prop · G403175 · 1980-12-31 00:00:00 — Ur ralionaliseringssynpunkt förefaller mera vara att vinnamed följande ordning. Liksom enligt gällande rätt skall vid avkunnande av domdomslutet och domskäl redovisas muntligen för parterna. Dessa bör däreftertillfrågas om de önskar en fullständig dom i utskrivet skick. Om begäran omsådan fullständig dom framslälles, skall dom skrivas enligt nu gällande regler.Sådan framställning kan också göras inom efler domens avkunnande. Omsådan framslällning icke göres , skrivs icke någon fullständigdom. Parlerna och överrätt får då nöja sig med en dom ulan motivering även omdomen senare skulle överklagas. Den nu skisserade ordningen kan emellertid icke gälla alladomar. Av olika skäl synes undantag böra göras för vissa grövre brottmål,liksom för mål där del med hänsyn till målets särskilda beskaffenhet föreliggerett ur allmän synpunkt påtagligt behov av skriven motivering. Det är tveksamtvar gränsen skall dragas för de mål som endast med hänsyn till brottels svårhetsgradpåkallar en skriven domsmotivering. Förslagsvis kan gränsen dragas vidfängelsestraff . När det utdömda fängelsestraffet understiger ett årliksom även när påföljden bestämmes till villkorlig dom, skyddslillsyn elleröverlämnande lill särskild vård synes den föreslagna ordningen kunna lillämpas.Inskränkningen av domskrivningen bör icke heller vara begränsad till de falldär den tilltalade erkänt gärningen eller när åklagarens talan bifallits. Med begäran om fullständig dom bör likställas ett överklagandeinom den angivna tiden. Denna tid bör icke sällas längre än , eftersomdet kan vara svårt att försl mer än efler förhandlingen börja skrivapå en dom, särskilt om andra göromål kommit emellan. Systemet lorde, bortsettfrån redan nu föreliggande möjlighet enligt 30 kap. 6 § atlanvända dom i förenklad form, icke heller kunna tillämpas i andra fall än dådom avkunnats vid huvudförhandling eller annal rättens sammanträde. Det kan naturligtvis göras gällande att minnesbilden avett mål efter förhandlingen kan ha försämrats så att det mötersvårigheter alt då börja skriva en fullständig dom. Ett sätt atl minska dessasvårigheter skulle vara alt spela in på band den redovisning av domslutet ochdomskäl som sker vid avkunnandet. Bandinspelningen skulle sedan bevaras föratt, vid framslällning om fullständig dom, kunna tjäna som ell stöd för minnet. En tänkbar möjlighet är kanske att en utskrift av bandetskulle kunna fogas som bilaga till en överklagad dom som, på grund av atlframställning inte gjorts inom föreskriven lid, utfärdats endast i förenkladform. Denna lösning möter givetvis vissa praktiska svårigheter. Det kannaturligtvis hävdas att det 1980/81:175 31 är svårt att i omedelbar anslutning lill en förhandlingavkunna en dom, som sedan skall kunna skrivas ut i den form den fått enligtbandet. Med elt sådanl system finnes del risk för att domarna lägger ner såstor möda på atl förbereda avkunnandet alt tidsutdräkt uppslår och de åsyftaderationaliseringsvinsterna går förlorade. Det är också tänkbart att en del domaredrar sig för att i anslutning till förhandlingen avkunna en dom som skallspelas in och sedan kunna skrivas ut och därför i stället för att avkunna domeni anslutning till förhandling väljer utvägen atl meddela dom vid en senaretidpunkt. Delta är naturligtvis icke önskvärt. Å andra sidan torde del förflertalet domare framstå som angeläget att slippa ifrån att skriva en utföriigdom. De nämnda svårigheterna torde därför kunna ses som ett övergångsstadiuminnan domarna vant sig vid del föreslagna systemet. Om fullständig dom inte skrives, skulle domen enbart beståav en motsvarighet till den nuvarande domsblanketlen med fullföljdshänvisning,kompletterad med yrkanden i målet och den tilltalades inställning till dessa samlanteckning om frihetsberövande. En sådan dom skulle kunna expedieras utan avbidanpå atl tiden för begäran om fullständig dom gått till ända. Detta skulle komma atlinnebära en