prop · G403205 · 1980-12-31 00:00:00 — Vidare förutsattes att ävenandra organisationsmodeller skulle kunna tillämpas, varvid den gruppstorlek somtidigare angivits för åldersindelade barngrupper skulle utgöra beräkningsgrund.Därvid gäller att normalt 12 barn ingår i tre-fyra-årsavdelningar och 15 barn ifem-sjuärsavdelningar. Föredraganden anförde detta mot bakgrund av ett positivtställningstagande fill barnstugeutredningens förslag om ett nytt arbetssätt iförskolan med inriktning på att barn i olika åldrar samarbetar .och stimulerarvarandra och på att personalen alltmer övergår fill att forma arbetslag somplanerar och fördelar arbetet och ansvaret för verksamheten. Statsrådet anfördesamtidigt att vid bedömningen av hur många barn som bör skrivas in i enbarngrupp måste hänsyn tas till sådana faktorer som om det i gruppen Prop.1980/81:205 20 förekommermänga barn med särskilda behov av stödinsatser, lokalernas utformning ochrymlighet m. m. Vidutskottsbehandlingen av förskolepropositionen anfördes att "det bordeankomma på myndigheten - - att på grundval av barnstugeutredningensförslag, remissyttrandena och erfarenheter från pågående försöksverksamhetutarbeta vägledning för kommunerna i fråga om vilket tal som bör ange denmaximala storleken av de olika daghemsgrupperna". Därefterhar en norm som medger maximalt 20 barn i daghemmens barngrupper tillämpats istatsbidragssammanhang vilket innebär att detta tal i realiteten utgjort etl lak.Ufifrån detta tak har sedan lokala anpassningar gjorts i kommunerna. Socialstyrelsenhar emellerfid på gmndval av aktuella rön och erfarenheterrekommenderat stor försiktighet i fråga om inrättandet av barngrupper med flerän 15 barn. Forskningsrapportervisar enligt att barn ofta inte orkar med alltför mångakamratkontakter och att gruppstorleken hör till de viktigaste organisatoriskakvalitetsfrågorna. Idepartementspromemorian föreslås att barngruppernas storlek i dag- och fritidshemi princip inte skall överstiga 15 barn. Det anförs vidare att speciella förhållandendock kan innebära avvikelser enligt lokala bedömningar t. ex. når flera barnhar kortare vistelsefid ån 5 fimmar per dag. Det kan också bli aktuellt i defall då lokaler byggda är dimensionerade för fler än 15 barn.Detta gäller dock endast grupper för barn . Enförutsättning för ökning av barnantalet är, enligt förslaget i departementspromemorian,att gmppslabilitet och barnens delakfighet i gruppgemenskap inle äventyras.Barnantalet bör därför bestämmas i samarbete med personal och föräldrar.Grupperna bör inte utökas med fler än tre barn. Tillförslaget ansluter sig , i ochflera kommuner samt . LO ställer sig bakom förslaget medviss tvekan på grund av att bristen på platser i daghem därmed skulle kunna bliförvärrad. Från TCO:s sida har hävdats att barngmppernas storlek börfastställas genom fasta normer alltefter barnens ålder enligt de rekommendationersom f. n. anger. Kommunförbundetställer sig avvisande till införandet av en bestämd gräns för antalet barn pergrupp men framhåller att antalet barn i en grupp påverkar möjligheterna attbedriva en bra barnomsorgsverkamhet. Enligt kommunförbundets mening utgörintresset hos förtroendemän, föräldrar och personal en garanti för attbarngrupperna och verksamheten i säväl dag-som fritidshem får den utformningoch storlek som krävs för att få ett bra verksamhetsinnehåll. Fleraremissinstanser avvisar förslaget i departementspromemorian om att under vissaförhållanden kunna skriva in fler barn än 15 i daghem och fritidshemsgrupperna. 