prop · G4033 · 1980-12-31 00:00:00 — en av föreskrifternai författningarna - att i densammanfattande lagen ange vad syftet med regleringen är. Det har skett på så sätt att i lagens 2 § har angettsatt regeringen skall få meddela också andra föreskrifterän de grundläggande tillstånds-och registreringsbestämmelserna till förebyggande av att stöldgods och liknande avsätts inomhandeln och till underlättande av polisens efterspaning härav. I frägaom skrothandeln, som ju enligt förslagetär beroende av tillstånd, anges som ytterligare syfte att föreskrifterna avses skola trygga att handeln medskrot i övrigt drivs med iakttagande av gällande författningsbestämmelser. Ävenhärigenom har således lagtexten om bemyndigandet för regeringen blivit något utförligare än vad som ärvanligt. För att tillgodose lagstiftningenssyften, både i preventivt hänseende och ur spaningssynpunkt, och för att möjliggöra en effektiv tillsyn i övrigt ären av hörnstenarna i den föreslagna lagstiftningen - liksom i den nuvaranderegleringen - att polisen skall kunna gåin hos skrothandlare med tillstånd ochhandlare, som registrerats för handel medbegagnade varor, och undersöka deraslokaler och lager och granska bokföringen.Dessa handlare bör alltså vara skyldiga att efter anmodan låta polismyndighet företa dessa åtgärder. Emellertid måste polisenha möjlighet att kontrollera också annan handlare genom undersökning av lager och lokaler och granskning av bokföring, nämligenom det finns anledning att anta att denne handlar med skrot eller begagnadevaror utan tillstånd respektive utan att vara registrerad.Handlare bör alltså vara skyldig underkasta sig sådant intrång.Som förut angivits bör detta uttryckligen slås fast i den nya regleringen. Bestämmelser om de nämndaskyldigheterna för handlare har sin plats i lag ochnågon möjlighet att genom bemyndigande överföra rätten attbesluta därom till regeringen finns inte.Utredningen har därför i sitt lagförslag upptagit föreskrifter i dessa hänseenden. Rätten för polisen att se på bokföringen avser såväl den särskilda bokföringenpå inköpsnotor m.m. enligt lagstiftningen om handel med skrot och handel medbegagnade varor som den allmänna bokföringen enligt bokföringslagen (1976:125). Som utredningen förutbetonat är det emellertid synnerligen angeläget att man underlättar för polisen att tillämpa regleringen Prop.1980/81:3 152 och för handlarna att ta reda på vad de har att rättasig efter bl.a. genom att man återger detmateriella innehållet av regleringen för vardera områdeti £n författning. Utredningen har därför i sina förslagtill förordningar för skrothandeln respektive för handeln med begagnade varor tagit in ganskafylliga hänvisningar till föreskrifterna i lagen om dessa skyldigheter för handlarna att lämnapolisen tillträde och uppvisa bokföringen. 12.4.2 Förordningenom handel med skrot Förordningen om handel med skrotavser alltså som förut nämnts att uttömmande behandla eller, i några hänseenden,genom hänvisning återge det materiella innehållet av skrothandelsregleringen. Det föreskrivs såledesatt förordningen är tillämpligpå yrkesmässig handel med järn-och annat metallskrot och tackor av metallskrot och att all dylik handel får drivas endast efter tillstånd. Sådant kan gestill verksamhet som fast handlare eller som uppköpare. Tillståndsgivningen grundas på en bedömningav redbarheten och lämpligheten i övrigt hos den ansökandehandlaren. Är sökanden bolag eller annan juridisk person, bedöms också lämpligheten hos den juridiska personen. För juridisk persons verksamhet och för verksamhet vid filial skall finnas särskild föreståndare som skall godkännas av vederbörande myndighet. ärenligt huvudregeln polismyndigheten i den ort där verksamheten huvudsakligen skall bedrivas. Tillstånd för fasthandlare gäller i allmänhet tills vidare, men för uppköpareär det tidsbegränsat till i sänder. Tillstånd för uppköpare skall vidare omrädesbegränsastill visst eller vissa polisdistrikt, därvederbörandes uppköpsverksamhet