpekar, inte kunna tillämpasför att göra undantag från den grundläggande principen om gemensamhet. Inteheller avskiljande enligt 20 § torde kunna företas i dessa situationer annat äni undantagsfall: de indikationer som enligt denna paragraf krävs i det enskildafallet är normalt inte uppfyllda när det gäller intagna som arbetsvägrar. - Enundantagsbestämmelse av det slag som styrelsen föreslår bör givetvis utformasså att det inte kan råda någon tveksamhet om i vilka situationer den fårtillämpas.