prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Sker betalningen direkttill sökanden, är det gäldenärens sak all vid behov styrka att betalning harägt rum, om inte sökanden redan har återkallat sin ansökan om verkstäUighet.Har åter- Prop.1980/81:8 3 kap. 21 § 325 kallelseinle skett i fall då gäldenären påstår att han betalt skulden, börkronofogdemyndigheten fräga sökanden hur det förhåUer sig. Har endast självautmätningsfordringen betalts, skall utmätning ske för kostnadema i ärendet, ominte sökanden ändå återkallar ärendet i dess helhet. Om gäldenären inle betalar sin skuld direkt tillsökanden utan tUl kronofogdemyndigheten, skall enligt förslaget beloppet iregel anses ulmätt i ärendet Gfr 5 kap. 29 8). Det betyder att utmätning avannan egendom skall hävas om sökanden är helt tiUgodosedd med att ärendetfortgår med utgångspunkt från all i släUet del inbetalade beloppet har blivitutmätt. Beredningen påpekar vidare att om verkställighet sker trots invändningav materiell innebörd, svaranden har möjlighet att få sin invändning prövad viddomstol, förutsatt givelvis att saken inte redan är rältskrafligl avgjord. Beredningen framhåller att om kronofogdemyndighetentrots sökandens bestridande anser betalning styrkt, myndigheten inte kan ufiämnaåberopat fordringsbevis till svaranden. Myndigheten får i sådant fall inteheller anteckna på fordringsbeviset alt fordringen är betald. Däremot börkronofogdemyndigheten pä fordringsbeviset och ingiven exekufionstitel antecknaalt verkställighet har blivit sökt men vägrats pä gmnd av betalningsinvändning.Enligt beredningen bör föreskrifter i vad mån anteckning skall göras påfordringsbevis och exekutionstitel meddelas i administrafiv ordning. Enligt beredningens mening bör, omkronofogdemyndigheten har funnit hinder föreligga mot verkställighet, nyansökan om verkstäUighet i viss utsträckning kunna lämnas utan avseende utannärmare prövning i sak. När ansökan om verkställighet har avslagits medanledning av invändning om alt förpliktelsen fullgjorts, bör sålunda en nyansökan som inle gmndar sig på nytillkomna omständigheter inte tas upp fillprövning. Om emellertid sökanden vänder sig lill domstol och fär fastslaget attförpliktelsen inte har fullgjorts, är han givetvis berätfigad att göra en ny ansökanunder åberopande av Jämväl den nya domen. Detsamma bör gäUa om sökanden åberoparandra nya omständigheter som inte har prövats i det tidigare ärendet. Vad somenligt beredningen bör hindras är att samma sak måste omprövas, kanske fleragånger och vid olika kronofogdemyndigheter, utan all nägot nytt har tiUkommitsom kan föranleda en annan utgång. Om kronofogdemyndighetens beslut haröverklagats och fastställts i högre instans, bör dennas beslut inte bli merabindande än kronofogdemyndighetens beslut. Beredningen anför vidare att likartade frågoruppkommer om gäldenären har gjort invändning om kvittning och att dessa enligtberedningens mening bör besvaras med utgångspunkt från den uppfattning omkvittnings rättsliga innebörd som har godtagits i lagen (1936:81) omskuldebrev, särskUt 15 8. Delta innebär att rättsverkningarna av kvittninginträder oberoende av någon judicieU prövning, dvs. i och medkvitlningsförklaring - om nämligen förutsättningama för kvittning förelåg.Beredningen erinrar 1980/81:8 «/'- 26 omatt kvittning vid verkställighiit inte f.n. anses kunna äga mm annat än omgäldenärens molfordran har fastsläUts genom dom som vunnii laga kraft ellergenom annan exekutionsfitel som fär verkställas lika med lagakraftvunnen dom.Som skäl härför har anförts att kvittning hindrar borgenären från att fäutmätning i annan tiUgång än motfordringen och därför måste ge borgenären sammatrygghet som betalning. Vidare har anförts att det inte vid utmätning kanfordras mindre för kvittning än vid lagsökning. För att gäldenären ilagsökningsmål skall få kvitta sin skuld mot fordran hos borgenären krävs attdenna, fordran är sädan att den kan utkrävas genom lagsökning, dvs. grundar sigpå skuldebrev eller annat skriftligt