prop · G403114 · 1980-12-31 00:00:00 — Den som trots detta alltjämt inte är bereddatt låta sig kontrolleras torde i mänga fall efter särskild prövning kunnaundantas från kontrollen. Vederbörande kan i stället, om det befinnsnödvändigt, underkastas noggrann bevakning under rättegängen. 1980/81:114 132 Den vars medverkan ären nödvändig förutsättning för att förhandlingen skall kunna genomföras mästeemellertid, som tidigare framhållits, även tvångsviskunna underkastas kontroll. Det bördock framhållas att, om nägon anses vara en sädan riskfaktor att nägon form avkontroll under alla förhållanden bedöms nödvändig, det ofta finns anledning attmisstänka vederbörande förbrott eller för att stä i begrepp att begäbrott vid förhandlingen. Ingripande bör dä ske intemed stöd av de nu föreslagna bestämmelsernaom säkerhetskontroll utan enligt bestämmelserna i 28 kap 11 § RB. Säkerhetskontroll bör verkställasbara av polis. Det ligger enligt mening i sakens natur attgenomförandet av dessa förhållandevisingripande ätgärder bör vara en renodlat polisiär uppgift. Anledning saknas att ta i anspråk andra personer för detta ändamål t ex ordningsvakter, personer anställda inom kriminalvärden, vaktmästare vid domstolen etc. Det sagda hindraremellertid inte att uppgifter som inte sammanhänger med själva verkställandet av kontrollen, säsom vissa bevakningsuppdrag eller liknande,tilldelas t ex vaktmästare med ordningsvaktsförordnande eller i förekommande fall väktare. 1 remissorganens yttranden har frågan om vem som skall bedöma den föreliggandefaran och besluta om att kontrollåtgärder skall fä tillgripasblivit föremål för olika meningar (se avsnitt 12.1).En möjlighet torde vara att lägga beslutsfunktionen pä polisen, dvs polismyndigheten i det polisdistrikt där domstolen ärbelägen. En annan lösning äratt domstolen eller dess ordförande får beslutanderätten.1 yttrande har ocksådiskuterats möjligheten av att låta äklagaren fä besluta om dessa åtgärder. Säkerhetskontrollen innebär som tidigare anförts begränsningar i bl a principen omdomstolsförhandlings offentlighet enligt RF.Domstolen är den myndighet som har att tillseatt denna princip upprättshälls. För domstol liksom för övrigamyndigheter gäller att dess verksamhet 1980/81:114 133 skall bedrivas i självständiga former och utan inblandning av annat organ.Mot denna bakgrund framstår det enligt meningknappast som tänkbart att låta annan änrätten fä besluta i dessa frågor. En sådan lösning kan även förordas frän rättssäkerhetssynpunkt. Rättens sammansättning vid beslut om dessa kontrollätgärder blirberoende av hur dom- och beslutförhetsreglernaär utformade vid de skilda domstolaroch andra myndigheter för vilka bestämmelserna kommer att gälla. Dä frägan om säkerhetskontroll i de allra flestafallen mäste avgöras pä ett förberedande stadium innebär det sagda förbl a tingsrätts och länsrätts del atträtten utgörs av ensamdomare. Vid t ex brottmälsförhandling itingsrätt kommer vanligtvis den som meddelatsädant beslut även att vara ordförandevid förhandlingen. I hovrätt och kammarrättfattas beslutet om säkerhetskontroll i kollegialsammansättning. Denna placering av beslutsfunktionen innebär emellertid inte att polisen fär förtas möjlighet att övainflytande pä beslutet. Enligt domstolsverketsuppfattning är det av stor vikt att förordnande om säkerhetskontrollalltid föregås av samråd med företrädare för polismyndighet. En särskild föreskrifthärom bör därför tas in i bestämmelserna. Ett sädant samrådär av stor betydelse för en allsidig utredning och bedömning av föreligganderisker. Inom ramen för denna samverkan har polisen att lägga fram sina synpunkter pä den uppkomna situationen och pä olika ätgärder som börvidtas. Även frägan vilka som kontrollen skall omfatta bör givetvis tas upp i samrådsförfarandet. Att beslutanderättenenligt mening bör ligga på rätten innebär således inteatt polisen skall frikopplas från ansvaretatt uppmärksamma och självständigt bedöma uppkomna risker för allvarliga brott i samband med en rättegäng. Självfallet åliggerpolisen att självmant underrätta domstolen om risker för fritagning, sabotage eller liknande som kommittill polisens kännedom. 