prop · G403130 · 1980-12-31 00:00:00 — Utredaren har, som berörts, vid sina undersökningar funnitatt tiden, , för verkan av elt godmansförordnande enligtackordslagen i vissa fall är för kort. Enligt förslagel skall denna tidförlängas . Enligt vad jag erfarit har pä senare tid flera frågor somrör bl. a. ackordsförfarandet aktualiserats. Även om, som utredarenframhållit, den berörda . Ivåmånadersfrislen ibland kan vara knapp, talarövervägande skäl för att Prop.1980/81:130 147 utredarens förslag får las upp i elt vidare sammanhang.Jag är således inle beredd att nu lägga fram något förslag i ämnet. Jag har idenna fräga samrått med chefen för jusUUedepartementet. Jag vill hämtöver la upp ytterligare en fräga som rörrekonslruklionsärenden men som inte berörts av ulredaren och inle helleringått i hans uppdrag. I fråga om lokaliseringslån gäller atl låntagaren fårmedges anstånd med betalning av ränta eller amortering under längst fem är avlånets löptid. I fräga omindustrigarantilån gäller att återbetalning skall ske enligt fastställd planoch påbörjas inom högst tre eller, vid nyetablering, och avslutas inomhögst för första utbetalningen. När ett företag med industrigarantilån ellerlokaliseringslån råkat i akut ekonomisk kris skulle situationen ibland kunnaklaras med ett betalningsanstånd utöver vad som angetts. Detta är f. n.inte möjligt utan den enda möjlighel som återstår om en rekonstruktion framstårsom angelägen är att staten efterger fordringen. Detta är givetvis intetillfredsställande. Jag förordar därför att medgivande inhämtas, altför sädana fall ytterligare anstånd får ges. Denna anståndsmöjlighel börhandhas av regeringen. 11.1 Uppföljning av statligt stöd och handläggning avobeståndsärenden Statligt stöd till företag förekommer i en rad olikaformer. För de olika stödformerna finns i allmänhet mer eller mindredetaljerade föreskrifter om skyldighet för de stödgivande organen ellernärstående organ all följa verksamheten vid de företag som fält stöd och attvidta åtgärder i syfte all skydda statens inlressen. De befogenheter som gällerför de olika uppföljningsorganen i händelse av obestånd hos stödföretagvarirerar mellan de olika stödformerna. De angivna förhållandena skapar särskildasamordningsproblem. Av störst belydelse för de frågor som gäller samordningenav uppföljningen av statens engagemang och handläggningen av obeståndsärendenär regionalpolitiskt stöd och statligt kredilslöd i form avindustrigarantilån. upprättades inom dåvarandeinrikesdepartementet en expertgmpp med uppgift att som försöksverksamhet samordnauppföljningen och bevakningen av statens fordringar i företag som fåttstatligt stöd samt arbeta fram förslag till ätgärder i enskilda ärenden (EFSU).EFSU är knutet till industridepartementet och verksamheten har i förstahand kommit atl inriklas pä enskildobeståndsärenden. beslöt (prop. 1973:50, InU7, rskr 248) att uppföljnings- och bevakningsverksamheten på det regionalaplanet försöksvis skulle knytas länsstyrelserna., Regeringen har vidare utfärdatföreskrifter rörande uppföljningen av ärenden angående statligt stöd.Föreskrifterna behandlar Prop.1980/81:130 148 uppföljningen av ärenden angående statligt stöd i form avlokaliseringsstöd, utbildningsslöd, industrigarantilån saml hotellgaranlilån.Föreskrifterna innebär i huvudsak atl ansvarel för den rutinmässigauppföljningen i fråga otn lokaliseringsstöd och industrigarantilån främsl vilarpå den regionala utvecklingsfonden medan ålgärdsbeslulen meddelas avlänsstyrelsen, AMS, SIND eller regeringen. Som lidigare nämnts har företagsbeslåndskommittén (FOK) iett framlagt betänkande (SOU 1979:91) Företags obestånd och Samordningav statliga ätgärder föreslagit en delvis ny organisation av den statligauppföljnings- och rekonslruktionsverksamhelen. För samordningen pä länsnivån föreslår FOK att del vidlänsslyrelsen i varje län skall finnas en beredningsgrupp, som skall vara detsammanhållande organet för uppföljningsverksamheten och för beredning avärenden om åtgärder vid inträffade obeslåndsfall. 