förkortad expeditionstid för flertalet domar. Begäres fullständigdom inom efter avkunnandet men efter expedieringen av domen utanmotivering, kompletteras denna dom med domskäl i en särskild handling, som kanfogas som bilaga lill den expedierade domen. Det är självfallel att del kommer att medföra olägenheterför hovrätt att pröva ett överklagat mål utan tillgång till någon som helslmotivering (annal än möjligen den som finnes i fonogramutskriften frånavkunnandet). Det måsle dock uppmärksammas att detta endast lorde inträffa i enringa del av de mål som överklagas. Sannolikt kommer det nämligen atl bli så, atlfullständig dom begäres även i ätskilliga fall, där överklagande sedan intesker. Att hovrätt, i fall där fullständig dom ej föreligger, skulle äga begärayttrande om domskälen från tingsrätten är med hänsyn framför allt fill den tidsom då förflutit från avkunnandet inle en acceptabel utväg. En annan utväg kan vara atl det för brottmålens delinföres en motsvarighet lill det beträffande tvistemålen föreliggande vadeanmälansin-stiiutet.Man skulle då kunna tänka sig att domen avkunnades men alt fullständig dom inteskulle behöva skrivas i ovan angivna fall, om inte vadeanmälan ingavs. Med ensådan ordning vinnes alt hovrätten efler överklagande alltid får tillgång tillfullständig domsmotivering. Detta alternativ förutsätter självfallel, attinstitutet med vadeanmälan bibehålles för tvistemålens del. En övergång till ett system av något av de båda antyddaslagen torde nödvändiggöra en bandning av tilltalads berättelse vidhuvudförhandlingen. Den föruisätter också atl åtskilliga andra frågor lösesvilka här endast kan antydas. Skall t.ex. i mål med flera tilltalade fullständigdom kunna skrivas beträffande endast någon av dem? Prop, 1980/81:175 32 fullständigdom och skall fullständig dom kunna begränsas lill skadeståndsfrågan, resp. ansvarsfrågan? Ävenom spörsmålet om en förenklad domskrivning i brottmål icke lagtekniskt är såenkel att lösa som det till en början kan förefalla, torde en sådan förenkling emelleitidkunna ge så stora rationaliseringsvinster att det framstår som högst angelägetalt frågan upptages till undersökning i nuvarande ekonomiska läge, dåindragningar sker av tjänster vid tingsrätterna och det finns avsevärd riskför ökade målbalanser. Enligtuppgift kommer den pågående rättegångsutredningen inte att behandla frågan om avfattningenav domar i brottmål. Vi hemställer därför atl frågan antingen genomtilläggsdirektiv anförtros rättegångsutredningen eller också göres till föremålför särskild undersökning. Härigenomförordnas att 30 kap. 6 § skail ha nedan angivna lydelse. 30 kap / mål, som rör allenast ansvar för brott, må, omden tilltalade erkänt gärningen och annan brottspåföljd än böter ej ådömes,domen utfärdas i förenklad form. Dom, varigenom högre rätt fastställer lägrerätts dom, må ock utfärdas i förenklad form. Har dentilltalade erkänt gärningen och ådöms ej annan brottspåföljd än böter, fårdomen utfärdas i förenklad form. Detsamma gäller om den tiUtalade har erkäntgärningen och påföljden bestäms till villkorlig dom eller skyddslillsyn ellertill sådan påföljd i förening med böter eller till fängelse i högst sex månadereller disciplinstraff för krigsmän eller om rätten förordnar att sådan påföljd .skallavse även ett nytt brott, allt om ej särskilda skäl föranleder annat. Dom,varigenom högre rätl fastställer lägre rätt.s dom, får också utfärdas iförenklad form. Har imålet förts talan om enskih anspråk i anledning av brott, gäller vad som sägs iförsta stycket första och andra meningarna endast om den tilltalade harmedgivit anspråket eller saken befinns vara uppenbar. Denna lag iräder i krafl den ' Senaste lydelse 1969:101. 3 1980/81. 