prop · G40390 · 1980-12-31 00:00:00 — Kommunerna anser emellertid att en satsning påkollektivtrafik är det främsta medlet som en kommun har för att påverkaoljeförbrukningen inom transportområdet. Allmänt anser flertalet kommuner atttransportsektorn är svär att påverka. Även industrin utelämnas i regelvid energiplaneringen. Det vanligaste skälet till detta anges vara attindustrin är kostnadsmedveten och själv vidtar de hushållnings- ocholjeersättningsåtgärder som behövs. EU ytteriigare skäl är aU kommunerna ansersig sakna styrmedel.för aU påverka industrin. Däremot är det en relativt vanliguppfattning att industrin är relativt lätt att påverka om de åtgärder somdiskuteras är lönsamma. Exempel på åtgärder som har diskuterats mellan kommuneroch industrier är spillvärmeprojekt och möjligheter att ansluta industrier tillfjärrvärme. Sektorn bostäder, service m. m. äroftast med helt eller delvis i planeringen, i första handenergisparplaneringen. Vanliga åtgärder som behandlas i denna typ av planeringär besiktning, rådgivning och utbildning, fjärrvärmeanslutning och utnyttjandeav spillvärme. I sammanhanget kan noteras att energisparande uppges varabetydligt vanligare i denna sektor än oljeersättning. Ett stort antal problem och hinderför en utvecklad energiplanering har kommit fram i undersökningen. Bland dessakan nämnas brister när det gäller tillgång på information som underlag förplaneringen, t. ex. brist på statistik, avsaknad av metodkunskaper och tekniskkompetens, otillräcklig samordning mellan olika organisationer som ärinblandade i planeringen, otillräckliga styrmedel samt otillräcklig förankringpå den politiska nivån. Ett stort antal synpunkter ochförslag om statens roll i energiplaneringen har också förts fram iundersökningen av företrädare för kommunerna. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 364 Bland dessa kan nämnas vikten av att staten tar fram ettunderlag för planeringen, t. ex. i form av statistik, prognoser ochkalkylmetoder och ekonomiska stimulansåtgärder. Andra åtgärder som staten kan vidtaför att förbättra kommunernas energiplanering är fastställandet av en merpreciserad energipolitik, information om motiven för energiplanering,erfarenhetsåterföring mellan kommunerna samt tvingande lagstiftning omenergiplanering och oljeersättning m. m. SIND:s förslag i dessa rapportergäller dels planeringsprocessen, dels genomförandet av planeringen. När det gäller planeringsprocessenanser verket att det med hänsyn till den relativt korta tid som lagen omkommunal energiplanering har varit i kraft och till de stora skillnader somföreligger mellan olika kommuner är naturiigt att planeringen i kommunernabefinner sig pä olika utvecklingsstadier. Energiförsörjningssituationen haremellertid accentuerat behovet av planeringsinsatser. En sådan förändring avplaneringens inriktning kan t. ex. ske genom att kommunerna koncentrerar sinplanering till att upprätta planer för att minska oljeanvändningen. Enligt SIND är det angeläget attkommunerna skapar en översiktlig bild av tillförsel och användning av energiinom kommunen. I detta sammanhang är det väsentligt att riktlinjer förplaneringen formuleras i samråd med framför allt företrädare för industrin ochbostadssektorn i kommunen. Det är också enligt SIND angeläget att kommunernautformar ett politiskt förankrat energipolitiskt handlingsprogram. När det gäller genomförandet avplaneringen är det enligt SIND väsentligt att framhålla att lagen om kommunalenergiplanering endast ålägger kommunerna ett planeringsansvar. Något i lagstadgat ansvar för att genomföra de handlingsprogram som en väl utfördplanering bör leda till finns inte. Vid genomförandet avhandlingsprogrammen bör huvudinriktningen enligt SIND vara att minskaoljeberoendet inom uppvärmningsområdet. Inriktningen i genomförandet bör varaatt hushållningsinsatser omfattar egna byggnader och anläggningar samtrådgivning och information till allmänheten. När det gäller de egnaanläggningarna bör fastbränsleeldning eftersträvas både vid uppförande av nyaanläggningar och vid ersättning av uttjänta anläggningar. I likhet med vad som gäller förplaneringen bör initiativ enligt SIND tas till överläggningar medrepresentanter för industri- och bostadssektorn i kommunen beträffande detkonkreta genomförandet av framtida bränsleförsörjnings- ochhushällningsåtgärder. Med utgångspunkt i de synpunktersom SIND för fram om inriktningen av den kommunala energiplaneringen diskuterarSIND hur staten kan bidra till att förbättra planering och genomförande av deåtgärder som därigenom fastställs. 