1980/81:114 134 Ett väl utvecklat samarbete mellan domstolarna och polisenär av väsentlig betydelse för möjligheterna att förebygga allvarlig brottslighetsåväl i fråga om domstolens verksamhet i allmänhet som 1 samband meddomstolsförhandling. Ett sätt att vid de större domstolarna fä till ständ ettsådant samarbete är att tillskapa lokala samråds- eller arbetsgrupper med t exrepresentanter för domstolen, åklagarmyndigheten och det lokalapolisdistriktet. Genom inrättande av sädana samräd.snrunoer fikas mnjliqheternaatt bedriva brotts-förebvooande arbete och tillskapa en höare skvddsnivå fördomstolarna och berörd personal. I en sådan grupp bör bl a diskuterasmöjligheterna att förbättra informationeh sä att t ex domstolen i god tiduppmärksammas pä eventuellt föreliggande risker som polisen känner till. Ensamrädsgrupp av detta slag finns bl a vid . Föreskrivet samråd bör äga rum med polismyndighet. Enligtlagen (1972:509.) om vad som avses med polismyndighet m m förstas medpolismyndighet polisstyrelsen i distriktet, om ej annat följer av lag ellerannan författning. Polisstyrelsen består av polischefen och det ytterligareantal särskilt utsedda ledamöter - minst sex eller högst åtta - somlänsstyrelsen bestämmer. Ärende i vilket polisstyrelse har att besluta, men sominte skall avgöras i plenum, avgörs av polischefen eller - efter delegation -annat polisbefäl. I 39 § PI stadgas att polischefen ensam utövar polisledningeninom distriktet. Till följd härav fär operativa polisfrägor inte avgöras iplenum. Mot bakgrund av dessa förhållanden skall med polismyndighet föreskrivetsamråd i första hand äga rum med polischef. När polischefen är hindrad attutöva sin tjänst fullgörs den av hans ställföreträdare eller av jourhavandepolischef. Enligt mening bör säledes den förstakontakten och det inledande samrådet ske med polischef. I fräga om detfortsatta samrådet bör polischef, om han finner det lämpligt, kunna delegeradenna uppgift till annat polisbefäl. Om rätten efter föreskrivet samråd finnerskäl att besluta om säkerhetskontroll fär det ankomma pä sådant polisbefäl attfatta beslut om åtgärdernas närmare genomförande och att tillse att polispersonal ställs till förfogande. Prop.1980/81:114 135 stämmelser om delegation finns intagnabl a i 52 och 53 §§ PI och i 2 och 10 §§ förordningen(1975:986) om handläggning av vissa polischefsuppgifter.Av sistnämnda paragrafer torde följa att förevarandeuppgifter efter beslut av kan åläggas polisöver-intendent, polisintendent och polissekreterare.Andra än nu nämnda befattningshavare bör inte åläggas dessa uppgifter. Som anförts iavsnitt 10.2 bör inför en riskförhandling samråd äga rum även med företrädare förandra myndigheter som kan beröras isammanhanget. Gäller förhandlingen brottmål där den tilltalade är berövad frihetenkan säväl rätten som polis ha anledning att rådgöra med häktesföreständare eller styresman t ex i fräga om transporten och bevakningen av den tilltalade.Självfallet bör även åklagaren medverka. I brottmäl kommer riskerna för allvarliga brott i samband med domstolsförhandlingen i en del fall att stä klara redan under förundersökningen. I egenskap av förundersökningsledareeller den som väcker åtal i mälet torde därför åklagaren ofta komma att bli den som initierar frägan om säkerhetskontroll. Om det bedömserforderligt av säkerhetsskäl att temporärtlägga ned eller flytta vissverksamhet i närheten av rättssalen eller att pä annat sätt ta i anspråk vissa lokaler vid genomförandet av kontrollen, mäste givetvis domstolens chef eller den han därtill utser medverka och godta arrangemangen. Isamband med riskförhandling torde det oftast bli nödvändigt attvidtaga sädana ätgärder att domstolens chef mäste medverka vid planeringen. Under alla förhållanden bör han, som tidigare påpekats, informeras om den förestående förhandlingen. Frän bl a rättssäkerhetssynpunktär det enligt meningerforderligt att i beslutet om säkerhetskontrollanges vilka som kontrollen skall omfatta. Det fär säledes åligga rättenatt ta ställning till om kontrollen skallavse enbart åhörare eller om även de som medverkar eller pä annat sättdeltar i förhandlingen skall underkastaskontrollåtgärderna. :-,t fall skall av samma skäl beslutet äveninnehålla uppgift om vilka som skallundantas från kontrollen. 