1980/81:205 21 En av förutsättningarna för att uppnå en god pedagogiskkvalitet i barnomsorgsverksamheten är att barnen får möjlighet att lära kännaoch utveckla goda relafioner till såväl personalen som de andra barnen. Avgörandeför att detta skall kunna ske är att det antal relationer som barnet skallupprätthålla är begränsat. Det är också betydelsefullt att dessa relationerblir konfinuerliga dvs. att man träffar i stort sett samma människor. Enligt min mening är det viktigt att kommunernauppmärksammar detta förhållande i sin planering av barnomsorgen. Härvid måsteman dock ta hånsyn fill en rad olika faktorer. Självfallet är antalet samtidigtnärvarande barn av stor betydelse. Barnens vistelsetid är en annan sådanfaktor. Lokala förhållanden som förekomsten av barn med behov av särskilt stöd,bostadsområdets karaktär m. m. bör påverka också barngruppernas storlek. Iolika försöksverksamheter har en annorlunda barngmppsorganisafion prövats därbarnen exempelvis har delats in i olika undergmpper vilka äter tillsammans ochdär vissa andra basaktiviteter görs tillsammans medan barnen i övrigt umgås medbarn från hela anläggningen. I sådana fall är det svårt att bestämmabarngruppernas egenlliga storlek. Jag menar alltså att den exakta bestämningen avbarngruppsorganisationen måste göras lokalt utifrån de förutsättingar somgäller för den enskilda anläggningen. Hittillsvarande erfarenheter tyder på attmed en traditionell syskongruppsindelning och där så gott som samtUga barn ärnärvarande på heltid samt i övrigt normala förhållanden råder bör storförsiktighet visas med att låta barngruppen omfatta mer än 15 barn. Jag vill i detta sammanhang också något beröra frågan omutnyttjandet av platserna i dag- och fritidshem. Dessa är i principdimensionerade efter ett heltidsutnyttjande. I det följande kommer jag attberöra olika faktorer som har belydelse för utnyttjandet av barnomsorgen. Planeringsgruppen för barnomsorg (S 1976:03) har i enrapport () redovisat utnyttjandet av platserna i dag- och fritidshemoch undersökt orsakerna till att det finns obesatta platser. Av rapporten framgår att av platsantalel i dag- ochfritidshem utgjordes av obesatta platser dvs. skillnaden mellan det av socialstyrelsenfastställda maximala antalet platser och det faktiskt utnyttjade platserna ifebruari 1978. I daghem hade en tredjedel av de obesatta platserna sinförklaring i att barn med behov av särskilt stöd ingick i grupperna. Nystartadeinstitutioner där barnen successivt skrevs in var en annan vanlig orsak. Förfritidshem var bristande efterfrågan på platser samt förekomsten av barn medbehov av stöd vanliga orsaker. gjorde ' en undersökningsom syftade till ' SCB SMS 1979:1 Barns och personals närvaro och frånvaroi daghem 1977. Prop.1980/81:205 22 atl belysa daghemsbarnens och daghemspersonalens närvarooch frånvaro saml orsaker till denna. Denna undersökning visar att dengenomsnittliga frånvaron uppgick till av överenskommen närvaro.Sjukfrånvaron utgjorde därvid och annan frånvaro . Med annan frånvaroavsågs exempelvis föråldrarnas ledighet, sjukdom i familjen, föräldrarsarbetslöshet och om barnen har slutat på avdelningen. Sjukfrånvaron är högst för de yngsta barnen och sjunkermed ökande ålder. För annan frånvaro råder det omvända förhållandet. I detta sammanhang bör del också noteras de förändringarsom sketl när det gäller arbetstidens omfattning och därmedbarnens vistelsetider. Som jag inledningsvis redovisat efterfrågas, enligtbarnomsorgsundersökningen barnomsorg på deltid för ca 1/3 av de barn som i daghar barnomsorgsplats. För de barn som inte har plats men efterfrågar sådan ärbehovet av deltidsplats ännu större nämligen mer än hälften. Det finns sålunda många anledningar fill att barnen ärfrånvarande. Den typ av frånvaro som är oplanerad exempelvis sjukfrånvaro,enstaka lediga dagar för föräldrarna o. d. varierar givetvis över fiden. Dennafrånvaro kan alliså inte på samma sätt som den planerade fränvaron tas tillintäkt för att öka antalet barn i grupperna. a. har sjukfrånvaron blandpersonal en tendens att sammanfalla med barnens sjukfrånvaro. Det är intealltid möjligt att snabbt finna vikarier när t. ex. personalen insjuknar. Stor hänsyn bör tas till barnens fakfiska närvaro ibarnomsorgen. Jag anser atl den planerade frånvaron bör kunna ge anledning fillen viss ökning av antalet inskrivna barn i gruppen. Om den sammanlagdavistelsetiden för barnen i barngruppen märkbart understiger vistelsefiden fören barngrupp med