1 beredningsgruppen föresläsingå företrädare för , länsarbetsnämnden, kronofogdemyndigheternaoch den regionala utvecklingsfonden i länel. 1 fräga om den rutinmässiga uppföljningen av företag somfält statligt stöd föreslår FOK ingen ändring av nuvarande ordning. FOK anseremellertid att beredningsgruppen i sitt kontinuerliga arbete ofta kommer attfinna behov att följa även andra förelag än stödföretag. FOK föreslår allutvecklingsfonden skall vara skyldig alt på begäran av beredningsgruppenbiträda vid uppföljningsverksamheten ocksä i fräga om sädana förelag. När del gäller samordningen på den centrala nivån föreslårFOK att EFSU avvecklas och alt i stället en central samrådsdelegation för handläggningav obeståndsfrågor inrättas med administrativ anknytning till SIND. FOK föreslår härutöver att, i motsats till vad som gällerf. n., AMS resp. fär befogenheter all efterge statens rätt pågrund av lokaliseringslån som den egna myndigheten själv beviljat. En sammanfattning av FOK:s förslag i de delar som berörtsoch en sammanställning av remissutfallet i detta hänseende återfinns som bilaga14 och 15. Den särskilde utredare som haft till uppgift alt utredavissa frägor rörande rådrumsslödel har också haft uppdraget att medutgångspunkt från hittillsvarande erfarenheter av rekonstruktionsärenden taställning till om den av FOK föreslagna organisationen lillräckligl väluppfyller kraven pä överblick, beslutsförhet och beslutssnabbhet. Ulredaren tillstyrker i huvudsak FOK:s förslag beträffandeden regionala nivån. På några punkter intar utredaren dock en annanståndpunkt. Dels avstyrker utredaren förslaget att skallfå utökade beslutsbefogenheter i fråga om regionalpolitiskt stöd, delsavslyrker han förslaget alt de regionala utvecklingsfonderna skall bli skyldigaatt biträda den föreslagna beredningsgruppen i ärenden som rör andra företag änstödförelag. 1980/81:130 149 I fråga om den centrala nivån föreslär ulredaren i likhetmed FOK att AMS får befogenhet att beslula om eftergift av statens anspråk pägrund av lokaliseringslän. Befogenheten bör enligt förslaget omfatta delsanspråk pä grund av lån som beviljats av AMS själv eller av , delsborgensansvar efter låntagarens konkurs även om regeringen beviljat det län somborgensansvaret avser. Föreligger särskilda skäl skall enligt förslagetprövningen dock förbehållas regeringen. För SlND:s vidkommande föreslås intenågra utökade beslutsbefogenheter, eftersom de befogenheter som f. n. gällerenligt ulredaren får anses tillräckliga. En förutsättning för att de föreslagna vidgadebeslutsbefogenheterna för AMS skall fä den åsyftade effekten att fler ärendenän f.n. avgörs pä verksnivå är enligt utredaren att det sker ell utökat samrådmellan AMS och SIND. FOK:s förslag atl det bildas en central samrådsdelegationmed företrädare för de båda verken innebär dock enligt utredarens uppfattningen onödig formalisering av samrådet som förlänger handläggningsliderna. Enligtutredarens mening bör det behövliga samrådet ske under så enkla former sommöjligt och anpassas till behovet i det enskilda fallet. Hur samrådet närmareskall ske bör enligt utredaren vara en fräga som avgörs av verken själva. 1 fråga om FOK:s förslag all EFSU skall avvecklas anmärkerulredaren att det enligt såväl FOK:s som utredarens förslag förutsätts attvissa ärenden även fortsättningsvis skall avgöras av regeringen. Enligl utredarensmening är del inte realistiskt att regeringens beredningsorgan för dessaärenden avvecklas. Utredaren avstyrker därför FOK:s förslag i detta hänseende. För egen del vill jag anföra följande. FOK:s förslag att det för samordningen avuppföljningsärendena vid varje länsstyrelse skall finnas en beredningsgrupp medföreträdare för , länsarbetsnämnden, kronofogdemyndigheten och denregionala utvecklingsfonden motsvarar en ordning som redan tillämpas inomflera län. Flertalet remissinstanser liksom den särskilda utredaren hartillstyrkt förslaget. För egen del anser jag liksom dessa organ all denföreslagna