prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — 22 8 År fråga om utmätning av fordran eller annanrättighet och råder ovisshet om dess bestånd på den grund att sekundogäldenären eller den från vilken rättigheten skall utgå gör invändning därom, får utmätning likväl ske, om det föreligger sannolika skäl att fordran eller rättighet tillkommer gäldenären. Härvid skall dock förbehåll göras i fräga om ford ringens eller rättighetens bestånd. Råder ovisshet i vad mån pantbreveller inteckningshandling som avses i 2 S andra stycket och som innehas avIredje man utgör säkerhet för fordran men föreligger sannolika skäl att någonpanträtt ej består, fär utmätning av pantbrevet eller inteckningshandlingen skemed förbehåll för Iredje mans rätt. Sker utmätning enligt första ellerandra stycket, skall kronofogdemyndigheten, om det ej av särskilda skäl ärobehövligt, förelägga sökanden att inom en månad från del all föreläggandetdelgavs honom väcka talan mol tredje man huruvida dennes invändning elleranspråk utgör hinder mol utmätning. Efterkommer sökanden ej föreläggandel,skall utmätningen hävas, om ej iredje man har väckt talan mol sökanden inom denangivna tiden. Förhållandet till tredje man vid utmätning av jäst egendom 23 8 Utmätning fårske av fast egendom till vilken gäldenären enligl vad som framgår i målet ärägare. Har gäldenären lagfart på egendomen, anses han vara ägare, om det ejframgår all egendomen tillhör annan. 24 8 Lika med24 8 i förslaget. 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1120 258 Har fast egendom utmätts och har tredje man påstått bättre rält tillegendomen samt föreligger sannolika skäl för hans påstående, gäller vad somsägs i 20 8- Beträffande innebörden på ett par punkter av den avlagrådet föreslagna lagtexten vill lagrådet anföra följande. Med formuleringen "framgår ej i målet vemegendomen tillhör" i 19 8 första slyckel avses att äganderättsfrågan äroklar i den meningen att det ej framgår att någon av makarna och ej hellernågon annan är ägare till egendomen. Tilläggas bör att av samäganderältslagen följer,att samägare anses ha lika del i egendomen, om ej annat visas. Även dennapresumtion beträffande andelsfördelningen bryts alltså bara om det framgår attandelarna inte är lika stora. Vad angår 20 8 avser den enligl sin lydelse i detremitterade förslaget fall då lös egendom utmäts "enligt 17-19 88"och tredje man har gjort gällande bättre rätt till egendomen. Föratt utmätningskall få ske enligl huvudregeln i 17 8 - dvs. när inte någon avpresumtionsreglerna i 18 eller 19 8 är tillämplig - förutsätts enligl lagrådelsförslag all del framgär i målet alt gäldenären är ägare till egendomen. Mendetta är liktydigt med att kronofogdemyndigheten pä grundval av utredningenhar funnit sig kunna tillbakavisa ett eventuellt av tredje man framställtpåstående om bättre rätt till egendomen. Och i ett sådant fall föreliggeruppenbarligen inte något utrymme för all meddela tredje man sådantföreläggande som avses i nu förevarande paragraf. Bestämmelserna i 20 8 kansåledes bli tillämpliga endast i fall då någon av presumtionsreglerna i 18 och19 88 är tillämplig. Till undvikande av missförstånd rörande paragrafensinnebörd och räckvidd har lagrådet gett uttryck ät detta i sin lagtext. 1 lagrådels förslag har de inledande orden i 20 8första stycket utformats så, att de även innefattar det fall att tredje man görgällande bättre rält först sedan utmätning har skett (jfr 20 8 första stycketandra meningen i det remitterade förslaget). Även utan särskilt stadgande äi det tydligt, att 208 i lagrådets förslag gäller också när tredje mans påstående om bättre rättavser något som framstår som tillbehör lill lös egendom. Motsvarighet tillandra stycket i 20 8 i det remitterade förslaget saknas därför i lagrådetstext. I 25 8 i lagrådets förslag har motsvarande ändring gjorts. 33§ Bestämmelserna i första stycket av förevarande paragraf i förslaget innebär,att utmätning i princip skall hävas, om det blir utrett i målet att den utmättaegendomen tillhör tredje man. skall i en sådan situationsjälvmant besluta om hävande av utmätningen. 