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 365 SIND anser att statliga åtgärder för att stödjaplaneringsprocessen bör innefatta dels information och rådgivning, delsekonomisk stöd. Information och rådgivning bör enligt SIND innebäraatt SIND bidrar till att lämna ett underlag för planeringen genom attkonkretisera nationella riktlinjer för energipolitiken, allmän metodutveckling,information om utveckling av marknaderna för olja och andra bränslen iframtiden, utarbetande av förutsättningar för olika tekniska system vidanvändning av inhemska bränslen och kol samt utveckling av olika slag av avtalför användning av andra bränslen än olja. Det ekonomiska stöd som SIND föreslår bör enligtSIND utformas som bidrag till kommunerna för att utarbeta energiplaner(energiöversikter) och utreda möjligheter till samverkan över kommungränserna. I fråga om genomförandet av planeringen skiljerSIND mellan administrativt och finansiellt stöd. Det administrativa stödetföreslås omfatta att bl. a. riktlinjer när det gäller miljökrav konkretiseras,initiativ tas till samarbetsprojekt som gäller kommuner, förutsättningar förkommunernas framtida bränsleförsörjning tas fram genom regionala energibalanseroch initiativ tas till deltagande i överläggningar mellan näringsliv och kommuner. Det ekonomiska stöd som SIND tar upp i dettasammanhang är den stödverksamhet som har fattat beslut om medanledning av propositionen om stöd för åtgärder för att ersätta olja, m.m.(prop. 1980/81:49, NU 1980/81:19, rskr 1980/81:100). Stödet handhas av delegationen(I 1980:08) för uppbyggnad av en oljeersättningsfond. SIND anser utöver vad som har nämnts att detförefaller att finnas vissa brister i utformningen av lagen om kommunalenergiplanering. Dessa brister består enligt SIND bl. a. i att kraven pådokumentation och planeringsresultat inte har preciserats i lagen så atttillräcklig vägledning ges för planeringen. Det borde enligt SIND övervägas att ge lagen enklarare formulering i dessa avseenden genom att i lagen ange plantyper, krav påplaninnehåll samt förfarande för att anta planer m. m. SIND föreslår att utökade resurser ställs tillförfogande för att utveckla den kommunala energiplaneringen. SIND föreslär attsammanlagt åtta tjänster inrättas vid verket och 1982 förinformation och rådgivning inom ramen för den kommunala energiplaneringen ochför verksamhet som är inriktad på bl. a. samverkan över kommungränserna. SINDföreslår vidare att 5,7 milj. kr. ställs till SIND:s förfogande för utredningarom förutsättningar för kommunernas framtida bränsleförsörjning på regionalnivå och för överläggningar med företrädare för kommuner och industrier omalternativa sätt att lägga upp bränsleförsörjningen. Vidare föreslås att ettekonomiskt stöd till kommunerna införs för att upprätta energiöversikter ocholjereduktionsplaner. Behovet av medel för ett sådant stöd beräknar verket till3 milj. kr. för /82 och 6 milj. kr. för /83. 