ordningen skapar goda förutsäitningar för en allsidig belysning ochen snabb handläggning av ärendena. Jag anser vidare förslagel att den rutinmässigauppföljningen av stödärendena liksom bör ankomma pä de regionala utvecklingsfonderna.Denna uppföljning bör omfatta - förutom stöd som beviljats av fonderna själva -garantier enligt förordningen (1978:507) om industrigarantilån m. m. ochregionalpolitiskt stöd i den omfattning som gäller f. n. När del gäller FOK:s förslag i övrigt i fräga om länsnivåndelar jag flera utvecklingsfonders och den särskilde utredarens uppfattning atlutökade myndighetsuppgifter för fonderna skulle kunna rubba deras egentligaroll som service- och utvecklingsorgan för näringslivet. Jag kan således intebiträda FOK:s förslag alt fonderna skall vara skyldiga att bistå beredningsgruppernai fräga om andra ärenden än sädana som rör slödförelag. 1980/81:130 150 Jagkan vidare inte biträda förslaget att ge utvidgade befogenheteratt besluta i ärenden rörande lokaliseringsstöd. Jag delar i detta hänssendeflera remissinstansers och den särskilde utredarens uppfattning att enutvidgning av beslutsbefogenheter skulle fördröjahandläggningstiderna i sädana ärenden där även andra statliga engagemang ärinblandade liksom att en utvidgning skulle medföra risk för all andra änregionala intressen inte blir tillräckligt beaktade. Beträffande samordningenpå den regionala nivån förordar jag sammanfattningsvis att regeringen inhämtarriksdagens godkännande av alt för uppföljningen av stödärenden ochhandläggningen av obeslåndsärenden utformas i huvudsaklig överensstämmelse medden särskilde utredarens förslag. Det bör ankomma pä regeringen atl besluta omde närmare formerna för verksamheten. Vad slutligen den centralanivån beträffar ankommer det pä regeringen atl besluta i dessa frägor. Jag villemellertid redan nu anmäla alt jag ansluter mig till FOK:s och den särskildeutredarens uppfattning att AMS i vissa fall bör få befogenhet att besluta omeftergift av statens anspråk på grund av lokaliseringsstöd. Som utredaren anfört är enförutsältning för att de förordade vidgade beslutsbefogenheterna för AMS skallfä den åsyftade effekten all fler ärenden än f. n. avgörs pä verksnivå att eltutökat samråd mellan AMS och SIND kommer lill ständ. Jag kan emellertid ilikhet med flertalet remissinstanser och ulredaren inte biträda FOK:s förslagatt det för detta ändamål bildas en central samrädsdelegalion med företrädareför de båda verken. Det behövliga samrådet bör som utredaren framhållit ske iformer som verken själva bestämmer. Jag kan slutligen inte heller på skäl somutredaren anförl ansluta mig till FOK:s förslag alt EFSU skall avskaffas. 12 Vissa frågor rörande skogsindustrin Ibörjan av påbörjades på iniUativ av industridepartementet etlomfattande utredningsarbele rörande skogsindustrin. redovisadeindustridepartementet en sammanfattning av utredningsarbetet inom detskogsinustriella området i promemorian (Ds I 1979:5) Skogsindustrin - nulägeoch utvecklingsmöjligheter. Promemorian har remissbehandlats. Som ettkomplement till utredningsarbetet inom det skogsindustriella området hade jagunder enskilda överiäggningar med företrädare för såväl företagensom de anställda inom skogsindustrin. Under den lågkonjunktursom drabbade skogsindustrin åren 1977- 1978 kom staten att i flera fallengagera sig för att bidra till atl lösa de problem som uppstod inom branschen,framför allt vad gäller sysselsättningen. En rad strukturförändringargenomfördes. I takt med atl konjunkturläget förbättrades inleddes en gradvisnedtrappning av de slalliga insatserna. Prop.1980/81:130 151 Motbakgrund av erfarenheterna finns det enligt min mening nuanledning att närmare precisera statens roll i skogsindustrinsstrukturomvandling . 