prop · G40397 · 1980-12-31 00:00:00 — Somen följd av behandling av anslagen till högskolan för budgetåret1978/79 (UbU 1978/79; 25. s. 19, rskr 1978/79: 244) fick UHÄ i uppdrag attkartlägga behovet och omfattningen av vuxenpedagogisk forskning samt undersökamöjligheterna att nu och tillgodose kraven på en fast organisationför forskning med vuxenpedagogisk inriktning. Med anledning härav föreslår nuUHÅ att forskningsorganisationen inom området vuxenpedagogik bör byggas ut meden ordinarie professur vid högskolan för läramtbUdning i Stockholm.Finansieringen bör delvis ske genom indragning av en lektorstjänst. Somytterligare ett led i uppbyggandet av denna forskningsorganisation föreslårUHÅ att den för personliga professuren (L 20) i praktiskpedagogik vid i permanentas i samband med Malmquistspensionering under /82. UHÄhar vidare i skrivelse i febmari 1980 föreslagit att benämningen på den efterTorsten Husen ledigblivande professuren (L 22) i pedagogik vid iStockholm i samband med återbesättandet ändras till professur i pedagogiksärskilt intemationell och jämförande pedagogik. Rektorsämbetetvid högskolan för lärarutbildning i har i skrivelse framförtsynpunkter angående den av UHÄ föreslagna tjänsten som professor i pedagogikmed iiuiktning mot vuxenpedagogik vid högskolan för lärarutbildning iStockholm. Prop.1980/81:97 30 Eftersamråd med chefen för får jag anföra följande. Behovetav en förstärkning av forskningen inom det vuxenpedagogiska området är numeraväl belagt. Jag biträder därför UHÄ;s förslag att en tjänst som professor ivuxenpedagogik bör inrättas. Jag kan dock inte biträda förslaget att tjänstenbör vara placerad vid högskolan för läramtbUdning i . F.n. bedrivsläramtbUdning med inriktning mot tjänstgöring inom vuxenutbildning viduniversitetet i . Jag anser att det är väsentligt att den gmndläggandeläramtbUdningen med inriktning mot vuxenutbildning kan anknytas till forskninginom området. Jag förordar därför att den för personligaprofessuren (L 20) i praktisk pedagogik vid i vidMalmquists pensionering ersätts av en tjänst som professor (22) ivuxenpedagogik. bör en lektortjänst vid högskolan för läramtbUdning iStockholm dras in. IStockholm finns f.n. fem tjänster som professor i pedagogik, tre vid högskolanför läramtbUdning och två vid , varav den ena som nämntsinnehas av . Enligt min mening bör dessa tjänster ses som ensamlad resurs för den pedagogiska forskningen i oavsett att de ärförlagda till skilda högskoleenheter. Det är angeläget att denna gmndsynpräglar forskningsplaneringen inom pedagogikområdet i . Detta är avsärskild betydelse för alt läramtbUdningen i skall få den bredareforskningsanknytning till universitetsforskningen som den har vid dehögskoleenheler där den utgör en del av ett universitet. Mot denna bakgmnd ärdet också angeläget att i får tillräcklig kapacitetför att kunna utveckla den gmndläggande pedagogiska forskning som måste utgörabas för såväl kunskapsförnyelsen som forskamtbildning och sektorsforskning. Jagförordar därför att den efter Husen ledigblivande professuren i pedagogik viduniversitetet i behålls som en professur i pedagogik. Deninternationellt orienterade forskningsverksamhet som vuxit fram under Husenstid som professor är av stor betydelse i detta sammanhang. Det är viktigt attdenna verksamhet kan fortsätta och anknytas till både läramtbUdning och övriggmndläggande pedagogisk utbildning samt forskamtbildning. Enligt min mening ärdet också angeläget att de internationella erfarenheterna av skol- ochpedagogisk utveckling snabbt kan förmedlas fill lärarnas utbildning ochfortbildning och till forsknings- och utvecklingsarbetet rörande den svenskaskolan. Med hänsyn till vad jag har anfört om samverkan mellaninsfitutionerna med pedagogisk forskning i utgår jag från att så kanske även om detta slags forskning är föriagd till universitet i ochinte högskolan för läramtbUdning i . Mot denna bakgrund biträder jagUHÄ:s förslag och förordar att den efter Husen ledigblivna tjänsten somprofessor i pedagogik