1 gällande rätt finns motsvarandeföreskrifter om s. k. självrättelse i 77 8 3 mom. Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1121 UL.Enligt delta lagrum får emellertid självrättelse inle i något fall vidtassenare än från del utmälningsförrätlningen ägde rum. Del nuremitterade förslaget innebär, all denna tidsbegränsning slopas, när fråga ärom självrättelse på den grund att utmätl egendom befinnes tillhöra tredje man. Lagrådet har inte någon erinran mot att möjligheternatill självrätlelse i nu angivna situation vidgas på det sätt som föresläs. Förslagel innebär emellertid den begränsningen avmöjligheterna lill självrätlelse i förevarande fall, alt utmätning av egendomsom senare visar sig tillhöra iredje man inte skall eller ens får ske, omtredje man efter föreläggande har förioral sin rält mol sökanden. Härmedåsyftas den situation som inträder, när kronofogdemyndigheten med slöd av 4kap. 20 8 i förslagel har förelagt en tredje man, som påstått bättre rätt lillutmätt egendom, att inom en månad väcka lalan i saken mot sökanden ochgäldenären men tredje man har underlåtit att efterkomma föreläggandel ochdärmed har "förioral sin rätt mot sökanden". 1 gällande lag finnsinle någon uttrycklig regel om en sådan begränsning. Detta sammanhänger med altsjälvrätlelse enligt 77 8 3 mom. UL över huvud taget inte kan ske senare än tvåveckor efter utmätningsförrättningen, en tidsfrist som Ju alltid löper ut innanden i 69 8 UL - som utgör motsvarighet till 4 kap. 20 8 i förslagel -föreskrivna tiden av en månad, inom vilken tredje man har att väcka talan, gårlill ända. Den sålunda föreslagna ordningen skall ses motbakgrund av den reglering av frågan om den rättsliga betydelsen av att Iredjeman inle efterkommer ett enligl sistnämnda lagrum meddelat föreläggande somdet remitterade förslaget innefattar. Denna reglering leder lill alt tredjeman inte bara "förlorar sin rätt mol sökanden" utan också blirbetagen möjligheten alt efter egendomens exekutiva försäljning vindicera denfrån förvärvaren; denna rältsföljd inträder enligt 14 kap. 2 8 i förslagel äveni förhållande till den som vid sitt förvärv var i ond tro beträffande tredjemans äganderättsanspråk. Den nu aktuella frågan om självrättelse kommer iett annat läge, om man på de berörda spörsmålen i stället anlägger delsynsätt som lagrådet har gett uttryck ål i det föregående vid sin behandling av20 8 i kapitlet. Lagrådet har därvid intagit den ståndpunkten, allunderlåtenhet från en tredje mans sida att efterkomma ett enligt nämndaparagraf meddelat föreläggande inte bör medföra några maleriellträttsligaverkningar utan endast fä den konsekvensen att tredje man förlorar rätten all iutsökningsmålet föra lalan i frågan huruvida hans påstådda äganderätt utgörhinder mot utmätningen. Han förlorar således rätlen att överklaga utmätningenpä sådan grund liksom också rätten att såsom part i målet hos kronofogdemyndighetenpåkalla prövning av den angivna frågan. Med lagrådets ståndpunkt har däremotunderlåtenheten i princip inte någon inverkan på tredje mans möjligheter attunder åberopande av allmänna civilrältsliga regler Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1122 hävdasin äganderätt lill den utmätta egendomen. Detta innebär, att tredje man - imotsats till vad som antas gälla, när Iredje man har underlåtitatt efterkomma ett enligl 69 8 UL meddelat föreläggande att väcka talan viddomstol - efter egendomens försäljning kan vindicera egendomen frånförvärvaren, orn denne var i ond tro beträffande tredje mans rätt lillegendomen. Utgjordes det utmätta av rättighet som inte kan bli föremål förgodtrosförvärv, kan en vindikalionslalan riktas även mot godtroende förvärvare.Till dejämkningar i förslaget i övrigt som föranleds av denna ståndpunkt återkommerlagrådet vid behandlingen av 14 kap. Med de mera begränsade verkningar av enunderiålenhet att iaktta föreläggande enligt 20 8 som lagrådets förslag innebärär del uppenbarligen