1980/81:114 136 förslaginnefattar i tre avseenden befogenhet förpolisman att bruka vald eller tvang i samband med verkställandet av säkerhetskontroll.Själva kontrollen mäste, beträffandeandra än ähörare, i vissa fall fä genomförastvångsvis. Som framhällits i avsnitt 13.3 bör vidare finnas möjlighet att med tvang avlägsna den som vid kontroll påträffas medvapen eller annat "farligt" föremål och som vägraratt lämna det ifrän sig (beträffandebegreppet avlägsnande se avsnitt 7.2). Även tvångsvisomhändertagande av sädant föremalbör i vissa fall fä äga rum. För ätgärder som innebärkroppsligt ingrepp fordras enligt RF särskildaföreskrifter. förslag till ändringar i 24 kap 2 § BrB (se avsnitt 7.4) innefattar generellt utvidgadebefogenheter för polisman att bruka vald vidgenomförandet av en tjänsteätgärd. I det till lagrådet remitterade förslaget om ordningsvakter ochbevakningsföretag har regeringen i denna fråga förordat attett nytt tredje stycke tas in i nämndaparagraf. I detta stycke föreskrivs att "den som med lagarätt skall avvisa eller avlägsna nägonfrän ett visst omräde eller utrymme eller verkställa kroppsvisitation, kroppsbesiktning,husrannsakan eller beslag eller annat omhändertagandeav egendom, fär, likasä, om han mötsav motstånd, för att genomföra ätgärden bruka det vald som med hänsyn till omständigheternaär försvarligt". Med uttrycket "laga rätt" har enligt departementschefen avsetts attange att den befogenhet att verkställatvångsåtgärder som är aktuell i förstahand skall kunna stödjas pä en i lag meddelad bestämmelse. Lagrådethar i sitt yttrande i huvudsak inte haft någotatt erinra mot förslaget när det gälleratt tillerkänna polisman dessa befogenheter. Om antar den nu föreslagna regleringen kommer polismans rätt att bruka vald eller tvångvid verkställandet av säkerhetskontroll att direkt kunna grundas pä 24 kap 2 §3 st BrB. Även vid s k passivt motstånd eller dävederbörande pä annat sättmotsätter sig ätgärden fär tvang tillgripas. Vid sädant förhallandeoch i avvaktan pä denna reglering har domstolsverketej funnit skäl att endast för säkerhetskontrollensärskilt reglera polismans rätt till tvängsanvändning. Tills vidare torde en sädan rätt kunna stödjas pä24 kap 2 § BrB i dess nuvarande utformningoch pä generalbemyndigandet i 2 § PI. 1980/81:114 137 Det är av väsentlig betydelse, inte minst frän säkerhetssynpunkt,att frågan om säkerhetskontroll behandlas med största skyndsamhet. Lika viktigt är att ett fattat beslut om kontrollätgärder genastkan verkställas. 1 vissa fall kanske frägan uppkommer päett mycket sent stadium dä omedelbara ätgärder mäste vidtas. Redan på grund härav föreligger enligt mening starka skäl mot att införaen rätt att överklaga rättensbeslut om kontroll. Eftersom kontrollåtgärderna under alla förhållanden bör fä verkställas utan hinder av förd talan kommer en talerättatt bli av förhållandevis ringa praktiskt värde.En motsatt lösning skulle lätt kunna utnyttjas i förhal-ningssyfte och om förhandlingenmåste inställas skulle detta allvarligt kunna störa planeringen och öka de redan föreliggande riskerna. För den händelse att rättenej funnit skäl att förordna om säkerhetskontrollkan möjligen ifrågasättas om t expart, vittne eller annan medverkande som kännersig hotad bör ha möjlighet att fäavslagsbeslutet omprövat. Även sädana besvär skulle i flertalet fall leda till att förhandlingen mästeinställas. Därtill kommer de problem som sammanhänger med fräganvilka som i det särskilda fallet bör anses taleberättigadeoch spörsmälet vilken eller vilka instanser som bör ha att överpröva sädana beslut. Med hänsyn till det anförda har stannat för att rättensbeslut i fräga om säkerhetskontroll inte i något avseende skall fä överklagas. Det samråd som skall ägarum med polismyndighet mSste enligt mening anses utgöra en tillräckliggaranti för att frägan om kontroll blir nöjaktigt utredd och för att säkerheten vid förhandlingenäven pä annat sätt tillgodoses. 