vid i ändras till en tjänst somprofessor i pedagogik, särskilt internationell och jämförande pedagogik. Regeringenbör inhämta bemyndigande att, i enlighet med vad jag har förordat,en tjänst som professor (22) inrättas och benämningen på en tjänst somprofessor (22) ändras. Jagövergår nu fill att behandla utvecklingsarbetet på lokal nivå. Prop.1980/81:97 31 Decentraliseringenpå skolområdet har inneburit att ell ökal ansvar för driflen av skolan lagts påkommunerna. Kommunerna, rektorsområdena, skolenheterna och personalen hardärigenom fält ett ökal ansvar för ulvecklingen och för att genomföraförändringar och fortlöpande förbättra och effektivisera arbetet i den egnaskolan. Delta bör enligt min mening ske genom ett lokalt utvecklingsarbete somomfattar såväl själva verksamheten .som ramarna för den. Fleraremissinstanser har med anledning av SFK;s och LUT 74;s betänkanden diskuteratinnebörden av begreppet lokall utvecklingsarbete. i Blekingelän definierar det lokala utvecklingsarbetet som sådant arbete med förändringav verksamheten, som personalen -och ibland även elever i enstaka skolor tarinitiativ lill och genomför. i anför i sitlyttrande alt del undersökande arbetssätt som påbjuds i gmndskolans läroplanbör stimuleras att slå igenom från forskarna via skolstyrelsen, den lokalaskolledningen och lärarlagen till eleverna. kommun uttrycker sig så,all det lokala utvecklingsarbetet är en form av utveckling av den reguljäraverksamheten, en förnyelseprocess som läroplansreformerna avses ge upphovtill. Jaganvänder begreppet lokalt utvecklingsarbete som en sammanfattande beteckningpå alla de åtgärder på en skola, som syftar till att utveckla den egnaverksamheten. Det viktiga i denna verksamhetsutveckling är att de som skallgenomföra arbetet själva berörs och får ta ansvaret för förändringar ochförbättringar. Åven om de synpunkter jag framför här exemplifieras medgmndskolan anser jag att samma tankegångar kan tilllämpas inom andrautbildningsformer. Lokaltutvecklingsarbete inom gmndskolan, gymnasieskolan och vuxenutbildningen är detarbele med försök till förändringar av verksamheten i den egna skolan, somenskilda och grupper, personal, elever och föräldrar själva tar initiativ till,driver och följer upp. Lokalt utvecklingsarbete syftar således inte i förstahand till att få fram generella lösningar, modeller och erfarenheter med avsiktatt förmedla dem till andra. Det är enligt min mening viktigt att det lokalautvecklingsarbetet får sin kraft och sin inriktning utifrån de behov ochproblem som man har i den enskilda skolan. Detlokala utvecklingsarbetet får emellertid inte vara villkorslöst. Förutombegränsningar i form av de ekonomiska restriktioner skolstyrelsen beslutar ommåste det ske i den riktning som läroplanerna och målen i övrigt anger. Detlokala utvecklingsarbetet bör vara ett förändringsarbete som växer fram i ettsamspel mellan läroplanens riktningsangivelser och de ambifioner ochvärderingar som finns hos människor i den enskUda skolan Prop.1980/81:97 32 ochde tolkningar och priorileringar som dessa gör. Arbetet bör kunna utnyttjas föratt uppnä ökad effektivitet och ett rationellare resursulnyUjande. Dellokala ulvecklingsarbelet kan självfallet gälla alla områden av utbildningsverksamheten.Det kan gälla det vardagliga inre arbetel - undervisningen: innehåll,kunskapssyn, arbetsformer, arbetssätt, användning av läromedel etc, - förebyggande elevvård, - fritidsverksamhet osv., -studie- och yrkesorientering, praktisk arbetslivsorienlering, - samverkan hem-skola, - skolmåltider, -joursystem osv., endel av organisationen -en skolenhet, - ett stadium, - en eller flera arbetsenheter, - en eller flera klasser/gmpper, deadminislrativa mfinerna i vid bemärkelse, de dagliga mtiner som "hållerhela organisationen samman" - information, kommunikation, - mtiner för inflytande ochsamråd, - former för beslutsfattande, - former för resursfördelning, - läromedelshantering (inköp m.m.) osv. Detlokala utvecklingsarbetet hänger, som jag inledningsvis