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 366 OED förordar i delrapporten (Ds I 1980:23) Programför oljeersättning att kommunerna redovisar program för oljeersättning somfastställs av de beslutande kommunala organen. Programmen bör enligt OED byggapä en genomgång av bl. a. bränslebehov, möjligheter fill omställning,försörjning med energiråvaror samt utnyttjande av solvärme. Behovet avsamordning med andra kommuner och industriföretag bör enligt OED beaktas i dettasammanhang. I delrapporten instämmmer OED i SIND:s förslag beträffande denkommunala energiplaneringens inriktning och understryker det angelägna i atterforderliga resurser ställs till förfogande för att genomföra verksamheten. I energihushållningsdelegafionens (EHD) betänkande(SOU 1980:43) Program för energihushållning i befintlig bebyggelse tas upp bl.a. kommunernas roll vad gäller genomförandet av sparplanen för befintligbebyggelse. Därvid konstaterar EHD bl. a. att den framtidainriktningen av den kommunala energiplaneringen nu bör övervägas. Planer somenligt EHD kan bedömas vara aktuella i detta sammanhang är kommunala värmeplaneroch planer för att minska oljeberoendet. Det står i och för sig enligt EHDkommunen fritt att f.n. själv bedöma om energiplaneringen skall presenteras ien särskild handling. Kommunerna har enligt energisparplanen förbefintlig bebyggelse viktiga uppgifter vad avser planering av energibesparandeåtgärder och förutsätts vidare bl. a. bygga upp en besiktnings- och rådgivningsverksamhet.I den kommunala energiplaneringen kan enligt EHD ingen exakt skiljelinje drasmellan energihushållning och energitillförsel. Genom samordning särskilt medvärmeförsörjningsplaneringen blir det enligt EHD möjligt att överväga behovetav energisparåtgärder i förhållande till värmeförsörjningen från kraft värmeverk eller med spillvärme. Att samordna energisparande insatser med utbyggnadav Qärtvärmenät är också angeläget. Inomramen för arbetet med den kommunala energiplaneringen är det därför enligt EHDnödvändigt att planeringen av energisparverksamheten utförs i nära samband medkommunernas uppvärmningsplanering. Tillförsel och hushållning med energi börenligt delegationen ses som integrerade delar av den kommunalaenergiplaneringen. Likaså är enligt EHD en helhetssyn på den kommunalaenergiplaneringen av största vikt. Det är därför enligt EHD nödvändigt attenergisparinsatser görs med hänsyn till annan verksamhet t. ex.planering för bostadsförsörjning, planering för kulturminnesvård och fysiskplanering. Enligt vad jag har erfarit kommer chefen förbostadsdepartementet att återkomma till frågan om kommunernas rollvid genomförandet av sparplanen. tillkallades i april år 1980för att utreda vissa frågor om elanvändning. Jag har tidigare (avsnitt 8.5)behandlat kommitténs huvudförslag. Remissinstansemas synpunkter på kommitténsförslag 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 367 redovisasi bilaga 1.12. Kommittén har därutöver i sitt betänkande (Ds I 1980:22) El ocholja tagit upp frågan om kommunernas roll vid val av uppvärmningssätt. Kommitténkonstaterar att vad kommunerna har ålagts enligt lagen om kommunalenergiplanering är att inom ramen för den planering som de eljest bedriver tasärskild hänsyn till den aspekt som energihushållningen och en säker ochtillräcklig tillförsel av energi utgör. Några närmare föreskrifter om planeringav byggnadernas uppvärmning och om val av uppvärmningsformer finns inte. Valetav uppvärmningsform är enligt kommittén en betydelsefull del av denenergipolitiska planeringen. Planeringen av hur uppvärmningen av bostäder ochandra byggnader skall ordnas bör enligt kommittén ske parallellt medbebyggelseplaneringen. Man kan förutse att det blir nödvändigt att kommunernaför olika planområden tar ställning till uppvärmningsformer och även anger huruppvärmningen skall kunna ordnas för framtiden. Detta gäller enligt kommitténäven vid ändring av befintliga bebyggelseplaner för förtätning eller förnyelseav områdena. Kommittén anför vidare att om man vid detaljplaneringen alltidförsöker planera den framtida energiförsörjningen för ett område får också byggnadsnämndenoch den enskilde byggaren ett bättre underlag för att ta ställning till lämpligutformning av en uppvärmningssystem och till vilka åtgärder som kanfordras för en framtida omställning. En framsynt planering kan medföra attkostnaderna för omställningsförberedelserna kan hållas nere. I 16 § byggnadsstadgan (1959:612, omtryckt 1972:776,ändrad senast 1980:408) föreskrivs att förslag till byggnadsplan, när detöverlämnas till eller