prop · G403104 · 1980-12-31 00:00:00 — I anvisningarna sägs f.n. att beräkningen av vinst och förlust skall göras särskilt för varje avyttrad taxeringsenheteller del av taxeringsenhet. Prop.1980/81:104 99 Realisationsvinstreglerna för fastigheter torde vinna i överskådlighet om man genomga"ende använder uttrycket "fastighet" för att beteckna den enhet som beskattningen skallbaseras pä. En gemensam definition avuttrycket tas lämpligen in i punkt 2 a avanvisningarna till 36 § KL. I enlighet med detta böri den nu behandlade punkt 2 av anvisningarna till 35 § KL föreskrivasatt beräkningen av vinst och förlust skall görassärskilt för varje avyttrad fastighet eller del av fastighet.For tydlighetens skull bör en hänvisning göras till den nya definitionen. Om en person successivt säljer delarav en fastighet till samma köpare eller säljer delar av fastigheten men till olika köpare, raåstei fortsättningen - liksom -separat resultatberäkning göras för varjeavyttrad del av fastigheten. Punkt 2 a trettonde stycket av anvisningarna till 36 § KL (delavyttring) Konstruktiorien av huvudregeln för delavyttringar bör ändras. Fortfara.nde bör förhållandena päden avyttrade fastighetsdelen vara avgörandesåtillvida att endast det ingångsvärde och de förbättringskostnadersom faktiskt belöper på den delen får dras av vid beräkningen av delavyttringens resultat. Däremot börfrågan om beloppsgräns för förbättringskostnaderoch rätten till 3 OOO-kronorstillägg bedömasmed hänsyn till förhållandena på hela fastigheten. Om det på den avyttrade delen finns en bostadsbyggnad men denvid försäljningstillfället inte är att betrakta som huvudbyggnad pa fastigheten somhelhet, bör tillägg vägras.Huvudregeln bör modifieras i enlighet med detta. Alternativreglerna 1 och 2 behöver inte ändras.Utvidgningen av tillämpningsområdet följer av den nya definitionenav fastighetsbegreppet. Det bör framhållas att Prop.1980/81:104 100 den i avsnitt 1.2.1.2 påtaladediskrepansen mellan skogs-beskattningsreglerna och delavyttringsreglerna i principelimineras genom den nya definitionen såvittgäller skogsinnehav inom saramakommun. Att flera taxeringsenheter ingåri samma förvärvskälla bör nämligen i noiraal-fallet innebära att de uppfyller kraven på att tillsammans få behandlas som en fastiqhet i detta sammanhang. P un k t 2 a tjuqoförstaoch tjugoand ra styckena (nya stycken) av anvisningarna till 36 § KL (fas tighets-begreppe t) Som tidigare anförtsbör huvudregeln vara att raan vidrealisationsvinstbeskattningen betraktar varje taxeringsenhet som en särskild fastighet. En uttrycklig bestämmelse om detta in i ett nytt sista stycke i anvisningspunkten. Den omständighet somenligt det föregående motiverar att huvudregeln frångås är att två eller flera taxeringsenheter eller delar avtaxeringsenheter har förvaltats och brukats gemensamt. Iprincip borde fordras att gemensamt brukande 'har förelegat under en relativt betydande del av innehavstiden. Av praktiska skäl bör man dock kunna nöja sig medatt sådan geraensamhet föreligger vid försaljningstillfallet eller kan visas ha förelegat tidigare under denskattskyldiges innehav. Har den skattskyldiqe förvärvat egendomen genom bene-fikt fång, bör det räcka att geraensamt brukande har förelegat som infallit efter närmast föregående onerösafång. Kravet på gemensaratbrukande måste preciseras. Det har stora fördelar att kunna anknyta till redan existeranderegler som har prövats vid den