fordringsbevis (1 och 14 88lagsökningslagen), samt att fordringen är klar och förfallen. Beredningen anser att rådande uppfattning ensidigtgynnar sökanden. Kvittning bör även vid verkställighet sävitt möjligt liksläUasmed betalning. Det bör inte rimligen kräA'as att motfordringen är domfäst.Detta gäller oavsett om svaranden har redan före verkställighetsärendet avgeltkvitlningsförklaring eller gör sådiui förklaring i ärendet. Inte heller bör detenligt beredningen ställas upp något formellt krav pä all motfordringen grundaspå skriftligt fordringsbevis. Det är emellertid inte lämpligt att det exekutivaärendet får svälla ut tUl något som liknar en process om motford-ringensexistens, och verkstäUigheten bör inte heller få vila i avvaktan pä att tvistom motfordringen prövas vid domstol. På gmnd härav kan inle vUken molfordransom helst beaktas i verkställighetsärende. Beredningen föreslår alt svarandeninte får åberopa kvittning med molfordran annat än om denna är ostridig ellereljest klar. Att fordringen är klar - trots att den inte är ostridig - innebärall invändning som framställs mot fordringen är uppenbart ogrundad och därförkan lämnas utan avseende. Att allmänna förutsättningar för kvittning ocksämåste föreligga är tydligt. UnderhåUs-fordran kan t.ex. inte mötas medmolfordran av vanlig beskaffenhet. Vidare måste motfordringen vara förfallentill betalning. Den föreslagna bestämmelsen omfattar såväl detfallet att gäldenären yrkar kvittning först i verkställighetsärendet som atthan åberopar en tidigare avgiven kvitlningsförklaring. Ett först i detexekutiva ärendet framställt kvittningsyrkande bör enligt beredningenregelmässigt anses innefatta en direkt kvitlningsförklaring och inte bara enhemställan att kronofogdemyndigheten skall genomföra kvittning. Medgersökanden eller styrker svaranden alt förutsättningama för kvittning föreliggeri ärendet, fär verkställighet inte äga rum. Förslaget jämställer alltsåkvittning med betalning. Liksom vid invändning om betalning kan det knappastbli fråga om att styrka molfordran annat än med skriftliga bevis. Styrkskvittnings-invändning först sedan verkstäUighet har påböGats, skall redanvidtagen åtgärd gä åter, om det kan ske (tredje stycket). Om kronofogdemyndigheten godtar enkvittningsinvändning, bör dess beslut innehålla att verkställighet inte kanmeddelas. 1980/81:8 3 kap. 21 § 327 hetensbeslut innebär inte - lika litet som när invändning om betalning godtas - attsaken blir rättsligt avgjord mellan partema. Sökanden har alltså möjlighet attvända sig fill domstol för att få fastslaget att svaranden inte harkviltningsgill molfordran Gfr sisla stycket). Ogillas äter svarandenskvittningsinvändning, är denne å sin sida oförhindrad alt väcka talan viddomstol (liksom han kan framstäUa samma invändning i annatverkställig-helsärende). Om kronofogdemyndigheten mot sökandens bestridandegodtar kviltningsgill molfordran, får sökandens fordringsbevis inte lämnas ullill svaranden. Däremot bör enligt beredningen kronofogdemyndigheten på fordringsbevisetoch ingiven exekutionstitel anteckna att verkställighet har sökts men pä gmndav kvittningsinvändning vägrats. Därvid måste motfordringen - främst isökandens intresse - identifieras. Anteckning om alt molfordran har använtstill kvittning bör också ske på fordringsbevis och eventuell exekutionstitelsom svaranden har åberopat. Om svaranden vägrar att inge fordringsbevis när detbehövs, bör hans kvittningsinvändning avvisas. Vägledande bestämmelser i dessahänseenden kan enligt beredningen lämpligen intas i blivandelUlämpningskungörelse till UB. Om svarandens molfordran inle täcker hela sökandensfordran, får verkställighet äga rum för den överskjutande delen. Beredningenpåpekar att anteckningar på fordringsbevis och exekutionstitel naturligtvisskall avfattas på ett sätt som svarar mot detta förhåUande. Eftersom rättsverkningarnaav rättmätig kvittning inträder i och med kvittningsförklaringen upphörränteberäkningen pä ömse sidor så långt kvittning har