fårbedrivas. Skrotgård eller annan upplagsplats för skrot, färinte tas i bruk förrän den har godkänts av polismyndigheten i orten. För fast handlare och enligthuvudregeln även för uppköpare skall gälla att han inte får köpa skrot av annan än den som ärkänd för handlaren eller kan legitimera sig med godtagbar identitetshandling.Han skall föra anteckningar om alla förvärv av skrotpå numrerade inköpsnotor i kronologisk ordning. kange särskilda föreskrifter i olika hänseenden för skrothandlare. Polisen skall utöva tillsyn överskrothandlarna. Prop.1980/81:3 153 erinras om att handlare enligt lagen om handel med skrotoch handel med begagnade varor är skyldigatt låta polis undersöka lager m.m. och se på bokföringen. Tillständ tillhandel och godkännande av föreståndare kan återkallas om vederbörande finnes olämplig. I ringa fall kan varningges. Tillstånd och godkännande som lämnatsenligt äldre författning skall fortfarande gälla efter den nya regleringens ikraftträdande. 12.4.3 Förordningenom handel med begagnade varor På motsvarande sätt som skrothandelsförordningen i fråga om handeln med skrot upptar förordningen om handel med begagnade varor detmateriella innehållet av regleringen av handeln medsädana varor eller, i någon del, hänvisartill det. Förordningen är tilllämpligpå yrkesmässig handel med de begagnade varor som är uppräknadei 1 § i förordningen. Vid urvalet av varor har hänsyn tagits till bl.a. stöldbegärligheten, förekomstenav varorna i den reguljära handeln, möjligheterna att identifiera varorna och möjligheterna förden övervakande polisen och handeln attadministrera en meningsfull tillsyn. Bland varorna kan här nämnasmopeder, cyklar, utombordsmotorer och delar till dessa föremål samt motorsågar. Vidare hörhit symaskiner,, kameror och objektiv, projektorer, klockor och kikare. Också skrivmaskiner, elektroniska och andra räknemaskiner, radio- och televisionsapparater samtbandspelare, skivspelare och musikanläggningarär medtagna. Ytterligare kan här nämnas smyckenav guld, silver eller platina och äktapärlor. Slutligen omfattar uppräkningen andra föremål som bestårav ädla metaller eller koppar eller mässing (nysilver), tenn eller brons samt antikavapen, alster av bildkonst (tavlor och skulpturer) och konstalster av glas,porslin och annan keramik. I paragrafen anges uttryckligen att handel också omfattar auktionsförsäljning och liknande försäljning. Handlare som driver handel som avses i förordningen och alltså även auktionsföretag och andra auktionsförrättare skallregistre- Prop.1980/81:3 154 ras hos tillsynsmyndigheten som är polismyndigheten i den ort där handeln drivs frän fast försäljningsställe eller, om handlare, exempelvisauktionsföretag, inte har sådant, i den ort därverksamheten är avsedd att huvudsakligen drivas.Har handlare fast försäljningsställe i orter inom flerapolisdistrikt, skall registrering ske i varje sådant distrikt. Handlare ärskyldig att själv anmäla sig förregistrering. Underlåter han det och polisen upptäcker detta, skall polisen likväl införa handlarei registret. Registrerad handlare fårinte köpa eller eljest motta, exempelvisför auktionsförsäljning,begagnade varor av de slag som anges i förordningenfrän andra än de som ärkända av handlaren eller som kanlegitimera sig med godtagbar identitetshandling. Handlare skall föra anteckningar om alla affärer med begagnade varor på, som regel, särskildainköpsnotor. Polisen kan medge att exempelvisvissa' kategorier handlare göranteckningarna på annat sätt. Handlare skall fortlöpande delge polisen anteckningarna, om inte polisenbestämmer annat. Inköpt begagnad vara får inte säljas vidare förrän efter sjudagar utan polisens medgivande. Detsamma gällerredan enligt nuvarande förordning. Men i övrigt innefattar utredningens förslag lättnaderför handeln i fråga om försäljnings bestämmelserna. För auktionsförrättare skallenligt utredningens förslag gälla den särskildabestämmelsen att de skall underrätta polisen i orten om tid och plats för auktionsförsäljningen