praktiska till-lärapningen. En lämpligordning är därför att koppla de nya bes täramelser ;ia till förvärvskällereglerna i 18 § KL med anvisningar. Kravet skulledå vara uppfyllt ora de i egendomenin-.gående enheterna antingen vid försäljningstillfället eller tidigare under innehavet - eller därmed likställdtid - har använts på ett sådant sätt att de ingjr e.i --er har inqätt i en och samma förvärvskälla. Prop.1980/81:104 101 Anknytningen skulle i sak innebära följande. Omde i eqendomen ingående enheterna har beskattninqsnaturen jordbruksfastighet skulle gemensamt brukande föreligga om enlieterna står jr.iior överins'_ende av inneliavåren eller dennes representant ochom de dessutom .tår under gGmr.-nsam förvaltning och drift pä ett sådant sätt att de framträder,ekonomiskt sett, sora en naturlig enhet. Liknande villkor skulle gälla när egendomenhar beskattningsnaturen annan fastighet. Till den del en som. annan fastighettaxerad enhet ingår i en av ägaren bedriven rörelseföljer av 18 § att den skall tillhöra förvärvskällan rörelse. Fastigheter som ingår i en rörelsekan därför bara anses brukade gemensarat med fastigheter som ingår i samma rörelse. Ett undantag från18 § är dock motiverat. Skulle den avyttrade egendomen bestå av enheter med olika beskattningsnatur kan de nämligen inte ingåi en och samma förvärvskälla. Av avsnitt 1.2.2 haremellertid framgått att det kommer att bli en vanligföreteelse att en del av enjordbruksfastighet vid fastighetstaxeringen bryts ut till en särskild enhet och taxeras som annan fastiqhet. Harutbrytningen skett under den skattskyldiqes löpande innehav, behöver den dockinte hindra tillämpningen av de här diskuterade nya realisa t ionsvins treg ler na .Enligt vad som föreslagits är det nämligeiiFcr tillämpningen av dessa regler tillräckligt att geraensamt brukande har förelegat under någondel av innehavet. Utbrytningen får därför betydelseendast när någon köper ett fastighetskomplex som redanar uppdeLt i taxeringsenheter raed olika beskattningsnatur. Även ett fastighetskomplex av detta slag kanemellertid mycket väl brukas pä ett sådantsätt att det vid en senare avyttring är motiverat med en enda realisationsvinstberäkning, överväqande skältalar därför för att man vid tillämpningen av förvärvskällereglernainte skall behöva ta hänsyn till att de olika enheterna har eller har haftolika beskattningsnatur. Prop.1980/81:104 102 En genomgående inskränkning i förhållande till förvärvskällereglernabör iakttas.Med hänsyn till de regler som gäller förden komraunala beskattningen av realisationsvinster bör två eller flerataxeringsenheter kunna behandlas sora en fastighet endast under forutsättning att de ärbelägna inom sam.ma kommun. De nya reglerna om brukningsenheten sorafastighets-begrepp behöver inte vara tvingande. Innebörden böri stället vara att en skattskyldig, omhan så önskar, i vissa fall kan utförarealisationsvinstberäkningen som om två eller flera sambrukade taxeringsenheter hade utgjorten enda fastighet. Har någon raed stöd av denna bestämraelsetillämpat delavyttringsreglerna vidavyttrinq av t.ex. en självständig taxeringsenhet som brukats tillsam.mans med en eller flera andraenheter, raåste han givetvis vid avyttring av återstoden av egendoraen iaktta bestämmelserna ora konsumering av ingångsvärde isextonde och sjuttonde styckena av den härbehandlade anvisningspunkten. I enlighet med det anfördabör i det nya tjugoförsta stycket av