skett. Beredningen framhåller att kvillningens natur är avbetydelse även för frågan i vad mån kronofogdemyndighetens beslut att vägraverkställighet pä grund av kvitlningsförklaring skall hindra prövning av nyansökan om verkställighet. Om sökanden väcker talan vid domstol och dennaförklarar att svaranden inte har kvittningsgill molfordran, kan sökandenåterkomma och få verkställighet. Kan sökanden åberopa andra nya omständigheter,bör han ocksä vara berättigad att göra ny ansökan om verkställighet. I övrigtbör ny verkställighetsansökan avvisas. Om kronofogdemyndigheten iakttar de regler som härangetts och gör vederbörliga anteckningar, bör det enligt vad beredningenframhåller inle inträffa att löpande skuldebrev, som rätteligen skall ansesbetalt kontant eller genom kvittning, kommer i händerna på godtroendeinnehavare som skulle kunna göra fordringen gällande mol gäldenären.Självfallet kan gäldenär, om detta likväl skulle inträffa, på sin sida fordraersättning av borgenären. 1 andra stycket av paragrafen behandlar beredningeninvändning om alt annat särskilt förhällande som rör parternas mellanhavandeulgör hinder mol verkställighet. Sädana invändningar kan vara av skUda slag.Även omständigheter som kronofogdemyndigheten självmant har att beakta om- 1980/81:8 3 kap. 21 § 328 Beredningen har ansett del befogat alt man beaktar även vissainvändningar som gör verkställighetsfrågan så tvivelaktig att invändningen interimligen kan lämnas utan avseende. Hur mycket som skall fordras till stöd föratt invändning som här avses skall beaktas måste enligt beredningen bero pägmnden till invändningen och omständigheterna i del särskilda fallet.Beredningen påpekar att om verkställighet vägras i fall som avses, harsökanden möjlighet att vid behov söka kvarstad eller annan handräckning iavvaktan all saken blir prövad av domstol eller annan behörig myndighet. Bestämmelsen i andra stycket är enhgt beredningenfillämplig beträffande såväl betalningsskyldighet som annan förpliktelse,t.ex. om svaranden invänder att sökanden efler det att dom eller annanexekutionstitel tillkommit har beviljat honom anstånd med betalning.Invändningen kan regelmässigt beaktas endast om den styrks. Undanlagsvis kandet möjligen förekomma alt mellanhavandet mellan parterna har blivit såkomplicerat att ståndpunkt inle kan tas i exekutiv väg utan tvistefrågan börbli föremål för domstols eller annan behörig myndighets avgörande. annatexempel är alt svaranden gör invändning med avseende på motprestation somutgör villkor för förpliktelsen. Svaranden har t.ex. ålagts att betala visstbelopp mol all viss egendom överlämnas till honom. I detta läge är det iprincip sökanden som skall visa att hans prestation är fuUvärdig. I fråga omverkställighet av skyldighet att utge viss lös egendom kan svaranden tänkasinvända att han har överlåtit egendomen eller upplåtit panträtt till annan, medverkan att han inle kan utge egendomen Gfr NJA 1953 s. 499, där tredje mangjorde invändning om att han hade retentionsrätt i egendomen). Beredningenhänvisar också liU NJA 1968 s. 516, som avsåg borgensmans regressrätt. Attförsiktighet är påkallad när fråga är om att inställa verkstäUighet pä grundav invändning som inte styrks tiU fullo är enligt beredningen uppenbart. Beredningen påpekar alt andra stycket i paragrafeninte avser invändning som rör de allmänna formella fömtsättningama förverkställighet. Sädana invändningar omfattas f.