17 Det lagtekniska genomförandet De bestämmelser somdomstolsverket föreslär innebär i flera avseenden begränsningar i den enskildes fri- och rättigheter enligt RF. Med hänsyn till regeringsformens normgivningsprinciperskall bestämmelserna därför regleras ilag. Prop.1980/81:114 138 Det kan i och för sig synas naturligt att dennalagstiftning inarbetas i RB. Emellertid föreligger bäde frän praktisk ochprincipiell synpunkt skäl som talar mot en sådan lösning. Till en början börbeaktas att den föreslagna lagstiftningen bör vara tillämplig även i fråga omförhandling vid andra domstolar och myndigheter än allmän domstol. För enfullständig författningsreglering är det vidare erforderligt med ett flertalbestämmelser. Bestämmelserna låter sig svårligen inordnas under skildaparagrafer i . Ytterligare en omständighet som talar mot att de nyabestämmelserna förs in i denna balk är att ärföremål för översyn av rättegängsutredningen (Ju 1977:06). Av bädesystematiska och lagtekniska skäl bör därför reglerna tas upp i ett sammanhangoch helst i en särskild lag. Härför talar även att RBs föreskrifter i fräga omkroppsvisitation och husrannsakan i flera avseenden skiljer sig frän denreglering som bör gälla för de föreslagna kontrollåtgärderna. Domstolsverketföreslär därför att bestämmelserna om säkerhetskontroll tas upp i en särskildlag. Tillämpningen av den föreslagna lagen medför ingrepp iprincipen om domstolsförhandlings offentlighet. Åtgärder för att skydda säkerhetenvid domstolsförhandling har dock enligt mening sitt störstasamband med ätgärder för ordningens upprätthällande. Med hänsyn härtill bör i5 kap 9 § RB tas in en hänvisning till den föreslagna lagen. För flertalet domstolar och andra myndigheter som harställning som dömande organ vid sidan av de allmänna domstolarna gäller itillämpliga delar RBs föreskrifter om säväl offentlighet som ordning vidmuntlig förhandling (jfr avsnitt 4, 5 och 12.1). Genom det föreslagna tilläggettill 5 kap 9 § RB kommer den föreslagna lagen att kunna tillämpas även av dessadomstolar och myndigheter. 1 fräga om förfarandet vid ochstatens va-nämnd saknas uttrycklig hänvisning till RBs föreskrifter om ordningvid rättens sammanträden. Enligt mening bör även dessa myndigheterha möjlighet att föranstalta om säkerhetskontroll. I lagen (1970:417) ommarknadsdomstol och i lagen (1976:839) om statens va-nämnd bör därför tas in ensärskild hänvisning till den nu föreslagna lagen. 1980/81:114 139 18 Någotom s k överskottsinformation Säkerhetskontrollen har till ändamål att tryggaoch säkerställa förhandling vid domstol. I sådant syfte färkroppsvisitation och undersökning av väskor m m ägarum för att förhindra att vapen eller annat "farligt" föremål medförs till förhandlingen.Givetvis fär kontrollen inte genomföras i annat syfte, t ex för att erhållauppgifter som kan vara av betydelse i polisens brottsutredande ellerbrottsspanande verksamhet. Inte heller färkontrollen av sädana ovidkommande skäl göras mer ingående än som är nödvändigt föratt kontrollera att vederbörande inte bär pä sig vapeneller dylikt. Vid verkställande av säkerhetskontrollen kan polisen emellertid påträffauppgifter eller föremal, t ex förfalskade handlingar, ett större parti narkotika, stöldgods etc, som - utan att vara av intresse frän säkerhetssynpunkt- ger anledning till misstanke om att den undersökte eller annan har gjort sig skyldig till brott eller planerar brott.Kontrollen kan vidare leda till att annars skyddade uppgifter oavsiktligt röjs, t ex uppgifter som inte fär tas fram genom vittnesförhör (jfr 36kap 5 § RB) eller som pä