1980/81:175 34 Remissyttranden har avgetts av justitiekanslern,riksåklagaren, , kriminalvårdsnämnden, interneringsnämnden, Götahovrätt, hovrätten för , kammarrätten i , Stockholmstingsrätt, , , ,, , , rådmannen vid , rättegångsutredningen (Ju 1977:06), Sverigesadvokatsamfund, , . ochCentralorganisationen /SR. Jag delar den uppfattning som kommit till uttryck ipromemorian att det förslag i fråga om skriftlig redovisning av domskälen efteravkunnande som lagmännen fört fram är betänkligt både från principiell ochpraktisk synpunkt. Förslaget bör därför inte föranleda lagstiftningsåtgärder. När det gäller förslaget till ändringar i 30 kap. 6 §rättegångsbalken kan jag i allt väsentligt ansluta mig till detta. Det bör dockframhållas att föreskriften om undantag från rätten att skriva dom i förenkladform för det fall att särskilda skäl föreligger mot att skriva sådan dom tordefå en förhållandevis vidsträckt tillämpning. Vid påföljdskombinationer och i ålerfallssitualionertorde det sålunda mera sällan bli aktuellt att skriva domen i förenklad form.Även vid tillämpningen av 34 kap. 1 § 1 torde det oftast varanödvändigt med en motivering i påföljdsfrågan. Beträffande förslaget till lagtext vill jag fästauppmärksamheten på andra meningen fjärde "eller-ledet". Uttrycket sådanpåföljd synes här syfta även på disciplinstraff. Någon möjlighet att förordnaom konsumtion beträffande disciplinstraff föreligger dock inte vare sig enligtbrottsbalken eller annan lagstiftning. Utifrån de synpunkter jag främst har att beakta finner jaginte anledning till erinran mot de i promemorian gjorda övervägandena ochtillstyrker att det nu framlagda förslagel till ändring i rättegångsbalkengenomförs. konstaterar med tillfredsställelse att deförslag som förs fram i promemorian ligger väl i linje med de synpunkter somdomstolsverket 1980/81:175 35 gett uttryck för i olika sammanhang, bl.a. ianslagsframställningarna /80 och 1980/81. kan därförställa sig bakom grundtankarna i promemorian. De skäl som i promemorian anförs mot ett genomförande avde tre lagmännens förslag har onekligen viss tyngd. delaruppfattningen att dessa förslag i vart fall inte börgenomföras. Redan ett genomförande av promemorieförslaget bör ge endel rationaliseringsvinster. En sådan reform bör ses som ett första steg iarbetet med att förenkla domskrivningen. En naturlig fortsättning av dettaarbete blir alt la ställning till de förslag angående domskrivningsteknik, somlagmannen lagt fram i sin på uppdrag av domareförbundet utfördaundersökning. Vidare kan nämnas att hovrätterna i sina anslagframslällningarför 1981/82 tagit upp frågor om förenklad domskrivning och att dessa frågor kankomma att behandlas i ett projekt som eventuellt startar . Frågor omdomskrivning kan också antagas få ny aktualitet när rättegångsutredningensförslag föreligger. avser således att efter hand återkomma lilldessa frågor och räknar med att reformarbetet på detta område kommer att gebetydande rationaliseringsvinster. delar helt uppfattningen att det i avvaktanpå resultatet av rättegångsutredningens arbete inte finns anledning att föreslåökade möjligheler till användning av förenklad dom i tvistemål. Vad gäller förslaget om förenklad dom i brottmål anläggerdomstolsverket följande synpunkter. instämmer i att en första förutsättning föratt en förenklad dom skall få utfärdas skall vara att gärningen erkänts. Närdet sedan gäller atl ta ställning till vid vilken ådömd påföljd som enförenklad dom skall få användas anser att några bärandeinvändningar inte kan riktas mot att sådan dom utfärdas då påföljden bestämtstill böter eller till ett kortare fängelsestraff. Beträffande påföljdernavillkorlig dom och skyddstillsyn kan dock viss tveksamhet råda angåendelämpligheten av att meddela förenklad dom. För att dessa påföljder skall få ådömasförutsattes att vissa omständigheter föreligger, såsom att den tilltalade hargod prognos eller att han är i behov av kriminalvård i frihet. Dessutom gällersåvitt avser villkorlig dom, att denna påföljd inte får användas när det pågrund av brottets beskaffenhet eller eljest möter hinder av hänsyn till allmänlaglydnad (BrB 27:1) och, såvitt avser skyddstillsyn, att det krävs särskildaskäl