prop · G403126 · 1980-12-31 00:00:00 — Det bör emellertid framhållas atl endasi en liten del avinvandringen numera låter sig regleras i enlighet med arbetsmarknadslägel iSverige. Hälften av den årliga invandringen kommer från andra nordiska länder.Möjligheterna atl påverka inflyttningen från andra nordiska länder är begränsade.De nordiska länderna har under är 1980 gemensamt uttalat att grunderna för enfri nordisk arbetsmarknad skall slå fasl. En översyn av 1954 årsöverenskommelse om en gemensam nordisk arbetsmarknad har dock inletts avNordiska minisleiTådet på inilialiv. med della arbele pågåröveriäggningar mellan och i syfte alt i större utsträckningkanalisera arbelskraftsfiyttningarna via de offentliga arbetsförmedlingarna. Även en stor del av den utomnordiska invandringen sker somen följd av internationella åtaganden. Det gäller t.ex. i stor utsträckningflyktinginvandringen, som svarar för ungefär en fjärdedel av hela denutomnordiska invandringen. har ocksä av tradition en positivinställning lill familjeåterförening. Hälften av invandringen av utomnordiskamedborgare beslår av nära anhöriga till personer som bor i (i storutsträckning gäller det utländska medborgare som gifter sig med nägon i Sverigebosatt person). Någon egentlig arbetskraftsinvandring av utomnordiska medborgarelill förekommer inle. har visserligen drygl 6000utomnordiska medborgare fått arbetstillstånd i efter arbetsmarknadsprövningav AMS, men i det stora flertalet fall gäller del arbelen under en mycket korttid. Endast en begränsad del (kanske ) avser fall där vederbörande avserstanna i att kyrkobokföring kan ske och det gäller däofta anställningar i utlandsägda företag eller olika specialister. Vid sidanav den registrerade invandringen finns det sålunda ell storl antal utländskamedborgare som arbetar i en utan all vara fastbosatt här. Detla gäller även nordiska medborgare som kan arbeta här ulan attvara kyrkobokförda. Detla förhållande har beaktats i myckel litenutsträckning i undersökningar om arbetsmarknadens funklionssäll. De nuvarande riktlinjerna för den reglerade utomnordiskaarbetskraftsinvandringen fastställdes av är 1968. Den år 1980tillsatta invandrarpolitiska kommittén (A 1980:4) har bl.a. i uppdrag atl seöver dessa riktlinjer. 1 direktiven framhålls att kommittén vad gällerinvandring av sysselsältningsskäl från utomnordiska länder bör utgå från denrestriktiva inställning som har präglat behandlingen av såvälenskilda ansökningar om arbetstillstånd som framställningar om kollektivöverföring av arbetskraft. Prop.1980/81:126 55 Invandrarnasarbetsmarknadssituation präglas numera av betydande problem. av demsom påböijar arbetsmarknadsutbildning är utländska medborgare. Deutländska medborgarna svarar för av arbetskraften men för drygl av dearbetslösa. 1 svarar de för av de arbetslösa.Särskilt i storstadsområdena utgör utländska medborgare en mycket slor andelav de arbetslösa. Sedan utländska medborgare började särredovisas i år 1977har arbetslösheten bland de utländska medborgarna varit ungefär dubbelt så storsom bland hela arbetskraften, även om man tar hänsyn till skillnaderna iålderssammansättningen mellan gruppen utländska medborgare och arbetskraften iövrigt. Invandramngdomarnassilualion på arbetsmarknaden är särskilt illavarslande, och det är enligl minmening nödvändigl all inom ramen för alla de ålgärder som vidtas för ungdomarnapå arbetsmarknaden ägna särskild uppmärksamhet ål deras problem. Ett värdefulltunderlag för olika insatser utgörs av den rapport om invandrarungdomarnassituation som har sammanställts av slalens invandrarverk påinvandrarministerns uppdrag, efter förslag från delegationen (A 1980:1) förungdomens sysselsättningsfrågor. Förslagen i rapporten bereds f.n. inomregeringskansliet. 