annat sättomfattas av tystnadsplikt till förmän för allmänna eller enskilda intressen. Det finns i dettasammanhang även anledning att uppmärksamma anonymitetsskyddet för den som förpublicering i massmedia lämnar uppgifter som normalt omfattasav tystnadsplikt. Sädant uppgiftslämnande ärenligt 7 kap 3 § TF i vissa fall straffritt (skmeddelarfrihet) och enligt 3 kap 4 §TF och 9 § radioansvarighetslagen (1966:756)fär myndigheter och andra offentligaorgan i princip inte efterforska vem som ärmeddelare. Säkerhetskontroll av ähörare,varibland ofta kan finnas journalister och andra representanter för massmedia, skulle undantagsvis kunna medföra att meddelares anonymitet röjs. Frägan hur uppgifter av detta slag, sk överskottsinformation, bör behandlas ärinte närmare reglerad för något tvängsmedel i svensk lagstiftning. Av intresse är främst spörsmälet i vad män uppgifter som rörbrottslig verksamhet bör få läggas till grund för spaning eller annan åtgärd för att förhindra eller beivra det brott somuppgifterna avser. Problemet får bl a sesmot bakgrund av skyldigheten enligt 23 kap 1 § RB för polis- och åklagarmyndighet att inleda förundersök- ning sä snart det pä grund av angivelse eller pä annat sättförekommer anledning att brott som hör under allmäntätal har förövats. Frägor rörande behandlingen av överskottsinformationuppmärksammades särskilt vid riksdagsbehandlingen av regeringensproposition /76:202 med förslag tillnya regler om telefonavlyssning vid förundersökning m m. Lagrådetvars yttrande imhämtades av justitieutskottet upprättade ett förslagtill lagreglering av frågan, vilket därefter remissbehandlades. 1 sitt betänkande (JuU 1976/77:20) konstaterade utskottet attproblemet inte var begränsat till telefonavlyssning utankunde uppkomma ocksä i fräga om andra tvångsmedel säsom brevkontroll, husrannsakan eller ingripandeenligt bevissäkringslagen (1975:1027). var sambandet sädant att man borde sträva efter en generell lösning för olika typer av tvängsmedel. En sävittsyftande lagstiftning ansäg utskottetemellertid kräva ett helt annat beslutsunderlag än det som förelagi ärendet. Pä utskottets hemställanavslog propositionen i denna del. tillsattes en kommitté med uppdrag att se över tvängs-medelsregleringen vid förundersökningi brottmäl m m. I sina direktiv (Ju 1978:08)har kommittén särskilt Slagts att överväga problemen med överskottsinformationoch att lägga fram förslag till laglig reglering i detta hänseende. Enligt vad inhämtat avser kommittén, som tagit namnet tvängsmedelskommittén, att under slutet av är 1980 avge ett delbetänkande som upptar förslag baslag rörande tvängsmedelsanvändning.Lagförslaget kommer bl a att innehålla bestämmelserom hanteringen av överskottsinformation. Enligtuppgift är denna reglering avsedd att gälla även i fräga om uppgifter framkomna genom användandet av tvångsåtgärder somvidtagits i brottsförebyggande syfte. De frågeställningar som berörts tordeenligt mening aktualiseras i betydligt mindre utsträckning vid genomförandetav säkerhetskontroll än dä nägon utsättsför tvängsmedel av t ex straffprocessuell art säsom vid telefonavlyssning eller husrannsakan i en bostad. Säkerhetskontrollen kan inte i nägot fall ha avseende pä att efterforska och genomgåhandlingar. Kontrollen har vidare ett Prop.1980/81:114 141 inte oväsentligtinslag av frivillighet. Den som skall närvaravid en riskförhandling och som bär på sig "känsliga" skriftliga uppgifter eller föremal som t ex kan ge upphov till misstanke ombrottslig verksamhet har ju stora möjligheteratt disponera över situationen. Är han ähörare kan han avståfrån att övervara förhandlingen.Han kan annars t ex försegla och lämna ifrånsig materialet eller föremålet för tillfällig förvaringinnan han underkastar sig kontrollen. Den som vid kontroll uppger sig innehauppgifter eller föremal som han av olika skäl vill skydda börgivetvis, innan kontrollen genomförs,beredas tillfälle att pä lämpligt sätt plocka undan sådantmaterial. Skulle trots allt vid verkställandet