barn på heltid bör en ökning av antalet inskrivna barn kunnaövervägas. Detta kan vara fallet om flera föräldrar har deltidsarbete eller omflera barn regelbundet är borta från daghemmet. Som jag tidigare anfört måstedock de lokala förhållandena för det enskilda daghemmet fä avgöra vilkenstorlek barngrupperna skall ha. Möjhgheterna att på större institutioner samutnyttjapersonalen kan öka förutsättningarna att anpassa personinsatser till barnensnärvarotid. Jag vill dock betona att barn med behov av särskilt stöd kan behövavistas i en mindre barngrupp. Detta bör enligt min uppfattning särskilt beaktasvid dimensioneringen av barngruppen. Genom att ge kommunerna ökade möjligheter attsjälvständigt utforma verksamheten efter lokala förutsättingar och efterfrågankan flera barn erbjudas barnomsorg inom ramen för befintliga resurser utan attkvaliteten härigenom behöver sänkas. Alltför långa dagliga vistelsetider för barn ibarnomsorgen kan medföra problem. Föräldrar med barn upp till ålderhar rätt tiU en förkortning av den dagliga arbetstiden. Denna rätt tUl sextimmars arbetsdag har genomförts bl. a. för att ge barnen en kortarevistelsetid i barnomsorgen. Prop.1980/81:205 23 Jagvill i detta sammanhang betona att barnens vistelsetider påverkar deras möjligheteralt vara delaktiga i barngruppens gemenskap. En förutsättning för en godpedagogisk verksamhet i barnomsorgen är att barnen deltar med kontinuitet. Motdenna bakgrund kan det i vissa fall finnas skäl att överväga inrättandet avsärskilda barngmpper på deltid som ett alternafiv fill en utökning avbarngrupperna. Detär enligt min mening kommunerna som bäst känner de lokala förutsättningarna ochkan bedöma efterfrågan och behov när det gäller öppethåUandefider vid dag- ochfritidshem. Någonstatlig reglering av öppethållandet vid barnstugor bör därför enligt min meninginte ske. Frånde rent åldersindelade barngrupperna, där barn vistas i grupper av olikastorlek alltefter ålder, har en övergång skett till mer åldersblandadegrupper. Barnstugeulredningenframförde en modell med åldersblandade barngrupper där barn från ca ett halvttill ingår i en småbarnsgrupp och barn från ca tre till sex årsålder ingår i en syskongrupp. År1979 vistades av alla barn i daghem i åldersblandade barngrupper medminst fyra åldersklasser. Dennaorganisationsmodell innebär emellertid vissa problem för barn, personal ochföräldrar i samband med barnens byte från småbarnsgmpp till syskongrupp. Detsamarbete som byggts upp mellan personal och föräldrar kan exempelvis brytas.Barnen kan också uppleva det som påfrestande att förlora de kontakter de fått ismåbarnsgruppen och det kan vara svårt att skapa nya kontakter i ensyskongrupp. S,k. utvidgade syskongmpper, dvs. där barnen tillhör samma grupp från sex månaderfill och med sex, nio eller har prövats i ett antal kommuner i landet.Försöksverksamheter pågår bl. a. i samarbete mellan familjestödsutredningen ochsocialstyrelsen. Även inom projektet mångsidigt användbara förskolor ochfritidshem (MAFF) som drivs gemensamt av och statensbyggforskningsråd sker en sådan försöksverksamhet. Socialstyrelsenhar för avsikt att ge ut en mer samlad information om de utvidgade eller åldersblandadesyskongrupperna när större erfarenheter har erhållits från olika försök. Flertaletremissinstanser är positiva till åldersblandade barngmpper och erfarenheternaav denna verksamhet. De flesta anser emellertid att denna organisationsforminte bör tvingas fram exempelvis genom en särskild stalsbidragskonstmktion. Jaganser att utvidgade syskongrupper är en organisationsform som kanvara lämplig. Den ger enligt min mening möjlighet för barn i olika åldrar attväxa upp tillsammans och stimulera varandra. De äldre barnen kan Prop.1980/81:205 24 påett naturligt sätt få möjligheter att la ansvar för de yngre. Barnen behöver inteheller byta grupp för atl de uppnår en viss ålder utan de kan ha möjlighet attvistas i samma grupp de är i daghem och frifidshem. Jaganser alt detta ger barn och vuxna möjligheter