nödvändigt, att kronofogdemyndigheten skall kunna vidtasjälvrältelse, dvs. självmant häva en utmätning, i fall då tredje manvisserligen har underlåtit att efterkomma föreläggandet men det därefter - medeller ulan tredje mans medverkan - blir utrett i målet alt egendomen tillhördenne tredje man. Om tredje man har gjort gällande bättre rätt tillutmätt egendom, innan egendomen har sålts, men det varken genom rättegång ellerpå annat sätt blir utrett, all egendomen tillhör tredje man, och denne inleheller överklagar utmätningen eller av honom anförda besvär över utmätningenogillas, kan och bör egendomen säljas utan avseende på tredje mans anspråk.Kronofogdemyndigheten kan i ett sådant läge inte anses skyldig alt vidförsäljningen upplysa presumtiva köpare om att tredje man har gjort anspråk påegendomen. Detta gäller också i fall då tredje man underiåter att iaktta ettenligl 20 8 meddelat föreläggande och det inle före försäljningen på annat sättblir klarlagt att egendomen tillhör honom. Tredje mans underlåtenhet attefterkomma föreläggandet bör med andra ord i utsökningsmålet tolkas som om hanhade frånträtt sitt äganderättsanspråk. Under hänvisning till del anförda förordarlagrådet, att i första stycket första meningen av förevarande paragraf orden"såvida ej tredje mannen efter föreläggande har förlorat sin rätt motsökanden" utgär. Med lagrådets disposition av lagreglerna iförevarande kapitel fär 27-36 88 beteckningarna 26-35 88. 58 Bestämmelserna i 9 kap. 9 8 förutsätter, alt egendom, som förvärvals påkredit under förbehåll om återtaganderält vid bristande betalning, kan utmätas,även om egendomen enligt avtalet ej får överlåtas. I motiven till detta lagrumpåpekas att, eftersom försäljning av egendomen inle fär ske utan attkreditgivarens rätt blir tillgodosedd, utmätningen inte kränker dennes rätt ochdärmed inle heller stär i strid mot principen i 5 kap. 5 8. Förslaget utgårfrån att vid sådant förhållande något uttryckligt undantag från denna principej behöver göras. Enligt lagrådets mening står emeller- Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1123 lidutmätning i nu avsedda fall i direkt strid mot principen i detta lagrum attegendom som ej får överlåtas ej heller får utmätas. Lagrådet - som inte harnågon erinran mot att utmätning får ske i nu avsett fall under förutsättningatt kreditgivarens rält blir tillgodosedd på sätt som anges i 9 kap. 9 8 -förordar därför, att som ett andra stycke i nu förevarande paragraf tas upp ettuttryckligt undantag för detta fall. Lagrådet föreslår, att paragrafen med vissaredaktionella Jämkningar får lydelsen: "Egendom, som till följd av sin beskaffenhet,enligl föreskrifl vid gåva eller i testamente eller på annan mot envar gällandegrund ej får överlåtas, får ej heller utmätas, om ej annat följer av andrastycket eller av särskild föreskrift. Egendom, som gäldenären har förvärvat på kreditunder förbehåll om återtaganderätt för kreditgivaren, får utmätas utan hinderav att egendomen ej får överlåtas," Lagrådet vill framhålla, alt undantagsregeln iandra stycket givetvis tar sikte endast på fall då ell överlåtelseförbud harställts upp enbart till säkerställande av ätertaganderätten. I likhet med föredragande statsrådet kan lagrådetej finna alt undantagen i förevarande paragraf kan ges i annan form än lag. Medhänsyn lill vad lagrådet har anfört om hur hänvisningar skall ske lillsärskilda författningsregler vid sidan av balken bör emellertid ordetföreskrift användas. 