1 årets budgetproposition (prop. 1980/81: 100, bil. 15) harredovisats vissa särskilda ålgärder för alt förbättra invandrarungdomarnassituation, bl.a. de särskilda introduktionskurserna i gymnasieskolan, desärskilda beredskapsarbetena för invandrarungdomar samt förslaget om utökadeprojektresurser för vägledning och rehabilitering inom ramen förarbetsmarknadsinstitutens verksamhel för utsatta grupper bland invandrarna. Arbetsmarknadspolifikensinriktning är avgörande också för Jämställdheten mellan kvinnor och män.Enligt min mening är elt eget förvärvsarbete som ger ekonomisk självständigheten förutsältning för jämställdhet. Vad jämställdhet ytterst handlar om är varjekvinnas och mans rätt till ulbildning, utveckling och arbete utifrån sina förutsättningaroch intressen. Kvinnornasförvärvsfrekvens uppgår nu till i åldern 25-54 är. harkvinnorna svarat för en betydande del av arbel-skraflstillskollel. Kvinnornasinträde på arbetsmarknaden har sammanfallit med den offentliga sektornsexpansion. Kvinnorna har i slor utsträckning gått lill yrken som kan ses somen förlängning av arbelel i hemmet, t.ex. barna- och åldringsvård, sjukvård ochen rad servicefunktioner. Därmed har också kvinnornas arbetsmarknad begränsatskraftigt i jämförelse med mäns. Kvinnoroch män finns i arbetslivet på mycket olika villkor vad gäller yrkesområden,löner och lid i förvärvsarbete. av alla deltidsarbetande ärkvinnor. Det innebär atl nästan varannan kvinna på arbetsmarknaden arbetar deltid.Detta kan också ses som en av orsakerna till den könsuppdelade arbetsmarknaden.Inom kvinnodominerade områ- Prop.1980/81:126 56 den har en anpassning skett efter kvinnornas önskemål omflexibla arbetstider. Kvinnor tenderar atl söka sig lill dessa yrkesområdenvars attraktion då yllerligare förstärkts. De mansdominerade arbetena framstårför kvinnor som oatlrakliva. Orsakerna till deltidsarbetet är många ochomdiskuterade. Jag anser all omfattningen av deltidsarbetet tyder pä altförvärvshindren helt eller delvis kvarstår; bl.a. lar männen inte itillräcklig utsträckning sin del av det praktiska ansvarel för hem och barn.Jag menar atl förutsätlningar måste skapas för såväl kvinnor som män atlkombinera förvärvsarbete med omsorg om barn. Arbetslivels organisation måsleutgå från atl även män har etl ansvar för barn. Detla kan bli en möjlighel atlbryta den könsuppdelade arbetsmarknaden. Kvinnorna väntas stå för en väsentlig del av nytillskotteti arbetskraften även under 1980-talel. Utvecklingen pä kommer, somjag lidigare framhållit, inle atl medge atl den offentliga sektorn växer isamma takt som . Det innebär all nytilllrädande kvinnor i framtideninte kan förvänta sig atl genomgå kortare, för kvinnor traditionella, utbildningaroch sedan lätt få elt förvärvsarbete. Kvinnorna måste inriklas på atl söka siglill induslrin och således i större ulslräckning informeras om vilkaulbildningar som kan ge arbete där. Samfidigl måsle ocksä induslrin inriktaspå atl la emol kvinnlig arbetskraft. En annan viklig faktor som kommer att påverka den förkvinnor traditionella arbetsmarknaden är införandel av ny leknik ochdatorisering. Den nya tekniken medför inte bara atl kvinnlig arbetskraft kanersättas, del finns risk att nya könsuppdelade arbetsuppgifter skapas. Redan nuär det huvudsakligen kvinnor som tar hand om de rutinartade för- och eflerarbetensom datoriseringen fört med sig. Mot den bakgrund jag givit här anser jag att kvinnorsbenägenhet till yrkesmässig rörlighet kommer atl vara av avgörande betydelseför kvinnors sysselsättning under 1980-lalet. Här vilar elt ansvar påarbetsgivare, fackföreningar och arbetsförmedlingar men också, inte minst, päkvinnorna själva. Industrins ökade efterfrågan pä arbetskraft under 1980-laletfömtsätter alt kvinnorna söker sig till nya yrkesutbildningar. Dä kan också denkönsuppdelade arbetsmarknaden luckras upp och kraven på jämställd-hel iarbetslivet komma atl tillgodoses. De regionala arbetsmarknadsproblemen kvarstår ocksä. Denregionala obalansen kan illustreras med skillnaden i förvärvsfrekvenser mellanolika regioner. Problemen framgår som jag lidigare redovisat ocksä tydligt omman jämför antalet arbetslösa och sysselsalla med hjälp av arbelsmarknadspolitiskaålgärder i olika omiäden. Etl