minst i förväg och därvid lämnauppgift bl.a. om vilka slag av begagnade varor enligt förordningen som skall salubjudas. Dessa uppgifterblir av betydelse särskilt för polisens tillsyn över auktionsförsäljning av begagnade varor av ambulerande auktionsföretag. Polisen har ocksåi övrigt en allmän tillsyn överhela handeln med begagnade varor som omfattas av regleringen och kan ge särskilda föreskrifterför att genomföra tillsynen. Liksom i skrothandelsförordningen erinras i förordningen om handel med begagnade varor om skyldigheten enligt lagenför handlare att låta polisen undersöka lager m.m. och granska bokföringen. Prop.1980/81:3 155 Den nuvarande författningenär, som tidigare framgått, tillämpligendast på yrkesmässig handel med skrot och begagnat gods av vissaslag. Utredningen, vilken anser det uteslutet att - som föreslagits frånnågra håll - göra bestämmelserna tillämpligapå all form av handel på dessa områden,vill inte föreslå någon ändring på denna punkt. Sålunda skall enligt de nya förslagen regleringen även i fortsättningen gälla endast yrkesmässighandel med skrot och med vissa begagnade varor. Det framgär emellertidav svaren pä den enkät som tillställdespolisdistrikten m.fl. att tolkningen och tillämpningen av begreppet yrkesmässigtycks ha varit förenade med vissa svårigheter på sinahåll. Utredningen vill erinra om att uttrycket "yrkesmässig" återfinnsi ett flertal andra författningar av delvis näringsrättsligkaraktär exempelvis i lagen (1971:238) omhemförsäljning, resegarantilagen (1972:204), konsumentköplagen (1973:877) samt lagen (1975:985) om tillfällig handel. Lämpligen bör man i de nu föreslagnaförfattningarna följa mönstret från de nyssnämndalagarna och sålunda endast ange att regleringenavser yrkesmässig handel. Att söka att i självaförfattningstexten på just detta områdenärmare beskriva förutsättningarnaför att en verksamhet skall bedömas som yrkesmässigskulle te sig något oegentligt. I fråga om innebördenav begreppet yrkesmässig i rättspraxis vill utredningen hänvisa till lagrådetsuttalande i samband med förslaget till lag om ställande av säkerhetvid sällskapsresa till utlandet, numeraresegaranti lagen (prop. 1967:106 s. 44). 1980/81:3 156 För attkravet på yrkesmässighet skall anses uppfyllt lärer vanligenkrävas att verksamheten skall ha en viss varaktighet eller åtminstonevara inriktad pä en serie affärshändelser. utmärks den yrkesmässigaverksamheten också av att den bedrivs i vins1>-eller förvärvssyftemen undantagsvis kan förekomma att sådant syfte inte förefinnes eller kan påvisas.Verksamhetens omfattning tillmäts sålunda avgörande betydelse om avgränsningenav begreppet. För att enverksamhet skall kunna betecknas som yrkesmässig torde alltså fordrasbl.a. en viss varaktighet och omfattning. Skrothandel,som drives med skrotgärd eller annat fast uppköpsställe,torde regelmässigt vara av sådan omfattning och varaktighetatt den mäste bedömas som yrkesmässig. Nägra svårigheter torde således icke möta för dennahandels del. Likaledes utgör handel med begagnade varor som sker från ettfast försäljningsställe normalt yrkesmässig handel. Möjligenkan ibland problem uppstä beträffande handlare utan butikslokal eller annat fastförsäljningsställe såsom uppköpare och auktionsförrättare.Emellertid bör i allmänhet ingen tvekan behöva råda, omverksamheten har en viss omfattning och regelbundenhet, att den dä ocksä mäste bedömas somyrkesmässig. Utredningen vill i detta sammanhang påpeka atten person kan driva yrkesmässig handel med skrot även omhan har sin huvudsakliga inkomst frän annan anställning eller annan syssla. Tillständ bliralltså erforderligt även för den som driver yrkesmässigskrothandel vid sidan av ordinarie verksamhet. Likaledeskan den som handlar med begagnade varor bli registreringsskyldig enligt förslagettill förordning om handel med begagnade varor, om förutsättningarnai övrigt är uppfyllda, även om denna handel skulle vara en bisyssla. Enauktionsförrättare som åtar sig att sköta auktioner med viss grad av regelbundenhet -alltså mer än enstaka gånger med exempelvis års mellanrum -torde också klart böra ansesdriva yrkesmässig auktionshandel. Verksamhetsom består i insamling och vidareförsäljning avsädana begagnade varor, som ingär i uppräkningen i 1 §, blir i den 1980/81:3 157 månverksamheten bedrivs yrkesmässigt underkastad handelsregleringen på dettaområde på samma sätt som andra former av dylik handel. 