till att lära känna varandra ochknyta mer varaktiga kontakter. Samarbetet med hemmen kan därmed också utvecklasbättre. Förglesbygdskommuner har denna organisafionsform en fördel då den kan underlättaför kommunerna alt organisera barnomsorgsverksamheten i områden med få barn ivarje åldersgrupp. Enverksamhet av detta slag måste emellertid, enligt min mening, få utvecklas efterlokala överväganden. En övergång till åldersblandade barngrupper innebår bl. a.krav på etl förändrat arbetssätt för personalen såväl inom en barngrupp som t.ex. mellan olika avdelningar i ett daghem. I de åldersblandade barngruppernabör dessulom de yngsta barnens behov och förutsättningar beaktas på ettsärskilt sätt. Vidett normalt öppethållande i daghem, ca tolv fimmar per dag rekommenderarsocialstyrelsen som utgångspunkt för planering av personalbehovet vid daghemtvå heltidsanställda för fem bam i åldern ett halvt till , enheltidsanställd för fem barn i åldern . En heltidsanställd rekommenderasför sex barn i fritidshem. Iåldersblandade barngrupper, där barn från samlliga ovannämnda åldergrupperingår, beräknas personaltätheten med hänsyn till antalet barn i de oUkaåldrarna. Personaltätheten definieras som antalet årsarbetare i barngrupp iförhållande fill antalet inskrivna barn. Föreståndare inkluderas i beräkningeni den omfattning de arbetar i barngrupp. Dengenomsnittliga personaltätheten vid dag- och fritidshem i landet var år 19794,1 barn per årsanställd i daghem och 6,5 barn per årsanställd i fritidshem.Utvecklingen av den genomsnittliga personaltätheten visar enförbättring, dvs. att antalet barn per anställd successivt har sjunkit. Storavariationer föreligger emellertid fortfarande mellan landets kommuner. Idepartementspromemorian konstaleras därför alt behov föreligger av en minimirekommendationför personaltätheten. Ensådan minimirekommendation bör enligt förslaget utformas som ett genomsnitt förresp. kommun som helhet. Ett kommungenomsnitt ger möjlighel till anpassning avpersonaltätheten vid olika dag- och fritidshem inom kommunen alltefter lokalabehov. Idepartementspromemorian föreslås att personaltätheten i ett första steg böruppgå till ett genomsnitt av högst 5,5 barn per årsarbetare i barngrupp fill i kommunen som helhet. Iett andra steg skall högst fem barn per årsarbetare i barngrupp gälla som ettgenomsnitt för barn - i kommunen som helhet. Steg1 föreslås träda 1981 och steg 2 föreslås träda 1983. 1980/81:205 25 ställer sig positiv fill ett etappvisgenomförande av en jämnare personaltäthet över hela landel. Slyrelsen önskardessutom att ett tredje etappmål anges vilket motsvarar socialstyrelsensnuvarande rekommendation för personaltätheten. underslryker viklen av att det även börfinnas möjligheter till en flexibel resursförstärkning utöver den grundresurssom föreslås i etappmålen för personaldimensionering. Vid bedömning avpersonaltätheten måste hänsyn tas t. ex. till att vissa kommuner har eltlängre öppethållande per dag än samt ett öppethållande vid veckoslut. avvisar förslaget om en minimirekommendationför personaltätheten och anför att kommunerna i stort kommer atl ha denpersonaltäthet i början av 1980-talel som barnstugeulredningen ansåg lämplig. Förbundelmenar att normer för personaltätheten kan minska intresset för en högrepersonaltäthet än normer anger, även om behov skulle föreligga. TCO framför i sitt remissvar att den rekommendation somsocialstyrelsen f. n. anger för personaltätheten bör fastställas i en tillbarnomsorgslagen knuten stadga. LO påpekar att förslaget innebär en skyldighet förkommunerna att uppfylla etl angivet krav, men att det även kan innebära enlåsning av verksamheten så atl behovel av skilda insatser för olika barngrupperinle kan beaklas. LO föreslår i stället etl alternativ där kommunerna genom ettsärskilt statligt stöd ges möjlighet att göra särskilda personalinsatser därbehoven är störst. har i sin revisionsrapport av samhällets barnomsorg. 