av säkerhetskontroll påträffasuppgifter eller föremål av detta slag, som således intehar något samband med de omständigheter som föranlettkontrollen, bör naturligtvis en befogenhet för polis- och åklagarmyndighetatt få utnyttja informationen helst kunnagrundas pä uttryckliga lagbestämmelser. Fränallmän synpunkt är det äandra sidan önskvärt att en närmare reglering av dekonfliktsituationer som kan uppkomma, och som pä intet sätt är begränsade till användandet av säkerhetskontroll,får en enhetlig och för alla tvångsmedelgällande lösning. I avvaktan på vad det av tvängsmedelskommittén aviserade betänkandetkan komma att medföra i form av mera övergripande lagstiftning pä området hardomstolsverket avstått frän att i detta sammanhang gänärmare in på frågan. Tillsvidare torde de uttalanden som gjorts av departementschefen och lagrådet i samband med behandlingen av motsvarandeproblem vid telefonavlyssning kunna vara vägledandenär det gäller hanteringen av överskottsinformation vid säkerhetskontrolloch för den restriktivitet som därvid böriakttas. 1980/81:114 142 19.1 Förslagtill lag om säkerhetskontroll vid domstols- Säkerhetskontroll fär enligt denna paragraf äga rum föratt förhindra brott som utgör allvarlig fara för säkerheten i samband med domstolsförhandling. Med hänsyntill det brottsförebyggande syftet och till attkontrollen skall fä genomföras utan att vederbörande i det konkreta fallet kan misstänkas för brott har i paragrafen inte genomuppräkning eller pä annat sättnärmare angivits vilka brott somskall förhindras. Genom kravet på att det skall vara fråga om brott som utgör allvarligfara för säkerheten bör emellertid framgå att kontroll fårföretas endast när mera kvalificerade gärningar kan befaras. I förstahand åsyftas brott mot människors liv, hälsaoch personliga frihet säsom mord, dräp, grov misshandel, människorov, olaga frihetsberövandeetc. Även sabotage eller annat liknandebrott riktat mot rättegången eller dem som medverkar i denna utgör givetvis sädan fara för säkerhetenliksom att någon kan befaras med våld eller hot om våldfrita den som är berövad friheten. Säkerhetskontroll får företas endastom det till följd av särskilda omständigheterfinns risk för att brott av denna art kan kommaatt förövas i samband med förhandlingen.Hur stor denna risk måste vara för att motivera kontroll kan inte anges generellt.Medhänsyn till kontrollätgärdernasingripande natur mäste restriktivitet iakttas vid bedömningen. I varje särskilt fall fär göras en avvägning mellan föreliggande risker och de olägenheter som kontrollen kan medföra. Med hänsyntill de allvarliga brott som kan komma i frågamåste det finnas möjlighet att ingripa även när sannolikheten för farans förverkligandeär förhållandevis låg. Det kan därför inte uppställaskrav på att kvalificerad risk skall föreligga. Vid bedömandetav sannolikhetskravet mäste givetvis alla pä fråganinverkande faktorer beaktas, t ex det sättpä vilket faran kommit till uttryck,arten av befarade våldshandlingar, vilka som kan skadasetc. Det är t ex naturligt att minska kravetpå sannolikhet ju allvarligare denaktuella faran bedöms vara och ju fler personer somkan komma att skadas. Något generellt krav pä att hotet måsterikta sig mot en större krets personer kan emellertidinte uppställas. Även risk föratt en enskild 1980/81:114 143 person allvarligt kan komma till skada vid förhandlingen kan vara tillräckligt föratt motivera kontrollen. Med domstolsförhandlingavses varje sammanträde inför rätten vidvilket parter och andra får närvara och utöva processuell verksamhet (jfravsnitt 4). Det saknar härvid betydelse vilka frågor som ärföremål för rättens prövning. Säkerhetskontroll färsåledes äga rum oavsett Om förhandlingen vid t ex allmändomstol rör brottmäl, tvistemåleller fråga som handläggs i form av ärende.Bestämmelserna är vidare tillämpligainte bara vid förhandling i allmän domstol utan ävenvid förhandling i övriga domstolar och andra myndigheter som har ställning som dömandeorgan.