1980/81:3 159 Enligt den gällandeförordningen om handel med skrot ochmed begagnat gods m.m. är det polismyndigheten som lämnar tillståndtill såväl handel med skrot som handel med begagnat gods. Närmare bestämttillkommer denna uppgift polismyndigheten i den ort där rörelsenhuvudsakligen skall bedrivas. har att fatta beslut också i andra frågorenligt förordningen. Bl.a. skall skrotgård eller annan plats för förvaring av gods godkännas av polisen. För förvaringsplatsen inom den ort där en handlares huvudsakliga verksamhet bedrivs är det den tillständsgivandepolisen som gör prövningen. Men för skrotgårdar och förvaringsplatseri övrigt på andra orter ärdet den lokala polisen som skall prövaärendet. Förordningens syfte är att försvåra avsättningen av stulet gods inomhandeln och att underlätta polisens spaning efter sådant gods. I sakens natur ligger därför att den löpande tillsynen överhandlarna tillkommer polismyndigheterna. överklagandeav polismyndighets beslut enligt förordningensker hos . Mot denna myndighetsbeslut föres talan hos regeringen. Från har inhämtats att under åren1971-1977 förekom 34 besvärsärendenenligt skrothandelsförordningen. Samtliga ärenden gälldetillstånd att driva handel; flertalet avsåg handel med skrot. I 21 fall avslogs handlarensbesvär. I återstående 13 ärenden biföllsklagandens talan helt eller delvis. 1980/81:3 160 Förut har i avsnitt 4.1 i detta betänkande redogjorts för olika organisationer inom skrotbranschen. Därav framgäratt flertalet av föreningarna bildat en gemensamorganisation, (), som handlägger frågor av allmänoch ideell natur. SBK utser i sin tur . Pådenna ankommer att i första hand fullgöra uppgiften att i branschens intresse bevakalagstiftningsärenden, lagtillämpningen och rekryteringsfrågor. Skrotbranschens nämndhar kommit att i praktiken fungera som remissorgan till polis- och andramyndigheter i tillståndsärenden och i tolkningsfrågori avsevärd omfattning. Nämnden har ocksä iövrigt blivit ett betydelsefulltserviceorgan för både branschen och myndigheterna i hithörande frågor. I det följande skall någotutförligare redogöras för nämndens verksamhet och förhållanden i övrigt. Nämnden tillkom 1952. Den skall bestå av branschens ombudsmän -jurister med tingsmeritering - samt en opartisk ordförande. Som ordförandehar sedan nämndens bildande fungerat ordföranden i den utredning som framlade det betänkande som ledde till den nuvarande skrothandelsförordningen. Vice ordförande och sekreterare har varit advokaten , tidigare ombudsman i bådaskrotgrossistföreningarna (och i ett skede i );han har varit den verkställande ledamoten i nämnden. Som exempel päremissverksamhetens omfattning kan följandeanföras Antal 1975 1976 1977 myndigheter 72 77 84 1980/81:3 161 Sammanlagt har nämndenunder årens lopp avgivit inte mindre än 6 083 skriftliga yttranden till myndigheter. Nämnden har i praktiken kommit att anlitas av det övervägandeantalet myndigheter som har med tillståndsgivningatt göra. På nämndens initiativ har vidare i samarbete med polismyndigheternautarbetats en broschyr "Lagtext och anvisningar" rörande dennuvarande skrothandelsförordningen. Denna broschyr har avskrotbranschen kostnadsfritt tillställtsalla polismyndigheter och andra handläggandemyndigheter samt alla företag inom skrotbranschen. Enligtvad utredningen erfarit under sitt arbete har broschyren fått stor användningi polisens verksamhet. Nämnden har pä utredningens uppmaning sammanställt en översiktöver de bedömningsgrunder nämndentillämpar i yttranden rörande skrothandelstillstånd. Denna översikthar genom utredningens försorg översänts tilllandets samtliga länsstyrelser och polisdistrikt såsom bilaga till utredningens tidigare omnämnda enkät.Utredningen redovisar närmare innehållet i översikteni avsnitt 11.2. Nämnden har tillvunnit sig stor uppskattningoch respekt hos de pä området arbetande myndigheterna och visat en påfallande objektivitet i arbetet. Den auktoritativaställning som nämnden kommit att få är i betydande grad att hänföra till denverkställande ledamotens intresserade ochskickliga arbete. 