förhållande som särskill rnäste uppmärksammas är densårbarhet som den regionala industristrukturen medför. Orter som är ensidigtberoende av etl enda företag eller en enda bransch är naturiigtvis särskillkänsliga för effekterna av branschkriser, företagsnedläggningar och driftsinskränkningar.Som sysselsältningsulredningen har visal har mänga orter Prop.1980/81:126 57 ettsådant ensidigt beroende. I 60 av landels kommuner svarar en endaindustribransch för av den totala sysselsättningen. Ser man enbarttill sysselsättningen inom industri, så kan man konstatera, atl av landetsbefolkning bor i kommuner där elt enda arbetsställe svarar för avhela induslrisysselsätlningen. Del är därför ingen överdrift atl säga all enbetydande del av landets befolkning bor i kommuner som kan drabbas av storasysselsättningsproblem genom stmkluromvandlingen inom industrin. Ytterligare etlkvarstående huvudproblem inför 1980-lalel ulgör de svårigheter som delar avnäringslivet har att besätta de lediga platserna. Del gäller kanske framförallt de bestående bristyrkesområdena. Men det bör observeras att även utanfördessa områden föreligger ibland betydande vakanser samfidigt som etl stortantal personer är arbetslösa eller föremål för arbelsmarknadspolitiskaålgärder. Om vi nu skall kunna komma fillrätta med den gmndläggande obalanseni den svenska utrikeshandeln är del nödvändigl all våra möjligheter altexportera inle hämmas av brist på arbetskraft inom exportindustrin. Deproblem som jag här kortfattat har beskrivit, är, sådana som redan ärpåtagliga, som kommer alt kvarstå och som dessutom riskerar alt förvärras.Enligl min mening bör de dock med framgång kunna angripas av en lämpligtutformad arbetsmarknadspolitik. Jag vill emellertid också framhålla att denekonomiska, tekniska och politiska utvecklingen i vår omvärld kan medföramyckel omfattande störningar på den svenska arbetsmarknaden. De bedömningarjag här har gjort av 1980-talels sysselsättningsproblem bygger bl. - attbalansbristerna i den svenska ekonomin kan motverkas genom en expansion av industrins produktion och sysselsättning, svenska ekonomin inte på etl avgörande sätt påverkas av ökade energikostnader och störningar i energilillförseln. Om någon av dessaförutsättningar mbbas på ett avgörande sätt kommer sysselsättningen inle attkunna upprätthållas utan mycket kraffiga exlraor-dinariearbetsmarknadspolifiska åtgärder. Jag vill särskiltunderstryka atl teknikfaktorn får allt slörre belydelse för den ekonomiskatillväxten. 1 en liten öppen ekonomi som den svenska finns del inle storamöjligheter all avskärma sig ifrån användningen av ny leknik om deninternafionella konkurrensförmågan skall bevaras. Datatekniken och mikroelektronikenkan antas få ett mycket brett genomslag inom olika sektorer. Tekniken möjliggörfortsatt slora produkiiviietsökningar inom industrin men framföralltproduktivitetsökningar inom hell nya sektorer, nämligen inom slora delar avprivat och offentlig service. Inom tillverkningsomrädel är datorstöddkonstmktion, industrirobotar, numeriskt styrda maskiner och processtyrningvikliga användningsområden. Inom tjänstemanna- och serviceområdet kandatatekniken användas i en rad olika funktioner och verksamheter såsom mereller mindre mtinbeto- Prop.1980/81:126 58 nadeadministrativa uppgifter som återfinns på de flesta kontor inom olika näringar(textbehandling, räknearbete, redovisning etc), kassaarbete och lagerhanteringm. m. inom handeln, post- och telekommunikation, bank-och försäkringsverksamhetm. Sysselsättningskonsekvensernablir beroende av i vilken ulslräckning och hur snabbi den fillgängliga teknikenfaktiskt kommer att utnyttjas inom olika områden. Det är inle alldeles givetall förändringarna inom Ijänsle-seklorn blir så dramaliska som beskrivningar avden polenfiella lekniska utvecklingen ger oss anledning att tro. Privat ochoffentlig tjänsteproduktion är inle föremål för samma koslnadspress som denkonkurrensulsalta industrin är. Det kan medföra att arbelsbesparande teknikinförs i