ö. inte heller av första stycketi peua-grafen. Bestämmelsen gäller endast del materiella rättsförhåUandetmellan parterna, dvs. 1 detta sammanhang erinrar beredningen om att dethar gjorts gällande att tioårspreskription skall självmant beaktas av exekutivmyndighet. Beredningen är inte övertygad om att delta numera kan anses varagällande rätt. I ordinär process skall tioårspreskription inte beaktassjälvmant av domstolen, troligen inte ens om svsuanden har uteblivit. Det ärmera tveksamt om detsamma gäller i lagsökningsmål. I sådant mål synes preskriptiontidigare ha beaktats även utan invändning, men i rättsfallet 1966 ref. s. 35 har motsatt ståndpunkt intagits. Beredningenanser att frågan om tioårspreskrip)tion inte bör tas upp av kronofogdemyndighetenannat än efter invändning. Om sådan framställs, åligger det 1980/81:8 3 kap. 21 § 329 sökandenatt visa att preskription inte inträtt. Om svaranden sedan verkstäUighet har inlettsstyrker invändning om fullgörelse eller kvittning eller gör annan invändningsom inte kan lämnas utan avseende och hinder sålunda föreligger motverkställighet, bör, som har framhåUits, redem vidtagenverkstäUighetsätgärd gå åter, om det kan ske. härom har beredningentagit upp i paragrafens tredje stycke. Hinder mot återgång kan föreligga t.ex.om utmätt egendom har hunnit säljas. Även försäljning kan emellertidundanröjas, om den överklagas i lid. Som framgär av det tidigare anförda är del inteavsett att kronofogdemyndighetens beslut med anledning av sådan invändning motverkställighet som avses i 3 kap. 24 8 skall utgöra hinder mol alt vad som ärtvistigt prövas i rättegång, vare sig kronofogdemyndighetens beslut går i enaeller andra riktningen. Sista stycket i paragrafen innehåller en erinraiihärom. Bestämmelsen ger inle domstol befogenhet all pröva fråga som inte hörtill domstols kompetens. En dom i målet mbbar inte heller i och för sigkronofogdemyndighetens förrättning, t.ex. försäljning av utmätt egendom. noterar medtUlfredsställelse att beredningen har sökt reglera den intrikata frågan omverkan av gäldenärs invändningar mot verkställighet men anser alt vissaerinringar likväl kan göras mot de föreslagna bestämmelsema. Hovrättenifrågasätter tUl en bönan om det inte av första meningen i första styckettydligare bör framgå att bestämmelsen i enlighet med vad beredningen uttalar imofiven inte åsyftar omständighet som hade bort anföras före den prövning avsaken som innefattas i dom eller beslut som sökanden åberopat. I sammanhangetunderstryker hovrätten att det vid tiUämpningen bör råda ett högt beviskrav föralt verkställighet skall kunna förhindras samt att det i enlighet med vadberedningen förordar i motiven bör åligga svaranden alt genast styrka sininvändning. Den i andra meningen av första stycket föreslagnabestämmelsen om kvittning i samband med verkställighet tillstyrks i allmänhetav de remissinstanser som har yttrat sig i frågan. i Stockholmslän anför sålunda alt den föreslagna ändringen fär anses riktig och rättvisgentemot gäldenären. i finner beredningens övervägandenvälbetänkta och bestämmelsen lämpligt utformad. anserförslaget innebära en välmotiverad ändring lUl gäldenärens förmån i förhåUandetill gäUande rätt. år emellertid krifisk mot denföreslagna bestämmelsen och anser alt man bör håUa fast vid nuvarande praxis ifråga om möjligheterna tUl kvittning. En ändring synes dock motiverad i sämåtto alt ett kvittningsvis åberopat avgörande som inte har vunnit laga kraftbör kunna föranleda inställande av vidare verkställighet i utsökningsärendel.Hovrälten framhåUer bl.a. att förslaget medför alt den som utför verkställigheten- härvid är inte alltid fråga om rättsbUdad personal - ställs inför Prop.1980/81:8 3 kap. 21 § 330 Kvittningsregeln kan medverka till attdet exekutiva förfarandet utvecklas tUl ett slags rättegång, en tendens som detfinns anledning att se upp med. Hovrätten påpekar också alt förslaget får denegendomliga konsekvensen alt vissa processuella bestämmelser om kvittning sättsur spel, l.ex. 10 kap. 17 8 tredje stycket och 50 kap. 25 8 tredje stycket RB.De omständigheter som talar för att kvittningsfordringen inle har fåll prövas iprocess om huvudfordringen talar även mot att invändningen skall få framställashos kronofogdemyndigheten. Även hovrätten för kritiska synpunkter pä den föreslagna kvittningsbeslämmelsen. Hovrättengodtar i och för sig ett slopande av kravet på att kvittningsfordringen skallvara domfäst (eller motsvarande) för att få åberopas i verkställighetsärendet.Hovrätten ställer sig emellertid avvisande lill att kviltning skaU kunna skeäven när motfordringen