14.3 Synpunkter hos myndigheter och branschen Utredningen har undersökt myndigheternas ochorganisationernas uppfattning om vilka myndigheter som i fortsättningen bör handha tillståndsgivningen pä detta område och vidare om skrotbranschens nämnds ställning och verksamhet somremissorgan. Utredningen ställde därför i sin förut omnämnda enkät några frågor som berörde dessa förhållanden. Enkäten utgick och frågorna gjordes alltså innan tanken ännu uppkommit att man för handeln med begagnade varor inteskulle kräva tillstånd utan i stället ha ett system medregistrering. Som förut i avsnitt 12.2 angivits föreslår utredningen att handlare medbegagnade varor av de slag som avses 11 1980/81. Prop.1980/81:3 162 i lagstiftningen skall registreras hos polisen. De frågor för vilka nuredovisas är alltså inte längrerelevanta för handeln med sådana varor, om utredningens ståndpunkt beträffandedenna handel godtas. Den första frågan i enkätensom är av intresse i detta sammanhang gällde om det ansågsönskvärt att tillståndsprövningen centraliseras till förslagsvisen enhet i varje län. Av polisdistrikten har ca 50stycken uttalat sig för att tillståndsärendena bör centraliseras. Några av dessa myndigheter erinrar om att länsstyrelserna redan nu har hand om tillståndsgivningen pänågra näringsrättsliga områden nämligen i fråga om bilskrotning, tillfällig handel och pantlånerörelse. Det framhålls emellertid ocksä att länsstyrelserna i ärendena måsteanlita polisens lokal- och personkännedomoch alltså remittera ansökningarna till polisen. Ett 40-tal polismyndighetermotsätter sig en centraliserad tillståndsprövning. Manmenar bl.a. att med hänsyn till polisens lokalkännedom denna myndighet alltid måste medverka och att därför en centralisering skulle medföra dubbelarbete och ökad byråkrati. Det sägs vidare att med hänsyn till de kontakter i spanings- och brottsförebyggande syfte, som polisen mäste ha med skrothandeln, det får anses vara en fördelatt också tillståndsgivningen ligger på de lokala organisationerna. Ett mindre antal polisdistrikt har lämnat fråganobesvarad. Av de länsstyrelser som svarat på denna frågavill flertalet att länsstyrelserna skall överta tillståndsgivningen.Länsstyrelsen i , som i ett tidigare skede sysslat mycket medskrothandelsfrågor, anser, att prövningen skall ligga kvar hos polisstyrelserna, attemellertid tillständ inte av polisstyrelse skall få ges mot ett avstyrkande yttrande av samt att, om polisen och nämnden har olika uppfattning, ärendet skall hänskjutastill . ställdesi enkäten tvä frågor. Den enagällde i vad mån remisser av tillståndsansökningar nu sker till nämnden. Av svaren framgår att flertalet polisdistrikt sänderärendena till nämnden föryttrande. Den andra fråganavsåg nämndens allmänna ställning. Det frågadesom nämnden borde ha en mera officiell prägel och bli obligatorisk Prop.1980/81:3 163 remissinstans i alla ärendenom tillständ eller återkallande däravoch vidare om i så fall sammansättningen borde regleras i författningen i någothänseende. Ett ganska stort antalpolisdistrikt ställde sig positiva till dessatankar. Nägra menade att nämnden i säfall borde fä prägel av statlig myndighet. Någrainstanser pekade på att nämnden nu inte kan delges sekretessbelagdapolisregisteruppgifter men att det skall kunna ske om nämnden blev myndighet. Också flera länsstyrelseransåg det värdefullt om nämndenkunde ges en mera officiell ställning. uttalade att nämnden nu borde bekostas av statliga medel och sålunda upphöjastill officiell institution