prop · G403130 · 1980-12-31 00:00:00 — Bland de specifikt svenska förhållanden som ulredningentar upp vill jag nämna kravet pä fortsatt hög materiell standard, ekonomisktillväxt och full sysselsättning, krav pä geografisk spridning av den industriellaverksamheten m.m. Utredningen tar också upp de direkta krav pä den svenskaindustripolitiken som kan komma att ställas. Bl.a. framhålls kravet pä attindustrisektorn skall byggas ut, krav på slöd till nedläggningshotadebranscher och företag, och krav på stimulans av tillväxtbranscher och -företag. Utredningen identifierar också kravet pä alt skapa klarheti "spelreglerna" för industripolitiken och på beslutsformerna.Därigenom minimeras risken för kortsiktiga inoptimala lösningar. En annan viktig utgångspunkt för KIPI är beskrivningen av1980-lalets industripolitik i fyra olika modeller. Beskrivningen klargör hurbehovet av kunskapsbildning och informationsunderiag i industripolitiska sammanhangberor av strategisk inriktning. "Marknadsstrategin"litar främst lill marknadslösningar, dvs. lill marknadsekonominssjälvreglerande förmåga och företagens förmåga alt göra bättre bedömningar avmarknader, produktionskostnader och teknologier än politiker och myndigheler.En sädan politik arbetar för att undanröja hinder för marknadslösningar ochkonkurrens, på att förbättra informationsflödet till och mellan företag,organisationer, individer, myndigheler etc. för decentraliserande beslul, påatl skapa motivation för ekonomisk effektivitet på individnivå. Statens rollblir i första hand miljöskapande, politiken generell och behovet av detaljeradinformation för statliga industripolitiska beslut litet. Därmed läggs storvikt vid korrekt och aktuell information om den allmänna ekonomiskautvecklingen. Direkt stöd till företag begränsas till viss hjälp till mindreföretag samt generelll stöd till forskning och utveckling. "Pick the winner-strategin" utgär frän attSverige snabbt mäste nå framgång pä världsmarknaderna för att lösa sinaproblem. Del är nödvändigl att aktivt satsa på de utvecklingsbara storföretagvi redan har och att pä utveckla nya verksamheter. "Pick thewinners" är etl nyckelbegrepp. Denna långsiktiga, nationella strategi kanföretagen inte genomföra ensamma, utan staten mäste medverka aktivt genomurvalsbe- 1980/81:130 165 slut, offensivt stöd och andra slag av finansiellainsatser. Branscher som skall krympas och branscher som skall expandera måsleidentifieras, och en långsiktig strategi för att genomföra politiken måsteutvecklas. Denna strategi baseras på uppfattningen atlmarknadslösningar är otillräckliga. Större eller mindre inslag av den finns imänga industriländer. Den rymmer betydande selektiva inslag med stora krav påslalliga utgifter och detaljerad strategisk och operaliv information. Denställer slora krav på industriell erfarenhet hos handläggare/beslutsfattare ochpå väl upparbetade kanaler för informell kommunikation ofta i muntlig formmellan industriledare och industripolitiker. Värdering av genomförda åtgärdersamt av den nationella industriella strategin blir också en viklig uppgift. "Upphandlingsstraiegin" har likheter med denföregående eftersom den förutsätter aktivt statligt dellagande för atl byggaupp ny industri. Emellertid är utgångpunkten här eftersatta samhälleliga behovi stället för exportmarknaderna. Industrin anlas själv kunna beslula om hur denskall expandera på exportmarknaderna, givet all industripolitiken i slorlinriklas som i marknadsstrategin. Däremot kan enskilda industriföretag inte genomförainfrastrukturella projekt av betydelse för hela landets ekonomi. Denna politikär alltså mer nationellt inriktad än pick the winner-strategin vad de selektivaoch offensiva ingreppen beträffar. Den är vidare inte nödvändigtvis inriktad enbartpå industriell verksamhet. Statliga insatser definieras och subventioneras fränefterfrågesidan snarare än från utbudssidan. Utgångspunkten är att del ärslalens roll att definiera, samordna, beställa och åtminstone delvis finansieraell antal "nationella storprojekt" med starka inslag av allmännanyttigheler och med slora potentiella spridningseffekter. Exempel på områdensom kunde vara tänkbara för sädana projekt är energi, iransportsyslem,utbildning, den yttre och den inre miljön, citysanering och utbildning. Upphandlingsstrategin är självfallet utpräglat selektivoch kräver omfattande kunskap om komplicerade förhållanden och omfattandestrategisk information, fastän av annal slag än i pick the winner-strategin. Pädet operativa planet uppslår informationsbehov som liknar ett företags eller enhuvudentreprenörs, eftersom slalens roll här kan bli projekladminislre-rande.Upphandlingsstraiegin är emellertid på ell mer uttalat säll än den föregåendeendasi ell komplement, och då främsl lill marknadsstrategin. "Småskalighetsstrategin" tar sin utgångspunkt ikravet pä decentralisering och smäskalighel. Uppbyggnaden av självförsörjandeindustriregioner stimuleras. De geografiska och förelagsmässigakoncentrations-processerna motverkas. Koncernupplösningar ochföretagsbildningar uppmuntras. Nationella lösningar föredras. Teknik pä t.ex.dataområdet som gynnar smäskalighet och geografisk spridning stimuleras. Ensädan politik kan innehålla inslag av både generella och selektiva medel. Denställer kanske mindre krav på kunskap och information pä central nivä än de tvåföregäende. 1 gengäld lägger den ökad tyngd på den regionala industripoli- Prop.1980/81:130 166 Den nationella industripolitiken måste emellertidinnebära principer för och beslut om fördelning av resurser på regioner, vilketkräver analys av både strategiskt och operativt slag. För det andra innebärambitionen atl skapa och upprätthålla självförsörjande regioner all statenmåste ingripa om och när regionerna misslyckas alt själva genomföra en sådanutveckling. KIPI konstaterar att praktisk industripolitik under1980-talet kommer all inrymma inslag från flera av dessa fyra strategier ellerfrån samtliga. Man framhåller alt en grund för industripolitiken bör vara altupprätthålla och förstärka fungerande marknader för slutprodukter ochproduktionsfaktorer. Staten bör därför undanröja hinder och motverka monopolpä dessa marknader. Utredningen menar atl marknadsstrategin är önskvärd förden stora del av induslrin som inte har akuta problem och som inle står införexpansion pä hell nya områden. Man konstaterar ocksä att en defensivindustripolitik som underlättar nedskärning och avveckling av vissa företaginle kan undvikas. Den bör dock arbeta med ett längre tidsperspektiv än , såatt potentiella problemområden identifieras tidigt och så all metoden all mötaproblemen kan övervägas omsorgsfullt. Pick the winner-strategin bör enligt utredningen användasmed försiktighet. Den förutsätter att det är möjligt all centralt välja avgränsadebranscher, produkter, marknader och företag som gär ljusa eller mörka framlidertill mötes. Tanken på en central planering av industristrukturen stämmer dåligtmed kunskapen om hur komplexa system bäsl förhäller sig till en snabbtföränderlig omgivning. Pick the winner-strategin kan ocksä innebära en risk föratl kortsiktiga och partsmässiga hänsyn lätt kan komma alt dominera överlångsikliga och nationella intressen. Utredningens slutsatser beträffande Industripolitikenskunskaps- och informationsunderlag KlPLs analys av den framtida miljön för svenskindustripolitik och av möjliga industripolitiska inriktningar leder tillföljande slutsatser belräffande kunskaps- och informationsunderlagel. Det viktigaste är atl skapa formerför en successiv utveckling av bättre kunskaper om industriella utvecklings-och förändringsprocesser. Industripolitiken bör inle läsastill givna scenarier för den globala eller svenska ekonomiska utvecklingen,eftersom osäkerheten är för stor för alt sådana anlaganden skall kunna läggastill grund för handlande. Korrekt och aktuell information omdet allmänna ekonomiska läget och om effekterna av ekonomisk-politiska åtgärderär viktigare än mer specifik information om enstaka branscher och