har framhållit, närasamman med insatser för personalens utveckling, i form av introduktion påarbetsplatsen, fortbildning och vidareutbildning. Inriktningenav det lokala utvecklingsarbetet kan variera mellan skolor - liksomlösningarna kan variera inom ett och samma område. Åven om det lokala utvecklingsarbetet bedrivs olika på olika håll - med olika inriktning och olika ambitionsgrad - bör det ha vissa gemensamma drag. Det måste ske med en viss grad av systematik utifrån medvetna moliv, med medvetna syften och med en medveten planering. För gmndskolans del finns här således en nära relafion lill den pedagogiska planering som sker i samband med framtagningen av arbetsplaner. Iläroplanen för gmndskolan (Lgr 80) sägs beträffande arbelsplanema (s. 59): "Planeringenvid rektorsområdet skaU redovisas i en arbetsplan. Skyldigheten att göra uppen arbetsplan markerar den lokala skolans ansvar. Arbetsplanen skall ge uttryckför den enskilda skolans mål och ambifioner Prop.1980/81:97 33 ochdärigenom vara ett utvecklingsprogram och en form av lokalt läroplansarbete.Den bör utgå från en probleminventering. Tyngdpunkten i programmet kandärigenom komma att läggas olika i olika skolor. Någon standardiseradutformning, lika vid alla skolor, bör inte eftersträvas." Vidaresägs om arbetsplanen (s. 60) att den inte enbart skall vara beskrivande utandessutom så långt möjligt uttrycka en ambitionsnivå, som man lokalt kommitöverens om att söka uppnå. Ettgemensamt drag för det lokala utvecklingsarbetet, var det än bedrivs, måstevara att det inte görs för sin egen skull eller för all förändring skall skefill varje pris utan av omsorg om eleverna och med en ambition att förbättraoch effektivisera skolan. Menmotiven för lokalt utvecklingsarbete måste också sökas i personalens bedömningav sin arbetssituation. Det som kommer ut av utvecklingsarbete måste i någonmening göra deras situation bättre, ge dem ett utbyte - tillfredsställa enambition, en vilja, ge ett annat förhållande till eleverna, ge möjligheter attsjälv lära något nytt om omvärlden eller om barn och ungdom, skapa trygghet ochstöd i förändrade relationer till andra vuxna, få störte utrymme för personligförmåga och intressen, ge stimulans i form av ökat ansvarstagande etc. I dennadel knyter det lokala utvecklingsarbetet således an till personalutvecklingen. Detlokala utvecklingsarbetet inbegriper de element av förnyelse som i allmänhetligger i den enskilde lärarens uppläggning av den dagliga undervisningen - mengår utöver detta. Det lokala utvecklingsarbetet bör också ges formen avett kollektivt arbete. Det blir då ofta fråga om alt bearbeta mål och problemsom skär genom flera årskurser, ämnen och stadier. För vuxenutbildningens delgäller det ofta frågor som är gemensamma för hela den sektorn. Lokal samverkanmellan olika vuxenutbildningsanordnare blir därmed betydelsefull. 1det lokala utvecklingsarbetet handlar det ofta om en problemlösning som kräverengagemang från flera i skolan. Arbetet fömtsätter gemensammabeslut om l.ex. resursanvändning, organisafion eller ekonomi. Del kan varafråga om att behöva arbeta i en gmpp för att kunna slödja varandra närutvecklingsarbetet möter svårigheter och kriser. Lokaltutvecklingsarbete bör vara en naturlig del av verksamheten i varje skola. Detblir då också ett arbete som visserligen någonslans har en början - menegentligen aldrig någol tydligt urskiljbart slut, eftersom erfarenheternaanvänds för att gå vidare. Lokalt utvecklingsarbete är därigenominte något avgränsat, något särskilt i skolans verksamhet - vare sig i tideller till sin form. Det är en verksamhet som fömtsälls ständigt pågå. Attdet lokala utvecklingsarbetet bygger på lokala initiativ utesluter inte att manockså i sådant arbete kan ha nytta av både initiativ, stimulans och stödutifrån. I själva verket tror jag all detta ofta är en nödvändig fömtsäll- 3 1980/81. 