2: Personal och utbildning anfört attpersonaltätheten är en vikfig kvalitetsfaktor i barnomsorgen och att det istatens uppgifter bör ingå att verka för en god och jämn kvalitet iverksamheten. Verkel anser det vara svårt atl bedöma om den föreslagna normenom personaUäthet skulle ge någon ny slyrimpuls eftersom den inte avses bliförenad med några sanktioner. Den genomsnittliga personaltätheten i landet har närmatsig rekommendation. Det finns emellertid stora variafionermellan kommunerna. En låg personaltäthet påverkar arbetsförhållandena förpersonalen och kan ge upphov till svårigheter atl rekrytera personal medadekvat ulbildning. Enligl min mening måste vi öka våra ansträngningar för attfå äldre människor med lång livserfarenhet atl salsa på de sfimulerandeuppgifter som arbetet med förskolebarn och yngre skolbarn i familjedaghem,daghem och frifidshem utgör. Åtgärder för att komma fill rätta med en för högpersonalomsättning och personalrörlighet är i första hand en uppgift.Både ur statligt och kommunall perspektiv är det dock angeläget atl utveckla enbarnomsorg med kontinuitet och stabila relationer mellan barn Prop.1980/81:205 26 Föräldrarna har också en vikfig uppgift när det gäller atl skapa kontinuiteti verksamheten. Jag anser att det är en förutsättning för en bra kvalitet inomverksamheten att det finns tillräckUgt med anställda som har en god kunskap ombarn och barns villkor. Enligtmin mening är den personaltäthet som erfordras beroende av olika lokalaförhållanden. I en barngrupp kan behövas en högre personalinsats än i en annangrupp. Ibostadsområden med särskilt besvärliga förhållanden behövs exempelvis särskildainsatser. Andra faktorer som påverkar personalsammansättningen ochpersonaltätheten i hög grad är ÖppethåUandefider och barngmppernassammansättning. Åven här år variationerna stora såväl inom som mellan kommunerna.I ett bostadsområde eller i en kommun kan exempelvis antalet små barn igrupperna vara stort vilket självfallet ökar personaltätheten. Åvenbarnens vistelsetider bör påverka personalbehovet. Självfallet bör personalinsatsenvara störst när flest antal barn finns i daghemmet. Enligt vad jag erfarit harallt flera kommuner påbörjat eller genomfört undersökningar om hur manlämpligast skall anpassa personalinsatsen till barnens vistelsetider. Åven omdet finns schematekniska och andra svårigheter bör enligl min mening en sådananpassning kunna ske i ökad omfattning. Det personaltäthetsmåttsom f. n. används är i huvudsak en teoretisk konstruktion. Som framgått av minredovisning fångar det inte in sådana viktiga faktorer som öppethållandetider,vistelsetider, schemaläggning av personalens arbetstider och barngruppernassammansättning vilka samtliga påverkar personalbehovet. Kommunernaär enligt min uppfattning själva mest kapabla att avgöra sin organisation avbarnomsorgen. När personaltätheten mäts på det sätt som jag tidigare beskrivitär en viss variation naturlig med hänsyn till olika förhållanden i kommunerna.Jag är därför inte beredd att förorda att bindande bestämmelser eller rekommendafionerför personaltätheten utformas. 2.5Personalens utbildning m. m. Förarbetet med barn i förskolor och fritidshem utbildas barnskötare, förskollärareoch fritidspedagoger. Socialstyrelsenrekommenderar en jämn fördelning av förskollärare och barnskötare i gruppernaför förskolebarn och en jämn fördelning av fritidspedagoger och barnskötare dådet gäller skolbarn. F.n. är enligt befinfiig slafisfik den genomsnittliga fördelningen av förskollärareoch barnskötare i daghem relafivt jämn med någon övervikt för andelenbarnskötare. Vidare arbetar i viss omfattning personal utan adekvat utbildninginom barnomsorgen. Andelen förskollärare har successivt ökat under åren1976-1979 och andelen personal utan utbildning har successivt minskal. Vidarehar andelen förskollärare i småbarnsgrupperna ökal , men denär fortfarande låg och utgjorde endasi Prop.1980/81:205 27 avtotala antalet personal i dessa grupper. Ifritidshemmen har andelen fritidspedagoger successivt ökat men andelen personalutan