företag. Återinföringsinformation omeffekterna av industripoliliska ätgärder bör insamlas inte minst vad avserlångsiktiga, indirekta samt oönskade effekter. Prop.1980/81:130 167 Det strategiska industripolitiskainformationsinsamlandel och spridandet bör förstärkas vad avser bevakningen avandra länder. Detta bör ske i syfte att främst identifiera problemområden inomsvensk industri. Sannolikheten atl finna nya, av industrin icke upptäcktamöjligheter är inte särskilt stor. Bevakningen bör inriktas mot handelspolitik,utvecklingsstrategier och planerad kapacitetsuppbyggnad. För den offensiva industripolitiken behövs främstinformation om infrastrukturella hinder för utveckling samt om eftersattasamhällsbehov. När nationella mobiliserande projekt satts igång bör de drivasungefär som i elt företag, med påföljande konsekvenser för informationsbehoven.Närmare specificering av dem bör överlåtas åt ledningen av projekten. Information är etl viktigt industripolitiskt medelför alt stimulera utveckling av mindre företag. Främst bör information omleknisk utveckling och tekniska genombrott, inle minst utländska sädana, samtom exportmöjligheter stödjas. KlPI-utredningensförslag präglas av den uppfattningen att det inle finns nägon optimalorganisalionsstmktur på det industripolitiska området vare sig pä kort ellerläng sikl. Man menar atl en större öppenhet när det gäller organisatoriskalösningar är önskvärd. Olika organisatoriska lösningar bör därför betraktas somexperiment och därvid få karaktären av provisorium. Utfallet bör sedanutvärderas sä att erfarenheterna kan analyseras. Utredningenskonkrela förslag rör forskning i industripolitiska frågor, förslag som äravsedda alt förstärka den internationella bevakningen av industripolitiskinformation. Vidare framläggs förslag till hur samråd, dialog och debatt skallstimuleras. Ulredaren föreslär slutligen atl ell nytt organ. Expertgruppen förindustripolitisk utveckling (EIU), inrättas. Motivet till inrättandet av EIUär att den utveckling och förändring av industripolitiken som enligt utredarenbör eftersträvas inle kan genomföras tillräckligt snabbt av existerande organ.En viktig uppgift för EIU skulle därför vara att initiera och stimuleraförändringsprocesser. Utredaren föreslår att EIU skall arbeta som en kommittéunder industridepartementet, men ha en uttalad självständighet gentemot detta.Till expertgruppens viktigaste uppgifter hör enligt förslaget att tjäna som kvalificerad diskussionspartner älindustridepartementet men också åt andra organ på området bidra till atl olika aktörer fär överblick överindustripolitisk debatt, forskning och utredningsverksamhet stimulera långsiktigt tänkande kring industrielloch industripolitisk verksamhet genom atl medverka till tanke- ochkunskapsutbyte mellan olika aktörer Prop.1980/81:130 168 initiera industripolitiskforsknings- och utredningsverksamhet bidra till att forsknings-,utrednings- och annan informationsverksamhet av industripolitiskt intressesammanställs, tolkas och kommer till användning bidra kritisk granskning ochdiskussion av den förda industripolitiken. ElU skall således, enligl utredningen, medverka till altöka kunskapen och intresset i industriella och industripolitiska frågor. Ettviktigt sätt att uppnå delta är att initiera och arrangera debatter,konferenser etc. med medverkan från myndigheter, organ, intressegrupper ochandra som deltar i den industripolitiska utvecklingsprocessen. Även massmediaär en viktig målgrupp. En annan tänkbar arbetsform är atl vid lämpligatillfällen arrangera hearings - gärna offentliga - med viktigaindustripolitiska aktörer. Utgivning av kortare rapporter som försökersammanfatta, tolka och i praktiska termer dra slutsatser av oftasvårtillgängligt utrednings- och forskningsmaterial är en annan lämplig arbetsform. 