långsammare takt i tjänstesektorn än i industrin. Vidare kansysselsättningseffekten av produktivitelsvinsterna neutraliseras i störreeller mindre grad genom produktionsökningar. Den nya tekniken kommer troligeni många fall alt användas lill att höja kvaliteten och omfattningen påtjänsterna. Dessutom finns inom tjänstesektorn betydande delar vård ochsocial service -som inte i någon högre grad kan tillämpa arbelsbesparandeteknik. Även om den tekniska ochekonomiska utvecklingen aldrig hell kan fömtsägas kan beredskapen föroförutsedda händelser på olika säll höjas och våra möjligheter att möta sädanahändelser förbättras. Jag vill i delta sammanhang erinra om de ulredningar pådatateknikens område som pågår. Jag vill också erinra om att del inomregeringskansliet pågår ell beredningsarbete syftande till all under våren 1982lägga fram förslag på datateknikens område. Jag samråder i dessa frågor medchefen för industridepartementet och statsrådet . 5.2Förändrade förutsättningar för arbetsmarknadspolitiken Tendensernatill ökade trögheter på arbetsmarknaden innebär all arbetsmarknadspolitikensuppgifter blivit svårare atl lösa. Som jag redan framhållit återspeglas dettai de uppgifter arbetsmarknadspolitiken fält la på sig, säväl volymmässigt somkostnadsmässigt. Under konjunkturnedgången var som mest underenskilda månader närmare 200000 personer, eller av hela arbetskraften,sysselsalla med hjälp av olika arbetsmarknadspoliliska åtgärder. Utgifterna förarbetsmarknadspolitiken uppgick lill av BNP, och svarade för avstatsutgifterna. Dehär insatserna var nödvändiga för all hålla nere arbetslösheten och värnasysselsättningen. Insatser även av denna storleksordning är vid ell givettillfälle samhällsekonomiskt lönsamma om allernalivel är arbetslös-hel. Som enföljd av bl. a. höga sociala avgifler knutna lill löner och sociala skyddsnätsom garanterar individen en relativt god standard åtminstone vid tillfälligarbetslöshet, har samhället i allmänhet mycket hög allernafiv-koslnad till enaktiv arbelsmarknadspolifik. Delmåste emellertid uppmärks.immas att utvecklingen har inneburit en Prop.1980/81:126 59 långsiktigökning av arbelsmarknadspolitiska insatser där volymen tenderar atl flyttasupp på allt högre nivåer i samband med lågkonjunkturerna. Med rådande tendenserpå arbetsmarknaden och med nuvarande utformning av åtgärderna kan dennautveckling befaras fortsätla och allt fier människor behöva sysselsättas utanförden reguljära arbetsmarknaden. Det är enligl min mening uppenbart att dennautveckling måste brytas om vi i framliden skall kunna upprätthålla ambitionernai sysselsättningspolitiken. Det finns flera mycket starka skäl till detta. Även om det på kort siktär samhällsekonomiskt lönsaml all lillfälligl öka ålgärdsinsalserna för atlmotverka arbelslöshelsökningen, är det inte möjligt atl ständigt höja den"permanenta" eller strukturellt betingade delen avsysselsältningsåtgärderna. Inte ens under förutsättning av snabb ekonomisktillväxt och stort statsfinansielll utrymme kan en allt större del av vårsamlade produktion i längden avsättas för alt kompensera för bristandeanpassning på arbetsmarknaden. med låg tillväxt och en myckelhårt ansträngd slatsfinansiell silualion blir givelvis kraven påförändring avden nuvarande utvecklingen ännu starkare. Idet rådande, hårt ansträngda statsfinansiella lägel, är det nödvändigl att vidvarje tillfälle välja sädana insatser som ger en önskad sysselsättningseffektlill lägsta möjliga kostnad. Vi mäste vinnlägga oss om atl utformaarbetsmarknadspolitiken så att den inle tar i anspråk onödigt stort utrymme påbekostnad av andra angelägna samhällsinsatser. Denslora "permanenta" åtgärdsvolymen medför vidare påfrestningar påorganisation och administration. Den försämrar möjligheterna till tillfälligavolymökningar i lågkonjunkturer, och lill fiexibilitet och selektivitet. AMShar bl.a. i sitt remissyttrande över sysselsättningsutredningens slutbetänkandeframhållit atl de arbelsmarknadspolitiska åtgärderna under