för att använda påföljden om det lindrigaste straff som är stadgat förbrottet är fängelse eller däröver (BrB 28:1). Det kan således finnasskäl att överväga om inte den föreslagna ändringen i 30 kap. 6 §rättegångsbalken bör innehålla en bestämmelse om att förenklad dom inte fårutfärdas när för brottet är stadgat fängelse eller däröver. Enligl promemorieförslagetskall det emellertid ankomma på domstolen att pröva lämpligheten av att utfärdaförenklad dom. Domstolarna är väl skickade atl göra en sådanlämplighetsbedömning och kommer utan tvivel att utnyttja möjligheten atl 1980/81:175 36 utfärda förenklad dom med urskiljning och försiktighet.Några särskilda begränsningar av det slag som ovan sagts behöver därför intelas in i lagen. Det nu sagda leder fram till frågan om det inle i ännu slörreutsträckning än vad som föreslås i promemorian kan anförtros domstolarna atl idel enskilda fallel bedöma om förenklad dom skall utfärdas eller inle.Domstolsverket har svårt atl inse varför inte t.ex. en dom på överlämnande tillnyklerhetsvård eller till barnavård skulle kunna utfärdas i förenklad form; ensådan påföljd torde inte ens för parlerna i det enskilda målet behöva framståsom mindre självklar än t.ex. skyddstillsyn. Vad avser interneringsdomarförekommer sådana i etl synnerligen litet antal och anser del helluteslutet alt en domstol - om möjlighelen fanns - skulle döma lill interneringutan atl särskilt motivera påföljdsvalet. Samma bedömning gör domstolsverketvad gäller domar på längre fängelsestraff eller på överlämnande till slutenpsykiatrisk vård. Mot bakgrund av vad som ovan anförts förordardomstolsverket att domstolarna, utan särskild begränsning vad avser ådömdbrottspåföljd, får avgöra om omständigheterna i det enskilda fallet är sådanaatt det är lämpligt att utfärda förenklad dom. Verket förutsäller dock, attdomen i allmänhet motiveras i de fall någon av parterna framfört uppfattningen atlannan påföljd bort väljas än den som domstolen stannat för. Anförtros åtdomstolen atl i del enskilda fallel bedöma om förenklad dom skall utfärdas kanlagtexten ges en betydligt enklare utformning än enligl förslagel. föreslår således att 30 kap. 6 § förstastycket utformas på följande sätt. Har den tilltalade erkänt gärningen får domen utfärdas iförenklad form såvida det inte med hänsyn till valel av påföljd elleromständigheterna i övrigl är erforderligt alt domen innehåller uppgifter omdomskäl. Enligt promemorian skulle ett genomförande av förslaget omförenklad domskrivning innebära resursbesparingar, bl.a. vad gäller kopiering.Avser en dom fler än två tilltalade torde del emellertid regelmässigt förhållasig så, att de flesta sidorna i domen avser domslutet vilket avfattas enligt avregeringen fastställda formulär. För att minska pappers- och kopieringskostnadernaskulle det vara värdefullt om dessa formulär kunde förenklas och förkortas. Enöversyn av formulären lorde emellertid vara mycket resurskrävande. Utfärdasformulär för förenklad dom bör dessa vara enkla och tydliga. Det är nämligendomstolsverkets uppfattning att de nu gällande domsformulären orsakardomstolarna en hel del svårigheter i renl skriviek-niska frågor. Det har ibland i diskussionen om förenklad domskrivninguttalats alt domstolarna inte skall "skriva för arkiven". Dennaståndpunkt är emellertid inte hell självklar. Under ledning av ochi samarbele med utreds möjligheterna till enutökad gallring av domstolsakter. bedömer att en utvidgadgallring skulle 1980/81:175 ' 37 innebära betydande kostnadsbesparingar fördomstolsväsendet vad avser bl.a förvaring och vård av arkivhandlingar. När detgällt all ta ställning till förslag om utökad gallring i domstolsarkiv har detför arkivmyndigheterna varit en förutsältning att den väsentliga informationeni målet bevaras i domen. Etl genomförande av förslaget om förenkladdomskrivning kan få till följd att information av intresse för bl a forskningeninte finns att tillgå i domen. Detta kan i sin tur