anvisningspunkten sora huvudregelanges att varje taxeringsenhet vid realisationsvinstberäkningen skall anses sora en fastighet. Vidare bör föreskrivas följande. en taxeringsenhet vid avyttringstillfället brukas eller tidigare under innehavet har brukats gemensarat raed en eller flera andra taxeringsenheter inom samm.akommun, får tealisationsvinstberåkningen görassom om den gemensamt brukade egendomen hade utgjort en enda fastighet. Har enskattskyldig vid avyttring av en del av sådanegendom utnyttjat denna regel, skall bestämmelsernai sextonde och sjuttonde styckena av anvisningspunkten iakttas vid avyttring avåterstoden av egendomen. 1980/81:104 103 Slutligen bor det nya tjugoandra stycket innehålla följande. Två eller flera taxeringsenheter eller delar avtaxeringsenheter anses ha brukats gemensarat under tid då de enligt 18 §skulle anses ingå i samraa förvärvskälla. Vid denna tänktatillärapning av 18 § bortses frånde ingående enheternas beskattningsnatur.Med den skattskyldiges eget innehav skall man - i de fall då fastigheten har erhållits genom benefikt fång -likställd den tid efter närmast föregående onerösa fäng under vilken han på grund avbestämmelserna i 35 § 2 mom. tredje stycket skall anses ha innehaftfastigheten. Fastighetstaxeringslagen tillämpas första gången vid 1981 ärs allmänna fastighetstaxering. Med hänsyn till detta bör de nya realisationsvinstreglernabli tillämpliga på avyttringar som sker efter utgången av är 1980. 1 .3 dvfiqa Frågorbeträffande realisationsvinst-beräkningen 1.3.1 3 ODD-kronorsavdrnqet vid fastighetsreglering m.n. Enligt punkt 4 av anvisningarna till 35 § KL kan vissa förrättningar enligt FBL utlösa realisationsvinstbeskattning. Om en ägare har fåttersättning för mark sora han avstått genom bl.a. fastighetsreglering enligt 5 kap. eller klyvning enligt11 kap. FBL blir han nämligen i princip skattskyldig för den del av vinsten som motsvarar kontantersättningen. Vid vinstberäkningen får han dock tillgodoräkna sig ett särskiltavdrag med . Prop.1980/81:104 104 Avdraget motiverades raed att man av praktiska skäl borde undanta smärre kontanersättningar från beskattning (prop. 1971:135 s. 27). Bestämmelsen var till en början konstruerad som en beloppsgräns,dvs. ersätt ningar som uppgick till högst . var skattefria, raedan ersättningar som översteg5 . beskattades i sin helhet. Den tröskeleffektdetta medförde visade sig emellertid mindre lämplig och år1976 (prop. 1975/76:180, SkU 63,'SFS 1976:343) ersattes därför beloppsgränsen av nya regler. Enligt förarbetena var det lämpligt att ha ett fribelopp på5 . Den konstruktion som valdes innebäremelllertid att vissa tröskeleffekter kvarstår. Det har vidare hävdats att bestämmelsen - tolkad enligt ordalagen -skulle kunna medföra att kontanter sättningar . i vissa fall utlöser beskattning. Det sistnämnda förhållandet harpåtalats av i en skrivelse till budgetdepartementet.Verket anför bl.a. följande. Enligt de nya anvisningarna skall - - - såson skatte pliktig inkonst upptagas så stor del av hela realisationsvinsten, som ersättningen i pengar, minskad ~ei , utgör av det totala vederlaget förfastigheten, minskat med . Detta innebär att hela likviden -hur liten den än är - bliriDesV-attaA om endast kontantvederlag och inget markvederlag utgår. Detta kan åskådliggöras genom följande exempel. A avstår vidfastighetsreglering enligt 5 kap FBL markområdevärderat till Hela realisationsvinsten antas utgöra 20 i" av