12.1Statens roll i skogsindustrins strukturomvandling Deallmänna riktlinjerna för industripolitiken äger giltighet ocksä förskogsindustrin. Detta gäller t.ex. stöd i form av finansiering ochriskläck-ning, stöd till forskning och utveckling och stöd lill mindre ochmedelstora företag. Två förhållanden göremellertid alt utvecklingen inom skogsindustrin bör följas med särskilduppmärksamhet - den regionala betydelsen och den begränsade rävamlillgängen.Det är med utgångspunkt i dessa förhållanden som statens huvudsakligauppgifter i skogsindustrins strukturomvandling kan preciseras, nämligen atl - främja regional balans, - främja utbudet av virke. Angelägenhetsgraden iovanstående uppgifter har varierat över tiden. Detsamma gäller de medel som haranvänts. Förutom temporära stimulans- och stödåtgärder utgörs de huvudsakligamedlen av det regionalpolitiska stödet och prövningen enligt 136 a § byggnadslagen(1947:385 nu gällande lydelse 1976:213) av industriella nyanläggningar ochutvidgningar. Till detta kan man även lägga ägarfunktionen - staten är numerahel-eller delägare till fyra slora skogsindustriföretag: , domänverket,(Ncb) och -somtillsammans ulgör en betydelsefull del av den svenska skogsindustrin. Jag övergår nu lill attredogöra för hur jag ser pä behovet av statliga insatser inom de angivnaområdena samt alt ange principer för utformningen av statliga insatser inomresp. Dessulom redovisar jag min syn pä frågan om stmklurplaner förskogsindustrin och rävaruprövningen enligt 136a§ byggnadslagen. Skogsindustrinhar stor belydelse för sysselsättningen i vissa delar av landet. Deregionalpolitiska målsättningarna har därför varit ett viktigt motiv för destatliga insatser som har vidtagits inom denna bransch. Enligt min uppfattningkommer de regionala aspekterna att vara utomordentligt betydelsefulla även ifortsättningen. Detär angeläget att företagen tar på sig etl stort ansvar när det gäller denregionala balansen. I samband med beslul om nedläggningar bör företagenmedverka till en omställning i socialt acceptabla former. 1 den utsträckningsom företagen inte fullt ul klarar delta föreligger emellertid elt samhällsansvaratt med de instrument som har skapats - regionalpolitiska och arbetsmarknadspolitiska söka lösa återstående problem. 1980/81:130 152 serdärutöver kan i vissa situationer var befogade. Här kan nämnas de insatser somstaten som ägare har gjort. Till grund för de statliga insatserna under senareår i , Ncb och ligger säledes ett ansvar inför deregionala sysselsättningsfrågorna. Även om dessa insatser enligt min mening harspelat stor roll för den regionala balansen måste - med hänsyn tilldet rådande budgetläget - stor restriktivitet iakttas vad gäller statligakapitalinsatser säväl inom skogsindustrin som inom andra branscher. Regionalpolitisktmotiverade statliga insatser får inle leda lill att strukturomvandlingenavstannar. Produktionsenheter som inte kan bedömas som livskraftiga mäste påsikt tas ur drift. Företagens resurser bör i stället inriktas pä enheter som ärlönsamma och utvecklingsbara. Massa-och pappersindustrin är en kapilalinlensiv bransch. Detla gäller emellertidinte i samma utsträckning sågverksindustrin. Det finns mänga exempel på mindresågverk som med en enkel produktionsutrustning kan hålla en högkonkurrenskraft. Sågverk av denna typ återfinns ofta i glesbygder bl.a. iNorrlands inland. Det ingår som en väsentlig del i skogsindustripolitiken attpå olika sätt bidra till att förslärka och utvidga verksamheten i denna typ avsmåskalig industri. Mot denna bakgrund är det intressant att detutredningsmaterial rörande sågverksindustrin som har redovisats avSIND i rapporten (SIND PM 1980: 16) Sågverkens vidareförädling - enomvärldsanalys ger en ljus bild av sågverksindustrins möjligheler till fortsattutveckling bl.a. genom ökad vidareförädling. Promemorian remissbehandlas f. n.Därefter kommer ställning alt las till behovet av eventuella statliga insatserinom branschen. Ibeslutet om skogspolitiken uttalade sig för elt skogsproduktionsprogramsom skall möjliggöra en årlig bruttoavverkning av ca 75 milj. skogskubikmeter(m' sk). Med nuvarande skogsindustriella kapacitet skulle ett rävaruutbud avdenna storlek medge ett genomsnittligt kapacitetsutnyttjande i skogsindustrinpä . 