leda till att den myndighelsom har att meddela bestämmelser om utgallring - - inte tillåter enutökad gallring av domstolsakler. Innan en reform genomförs kan det därförfinnas skäl all samråda med . Promemorian är föranledd av att några tingsrättslagmän irationaliseringssyfte framlagt ett långtgående förslag om förenkladdomskrivning innebärande att domskäl i stor utsträckning inte skulle behövautformas skriftligt. I departementspromemorian föreslås bl.a. att dom fårutfärdas i förenklad form om den tilltalade har erkänt gärningen ocb påföljden beslämstill villkoriig dom eller skyddstillsyn eller till sådan påföljd i förening medböter eller till fängelse , allt om ej särskilda skälföranleder annat. Det är inle en uppgift för kriminalvårdsnämnden attnärmare utveckla värdet redan ur rättssäkerhetssynpunkt att den enskilde ochallmänheten genom domskälen får reda på och kan kontrollera hur rätlen kommitfram till domslutet, där detta inte eljest framstår som klart, eller betydelsenför överrättsprocessen att underrättens domar är motiverade. vill underslryka är att etl bortrationaliserandeav domskälen inte också får leda till att domstolen underlåter all ierforderlig utsträckning motivera valet av påföljd. Uttrycket "om ejsärskilda skäl föranleder annat" kan innebära en betydande risk härför.Det är just vid huvudförhandlingen all utredning rörande den tilltaladespersonliga förhållanden är på en gång tillgänglig och kan allsidigt belysas.En grundlig motivering i domen av påföljden byggd på en bedömning av dentilltalades person är av belydelse inte bara för att undvika misstanke ommannamån utan för att för dem som handhar verkställigheten av påföljdenunderlätta behandlingen av den dömde, t.ex. anstaltspersonal, skyddskonsulentorgani-salion,övervakare och övervakningsnämnd. Påföljdsmotivering kan också ha betydelse dådomstol vid upprepad brottslighet ånyo skall bestämma påföljd. 1980/81:175 38 Om påföljden internering alltjämt kommer att bestå när delagändringar som föreslås i promemorian träder i kraft, villinterneringsnämnden framhålla angelägenheten av alt "särskilt skäl"att ej utfärda förenklad dom finnes föreligga när domstolen, med tillämpning av34 kap 1 §2 , vill döma den som undergår internering (utom anstalt)till skyddstillsyn eller ett kortare fängelsestraff. Sådan påföljdsbestämningär nu inte alldeles ovanlig. Påföljdsvalet bör enligt nämndens mening i dessafall alltid motiveras i domen. Hovrätten delar den i promemorian framförda uppfattningen atldet nu inte finns skäl atl utöka möjligheterna att utfärda förenklad dom itvistemål. Ej heller föreligger anledning att - som lagmännen föreslagit -slopa kravet på skriftlig motivering av brottmålsdomar som avkunnas vidhuvudförhandling eller annat sammanträde. Vad gäller den i promemorianföreslagna utvidgade möjlighelen att utfärda förenklad dom i brottmåltillstyrker hovrätten förslaget och vill härutöver framföra följande. Förutsättningarna för att få utfärda dom i förenklad formföreslås bli tre; två av formell natur och en av skälighetskaraklär. En av deformella förutsättningarna är att gärningen skall vara erkänd, och hovrättendelar den i promemorian framförda uppfattningen att denna förutsättning skallbevaras intakt. Den andra formella förulsällningen är all påföljden bestämmestill en av vissa i lagtexten särskilt angivna påföljder. Av promemorian framgåratt begränsningen av tänkbara påföljder gjorts med ulgångspunkt i attpåföljdsvalet generellt sett kan antas vara av enkel beskaffenhet. Föreliggerdessa båda förutsättningar får domen utfärdas i förenklad form "allt om ejsärskilda skäl föranleder annat". Uttrycket "allt om ej särskilda skäl föranlederannat" skulle kunna leda till tolkningen att dom skall utfärdas iförenklad form om de formella förutsättningarna därför föreligger och ejsärskilda skäl föranleder annat. Detta är givetvis inte avsikten, ochtolkningen motsägs av att ordet "får" användes i paragrafensinledning. Ordet "får" innebär att det är domstolen som i detenskilda fallet har att bedöma om domen kan utfärdas i förenklad form. Detmåste ur principiell synvinkel anses vara en mindre lyckad konstruktion attkombinera två sinsemellan motstående skälighetsbedömningar. Om lagtexten i stället utformas så att däri ges uttryckför tanken att domstol har möjlighet att under vissa förutsättningar utfärdadom i förenklad form men att denna möjlighel inte får utnyttjas när skälföreligger atl motivera domen, skulle kretsen av tänkbara brottspåföljderkunna utökas. Det bör påpekas att den viktigaste faktorn vid bedömningenhuruvida fullständig 1980/81:175 39 eller förenklad dom skall utfärdas torde vara intepåföljden som sådan utan parternas inställning lill densamma. Sålunda kanförekomma alt i mål, vari fråga är om överlämnande för vård enligt barnavårds-eller nykterhelsvårdslagen, sådan påföljd för parterna framstår som naturlig. Etl annat skäl atl ändra utformningen av lagtexten är attandra meningen i första stycket till viss del är en upprepning av den förstameningen. Med beaktande av vad ovan anförts föreslår hovrätten attlagtexten utformas sålunda: I mål, vari den tilltalade erkänt gärningen och påföljdenej bestämmes till fängelse eller till internering, fårdomen utfärdas i förenklad form när motivering av domslutet ej behövs. Hovrätten har inget att erinra mot innehållet i denföreslagna paragrafens andra stycke. Förenklad dom i tvistemål Hovrätten understöder starkt förslaget i promemorian attinte nu överväga någon utvidgning av möjligheterna att utfärda en dom itvistemål i förenklad form. Skriftlig redovisning av domskälen efler avkunnande (4.4) Beträffande den av lagmännen i , ochMalmö tingsrätter skisserade ordningen - enligt vilken domskälen ibrottmålsdomar, som har avkunnats muntligen i parternas närvaro, skulle behövaredovisas skriftligen endasi efler särskild begäran delar hovrätten desynpunkter som framförs i promemorian. Det är sålunda tveksamt om de antagnarationaliseringsvinsterna uppväger de nackdelar från principiella ochpraktiska synpunkter som lagmännens förslag innebär. Förenklad dom i brottmål (4.3) När det gäller förslaget om utvidgning av tillämpningsområdetför 30 kap 6 § , i den mån förslaget innebär att dom iförenklad form får användas när domen rör enskilt anspråk som medgivits ellersom annars är uppenbart, tillstyrker hovrätten den föreslagna ändringen på deskäl som anförs i promemorian. Däremot ställer sig hovrätten tveksam tilllagförslaget i övriga delar. De invändningar som i promemorian, och även i denoffentliga debatten, har gjorts mot en ordning som innebär ett avsteg från enprincip om öppen redovisning av myndighelernas beslul kan enligt hovrättenockså anföras mot promemorians lagförslag. 1980/81:175 40 Det kan dessutom anföras ytterligare skäl som talar motreformen. I många fall är en dom av inlresse inte bara för parternautan även för andra domstolar eller myndigheter, t.ex. myndigheter som prövarkörkortsfrågor. När del gäller dom på skyddstillsyn är denna inte bara enangelägenhet mellan domstolen och parterna. Vid en senare lagföring kandomstolen i det målet ha ett intresse av att studera motiveringen i dentidigare domen. Framför allt är dock en dom på skyddslillsyn och motiveringenför påföljden av intresse för skyddskonsulenten och övervakningsnämnden. Det kan enligl hovrättens mening ifrågasättas om någrasärskilt stora ralionaliseringsvinsler kommer all erhållas om förslagetgenomförs. Som också påpekas i promemorian lorde vinslen i varje särskill mål inlebli särskill slor, eftersom domen i nu avsedda fall torde skrivasmycket kort. Vissa resurser skulle visserligen kunna sparas i fråga omutskrifter och kopior exempelvis i det förhållandevis stora anlal mål därpåföljden bestäms till villkorlig dom. Frågan är dock om inte samma besparingkunde göras om domstolarna fick möjlighet att använda skrivautomater och därföra in lämpliga standardformuleringar av domskälen.