likviden = 0,20 x 2 000 = Den skattepliktiga inkomsten för A blir |-m-|-§2 . ,00 = 54X 400 = 1 . Exemplet visar att hela likviden trots ai:t denunderstiger blir föremål förbeskattning. C}e:i03 att beloppsgränsentagits bort i de här aktuella fallen är problemet med tröskoleffekten löst, men enlig- l=nt-ätsriverkets mening ej på sätt som avsågs i förarcetrnatill ändringen. Prop.1980/81:104 105 Också följande exempel visar att anvisnir.r?.rr.3. inte är tillfredsställande. fl avstår vid fastighetsreglering enligt 5 kap FBL marko-ride värderat till - '"jO kronor B .T.cttar markveerlag värderat till 2 000 krc.oor B .110 ttar likvid , 2 COO kronor Hsla r-;3liS3tions7insten anta; utgöra 20 > =. totai-3 ve-.lerlagpt = 0,20 x 4 öOO = .De.l skur tep] iktiga inkomsten for B blir 4 000 - 5 OOÖ - 800 = 3 >= 800 = 2 A-QQ kronor 3 får alltså i detta exempel som skattepliktig irJ Fastighetsreglering kan verkställas för att åstadkomma en genomgripande förbättring av fastighetsindelningen ino:3ett större område men kan också avse detaljändringar. 3t; vanligt fall är överföring av markremsor som enligt stadsplan skall ingå i gata. Ett annat fall är anpassning av fastighetsindelningen inombyggnadskvarter till stadsplan, tomtindelning eller byggnadsplan. Ytterligare exempel på fastighetsreglering är bildands, ändring ellerppiiävande av servitut. Förutom på fastighetsreglering är de här berörda skattereglerna tillämpliga också på klyvning. Det är enligt lantmäteriverkets uppfattning angeläget att den i propositionen,uttryckta principen om ett grundavdragge.'1'.imförs. Lantmäteri »erket får därför hecsiälla att an-vi-3ningarna till 35 § 4 mom KL ändras så att en tilla.tpning av bestämmelserna ger det resultat son enligt f Srarl--. .',na åsvftäts. Efter remiss har () svQett yttrande över skrivelsen. RSV har anfört att lantmäteriverkets exempel visserligen är matematiskt korrekta men att de visar utfallet vid en bokstavstolkning och att det kan ifrågasättas om det i praktiken skulle uppkomma problem av det slag som lantinäteriverket redovisat. RSV anser det emellertid lämpligt att lagstiftningen förtydligas. Av lagstiftningens förarbeten framgår helt klart att syftet har varit att från heskattning helt undantakontanters:-! t tnr iiqar snm understiger 5 GGFj kr. Prop.1980/81:104 106 teriverkets skrivelse visar emellertid att det föreligger ett behov av förtydligande. 1 punkt 4 av anvisningarna till 35 § -KL böruttryckligen anges att proportioneringsregeln skall tillämpas bara i de fall då kontantersättningen överstiger . Man skall alltså inte - som i lantmäteriverkets exemj.iel - räknamed negativa tal. Bestämmelserna bör ändras på ytterligare en punkt. Som redan antytts kvarstår vissa tröskeleffekter.Antag att det totala vederlaget är ,varav kontant , och att den totala vinsten uppgår till é000 kr. I det fallet inträder inte någon beskattning. Om kontantersättningen och vederlaget höjs med . varvid vinsten kommer att uppgå till , ik-all med regelns nuvarandekonstruktion snm skatte-pliktig inkomst tas upp - p ooo-5 00"" "' 1 AOO kr. Denna troskelefFekt bör förhindrasgenom en om att den skattepliktigainkomsten inte i något F.3II skall tas upp till högre belopp änsom motsvarar den del av den kontanta ersättningensom överstiger . 