1980/81:97 34 ningför att man lokalt skall kunna hålla utvecklingsarbetet vid liv och fömya det.Men det innebär också, att det ställs särskilda krav på hur stödet ochsumulansen ufifrån utformas. Till det återkommer jag längre fram. Enviktig uppgift för skolstyrelsen och skolledningen bör vara just att skapafömtsättningar för det lokala utvecklingsarbetet. Detta kan främst ske genom enbehovsinriktad fördelning av de medel till förstärkning och utveckling, somskolstyrelsen enligt mina förslag i det följande genom omprioriteringar kommeratt förfoga över. Andra åtgärder bör vara att skapa effektivitetsbefrämjandeformer för samråd och för en mer rationell planering av personalens utbildning. Jaganser att det också är angeläget att i kommuner och skolor skapa ett ökatintresse för att lösa mer långsikfiga och generella problem. Lösningarna kange perspektiv på den egna verksamheten men också bidra fill att hjälpa andra.Ett sådant mer systemafiskt utvecklingsarbete är angeläget för att finnalösningar på många problem. Detta slag av verksamhet kan givetvis initieraslokalt, av skolor och skolstyrelser, men också utgöra gemensamma projekt på initiativav länsskolnämnderna. Jag räknar med att kommuner och nämnder härvid ocksåkommer att efterlysa forskar-medverkan från högskolan i detta arbete. Detär också nödvändigt att på andra ställen kunna utnyttja de kunskaper ocherfarenheter som finns lokalt. Inte minst erfarenheterna från de s.k.utvecklingsblocken pekar på detta, som det självfallet ärstimulerande att få fillfälle att bedriva eller medverka i olika typer avförsök som ingår i ett vidare sammanhang. För många små kommuner vars resurserför utvecklingsarbete kommer att vara begränsade, trols de förslagjag i detföljande framför, kommer en sådan samverkan inom länen all ha stor betydelse. Jagövergår nu till att behandla vissa av SFK;s förslag rörande den regionalasamordningen av det lokala utvecklingsarbetet. De har till uppgift alt initiera och främjapedagogiskt forsknings- och utvecklingsarbete saml grundutbildning ochfortbildning av lärare. Regionskollegierna finns ett i varjelärarutbildningsregion och består av en representant för varje högskoleenhetmed lärarutbildning och länsskolnämnd samt en representant för de pedagogiskainstitutionerna inom regionen och en representant för fortbildningsavdelningen.I samband med högskolereformen gjordes vissa justeringar i regionindelningen,varefter SÖ ombad intressenterna i kollegierna alt lämna synpunkter på derasframtida verksamhei. 1 slorl sett samtliga ansåg att kollegierna i derasdåvarande form borde avvecklas. Huvudsakligen tre skäl anfördes nämligen: 1980/81:97 35 högskolereformenhade ändrat fömtsättningarna för arbetet och det var naturligt att sökasamarbete med regionstyrelserna, regionskollegiet var otympligt, särskilt irelation till dess begränsade resurser, det ansågs i vissaregioner att kollegiet inte hade sysslat med helt meningsfulla uppgifter. Flera svarande talade dockom behovet av fortsatt samarbete i vissa avseenden, bl.a. för en visssamordning av lärarfortbildningen och för skapandet av samband mellanFoU-arbetet och vardagsarbetet i skolan. I likhet med SFK ochremissinstanserna förordar jag att regionskollegierna avskaffas. Regionstyrelsernasuppgifter innefattar samordnande planering i fråga om utveckling och utbyggnadinom regionen av den grundläggande högskoleutbildningen med sikte pä ettallsidigt utbildningsutbud och ett effektivt resursutnyttjande, sammanhållandeansvar för anknytningen mellan högskoleenheter med och utan fastaforskningsresurser saml organisafions- och förvaltningsfrågor som berör iförsta hand två eller flera statliga högskoleenheter. SFK ser det som angelägetatt regionstyrelserna kan ingå som en dd i ett regionalt samarbete påutbildningsområdet. De har redan en samordnande och sammanhållande funkfion ochhar kontakter såväl med högskolan som det omgivande samhället. De disponerarbetydande resurser. Kommitién anser att det skulle kunna ligga en vinst i attlåta regionslyrdserna få ett sammanhållande ansvar för ett regionalt samarbetepå utbildningsområdet. SFKär medveten om alt ett regionall samarbete