1978 motsvaradeskogsindustrins råvaruförbrukning en genomsnittlig brut toavverkning på ca 72 milj. m sk, en nivä som säledes endast obetydligt understeg den beräknade, långsiktigt möjliga tillgängen. Underåren 1977-1978 genomgick skogsindustrin en djup konjunktursvacka.Virkesförbrukningen och avverkningarna sjönk påtagligt. När konjunkturläget förskogsindustrin successivt förbättrades ökadeemellerUd inte avverkningarna i takt med efterfrågan på virke. För att stimulera avverkningarna i del goda marknadsläge som skogsindu strin befann sig och 1980 beslutade om vissa tillfälliga stimulansåtgärder. Således infördes för är 1979 ett särskill bidrag lill gall ring av skog på enskilda mindre fastigheter (prop. 1978/79:199, JoU 1978/ 79:38, rskr 1978/79:427). Bidraget förlängdes sedermera ytterligare ett 1980/81:130 153 halvår(prop. 1979/80: 101 s. 17, JoU 1979/80:28, rskr 1979/80: 166). 1980 beslutade vidare om förmånligare regler för insättning påskogskonto i fråga om skogsintäkter och första hälften av år 1981 (prop. 1979/80: 173, SkU 1979/80:58, rskr 1979/80:399). Även den ihuvudsak tekniska omläggning av skogsbeskaltningen som beslutades våren 1979hade avverkningsstimulerande inslag (prop. 1978/79:204, SkU 1978/79:54, rskr1978/79:392). En parlamentarisk utredning om virkesförsörjningen (I 1979: 18)tillsattes 1979. Den har i uppdrag att utreda behovet av statliga ätgärder ochändringar i beskattningsreglerna för alt påverka utbudet av virkesrävara.Utredningens förslag väntas under är 1981. Trots de vidtagnaåtgärderna och trots att virkespriserna höjdes kvarstod problem medvirkesförsörjningen. Under högkonjunklurären 1979 och 1980 hade envirkesförsörjning motsvarande en årlig brutloavverkning på 70-75 milj. m' skkrävts för atl induslrin skulle ha kunnat utnyttja kapacitet och marknadslägefulll ut. 1 stället beräknas avverkningarna ha stannat vid ca 60 milj. m' sk igenomsnitt. Mellanskillnaden täcktes till en del genom lageravveckling och ökadimport. Produktionen begränsades dock påtagligt av brist pä virke. Enligtberäkningar inom industridepartementet gick miste om exportinkomsterpä totalt 4000 ä 6000 milj. kr. åren 1979- 1980 till följd av virkesbristen. Den nu pågåendekonjunkturavmatlningen inom skogsindustrin har reducerat efterfrågan på virke.Problem med virkesförsörjningen kvarstår dock inom flera företag, vilket ikombination med del försämrade avsätlningsläget har lett till relativtomfattande driftsinskränkningar inom framförallt massaindustrin. Om intevirkesförsörjningsläget förbättras kan en ökad virkesbrist förutses närkonjunkturen förstärks. Begränsningari virkesutbudel fär inte bara effekter i form av lägre aktivitetsnivå i densvenska ekonomin och förlorade exportintäkter. Den ökade takten istrukturomvandlingen inom skogsindustrin kan till vissdel hänföras till virkesbristen. För att undvika kapitalförstöring ochunderlätta en socialt acceptabel omställningstakl är det därför angeläget altförbättra virkesförsörjningsläget. Orsakerna till den rådandeobalansen mellan tillgång och efterfrågan på virkesmarknaden har varit föremålför en omfattande diskussion. Det har bl.a. ifrågasatts om den skogsvärd somf.n. bedrivs verkligen har den omfattning som fömtsätts i delskogsproduktionsprogram som ställde sig positiv till. Det har ocksåifrågasatts om en ärlig avverkning om 75 milj. m sk är samhällsekonomisktoptimal. En avverkning av den storleksordningen innebär nämligen attvirkesförråden minskar under nägra decennier för att därefter äter öka omtillräckliga äterväxtätgärder sätts in. Det har hävdats att en nägot lägreavverkning, som skulle ge en ökning i virkesförråden och därigenom medge enännu högre framtid tillväxt och avverkning, skulle vara samhällsekonomisktfördelaktigare sett på . 