1.3.2 2 OOO-kronPrsavdraqet vid upplåtelse mot enqångs-ersä ttning Enligt punkt 4 andra och tredje styckena av anvisningarnatill 35 § KL realisationsvinstbeskattas även engångsersättningar pågrund av allframtidsupplåtelser. Med allframtidsupplåtelse avses sådaninskränkning i FijrFoqanderJilten tillfastigheten som sker enligt naturvårdslagen(1964:822), motsvarande inskränkningarenligt andra författningar samt upplåtelser av nyttjanderätt eller servitutsrätt tillfastigheten för obegränsad tid. Om den skattskyldige i saraband med upplåtelsen har fåttersättning på grund av upplåtelseav avverkningsrätt till skog skall också denna ersättningi vissa fall kunna behandlas som engångsersättning pågrund av allframtidsupplåtelse. Prop.1980/81:104 107 Vid vinstberäkningenfår den skattskyldiqe enliqt punkt 4sista stycket avdrag med 2 OOÖ kr. från det sammanlagda beloppet av de engångsersättningarsom han fått under ett beskattningsår. 2 000-kronorsavdraget kan föranleda problem vid den komraunala taxeringen. Innan en taxeringsnämnd medger avdraget måste den kontrollera att den skattskyldige inte fått ersättningpå grund av upplåtelse av fastighet i en annan kommun. Skulle så vara fallet måsteavdraget fördelas mellan de aktuellakommunerna. En regional begränsning är därför ägnad attunderlätta taxeringsarbetet. Bestämraelsen börändras så att avdrag medges med . från det sammanlagda beloppet av den eller de engångsersättningarsora ägaren har fått pä grund avupplåtelser av fastigheter inora en ochsamma kom.mun. 1.3.3 Återföring av värdeminskningsavdrag Vid realisationsvinstbeskattningen skall hänsyn tas till värdeminskningsavdragsom belöper på tid före avyttringen. Detta sket genomatt omkostnadsbeloppet reduceras med summan av medgivna avdrag. Liksom de olikakomponenterna i omkostnadsbeloppet räknasvärdeminskningsavdragen upp medindex. Avdrag som hänför sig till värdeminskningav naturtillgångar, täckdiken och anrjra miarkanläggningar liksom avdrag på grund av avyttring av skog återförs tillbeskattning oavsett till vilket belopp de uppgått. Beträffande avdrag för värdeminskningpå byggnader gäller em.eller-tid en beloppsgräns på 3 000 kr.per år. Denna beloppsgränsinfördes av praktiska skäl år 1967samtidigt som en 3 OQO-kronorsgräns infördes förförbättringskostnader. Ar 1976 slopades beloppsgränsen försådana förhättringskostnadersom är uppförda på av-I', r ivn inqf.-.pl sn på initiativ av (se SkU19''5.-'76:6 3 -J,. 56 f) mpn någon ändringgjordes inte i Prop.1980/81:104 108 fråga om i;e loppsgranoen Eör avdrag for vardemi nskn ing av 1 yggnadc-r . F.n. gäller alltså att förbättringskostnader som understiger 3 OQO kr. men haruppförts på plan får dras av vid realisationsvinstberäkningen. De värdeminskningsavdrag .=;om hänfcr sig till kostnaderna i fråga återförs daiem.ot bara fur de år då detillsammans red övriga avdrag för värderanskningav byggnad har uppgått till m.inst 3 OQO kr. Dennaordning är principiöllt otill-f iredsställande. Något praktiskt skal att lohallabeloppsgränsen for dessa värdeminskningsavdrag finns knappast, eftersomavdragen görs enligt avskrivningsplan och deti regel inte bör möta några svårigheter att avgöravilka avdraq som belöper . PelopDsqcänsen bördärför slopas. 2 AVDRAG, FijR SUB!iTANSMIN5KNING 1 1 n t e d n i rijj n.grin utvinner grus eller annan nati rtillgäng från enfastighet, kan uttaget vara skattepliktigt i in-korrstsl-agcin jordbruksfastighet, annan fastighet eller rörelse.Det kapitaluttag so.m utvinningen innebärhar kunnat beaktas vidinkomsttaxeringen genom att fastighetsägarenfår avdrag för s.k. substansminskning. Är1972 infördes nuvarande bestämmelser om avdrag för substanaminskning (prop. i572:120, SkU 67, rskr 343, SFS 1972;741).Bestämmelserna gäller fätinkomstslagen jordbruksfastighet och rörelse.Däremot saknas uttryckliga reglerf-"!