statlig myndighet för antagande ellerfastställelse, skall vara åtföljt av vissa handlingar. I dessa skall bl. a.ingå beskrivning över förslaget med erforderlig motivering och utredningangående de tekniska och ekonomiska förutsättningarna för planens genomförandemed beaktande särskilt av grundens beskaffenhet, trafikförhållandena ävensommöjligheterna att ordna vattenförsörjning och avlopp samt att tillgodose vattenvårdsintresset. Enligt elanvändningskommittén bör i 16 §byggnadsstadgan införas en föreskrift om att en plan också skall åtföljas av enredogörelse för de överväganden om planområdets energiförsörjning som hargjorts under planarbetet. Om man skall få en effektiv planering i kommunerna ärdet enligt kommitténs mening nödvändigt att staten ger konkreta råd till kommunernaom hur energiplaneringen skall bedrivas och om hur frågor om produktion,distribution och användning av energi till uppvärmning kan och bör lösasrationellt för olika fall. Kommittén anser att denna verksamhet bör knytastill lagen om energiplanering. bör få i uppdrag attefter samråd med planverket och överstyrelsen för ekonomiskt försvar utarbetaen handlingsplan som kommunerna kan lägga till grund för utformning ochgenomförande av sin energiplanering. 1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 368 12.4Kommunal energiplanering för att minska oljeberoendet Jag har tidigare tagit upp flera frågor därkommunernas ansvar i ansträngningarna att minska oljeberoendet betonas. Dettagäller bl.a. mina förslag till en lag om utförande av eldningsanläggningar förfast bränsle (avsnitt 8.2) och om ökad övergäng från olja till el (avsnitt8.5). I det följande behandlar jag med utgångspunkt i de förslag som jag nysshar beskrivit och remissinstansernas synpunkter härpå, hur jag anser att denkommunala energiplaneringen bör läggas upp för att minska oljeberoendet. När det gäller SIND:s olika rapporter är flertaletremissinstanser i allmänhet positiva till vad verket framför. , statens planverk och EHD betonarsambandet mellan energiplanering och annan planering.Planverket förordar i sitt yttrande en stegvis uppbyggnad av planeringen.Verket pekar i sitt yttrande på att det finns risk att energiplaneringenutvecklas till en självständig verksamhet i kommunerna med dålig samordning medövriga planeringsformer. Det är vidare enligt planverket viktigt att preciseravilka lokala uppgifter staten behöver för sin planering så att begränsadekommunala resurser inte behöver användas till oklart formulerade behov avinformation. framhåller att för att uppsattanationella mål över huvud taget skall kunna nås måste en kompetent kommunalenergiplaneringsorganisation finnas. och kommuner betonaratt lagen om energiplanering är en ramlag och därför allmänt hållen.Några remissinstanser anger att skälen till att energiplaner av olika slag ännuinte har utarbetats beror på att några sådana inte krävs i lagen om kommunalenergiplanering. Till detta kommer att lagen ännu har varit i kraft relativtkort tid. Därutöver framförs att avsaknaden av preciserade beslut på nationellnivå t. ex. inom miljövårdsområdet har gjort det svårt att utforma planer. Som jag inledningsvis har anfört har kommunernashandlande stor betydelse för utvecklingen på energiområdet för landet somhelhet. Detta gäller både för energihushållningen, där kommunerna harväsentliga uppgifter inom ramen för energisparplanen för befintlig bebyggelse,och för produktion och distribution av energi, i vilken kommunerna ofta harett betydande engagemang. Den kommunala planeringen är högt utveckladinom många sektorer. Detta har medverkat till att skapa ett vidgat ochfördjupat underlag för beslut på både lokal och nationell nivå. Utveckladeplaneringssystem inom olika samhällssektorer kräver en god samordning för attgenomförandet av olika åtgärder skall kunna ske på ett smidigt sätt. Mot denbakgrunden vill jag i likhet med några remissinstanser betona behovet avsamordning av den kommunala energiplaneringen med andra planeringsformer ikommunerna, t. ex. med