14.3 Vissa frågor rörande informationsunderlaget för denlångsiktiga industripolitiken I likhet med flertalet remissinstanser anser jag alt KIPIhar genomfört en pä ett principiellt plan, intressant analys avindustripolitikens informationsunderlag. Jag finner det naturligt alt i enstudie av ifrågavarande typ utgå från en uppfattning om den ekonomiska ochsociala miljö som industrin kan komma att fungera i under 1980-talel. En annanviklig ansats som ulredningen har är redogörelsen för hur behovet avindustripolitisk kunskapsbildning och informationsunderiag beror pä vilkenindustripolitisk strategi som väljs. Den inriktning på den långsikliga offensivaindustripolitik som jag förespråkar kommer i många stycken att slälla krav päsädana förbättringar av kunskapsunderlaget som förespråkas av KIPI. I likhelmed ulredningen bedömer jag att vår bevakning av andra länder och ländergrupperbör förstärkas. Bevakningen bör därvid inriktas bl.a. mot industripolitik, ekonomiskpolitik, handelspolitik, utvecklingsstrategier och planerad kapacitetsutveckling.Återföringsinformation om verkningarna för industrin av åtgärder inom olikapolilikområden bör insamlas och analyseras. Vidare bör information om tekniskagenombrott, tillämpningsområden för ny teknik och intressantaexporlmöjligheler insamlas och spridas. Jag anser detta särskilt viktigteftersom denna typ av information är ett viktigt planerings-ochstrategiunderlag för såväl samhälle som näringsliv. När det gäller den organisatoriska ram som skallmöjliggöra detla föreslär KIPI, som jag har nämnt, bl. a. att enexpertgrupp för industripo-liUsk utveckling (EIU) bildas. Flertalet remissinsianser ställer sig iveksamma elleravvisande till EIU. 1980/81:130 169 Dessamenar bl.a. atl huvuddelen av de tilltänkta uppgifterna på ell naturligt sätlingär i industridepartementets uppgifter eller alt de i viss utsträckning kantilldelas det till induslrideparlemenlel knutna . Jagdelar remissinstansernas inställning på denna punkt. Föralt bäst uppfylla kravet på flexibilitet och koppling mellan olikapolitikområden bedömer jag att en verksamhet av ifrågavarande slag bör byggasupp inom industridepartementet och i samarbete med de till departementetknutna samrådsorganen, särskill . Arbetet avseskoordineras i ett struktursekretariat, som skall ha lill uppgift att i ettinternationellt perspektiv arbeta med frågor av belydelse för industrinslångsikliga strukturella utveckling. Enlivskraftig gruv- och mineralindustri med god konkurrenskraft är viktig försvenskt näringsliv. Förutom försörjningstrygghet i fråga om vissa metallererbjuder den sysselsättning i glesbygden. Den har regionalt och lokalt storbetydelse i samhällsekonomin. Den har ocksä betydelse för verkstadsindustrin.Den svenska gruvutruslningsindustrins utveckling sammanhänger till stor del medgruvindustrins utveckling. Gruvindustrinhar under senare är fält möta en härdare internationell konkurrens. Påjärnmalmssidan har della medfört försämrad lönsamhet. svårigheter är välkända liksom problemen för den mellansvenska gruvindustrin. Förutsättningarnaär bättre för sulfidmalmsgruvorna. Här är dock minskande malmreserver ett hot.Utvinning av induslrimineral och legeringsmetaller har haft en begränsadomfattning i trots att vär import är betydande. Dessa områden väntasdock pä sikl bli intressanta för gruvindustrin. Det finns goda möjligheler tillbetydande fynd i . Enomfattande utredningsverksamhet på mineralområdet har bedrivits de senasteåren. Mineralpolitiska utredningen (MPU) överlämnade deibetänkandet(SOU 1977:75) Industrimineral. Den publicerade rapporterom malmtillgångar och prospektering, forskning och utveckling inom svenskmineralindustri samt miljöpåverkan och återställning vid mineralutvinning.Genom delbetänkandet (SOU 1979:40) och metaller fullgjorde ulredningensin första uppgift alt utarbeta långsiktiga prognoser över försörjningmed mineraliska ämnen för tiden . MPU hade också till uppgift atlpå grundval av de gjorda prognoserna överväga om en ändrad inriktning ellerutformning av mineralpolitiken är motiverad med hänsyn till samhälletslångsiktiga behov. I sitt slutbetänkande (SOU 1980:12) Mineralpolitikredovisade ulredningen sina slutsatser. MPU:sbetänkanden har