konjunklurdämpningenåren 1976-1978 fick alltför slora stabiliseringspoli-fiska uppgifter. Densnabba och kraftiga volymökning som åstadkoms uppnåddes delvis på bekostnad aveffektivitet och träffsäkerhet i insatserna. Jaghar nu anförl ekonomiska och effektivitetsmässiga skäl lill alt försöka brytaden nuvarande utvecklingen på arbetsmarknaden. Elt lika viktigt skäl är altdenna utveckling, som inneburit statsfinansiella påfrestningar, i vissa fallinte tett sig särskilt förmånlig för de människor som berörts av insatserna.Insatser som innebär all den arbelslöse kan beredas arbele på den öppnaarbetsmarknaden är alllid att föredra framför temporära eller i övrigtextraordinära åtgärder. Deändrade fömtsättningarna som jag nu redovisat gör det nödvändigt alt utnyttjaalla möjligheter att få lill sländ en väl fungerande arbetsmarknad. Vi fårinle tillåta att det på grund av bristande anpassning på arbets- 1980/81:126 60 marknadensamfidigt råder hög arbetslöshet och icke tillgodosedd efterfrågan påarbetskraft. är deslo mer angelägel med hänsyn lill den begränsadetillväxttakt som kan befaras under 1980-lalet. En låg tillväxt i ekonomininnebär alt problemen pä arbetsmarknaden i begränsad utsträckning kanabsorberas inom lillväxtseklorer. Arbetsmarknadspolitikenscenirala uppgift under 1980-lalel blir i del här perspeklivel atl lösaarbelslöshetsproblemen inom ramen för de lediga platser som finns påarbetsmarknaden och således medverka till all de arbetslösa kommer med vidföretagens ordinarie rekrytering. får inle sysselsättningsskapandeåtgärder vid sidan av den reguljära arbetsmarknaden försämra företagensmöjligheter all tillgodose behovel av arbetskraft. Av min redogörelse förarbetsmarknadspolitikens utveckling framgår atl tendenserna till försämradanpassningsförmåga på arbetsmarknaden uppträtt som del skett enbetydande ökning av utgifterna också för anpassningsfrämjande åtgärder. Detlaförhållande skall enligl min uppfattning inte tolkas så att dearbelsmarknadspolitiska insatserna har blivit sämre. Det är snarare så altuppgifterna för arbetsmarknadspolitiken blivit så mycket svårare. Den härutvecklingen visar emellertid enligt min mening också alt det inle är möjligtatl på etl avgörande sätt förbättra arbetsmarknadens anpassningsförmåga enbartgenom kvanlitalivl allt större insatser av arbetsmarknadsutbildning ocharbetsmarknadsservice. Om åtgärderna skall få avsedd effekt måste vi ocksåförmå arbetssökande och arbetsgivare all della mer aktivt ianpassningsprocessen. Allt eftersom personalinflytandet har ökat genom bl.a.medbeslämmandelagstiflningen har det också blivit allt mer angelägel att defackliga organisationerna engagerar sig i dessa frågor. Det är tre parter som haratl svara för anpassningen på arbetsmarknaden; staten, arbetsgivarna och dearbetssökande. Den utveckling som jag här har redogjort för, måste tolkas så attstaten fått la på sig en allt större del av ansvaret för denna anpassning. Denlångsiktiga ökningen av de arbetsmarknadspoliliska åtgärdernassysselsättningseffekt måsle delvis ses som en kompensation för avtagandeanpassningsförmåga hos arbetsgivare och arbetssökande. Om den nuvarandeutvecklingen mot ständigt ökande arbelsmarknadspolitiska utgifter skall kunnabrytas, måste därför arbetsgivarnas och de arbetssökandes del av ansvaret förarbetsmarknadens funktion återställas. Motden bakgmnd jag nu tecknat ser jag del som nödvändigl all effektivisera dearbetsmarknadspolitiska insatserna, atl fastlägga normer för arbetsgivarnas ochde arbetssökandes ansvar i anpassningsprocessen och atl se över regler ochinstmment för samhällets insatser i denna process. Vidutformningen av förslag och fastställande av riktlinjer för arbetsmarknadspolitikenmåste särskild hänsyn las till de krav som de nuvarande balansproblemen isvensk ekonomi aktualiserar. 