den fysiska planeringen. Denna samordning bör enligtmin mening ske i sådana former att hänsyn kan tas till de 1980/81:90 Bilaga1 Industridepartementet 369 omständighetersom föreligger i olika fall. Jag vill även understryka betydelsen av att denkommunala energiplaneringen sker utifrån en helhetssyn på både tillförsel ochanvändning av energi. SIND och flera remissinstanser framför attorsakerna fill att kommunala energiplaner inte har utarbetats i någon störteutsträckning beror pä bl. a. att lagen om energiplanering har varit ikraft och att några krav på hur planeringen skall gä till inte anges ilagen. Jag delar denna uppfattning. Inom andra områden är den kommunalaplaneringen reglerad i betydligt störte utsträckning än som gäller förenergiplaneringen. Detta gäller t. ex. bebyggelseplanering och i något merabegränsad utsträckning planeringen för bostadsförsörjningen. Att den kommunala energiplaneringen till form ochinnehåll inte har varit närmare reglerad har enligt min mening haftvissa fördelar. Det har bl. a. gjort det möjligt för kommunerna att pröva olikaslag av lösningar som har kunnat anpassas till lokala behov ochförutsättningar. Detta har också gjort det möjligt för SIND att samla ochbearbeta erfarenheter av olika slag av utformning av planeringen. Dessaerfarenheter ligger i betydande utsträckning till grund för detplaneringssystem som SIND har skisserat. SIND har med utgångspunkt i sina erfarenheter idetta avseende föreslagit att planeringen formaliseras i högre grad än som nuär fallet. a. för att undvika en onödig byråkratisering är jag emellertidinte beredd att förorda en långtgående formalisering av den kommunalaenergiplaneringen. Jag anser att det fortfarande i betydande utsträckning börvara kommunerna som bestämmer form och innehåll i den kommunala energiplaneringenmed utgångspunkt i de varierande förutsättningar som kan föreligga i olikakommuner. Huvuduppgiften i den kommunala energiplaneringen bör vara att geunderlag för kommunala beslut inom energiområdet. Därigenom bör kommunernakunna förse staten med ett underlag för den nafionella energipolitiken. SIND beskriver ett planeringssystem därenergiplaner, värmeplaner, energisparplaner och oljereduktionsplaner utgörväsentliga delar. Ett fåtal remissinstanser har kommenterat dessaplaneringsformer. kommun anser att det inte finns skäl att forcerakommunernas arbete med energiplanering på ett sådant sätt som SINDföreslår. Enligt RRV förutsätter SIND att planer för att minskaoljeanvändningen måste utgå från en totalinventering av all tillförsel ochanvändning av energi inom kommunen. Denna totalinventering utgör sedan underlagför en politiskt förankrad energipolicy som skall resultera i åtgärdsprogram.Enligt RRV;s mening ger en sådan planeringsprocess ett gott underlag föroljereduktionsplaner. Emellertid torde meningsfulla planer av detta slag kunnautarbetas även med ett mer avgränsat underlag. Därför bör, enligt RRV, kravenpå kommunerna inte ställas högre än att upprätta oljereduktionsplaner somutgår från kommunala värmeplaner. Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 370 anser att kommunernasenergiplaneringsarbete bör koncentreras till frågor som avser användning avandra bränslen än olja för uppvärmning av byggnader och inom industrinsverksamhet. Däremot är det enligt tveksamt om planeringen böromfatta transportsektorn. SIND framhåller betydelsen av att planer utmynnar ikonkreta åtgärdsprogram och att de är politiskt förankrade i kommunerna. Dennauppfattning delas av bl. a. RRV och . Enligt min uppfattning bör den kommunalaenergiplaneringen nu inriktas främst på åtgärder som får betydelse för attminska oljeberoendet . Detta bör ske genom att kommunerna ilagen om energiplanering åläggs att upprättaplaner som kan tjäna detta syfte. Med utgångspunkt i det planeringssystem somindustriverket har skisserat redogör jag i det följande närmare för hur dettaåläggande bör utformas. Vid bifall till de riktlinjer förenergipolitiken som jag förordar erhålls enligt min mening ett