remissbehandlats. Dess förslag bereds f.n.inom . Jag vill dock redan nu ta upp Prop.1980/81:130 170 frågan om mineralpolitisk verksorganisaiion mot bakgrundav dels remissyttrandena över MPU:s förslag, dels behovel av atl effektiviseraprospekteringsverksamheten i landel. Frågan om den slalliga prospekteringensorganisation, och samverkan mellan olika prospekteringsorganisationer, tas uppäven i motioner vid innevarande . Dennuvarande verksorganisationen på mineralområdet fastställdes av år1973 (prop. 1973:41, NU 1973:54, rskr 1973:225) och (prop, 1974:60, NU1974:23, rskr 1974:152). SIND ärcentral förvaltningsmyndighet bl.a. för ärenden rörande mineralhantering.Verket gör utredningar på det mineralpolitiska området saml handlägger ärendenoch utövar tillsyn enligt minerallagstiftningen och enligt lagstiftningen omkontinenlalsockeln. 1 uppgifterna ingår även att bereda ärenden åt nämnden förstatens gruvegendom (NSG) samt atl biträda nämnden vid verkställigheten av dessbeslut. NSG förvallar statens mineralfyndigheter och annan gruvegendom somtillhör staten. I NSG:s uppgifter ingär även att utöka statens gruvegendomgenom t. ex. prospektering där så är lämpligt. är chefsmyndighet för bergsstaten som är den regionala statligaorganisationen för ärenden rörande bergshantering och därmed sammanhängande frägor.Den är organiserad pä tvä bergmästar-distrikt med kontor i resp. . 1bergsstatens uppgifter ingär alt handlägga ärenden om förvärv och försvar avgruvrättigheter, atl anvisa områden för gruvarbete och alt utöva lekniskinspektion och tillsyn av gruvfyndigheler. Sverigesgeologiska undersökning är cenlral förvaltningsmyndighet för ärenden om landetsgeologiska beskaffenhet. Verket utför allmän geologisk kartering saml bedriverinformations- och dokumentationsverksamhet på del geologiska området. Dennaverksamhel är anslagsfinansierad. Verket kan även på uppdrag uppsöka ochundersöka förekomster av tekniskt användbara , bergarter och jordartersamt grundvatten. Denna verksamhel bekostas av uppdragsgivaren. SGU:s siörstauppdragsgivare är NSG. Enligt minuppfattning har förutsättningarna för myndighelsorganisationen inommineralsektorn i åtskilliga stycken förändrats sedan den nuvarande ordningenantogs. Som exempel kan nämnas att medlen till statens prospektering genom NSGhar mer än trefaldigals . För /82 har drygt 72 milj.kr. beräknats (prop. 1980/81: 100, bil. SGU:s uppdragsverksamhet har haften liknande utveckling inom områdena prospektering och leknisk geologi. Dessaverksamheter beräknas /82 omsätta ca 122 milj. kr. Karteringsamt information och dokumentation beräknas omsätta ca 36 milj. kr.Antalet anställda pä SGU har ökat med ca 200 till 780 personer undermotsvarande femårsperiod. Denna tillväxt har medfört att kompetensen harfördjupats dch breddats. Omlokaliseringen av SGU till och harmedfört att 1980/81:130 171 resurserna för uppdragsverksamheten i huvudsak harlokaliserats lill och medan resurserna för karlering och annananslagsfinansierad verksamhet har placerats i . Trots expansionen haringa förändringar av organisationen vid SGU gjorts. Detla har medförtsvårigheter att överblicka verksamheten. Genomförda utredningar visar pä ellstort behov av alt organisera om SGU, så atl den bättre kan möta de krav somden alltmer dominerande affärsverksamheten ställer på organisationen. MPU framhåller i sitt slutbetänkande att deindustripoliliska insatserna inom mineralomrädet bör förstärkas. Vidare börindustripoliliska och handelspolitiska överväganden i slörre utsträckning ännu ske samordnat inom detta omräde. Enligt MPU bör även forsknings- ochutvecklingsinsatser samordnas närmare med industripolitiken pä området.Möjlighelerna att ge information om rävarutillgäng och utnyttjande bör ökas.Antalet bergmäs-tardislrikt föresläs bli utökade till fyra för alt förbättraförulsältningarna för tätare kontakter med kommuner och länsstyrelser, ochunderlätta den regionala bevakningen av mineralsektorn. MPU anser att behovetav s. k. länsgeologer därmed minskar. Samarbetet mellanprospekteringsorganisa-tionerna bör förbättras och ges fastare former. MPUföreslår att etl pro-spekteringsräd inrättas. 