särskild utbildning är fortfarande hög. av föreståndarna har förskollärar-eUer fritidspedagogutbildning. Drygt hälften av de anställda i förskolor ochfritidshem är . Idepartementspromemorian föreslås att minst hälften av alla inrättade tjänsterför arbete i barngrupp skall vara förskollärartjänster, då det gäller förskolebarnoch fritidspedagogtjänster, då det gäller skolbarn. Dennarekommendafion föreslås gälla . Socialstyrelsenhar inget att invända mot den föreslagna rekommendafio-nen som enkvalitetsgaranti för barnomsorgen. Styrelsen ifrågasätter emellertid ettprinciputtalande från regering och riksdag i frågan och menar att det hadevarit av större betydelse att diskutera frågan om en på sikl mer enhetlig utbUdningför personalen inom barnomsorgen. betonar betydelsen av alt ha tillgång fill kompetent personalinom barnomsorgen för att verksamheten skall kunna utvecklas och hålla en godstandard. TCOanser att personalens utbildning - i likhet med vissa andra kvalitetsfaktorer-bör regleras i en fill barnomsorgslagen knuten stadga, dvs. Vidare betonar TCO det angelägna i att få till stånden sanering i det utbud av kurser och utbUdningsvägar som direkt eller indirektriktar sig till personal vid förskolor eller fritidshem. ,kommunförbundet och UHÅ pekar på svårigheterna för arbetslagsprincipensgenomförande och problem vid inrättandet av s. k. åldersintegrerade gruppergenom att det finns flera personalkategorier med likartade arbetsuppgifter inomverksamheten. UHÅbetonar behovet av samordning mellan förskollärar- och fritidspedagogutbildningarna.UHÄ menar också att samverkan mellan dessa utbildningar ochklasslärarutbildningen är viktig för en mer enhetlig syn på barns inlärning,utveckling och fostran. UHÄ har därför tagit inifiafiv till ettutvecklingsprojekt rörande samverkan mellan ovanstående utbildningar. På utbildningsutskottetsinifiativ har UHÅ också startat ett försök rörande dels samverkan mellan förskollärar-,fritidspedagog- och lågsladielärarutbild-ning, dels en särskildlågstadielärarutbildning med viss inriktning mot förskolan. Riksrevisionsverketföreslår i sin revisionsrapport att tar initiativ till enundersökning av hur förhållandena för barn på daghem och fritidshem påverkas avpersonalens sammansättning med hänsyn fill bl. a. utbildning. Verket anser det varaen brist att inte tidigare undersökt hur nuvaranderekommendationer efterlevts och konsekvenserna av detta. Arbetetmed barn i förskolor och fritidshem förutsätter enligt min mening ingåendekunskaper om barns utveckling och behov, samt om barns förmåga Prop.1980/81:205 28 att samarbeta med varandra och med andra vuxna.Utbildningsbakgrund kombinerad med praktisk erfarenhet är därmed av väsentlig belydelseför kvaliteten inom barnomsorgsverksamheten. Jag vill i del sammanhanget ocksåpeka på att städning, matlagning och andra praktiska sysselsättningar på eltnaturligt sålt bör anpassas i arbetsrutinerna. Det demokratiska arbetssätt somarbetslagsprincipen utgör har därför i sig etl värde för barnens utveckling. Tjänster för förskollärare och barnskötare är ojämntfördelade mellan landets kommuner och mellan de olika åldersgrupperna inomdaghemmen. Särskill öveiväger andelen förskollärare i större daghemsgrupper förbarn . Andelen förskollärartjänster är dessutom ofta högre ikommuner med förskollärarulbildning förlagd till orten. Åven inom frilidshemsverksamheten är variafionerna sloramellan olika kommuner vad gäller personalens utbildningsbakgrund. Inom barnomsorgen i daghem, fritidshem eller deltidsgruppfinns dessutom ca 4 500 anslällda som saknar grundläggande utbildning för sittyrke. Jag serdet som angeläget atl få fill stånd en jämnare fördelning mellan ochinom kommunerna av personal med förskollärar-, frifidspeda-gog- och barnskötarutbildningar.Den ökade tillgången på utbildad personal underlättar självfallet en sådanutveckling. Jag vill i detla sammanhang även påpeka alt formell utbildning inteensamt kan utgöra mätare på personalens kunskaper och kompelens.