inte grundar sig på skriftligt fordringsbevis. Enmuntlig fordran kan enligl hovrättens mening inte antas bli identifierad medtillräcklig säkerhet i det summariska förfarande som exekution utgör. Hovrättenhar inte någon erinran mol förslaget att kronofogdemyndigheten inte längreskall avräkna fordringarna mot varandra utan i stället meddela beslut om attverkställighet inte kan äga rum. Lagtexten har emellertid inle avfattats ienlighet härmed. Är det endast fräga om en begäran att kronofogdemyndighetenskall verkställa avräkning av fordringarna, blir lagrummet inte tillämpligt.Andra meningen i första stycket borde i stället direkt ange vad myndighetenskall göra, om svaranden åberopar en molfordran till kvittning. Bestämmelsen i andra stycket attverkställighet kan hindras om svaranden åberopar annat särskilt förhällande änsom avses i första stycket innebär enligt ökademöjligheter för tredskande gäldenärer alt genom allehanda svårbedömbarainvändningar förhala verkställigheten av ett ulsökningsärende. Allmänt sett börrestriktivitet iakttas när del gäller invändningar som bäde bör och kanframställas i ett tidigare skede av indrivningsförfarandet. Genom en Justeringav lagtexten bör klart fastslås alt det endast är vid mer kvalificerade invändningarsom verkställigheten kan avbrytas. En sådan justering förordas ocksä av Sveahovrätt och . Beredningens uttalande att fräga omtioårspreskription bör beaktas endast efter invändning möter kritik från ettpar remissinstanser. Hovrätten för anser sålunda övervägandeskäl tala för att sådan preskription skall beaktas självmant avkronofogdemyndigheten. Pä exekulionsstadiei torde en gäldenär sällan anlitajuridisk sakkunskap och han torde ofta vara okunnig om möjligheten attframställa preskriptionsinvändning. Även kronofogdeföreningen och TCO anseratt preskriptionsfråga bör prövas självmant av myndigheten. Första meningen avförsta stycket i paragrafen överensstämmer med vad beredningen har föreslagit.Jag vill framhålla att Prop.1980/81:8 3 kap. 21 § 331 bestämmelseninle åsyftar omständighet som hade bort anföras före den prövning av saken sominnefattas i åberopad exekutionstitel. I likhet med beredningen anser Jag attnågon uttrycklig bestämmelse härom inte behövs. Del är sålunda tydligt altsvaranden inte mot verkställighet av betalningsdom mot honom kan åberopa attskulden i själva verket har betalats redan före domen. Avgörandets rättskraftanses medföra att sådana invändningar prekluderas vare sig de har förts fram iprocessen eller inte, I fråga om kvittning i vanlig rättegång omfattar däremotdomens rättskraft endast fordran som har åberopats till kvittning och prövatsav domstolen. Vad jag har sagt nu tar närmast sikte påinvändningar mot anspråk som har prövats av allmän domstol. 1 fräga ominvändningar mot exekutionstitlar som har meddelats av annan instans än allmändomstol är det osäkert i vad mån det resonemang som har förts nu harmotsvarande tillämpning. Med hänsyn härtUl är det knappast möjligt att ilagtexten ange i vilken utsträckning invändning som hänför sig till tiden föreexekutionstitelns tillkomst kan beaktas av kronofogdemyndigheten. Som andra mening i första stycket har beredningenföreslagU en bestämmelse om verkan av att gäldenären i mål om verkställighetåberopar rätt tiU kvittning med molfordran. Beredningens förslag innebär denändringen i förhållande till vad som anses gälla att det för rätt tUlkvittning inle längre skall krävas att motfordringen har fastställts genomlagakraftvunnen dom eller annan exekutionsfitel som får verkställas lika medlagakraftvunnen dom. Vidare utgär beredningen från alt kvittning sker genomsvarandens kvitlningsförklaring och inle genom beslut av kronofogdemyndigheten.Rättsverkningarna av kvittningen inträder redan i och med kvittningsförklaringen,om förutsättningarna för kvittning dä föreligger. Denna uppfattning omkvillningens rättsliga innebörd, den s.k. civilrättsliga kvitt-ningsläran, harsom beredningen framhåller godtagits i bl.a. skuldebrevslagen. Förslaget