-' inKomst av annan fastighet. I en fram.-tällni ng till dåvarande finani:depar tementet yrkade LRF att 1972 ärs lagstiftning skulle göras tiliämpiigockså på annan fastighet. Vid remiss-beriandlinqen av ett förslag från RSV om ändrade rev' -t förheskattning av annan fastighet upprepade LRF . ".itt yrkande (se redogörelse i Ds B 1978:7). Prop.1980/81:104 109 Före tagsska t teberedningen har x sitt s l.uL . 'Ptänkande SOU 1977/78:36 behandlat frågan om avdraq Eörsubstansminskning. Beredningen anser att nuvar-nde bestämmelser ärbristfälliga i olika avseenden och föreslår därför nyaregler. De nya reglerna avses bli tillainpliqa F;åväl Eör inkomstslagen rörelseoch jordbruks fas t i-ihet som för inkomst avannan f as'- ' qhr t. Foretagsskattebere-Jningens hetänkancio ha. En sammanställning av remissyttrandena i de delar sor.i berör frågan omav.-lrag för substansminsK-har fogats tilldenna FK som bij.a_g_a. rnder lemiss-behandlinyen hat bl..3. frågan om förskjotninya', vardera inskn inqsavd'agei. 2.2.1.1 Reglerna Före1972 års lagstiftning ärs lagstiftning var rätten till avdrag fötsubstansrainskning lagreglerad endast beträffanderörelseinkomster och sådana inkomster av jordbruksfastighet som beräknades enligt bokföringsmässiga grunder. Principen var attavdraget skulle ske i form av årligavskrivning som avpassades så att anskaffningsvärdet förfyndigheten blev helt avdraget utvinningen pågick. I anskaffningsvärdet fick medräknas dels vad som hade erlagts vidförvärvat av fyndigheten, dels vad som. hade lagts ner för fyndighetens exploatering. Principen tillämpades i praxis ävenbeträffande kontantmässigt redovisat jordbruk och annan fastighet. Praxis beträffande beräkningen av anskaffningsvärdet kom att utveckla sig på olika sättför inkomstslagen jordbruksfastighetoch rörelse. 1980/81:104 110 Om en 2,9Jli?J'£li'i5''_'?§Jiii) 'L? hade förvärvats genomköp, r.äknades som anskaffningsvärdeför fyndigheten den del av köpeskillingen förhela fastigheten som kunde anses belöpapå fyndigheten. Fördelningen av köneskill-inqengjordes med hänsyn till värderelationerna Eör förvärvet. Hade fastigheten förvärvats genomarv gjordes motrivarande föidrrlriinq med utgångspunkt i tcixer ingr-värdc t vid a i vs t i 11 f äl le t. Om fa:-itiq-h-'tsn liace orhallits genom. ;:.-iva torde an.ska E f i. i nqs-vaidct ha f.itt bestämmas enligt mc-r generösa regler. I ett par le-j'. r ingsrättsai.-qörandcn (Rh 1962 Fi 166-1 och 1965 Fi19"1) synes sålunda avskrivningsunderlaget har.iststä 11 ti? till tillgå:iyens allmiännasaluvärde, vilket översteg fastigheternas totala taxeringsvärce. läget ra emellertid inte helt klart. t-lär fyndigheten exploaterades inom förvärvskällan rörclse var h-.ivudreqeln visserligen densamma som för jornhruksf as t ighe ter , näm.ligenatt man utgick från den faktiskaanskaffningskostnaden. Detta gällde dockbara nät fastigheten förvärvades isamband med att rörelsen påbörjade?. HadeE?,5tighet-.en förvr-rvats tidigare, fick man somanskaffningsvärde ta upp fyndighetens allmänn-j saluvärdevid exploateringens början. uttalade i sitt betän-kai:de (SOU 1971:78) Jordbruksbeskattningen att bestämmelserna kunde ge för låyt avskrivningsunderlag i inkomst slnqt--t