78 Bestämmelsema i första stycket om att vissa skadeståndsfordringar ärutmätningsfria så länge de innestår hos den skadeståndsskyldige överensstämmeri sak med de nu gällande föreskrifterna i 66 8 3 mom. Dessa föreskriflerfick sitt nuvarande innehåll . Någon översyn av lagstiftninghar inle företagits. När bestämmelserna nu utan ändring tas upp i UB villlagrådet likväl - närmast som en bakgrund till lagrådels ställningslagande tillde nya bestämmelser om utmätningsfrihel i vissa fall för utbetalt skadeståndsom har tagits upp i andra slyckel -framföra vissa synpunkter och göra vissapåpekanden. Enligt 66 8 3 mom. UL gäller villkorslösutmätningsfrihel för bl. a. fordran på skadestånd med anledning avpersonskada. Under förarbetena till 1968 års lagstiftning angavs motivet tillulmälningsfrihelen vara, att de skadestånd som de föreslagna bestämmelsernaskulle avse hade en starkt personlig prägel (NJA II 1968 s.552). Del är oklart vad som närmare åsyftades, och det synes tveksamt i vilkenomfattning det anförda skälet verkligen motiverar ulmätningsfrihet för fordranpå skadestånd med anledning av personskada. Det kan väl hävdas, att sådant skadestånd till dendel del avser gottgörelse för icke-ekonomisk (ideell) skada, dvs. ersättningför sveda och värk, lyte eller annat stadigvarande men och för olägenheter iövrigt till följd av skadan (5 kap. I 8 3 SkL), har en specifikt personligprägel; del saknas Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1124 ocksäi stort sett motsvarighet till ersättningar av detta slag i ickeskade-ståndsrättsliga sammanhang. Detsamma gäller sådan ersättning för (psykiskt)lidande som avses i I kap. 3 8 SkL och som utgår vid vissa där angivna typerav brottsliga handlingar. Del rör sig i alla dessa fall om gottgörelse för denkränkning som etv angrepp på en persons kroppsliga eller personliga integriteti övrigt har inneburit. Den personliga karaktären av en sådan gottgörelse kanenligt lagrådets mening väl motivera att själva rätten till ersättning förideell skada fredas från utmätning. Enligt 66 8 3 mom. andra meningen UL skallulmälningsfrihelen i fall dä skadeståndet har bestämts att utgå som livräntagälla rätten till livräntan. 1 sistnämnda hänseende låter sigulmälningsfriheten motivera utan nägon hänvisning tUl skadeståndets personligaprägel. En skadeslåndslivränla - i detta sammanhang bortses från s. k.besvärslivräntor - utgör ett substitut för den inkomst som den skadelidande iframtiden skulle ha kunnat förvärva genom eget arbete, därest han inte tillföljd av skadefallet hade blivit helt eller delvis arbetsoförmögen. Enarbetsoförmögen skadelidandes rätt till en skadeslåndslivränla svarar såledesmot den arbetsföres rätt till inkomst av framtida arbete. Del råder inle tvivelom att en rätt av det senare slaget inte kan utmätas. Som en direkt konsekvenshärav bör del substitut för denna rätt som rätlen till livränta utgör inteheller kunna utmätas. Fordran på skadestånd avseende ersättning förframtida inkomstföriust bör av anförda skäl vara ulmälningsfri också närskadeståndet skall utgå i form av engångsbelopp. Det är också den ståndpunktsom gällande lag intar. Men inte heller i det hänseendet synes del varaskadeståndets personliga prägel som utgör det avgörande motivet förutmätningsfrihet. Frågan om ulmätningsfrihet ställer sig annorlunda,när det gäller den del av skadestånd för personskada som utgör gottgörelse förförlorad arbetsinkomst i förfluten tid. Denna del av skadeståndet är attlikställa med l.ex. en arbets- eller uppdragstagares fordran på lön ellermotsvarande gottgörelse för redan ulfört arbete. Genom lagstiftninginfördes möjligheter att ta lön eller liknande gottgörelse för utfört arbete ianspråk genom s. k. löneutmätning. Den som till följd av ett skadefall, vilkethar medfört skadeståndsansvar för annan person, har blivit oförmögen att genomeget arbete förvärva rätt till lön eller annan gotlgörelse får i stället enrätt till ett motsvarande skadestånd. En fordran på sådant skadestånd kanknappast anses ha en mera personlig prägel än en fordran pä innestående lön ochbör därför i princip inle vara fredad frän utmätning i större omfattning än ensådan lönefordran. Den som har lidit en personskada och med anledningdärav har blivit berättigad till skadestånd har rätt lill gotlgörelse för"sjukvårdskostnad och andra utgifter" (5 kap. I 8 I SkL). Hansfordran på sådan gottgörelse kan jämställas med det anspråk som l.ex. enarbetstagare kan ha enligt kollektivavtal eller tjänsteavtal att i händelse avsjukdom eller olycksfall få Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1125 