och att den borde vid sin sida ha lokala nämnder i samtliga län. I fråga om handeln med begagnade varor föreslårutredningen att tillståndstvänget slopas och ersattes med ett registreringssystem. Tillsynen över denna handel skall naturligt nog, med hänsyn till regleringens syfte att försvära avsättningen av stulna varor och underlätta spaningen efter sådana, ligga hos polisen. Självfalletbör det då också ankomma på polismyndigheterna att registrera handlare. Närmare bestämtbör registreringen ombesörjas av polismyndigheten i den ort, där handeln skall drivas från fast försäljningsställe,eller, om handlaren inte har sådant, i denort där verksamheten är avsedd att huvudsakligen drivas. I förslaget till förordningom handel med begagnade varor (3 §)benämns denna polismyndighettillsynsmyndighet. Har handlaren fast försäljningsställei orter inom skilda polisdistrikt skall registrering ske i varje sädant distrikt. Tillståndstvång kvarståralltså enligt utredningens förslag endast förhandeln med skrot. Ocksä på detta område är det polismyndigheterna som måsteha tillsynen och kontrollen över handelnoch utföra spaningen efter gods. Även om nägrafördelar i form av en något mera enhetlig tillståndspraxis skulle stå att vinna genom att lägga tillståndsprövningen hoslänsstyrelsen, har utredningenfunnit att tillsynen och prövningen avtillstånd m.m. är sakligt sånära förbundna att man bör bibehålla den nuvarande ordningen med polismyndigheternasom tillståndsprövande instans- 1980/81:3 164 Tillämpningentorde bli smidigast på det sättet och man undviker säkerligen, som någramyndigheter påpekat, en del onödig byråkrati.Och den enskilde handlaren har alltid möjlighetatt, om han anser ett beslut av polismyndigheten felaktigt, överklaga detta hos högre instans. Utredningen föreslär alltsåatt ansökningar om tillständ enligt förordningenom handel med skrot skall prövas avpolismyndighet, närmare bestämt, av polismyndigheten i den ort där verksamheten huvudsakligen skall bedrivas- Dockskall frågor om tillstånd för vissa utlänningar prövasav den myndighet som har att pröva frågan om tillståndför utlänning att idka näring i allmänhet. Denna myndighet är f.n. kommerskollegium. Också frågor om godkännande av föreståndare för filial m.m. liksom om återkallelse av tillständ eller godkännande skall enligt förslaget i regel ankomma på polismyndighet. I ärenden om tillständ till handel med skrot inhämtar polismyndigheterna f.n. i stor utsträckning yttrande frän , ochdenna har en betydande auktoritet. Enligt utredningens uppfattning, grundad pä enkätsvaren och även muntliga överläggningar med myndigheter, är det mycket önskvärt att så blirfallet också . Nämnden böralltjämt vara ett branschens organ och någon författningsmässig reglering av dess sammansättning eller verksamhet bör inte komma i fråga.Det är inte heller nödvändigt att nämnden ärunderbyggd av samtliga organisationer påområdet. Men självfallet måstenämnden, för att kunna fylla sin funktion, företräda flertaletföreningar. Den måste alltsåmed andra ord vara ett representativt gemensamt organ för skrotbranschen. Från något håll har framkastats att nämndenborde bekostas med statliga medel. Detta börenligt utredningens mening inte komma i fråga.Branschen bör själv stå för kostnaderna. Utredningen har funnit det önskvärt, för att nämndens ställning ytterligare skall betonas, att man i förordningen tar in bestämmelser om hörande av ett sädant branschorgan i tillståndsärendenliksom i fräga om återkallelse av tillstånd eller godkännande av 1980/81:3 165 föreståndare eller varning. Emellertid börremiss till branschorganet inte vara obligatorisk utan det bör stadgas att yttrande bör inhämtas i den män det behövs.Häri ligger också att om branschorganet inte skullemotsvara de krav på saklighet och objektivitet, somman rimligen bör kunna ställa pä ettbranschorgan av denna karaktär och somSkrotbranschens nämnd nu väl uppfyller, såskall myndigheterna också kunna och även böra underlåta att höraorganet.