1 detta bör ingå representanterför statliga myndigheter, företag och fackliga organisationer. Gränsdragningenmellan statens affärsverksamhet och myndighetsutövning bör ocksä göras klarare. Med dessa utgångspunkter har MPU i fråga ommyndighetsorganisationen föreslagit följande: - NSG bör övertastörre delen av myndighetsuppgifterna på mineralomrädet och byta namn tillbergskollegium. - SIND börbehålla tillsynsuppgifterna. Inom bergsstaten bör antalet bergmästardislriklökas från två till fyra. - För SGUföresläs inga organisationsförändringar men en klarare gränsdragning bör görasmellan uppdragsverksamheten och SGU:s övriga uppgifter. Ett geodataregister börupprättas. En sammanfattning av ulredningens överväganden i dennafräga återfinns som bilaga 21 och en sammanfattning över remissyttrandena i dedelfrågor, som jag tar upp , som bilaga 22. Remissinstansernaär på flera punkter kritiska mol förslaget att inrätta ett bergskollegium.Flera remissinstanser, däribland statskontoret, , statensnaturvårdsverk, kommerskoUegium, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, statensindustriverk, styrelsen för leknisk utveckling, IVA, ,, , , Svenska Metallindustriarbetareförbundei, avslyrker förslaget. Nägra remissinstanser bl.a. RRV,kommerskoUegium, SIND, STU, IVA, Svenska Handelskammurförbimdet. SAF, LO,och flera länsstyrelser pekar påriskerna Prop.1980/81:130 172 med atl avskärma bedömningarna av en sektors utvecklingfrän andra sektorers. Industri- och handelspolitiska insatser bör enligt dessainstanser bedömas av branschövergripande organ. Positiva till förslaget atlinrätta bergskollegium är bl.a. SGU, länsslyrelserna i , , ,, , , och samtTCO. Statskontoret efterlyser en fördjupad ekonomisk analys ochanser inle att utredningen har visat tillräckligt starka skäl för att motiverade organisatoriska förändringar som föresläs. Statskontoret påpekar ocksä attorganisationsförslaget innebär att en och samma organisation skulle fä uppgiftenatt vara förvaltare av statens gruvegendom och ha vissamyndighetsfunktioner, t.ex. finansiering och styrning av forskning ochutveckling och prospektering. Denna blandning av funktioner anser statskontoretvara olämplig. Ö£T delar inte MPU:s uppfattning om behovet av en nymyndighet ulan bedömer del möjligt att inom nu befintliga verk lösa deuppgifter MPU vill ålägga ett bergskollegium. Den funktionsinriktadeverksorganisation som finns skulle allvarligt störas om näringsorienleradeverk med uppgifter enligt MPU:s förslag började inrättas. SIND anser det vara av fundamentalt intresse atlindustri-, regional-, forskningspolitiska och andra insatser från slalens sidainom mineralsektorn vägs mot liknande behov i andra industrisektorer. En sädanavvägning sker naturligtvis inom regeringen och dess kansli och i riksdagen.Industriverket vill emellertid starkt understryka vikten av atl en sådanavvägning och en samordning av verksamheter riktade till olika delar avinduslrin sker även på myndighetsplanet. LO anser att det finns påtagliga risker med alt bryta utde industripolitiska frågorna kring gruvor och gruvindustrin från denmyndighel som hanterar de industripoliliska frågorna i övrigl. LO påpekarockså all en lösning av de långsiktiga sysselsättningsproblemen ochregionalpolitiska problem som gruvindustrins situation aktualiserar sannoliktförutsätter omfattande insatser också inom andra branscher, vilkel snararetalar för behov av bättre samordning. Mot detta skall vägas de fördelar somulredningen anser den föreslagna organisationen skulle ha från renmineralpolitisk synpunkt. Eftersom det enligt LO är svårt att bedöma dessa pägrundval av utredningens analys avstår LO frän att närmare ta ställning tillulredningens organisalionsförslag, men vill dock starkt ifrågasätta denpassiva roll nuvarande NSG skulle få i den föreslagna organisationen. föreslär att ettstatens mineralverk inrättas.