med så många intressenter som dethär är fråga om kan komma att möta samma svårigheier som regionskollegierna. Flertalet remissinstanseravstyrker eller är tveksamma till regionslyrelsen som sammanhållande instans,bl. a. UHÅ. rektorsämbetet vid i , förvaltningsnämndenvid i , SÖ, /SR och flera länsskolnämnder.Remissinstanserna erinrar om att regionstyrelsernas ansvarsområde primärl ärhögskolan och att del föreslagna samarbetet med så mänga intressenler lordestöta på många svårigheter. Från flera remissinstanser, bl.a.länsskolnämnderna i . , och ,understryks önskvärdheten av att det regionala samarbetet byggs upp ulancentrala regler och anvisningar. Jag delar i hög gradremissinstansernas farhågor i detla avseende. Jag anser de uppfattningar somframkommit om regionskollegierna mer än väl motivera att man inte nu försökertillskapa ell nylt organ med allmänt samordnande uppgifter utan preciseradearbetsområden och utan styrande funktioner. Jag utgår från att de som anser attbehov av samordning föreligger i något avseende också tar de nödvändigakontakterna för att ett sädant skall komma till stånd. 1980/81:97 36 Regeringenbör bereda tiUfälle att ta del av vad jag nu har anfört om denregionala samordningen av FoU-arbetet. Minaförslag rörande personalutveckling grundar sig på den övertygelsen att enförändring av skolan och vuxenutbildningen inte kan bli framgångsrik medmindre än att personalen ges möjlighet till utbildning och annan personligutveckling. Jag har haft fyra utgångspunkter för mina förslag. Enförsta utgångspunkt för mig är alt det finns ett starkt samband mellan deåtgärder som vidtas för skolväsendets utveckling och för personalensutbildning. Det är därför skolväsendets - och därigenom samhäUets -behov sominom ramen för begränsade ekonomiska resurser måsle styra inriktningen avpersonalens ulbildning. Enandra utgångspunkt är att jag anser att nuvarande resurser för personalutbildninginom skolväsendel inte är väl använda. Delta beror enligl min mening bl. a. påatt ansvaret för beslul, planering och genomförande är splittrat på för mångaorgan. Splittringen gör det svårt all samordna och effektivt utnyttjatillgängliga resurser. Därtill kommer all innehållet i högskolans olikakurser, som utnyttjas av personal inom skola och vuxenutbildning, i allmänhelinle är särskill väl anpassal lill skolans utveckling och nuvarande behov.Någon samlad behandling av personalutbildningens innehåll har lidigare aldriggjorts. ställningstaganden har i huvudsak gällt den fortbildningsom bedrivs inom ramen för SÖ:s forlbild-ningsanslag. Enligt riksdagensuttalande i samband med besluten om läroplan (prop. 1978/79:180,UbU 1978/79:45, rskr 1978/ 79:422) borde emellertid även vidareutbildningenbehandlas. för denna är betydligt slörre än förfortbildningen inom fortbildningsanslagel. Jag kommer därför aft i det följandelämna förslag som innebär en helhetssyn på samtliga insatser. Entredje utgångspunkt för mina ställningstaganden är, som jag harframhållit, att decentraliseringen pä skolväsendels område har gjortpersonalutbildningens inriktning och innehåll lill ett mer belydelsefulllinstrument än tidigare för all söka förverkliga dess mål. bör ettökat ansvar kunna läggas pä kommunerna, skolorna och de enskilda människornaför planering och genomförande av personalutbildning. Enfjärde utgångspunkt är den utformning som lärararbetet har. 1 delta ingår ettslort mått av lid för lektionsförberedelser, enskild fortbildning, konferenseroch samråd. Lärarnas genomgäng av läroplanen, val av läromedel, inläsning avmaterial före lektioner, förberedelser av studiebesök 1980/81:97 37 m.m.,diskussion med kolleger och elever under arbetsenhets- och klasskonferenseroch i klassråd utgör en kontinueriig personalutveckling. Den organiseradepersonalutbildning jag kommer alt behandla i det följande utgör endast enkompletterande insats til) det enskilda och kollektiva lärararbetet som utgören skyldighet för varje lärare inom den normala arbetstidens ram. Personalutbildningsfrågornahar behandlats av LUT 74 i dess betänkande (SOU 1978:86) Lärare förskola i utveckling. Jag övergår nu till att redogöra för LUT 74:s förslagangående fortbildning och vidareutbildning av skolväsendets personal och minaställningstaganden till dessa. Jag behandlar också kortfattat introduktion avnyanställd personal. 