ersättningav sin arbetsgivare för motsvarande utgifter. En sådan fordran är inte ulmälningsfri. En med de nu behandlade spörsmålen närbesläktadfräga gäller i vad mån de regler om total utmätningsfrihel för fordringar päersättning från socialförsäkringen som gäller börbehållas oförändrade. I del avseendet finns anledning särskilt uppmärksamma,att betingelserna för denna utmätningsfrihel väsentligt förändrats genom attersättningarna inom socialförsäkringen successivt har höjts, så att de numera-framför allt inom arbetsskadeförsäkringen - i många fall vida överstiger detekonomiska grundskydd som de olika socialförsäkringsanordningarna ursprungligenavsåg all ge. Utformningen av bestämmelserna i 66 8 3 mom. UL gerutrymme för viss tvekan om utmätningsfrihelens omfattning. Det särskildaomnämnandet av frihetsberövande väcker sålunda frågan, huruvida och i vad månfordran på sådan ersättning med anledning av oriktigt frihetsberövande somnumera utgår enligl 1974 ärs lagom ersättning vid frihetsinskränkning omfattasav ulmälningsfrihelen. Också innebörden av ullrycket "annatsådant" är någol oklar. Ordalydelsen ger vid handen, all utmätningsfrihetskall åtnjutas så snart den skada som har gett upphov till skadeståndsansvarkan på något sätt jämställas med personskada eller skada till följd avfrihetsberövande, falskt åtal eller ärekränkning. Vad som närmare åsyftas äremellertid ovisst. Motiven lill lagstiftning ger inte besked i vidaremån än all där talas om "brott mot person som är jämförligt med någon avde särskilt uppräknade kränkningarna". Om en begränsning lill fall dåpersonangreppet har innefattat brottslig handling är avsedd, hade detta enligtlagrådets mening bort komma lill klart uttryck i lagtexten - t. ex. på sätt somhar skett i 1 kap. 3 8 SkL - i all synnerhet som den föregående uppräkningeninte är underkastad någon motsvarande begränsning utom såvitt avser falskt åtaloch ärekränkning. Även bortsett från del sist sagda är del enligl lagrådetsmening påkallat, för all en korrekt tillämpning av stadgandet skall kunna ske,att det närmare preciseras vilka slags skadeorsakande förfaranden som åsyftasmed "annat sådant". Mot bakgrunden av vad som här anförts synes detangelägel, att lagstiftningen om utmätningsfrihel för fordran pä skadeständoch för fordran pä ersättning från socialförsäkringen blirföremål för översyn. 1 avvaktan härpå lorde de nu gällande bestämmelserna iämnet få behållas i sak oförändrade. I detta läge kan det emellertid enligl lagrådelsmening ifrågasättas om det är välbetänkt att i den omfattning som har skettgenom andra stycket av förevarande paragraf i förslaget utvidgaulmälningsfrihelen lill att gälla även efler del skadeståndet har betalts ut. Åandra sidan framstår en sådan utvidgning som sakligt välmotiverad beträffandevissa slag av skadestånd. 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1126 och en kommande allmän översyn av lagstiftningen bör inteutgöra någol hinder mol att en partiell reform genomförs . I fråga om det föreliggandeförslaget om utmätningsfrihel i vissa fall för belopp som har betalts ut somskadestånd gäller enligt lagrådets mening denna bedömning i två hänseenden:dels när det gäller skadestånd som avser ersättning för framtida förlust avarbetsinkomst och som har bestämts i form av engångsbelopp dels beträffandesädanl i paragrafens första stycket angivet skadestånd som avser ersättning förideell skada. Skadestånd i form av engångsbeloppmed anledning av nedsatt arbetsförmåga bör sålunda vara skyddat mot utmätningi vidare omfattning än som följer av beneficiereglerna i 1-4 88 av förevarandekapitel. Del är emellertid oklart hur långt del föreslagna skyddet sträckersig. Kravet att skadeståndet skall tillgodose ett försörjningsbehov är inleentydigt lill sin innebörd. Det kan hävdas att skadestånd av detta slag, som utgörett substitut för viss del av arbetsinkomsten, alllid i sin helhet ochoberoende av hur stor inkomsten är tillgodoser den skadelidandes och hansfamiljs försörjningsbehov. Men "'försörjningsbehov" kan ocksä tolkassåsom ungefärligen motsvarande vad somi behövs för gäldenärens och hansfamiljs nödvändiga underhåll. Motiven ger inte något klart besked på dennapunkt. Enligl lagrådels mening börgäldenären i hithörande fall i princip inte ha ett mer vittgående skydd molutmätning än han skulle ha åtnjutit om skadeståndet i stället hade utgått iform av livränta och fråga varit om ianspråktagande av utfallandelivräntebelopp genom löneutmätning. Det skulle dock med denna principiellautgångspunkt bereda stora svårigheter att beräkna den utmätningsfria delen avengångsersättningen. Under dessa förhållanden ligger del närmast till hands attknyta an till den reglering av ulmälningsfrihelen för rätt till pension ellerannan livränta än skadestånds-livränta som har skett i 66 8 4 mom. UL och i 8 8av förevarande kapitel i förslagel. Där föreskrivs förbud mot utmätning av rättlill pension eller livränta i den mån rättigheten "behövs för gäldenärensförsörjning och fullgörande av underhållsskyldighet som åvilar honom".Värdet av en rätt till pension eller livränta av det slag som avses härberäknas såsom kapitalvärdet av en periodiskt utgående förmån, dvs. enligt iprincip samma metod som den vilken kommer till användning vid beräkning enligtskade-ståndsrältsliga regler av en engångsersättning för nedsatt arbetsförmåga.Också sakligt sett talar goda skäll för att man skall ha enhetliga regler omutmätningsfrihet i båda dessa fall. Till den del den i andra stycketföreslagna bestämmelsen om utmätningsfrihel gäller utbetalt skadeståndavseende ersättning för ideell skada föranleder förslaget inle någon erinranfrån lagrådets sida. Lagrådet vill under hänvisning tilldet anförda förorda, alt andra stycket av paragrafen ges följande lydelse: Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1127 "Avser skadeståndet ersättning för framlidainkomstförlust och har ersättningen fastställts i form av engångsbelopp, får ejheller, sedan skadeståndet har betalts ul, utmätning ske av vad som hållsavskilt av utbetalda medel, i den män medlen behövs för gäldenärens försörjningoch fullgörande av underhållsskyldighet som åvilar honom, Ulgör skadeståndetersättning för skada av annan än ekonomisk art, får vad som hålls avskilt avutbetalda medel ej utmätas förrän har förflutit frän det skadeståndetbetalades ut." De i detta kapitel av förslagel upptagnabestämmelserna om säkerställande av utmätning överensstämmer i allt väsentligtmed vad som gäller eller tillämpas i praxis. 1 ett hänseendevill lagrådet framföra vissa synpunkter av mer allmän natur. Lagberedningen föreslog bestämmelser om attkronofogdemyndigheten skulle få försäkra utmätt lös eller fast egendom.Föredragande statsrådet finner att detta förslag går för långt och anser, altnågot påtagligt behov av alt hålla utmätt egendom eller i övrigt egendom som äromhändertagen av myndighet försäkrad inte har framkommit. Med beaktande ocksåav kostnadsaspekterna förklarar sig föredraganden därför inte beredd attbiträda beredningens förslag i denna del. Föredraganden erinrar om attbefogenhet för kronofogdemyndigheten all i särskilda fall teckna ellervidmakthålla försäkring följer redan av bestämmelsen i 4 kap. 31 8 i delremitterade förslagel, där det föreskrivs att kronofogdemyndigheten har rättall vidta de åtgärder beträffande utmätt egendom som behövs för alt sökandensrätt skall tas lill vara och att myndigheten härvid i princip har debefogenheter som tillkommer egendomens ägare. Kostnad för försäkring somkronofogdemyndigheten ombesörjer blir enligt föredraganden att anse som en förrättningskostnad. Lagrådet har förståelse för tanken att medborgarnaskall beredas ett fullgott ekonomiskt skydd mol att deras egendom går förloradeller skadas medan den tvångsvis är omhändertagen av offentlig myndighet. Somföredragande statsrådet har påpekat ger numera bestämmelserna i 3 kap. SkL etttillfredsställande sådant skydd i fall då förlusten eller skadan har orsakatsgenom fel eller försummelse i den offentliga myndighetsutövningen.