gott underlagför en konkret planering inom kommunerna i syfte att bryta oljeberoendet.Kraven på denna planering bör enligt min mening emellertid inte ställas så högasom SIND har beskrivit. I enlighet med vad RRV och har anförtbör planeringen koncentreras till frågor som har väsentlig betydelse för attminska oljeberoendet. Planer som är aktuella i detta sammanhang är kommunalavärmeplaner och planer för att minska oljeberoendet. Sådana planer kan enligtmin mening ha följande innehåll; Värmeplaner bygger pä att vart och ett avuppvärmningsalternativen individuell värme och fjärtvärme vardera har sittnaturliga användningsområde. Fjärtvärme har sin plats i de störte tätorternascentrala delar och individuell uppvärmning i ytterområdenas glesaresmåhusbebyggelse och i mindre områden där fjärtvärme inte kommer i fråga avekonomiska skäl. Av en värmeplan bör framgå vilka områden som bör reserverasför Qärtvärme och vilka som bör komma i fråga för annan uppvärmning, t.ex.elvärme eller individuell uppvärmning baserad på fasta bränslen. En värmeplan visar bl. a. hur mycket av oljeanvändningeni en kommun som kan ersättas med andra energislag, t. ex. el eller fastabränslen. Den blir därmed en del av ett underlag för en plan för att minskaoljeanvändningen i kommunen. En sådan plan bör innehålla ett program för hurolja för uppvärmning av bebyggelse skall kunna ersättas genom delsenergihushållning, dels användande av elvärme, solvärme eller andra bränslen änolja, t. ex. kol, torv och skogsavfall. Det bör härvid, som EHD anför i sittbetänkande Program för energihushållning i befintlig bebyggelse, vara möjligtatt överväga behovet av energisparåtgärder i förhållande till värmeförsörjningfrån kraftvärmeverk eller med spillvärme. En riktpunkt för planeringen kanvara att användningen av olja för uppvärmning bör ha minskats framtill och Prop.1980/81:90 Bilagal Industridepartementet 371 1990.Dessa riktpunkter kan behöva varieras med hänsyn till de förutsättningar somkan föreligga i olika kommuner. Vad jag har anfört som exempel på innehåll ivärmeplaner och planer för att minska oljeberoendet kan tjäna somutgångspunkter för kommunernas överväganden i denna fråga. Värmeplaner bördärvid ses som ett underlag för planer för att minska oljeanvändningen. EnligtSIND;s rapporter är behovet av råd, metodutveckling m. m. för den kommunalaenergiplaneringen stort. Vid regeringens och bifall till deriktlinjer jag förordar avser jag att uppdra åt SIND att i samråd medKommunförbundet och övriga berörda organ utarbeta råd för hur kommunernanärmare kan utforma värmeplaner och planer för att minska användningen avolja. Det är angeläget att de nämnda planerna får en bredpolitisk förankring i kommunerna. För att uppnå detta föreslår jag att enbestämmelse tas in i lagen om energiplanering som innebär att planerför att minska oljeanvändningen skall vara antagna av kommunfullmäktige. I enlighet med vad jag nu har anfört har inomindustridepartementet upprättats förslag till lag om ändring i lagen (1977:439)om energiplanering. Förslaget har upprättats i samråd med chefen förkommundepartementet. Förslaget bör tagas till protokollet som bihang L. Utanför den kommunala energiplaneringen i dessnuvarande utformning faller som jag tidigare nämnt enskilda kommuninvånares ochföretags användning av energi. Denna energianvändning har emellertid betydelseför försörjningen med energi i kommunerna och därmed ett samband med denkommunala energiplaneringen. Jag är emellertid inte beredd att förorda enutvidgning av planeringen till att generellt omfatta transportsektorn ochenergianvändning i näringslivets processer. Vad gäller transportsektorn villjag erinra om att kommunerna genom samhällsplaneringen har inflytande överfaktorer som påverkar transportbehovet och därmed behovet av energi t. ex.genom bebyggelsens utformning och genom beslut om kollektivtrafikensomfattning. I fråga om industrin gäller att uppvärmningen avindustrins byggnader omfattas av den kommunala energiplaneringen i dessnuvarande utformning.