1980/81:126 61 måslesystematiskt granskas med avseende just på dess medverkan i strävandena atlåterställa den samhällsekonomiska balansen och motverka inflafionseffekter iarbetsmarknadens anpassningsprocess. Detta är nödvändigl om vi skallkunna upprätthålla etl sådant efterfrågetryck i ekonomin som är förenligt medden fulla sysselsättningen. Etl område där det behövskomplettering är insatserna i samband med den slmkturella omvandlingen avnäringslivet. Del är en traditionell huvuduppgift för arbetsmarknadspolitikenatl stödja den som gär över frän fillbakagående lill expansiva branscher ochföretag. Denna uppgift kan i vissa fall riskera all komma i konflikt med andrakortsiktiga insatser i syfte att hålla nere konjunklurarbetslösheten. Storainsatser i den s. k. första försvarslinjen kommer att bli nödvändiga även ikommande konjunkturdämpningar, men vi måste se lill alt de utformas sä alt deinte försvårar den slmkturella anpassningen och skapar s. k.inlåsningseffekter. Det är därför önskvärt alt de arbetsmarknadspolitiskaåtgärderna inom företagen ges en mer offensiv karaktär än underkonjunklurdämpningen . Eltannal viktigt område är den tilllagande segregeringen pä arbetsmarknaden. Enväxande del av arbetskraften sysselsätts permanent utanför den reguljäraarbetsmarknaden. har, i förhällande till sysselsättningseffekten, visalsig vara en mycket kostnadskrävande metod att bedriva arbetsmarknadspolitik.Lika allvarligt är att en uppdelning av arbetsmarknaden i en högproduktiv ochen lägprodukliv sektor i sig själv kan vara inflationspådrivande. Därför måstede arbelsmarknadspolitiska insatserna medverka lill atl lösa problemen inomramen för den reguljära arbetsmarknaden. Trögheteni anpassningsprocessen kan vara betydande också pä lokala arbetsmarknader därdet föreligger förutsäitningar för anpassning i den meningen att platser ochsökande yrkesmässigt motsvarar varandra. Arbetssökande måsle i sådanasituationer förmås att snabbare acceptera de lediga platser som erbjuds, ocharbetsgivarna all snabbare acceptera den i regionen befintliga arbetskraften. Den begränsning av denoffentliga sektorns tillväxt som är nödvändig för atl återställa densamhällsekonomiska balansen gör del mer angeläget än lidigare alt islabiliseringspolitiskt syfte utnyttja den expansion som ändå sker. Etl sådantutnyttjande bör bygga på en planering som medger säväl tidigareläggning avoffentlig sysselsättningsökning i konjunklurdämpningar som en senareläggningav utbyggnaden, om denna annars förstärker flaskhalsproblem ochinflationstendenser i en konjunklumppgång. Inteminst viktigt i detla sammanhang är all kommunerna, som svarar för praktisktlaget hela expansionen inom den offentliga sektorn, analyserarsysselsättningseffekterna av sina egna åtgärder och åtaganden, och låter sådanaanalyser ingå som en viktig del i planeringen av den egna verksamhelen. Prop.1980/81:126 62 Denregionala sysselsättnings planeringen i vidare bemärkelse är en del avlänsplaneringen som gjorts alltmer åtgärdsinriktad. Enligt vadjag inhämtat från chefen för induslrideparlementet pågår en översyn avlänsplaneringen med syftet att vidareutveckla den i denna riktning. Enliglmin mening är det naturiigt att planeringen inom olika områden avsysselsättningspolitiken utvecklas inom ramen för befinlliga planeringsorganoch planeringsinstrument. Någol nytt och övergripande planeringssys-lem anserjag mol denna bakgrund inte vara nödvändigt all fillskapa. Samordningen påolika nivåer och områden bör liksom tidigare ske inom ramen för de långsiktigaekonomisk-polifiska bedömningar som löpande utförs inom . Huvuduppgiftenför arbetsmarknadspolitiken blir som jag redan har framhållitalt få fill ständ en bättre fungerande arbetsmarknad. De arbetsmarknadspolitiskainsatserna måste koncentreras kr till anpassning hos de medagerande päarbetsmarknaden. 1defta perspektiv är del nödvändigt atl la särskild hänsyn till de grupper somav olika anledningar har sv,årt alt klara förändringar. Vi får inte ställakraven på anpassning sä högt och okänsligt att de stänger ute desvagaste från arbetslivet. Kraven på ekonomisk effektivitet får alltså intemedföra att vi sänker ambitionerna i sysselsättningspolitiken.