1980/81:130 154 Vidare har framhållits atl avverkningarna, i förhållandetill tillväxten, är speciellt låga på den del av skogsarealen som ägs avprivata skogsägare. Efter att ha uppvisat en trendmässig uppgång sedan slutetav 1950-lalet började avverkningsintensiteten inom privatskogsbruket att sjunkai mitten av . Det finns flera tänkbara förklaringar till dennautveckling. Förändrade ägarförhållanden torde i mänga fall ha lett till enminskad bmkningsintensitet. Höjda marginalskatter i kombination med en ökadinflationstakt kan ha minskal avverkningsbenägenheten. Dessa förhållanden torde ha bidraget till att göravirkesutbudel mindre priskänsligt. Detta är elt strukturellt fenomen, dvs. inteav övergående natur. Statsmakterna mäste därför vara beredda till kraftfullaingripanden för alt i etl längre perspektiv maximera de samhällsekonomiskaintäkterna från skogssektorn genom att stimulera lill högre avverkningar inomramen för den fastlagda skogspolitiken. De ätgärder som kan bli akluella - bl.a. förändringar i skogsbeskaltningen - är emellertid komplicerade. Det finnsdärför anledning att avvakta virkesförsörjningsutredningens förslag i dessafrågor innan mera genomgripande åtgärder vidtas. förslag lill ålgärderväntas, som jag tidigare nämnt, föreligga . Eventuella åtgärdersom vidtas med anledning av förslagen kan inle väntas fä full effekt förränunder avverkningssäsongen 1982/83. Regeringen har i avvaktan på utredningenoch dess vidare behandling lagt fram förslag till ätgärder som i detkorta perspektivet kan förbättra virkesförsörjningen (prop. 1980/81:118 ochprop. 1980/81: 136). Dessa ätgärder innefattar skattelättnader vid försäljningav rotposter och leveransvirke och ökat stöd till återväxlåtgärder i den inrezonen av det skogliga stödområdet. Åtgärderna avses finansieras medskogsvårdsavgiftsmedel. Bakgrunden till åtgärderna är alt det inom stora delar avskogsbruket inte är lönsamt att avverka trots relativt kraftiga uppgångar ivirkespriserna . Av den beräknade, fysiskt möjligaårsav-verkningen på 75 milj. m sk utgörs enligl vissa beräkningar ca 10 milj.m' sk av kvantiteter som inte är praktiskt eller - med dagens priser ochkostnader - ekonomiskt tillgängliga för avverkning. En stor del av dessakvantiteter återfinns i inland. Om dessa kvantiteter kunde görastillgängliga för produktion av t.ex. avsalumassa som sedan exporterades skulleett årligt nettotillskott till den svenska bytesbalansen på ca 4000 milj. kr.kunna erhållas. En av orsakerna till den låga lönsamheten vid slutavverkningi inlandet är det slora avståndet till skogsindustrin. Eftersom denna tillstörsta delen ligger vid kusten blir kostnaderna för virkesiransporterna höga.Det är angelägel att inlandsvirkets kostnadsnackdel elimineras. Därigenomskulle virkesutbudet öka och sysselsättningen i inlandsskogsbruket stimuleras.Mol denna bakgrund är det enligt min mening av storl värde att virkesmarknadensparter i de prisdiskussioner som har förts har enats om att Prop.1980/81:130 155 massavedspriserna i ökad ulslräckning skall fä karaktärenav bilvägspriser. Efter den senaste prisuppgörelsen är därigenom ungefärhälften av inlandsvirkels transportkostnadsnackdel eliminerad. En annanviktig orsak till den låga lönsamheten vid avverkningar inom delar av inlandetär de - bl. a. pä grund av svära klimatiska förhållanden -små virkesförråden,som ofta ger mycket små bidrag till äterväxtätgärder. Regeringens förslag omett ökat bidrag för äterväxtätgärder har som syfte att möjliggöra ökadeavverkningar. Genom att stödel är geografiskt begränsat uppnäs även enregionalpolitisk fördel i och med att sysselsällningen i skogsbruket i berördaregioner stimuleras. Omsorgen om den regionala balansen och knappheten päskogsråvara har varit några av motiven bakom de krav på olika former avsamhälleliga stmklurplaner och handlingsprogram som har framförts under senareår. Regeringen har vid fiera tillfällen avvisat krav som innebär att staten tarpä sig ansvaret för alt fastställa och genomdriva en viss utveckling av branschensstruktur. Det finns flera skäl för delta. 1 vårtekonomiska system är det företagen som har det huvudsakliga ansvaret för attindustristrukturen utvecklas så att konkurrenskraften successivt stärks.