jordbruksfastighet och för högt i inkomstslaget rörelse. De fördelaktiga rörelsereglerna torde enligt kommittén i vissa fall ha föranlett åtgärder från de skattskyldigas sida för att fåutvinningen hänförd till inkomst av rörelse. Man överlät t.ex. f ast iqhr-ten elller on de.l av den påett egot aktiebolag som sedan drev ver k.samheten, ofta med jordbruketspersonal och .maskiner. Reglerna kunde vidare göra en exploatering i egen rörelsebetydligt förmånligare än en försäljning med åtföljande realisa t ion.svins tbeska 11-ning. Kommitténfann detta otillfredsställande. Prop.1980/81:104 111 fanns enliqt kommiitténinte naqra sakliqa skal for att ha skilda reqler i df olika förvärvskällor dar natur-tillqångar kunde utnyttjas. En ändrinqoch samcrdninq borde därför ske. Kommittén ansåg att man borde beakta att en naturtill-qänq var hänF-ärliq till anläggningsti 1 lqå:'iqarna . Beträffande anläggninqstillqånqar hade den grundläggande principen sedan lånqtid varit att den verkliqa anskaffningskostnaden skulle utgöra avsk r ivn inqsi.inder-laq. Då en natur tillqang utnyttjades i förvarvsk-allan jordbruksfastighet blev intjkten hänförlig tillsamma förvärvskälla som den, till vilken tillgången hörde.Med här.syn till detta ansåg kommitténatt det från principiell synpunkt Eick .ansesvara riktigast att den vertiiga anskaffningsKO.-stnaden fick utgöra avskrivningsunderlag. Enligt kommittén kunde det vidare sättas i fråga om inte den verkligaanskaffningskostnaden b-r.rdr- utgöraavskrivningsunderlag även då en naturtillgång överfördes för act ui"-nyttjas i inkomis tslaget rörelse. E-:ellor tirl kunde man enligt kommitténs uppfattning inte bortse fiån de beskattningsregler som gällde vid Försäljning av en fastighet eller en del av en fastighet.En exploaterinq av en naturtillgång genom,borttagande och försäljning av fastighetens beståndsdelarkunde i många fall jäm.ställas med enförsäljning av delar av fastigheten. Särskiltgällde detta sådana fastigheter dar det huvudsakliga värdet belöptepå en naturtillgång. Vidare borde beskattningen bli densamma oavsettOTii fastighetsägaren sålde fyndigheten eller själv exploaterade den. Kommittén föreslog därför attanskaffningsvärdet för en na tur t ilIqänq skulle tå beräknas enligt realisationsvinstreqlerna. Det anskaffningsvärde som. skulle ha fått dras av om fyndigheten hade avyttrats för exploateringens början skulle så ledes utgöra underlag förberäkningen avsubstansminskningsavdrag. Som realisationsvinstreglerna då var utformade innerjar förslaget att ingångs- Prop.1980/81:104 112 värdet for fyndigheten Eötst Gkulle best-:immas genom, att den faktiska anskaf cningskostnadc-n förrielaJes pä fyndigheten rjch Eastiyheten i övriqt med utqångspunkti värderelationerna vid förvärvstillfället (i vissa fall kunde ingångsvärdet i stället iiestämmasqenoin proportionering av ett taxer inqsvärde,t.e.. fastighetens taxer inqsvärde fort? avyttrinqen) och atx irigangs-värdet for f ynd iglieten därefter indexuppr äknailesför tidon tr.im ti.lltidpunkten föt exploateringens början. Reqlerna borde enliqt kommitténbli t ill.å:;;pl iga beträffande båi.iej ordb ruks Fas t iqhe t och rörelse. Det kunde j enstaka fall tänkas att det beräknade anskaffningsvärdet kom att överstiqatillqangens all-mär. :-.i saluvärde. I sådantfall skulle utnyttjandet av fyndiqheten kom.ma att resultera i en förlust. Denna förlustvar em,ellet.tid fiktiv och hänförde sig till indexuppräl-'.n inqen.