5.2En helhetssyn på lärarutbildningen och behovet av personalutveckling LUT74 har i enlighet med sina direktiv lagt ett helhetsperspektiv påläramtbUdningen, där grundutbildningen och åtgärder för personalens utvecklingefter yrkesdebuten skall samspela. 1 likhet med LUT 74 och flertaletremissinstanser vill jag understryka betydelsen av detta helhetsperspektiv.Jag är emellertid inle nu beredd att ta ställning till frågor som har att göramed grundutbildning av lärare. LUT 74 anser att behovetav personalutbildning är myckel slort, dels med hänsyn till attgenomsnittsåldern för de nu verksamma lärarna är låg och att därför lärare medny grundutbildning kommer att vara i minoritet, dels därför attenligt utredningens uppfattning en väsentlig del av lärarnas totalayrkesutbildning bör utgöras av återkommande utbildning. Det stora behovet avpersonalutbildning och annan personalutveckling stryks också under avremissinstanserna. För egen del är jag inteberedd att nu ta slällning till frågan om avvägningen mellan grundutbildningoch utbildning efter yrkesdebuten. Detsamma gäller LUT 74:s förslag rörandeintroduktion och inskolning på arbetsplatsen för i första hand nyutbildadelärare. Jag nöjer mig därför här med att belysa behovet av introduktion ochinskolning i ett mer allmänt perspektiv. Det bör vara ensjälvklarhet att all nyanställd personal får en genomgång av sinaarbetsuppgifter och informeras om förhållanden av skUda slag på den nyaarbetsplatsen. Utredningen om skolans inre arbete () riktade uppmärksamhetenpå dessa frågor och underströk vikten av systematiskt genomfördaintroduktionsprogram vid varje skola. Utredningen gav i sitt huvudbetänkande (SOU1974:53) Skolans arbetsmiljö förslag på moment som kan ingå i en sådansystematiskt genomförd introduktion på arbetsplatsen. Ansvar för attintroduktion till nyanställd personal ges vUar på skolhu-vudmannen. I sinegenskap av huvudman har kommunen samma arbetsgivaransvar beträffande läraremed statligt reglerad tjänst som belräffande 1980/81:97 38 övrigaarbetstagare i kommunens tjänst. Kommunerna måsle därför, såsomKommunförbundet uttalade i sitt yttrande personalvårdsutredning,sörja för erforderiiga personalvårdsinsalser även för lärarpersonalen.Kommunförbundets principuttalande beträffande huvudmannens arbetsgivaransvar ihär nämnl avseende är en avgörande utgångspunkt för uppbyggnaden av enfungerande personalvård för lärare. har särskilt erinratom uttalandet och anser alt del är angelägel att kommunerna ser över hur deordnat sill ansvar för samtliga inom skolväsendet anställda (UbU 1973:44 s. 5,rskr 1973; 311). SomLUT 74 påpekar är det emellertid väsentligt att därutöver överväga vilkaytteriigare åtgärder av mer pedagogisk arl som behöver vidtas iinskolningssyfte främst för att ge slöd åt nyutbildade lärare under derasförsta tjänstgöring. Densnabba förändringen av samhället, kunskapstillväxlen och ständigt nya krav påskolan förutsätter, som LUT 74 framhåller, en fortlöpande omprövning avskolpersonalens utbildningsbehov. LUT 74 pekar därvid på tre motiv för enåterkommande utbildning av skolpersonalen; - Behovet av att ha beredskapinför förändringar. - Behovet av samspel mellan teorioch praktisk tillämpning. - Behovet av personalutbildningsom stöd för ett lokalt utvecklingsarbete och för personlig utveckling. LUT74 menar att man kan lägga tre olika aspekter på personalutbildningensuppgifter; en med betoning på gemensamma uppgifter på arbetsplatsen och enandra med betoning på det individuella. LUT 74 kallar dessa uppgifter skol-resp. individinriktad fortbildning. En iredje uppgift för personalutbUdningenär att fungera som ett styrmedel att utveckla skolan mot centralt uppställdamål.