i denna del har fått ett positivtmottagande av flera remissinstanser. Från ett par håll uttrycks dock kritikmol förslaget. Även om jag finner de farhågor angående fillämpningen somframförts någol överdrivna, är det tydligt all den av beredningen föreslagnaordningen kan ställa kronofogdemyndigheten inför svårbemästradeproblem. Det är ocksä möjligt att gäldenären frestas att framstäUa obefogadekvitl-ningsinvändningar i syfte att undgå verkställighet. Även om invändningenvid ett närmare påseende kan lämnas utan avseende belastas i så fallkronofogdemyndigheten onödigtvis genom den utredning som i alla händelser mästeföretas. Av nu anförda skäl har i departementsförslaget denbegränsningen gjorts i förhållande till beredningsförslaget att kvittning fåråberopas endast i två fall, nämligen dels när motfordringen gmndar sig påskuldebrev eller annat skriftligt fordringsbevis, dels när motfordringen harfast- 1980/81:8 3 kap. 21 § 332 ställtsgenom dom eller annan exekutionstitel. Något krav på att exekutionstitelnskall ha vunnit laga kraft bör inte upprätthållas, men exekutionstiteln måste,när fordringen inte gmndar sig på skuldebrev eller annat skriftligtfordringsbevis, vara sådan att den berättigar till verkställighet t.ex. enligtreglema för icke lagakraftvunna betalningsdomar. Till följd av den nu förordaderegleringen har beredningens krav på att motfordringen skall vara"ostridig eller eljest klar" fått utgå. I departementsförslaget har vidare ordalydelsen avförevarande bestämmelse jämkats så att den täcker såväl det faUet allgäldenären åberopar en tidigare kvitlningsförklaring som att han utanföregående kvitlningsförklaring begär kvittning i utsökningsmålet. Någonavgörande vikt bör inte fästas vid de ordalag gäldenären använder. Begär hansålunda att fordringama skall avräknas mot varandra fär detta anses som enbegärap om kvittning. Departementsförslaget innebär i nu berörda del intei övrigt några ändringar i förhållande till beredningens förslag. För attkvittning skall kunna komma i fräga krävs sålunda att kronofogdemyndighetenfinner att allmänna förutsättningar för kvittning föreligger. I huvudsakbetyder detta att del skall vara samma parter i de båda gäldsförhållandena, altmotfordringen gär ut på en prestation som är duglig till uppfyllelse avhuvudfordringen samt alt den är förfallen lill betalning. Frän dessahuvudprinciper förekommer emellertid åtskilliga undantag, som ibland vidgar ochibland inskränker kvittningsrätten. När huvudfordran och molfordran haruppkommit ur samma rättsförhållande (konnexitet) gäller sålunda i flera fall envidgad kvittningsmöjlighet. Kvittningsförbud gäller i flera fall där socialahänsyn talar mot att betalning kan fullgöras genom kvittning, t.ex. i fråga omunderhåUsbidrag. har att när kvittning begärs taställning till humvida de fömtsättningar som anses gälla är uppfyllda i detenskilda fallet. Om kronofogdemyndigheten godtarkviitningsinvändningen, bör kvillningens rättsverkningar anses ha inträttredan i och med kvitlningsförklaring, om sädan har avgells. Scm beredningenframhåller bör ett först i utsökningsmålet framställt kvittningsyrkanderegelmässigt anses innefatta en direkt kvitlningsförklaring. Saken har närmastbetydelse för ränteberäkningen. beslut med anledning avgodtagen kvittningsinvändning blir alt verkställighet inle kan meddelas tillden del huvudfordringen täcks. 1 verkställighetsförordning till balken kanmeddelas de föreskrifter beträffande anteckning på exekutionsfitel ellerfordringsbevis som behövs. Kvittningsbeslämmelsen är i princip tillämplig äveni allmänna mål. 1 praktiken torde dock kvittning i sådana mål knappast bliaktuell, eftersom det som regel brister i de aUmänna förutsättningarna förkvittning. Del kan i sammanhanget påpekas att staten före utbetalning avskatte- och avgifts-restitutioner får kvitta enligt säirskilda regler (se t.ex.68 8 6 mom. 1980/81:8 '"P- ' uppbördslagen).Förslag om en utbyggnad av dessa kvitlningsregler övervägs f.n. inombudgetdepartementel.