prop · G403107 · 1980-12-31 00:00:00 — Elevvårdsarbetet är alltså ingenspecialistfunktion utan är, som också elevvårdskommittén framhåller, närmastfråga om problemlösning och utveckling i det dagliga arbetet och måsteåterfinnas i all verksamhet i skolan. Organisationenav elevvårdsarbetet är en angelägenhet. Något särskilt statsbidragför verksamheten utgår inte. De särskilda personella resurserna för elevvårdeni kommunerna är betydande. Den statliga skoladministrationens framtidauppgifter och resurser inom elevvårdsområdet måste ses mot denna bakgrund.Härtill kommer också det faktum, vilkel bl.a. läns landstingframhåller i sitt yttrande över SAK:s betänkande, att utvecklingsarbetet inomelevvärden i hög grad bör inriktas på vardagsnära realiteter i skolornasverksamhet. Ansvaret för det arbetet måste därför i huvudsak ligga lokalt. Sammantaget innebär detjag här har anfört, att den statliga skoladministrationens arbetsuppgifterinom elevvårdsområdet bör minska. Detsamma gäller de speciella resurser somf.n. finns hos SÖ och länsskolnämnderna för handläggning av elevvårdsfrågor.SÖ:s och länsskolnämndernas uppgifter inom elevvårdsområdet bör ihögre grad än vad som har skett integreras i det löpande arbetet attutvärdera och utveckla skolan. Utgångspunkten bör härvid vara att kommunernahar det primära ansvaret för elevvården och dess utveckling. SÖ och länsskolnämndernabidrar med stöd och utvecklingsarbete. För länsskolnämndernas del innebärdetta att länsskolpsykologtjänsterna bör avvecklas fr. o. m. isamband med övergången till en ny organisation. Jag är emellertid inte bereddatt biträda elevvårdskommitténs förslag om att omvandla nuvarande tjänster somlänsskolpsykolog till andra tjänster med krav på särskild och centralt regleradkompetens. I stället bör den resurs som motsvaras av nuvarande tjänster somlänsskolpsykolog ingå i en samlad personalresurs för länsskolnämnderna främstför pedagogiska arbetsuppgifter. Härvid torde också den erfarenhet ochkompetens som nuvarande innehavare av länsskolpsykologtjänsterna besitter påbästa sätt tas tillvara för nämndernas utvecklande och stödjande pedagogiskauppgifter. Jag återkommer i det följande till frågan om personalresurser förlänsskolnämnderna. Närdet gäller SÖ:s arbete med elev värdsfrågorna anser jag i likhet med bl. a. TCOatt dessa frågor bör ingå i allt uppföljnings- och utvärderingsarbete påcentral nivå. Naturligt är att dessa frågor också måste inordnas i det löpandeutvecklings- och läroplansarbetet. Jag kommer därför i det följande att förordaalt sådana uppgifter på elevvårdsområdet, som f.n. handläggs av en särskild byråpå SÖ. i fortsättningen ombesörjs inom var och en av sakenheterna. Med hänsyntill vad jag i det föregående har sagt om kommunernas stora ansvar förelevvårdsarbelel bör de rätt betydande resurser som SÖ f. n. förfogar över förelevvårdsarbete kunna minskas. Prop.1980/81:107 29 Kvarvaranderesurser i form av fast personal bör i stor utsträckning inriktas på uppgifterinom studie- och yrkesorienteringen. Skolhälsovården utgör en viktig del avden samlade elevvården och har till uppgift att följa elevens totalautveckling. Jag anser det angeläget att SÖ har resurser för att följa detallmänna hälsotillståndet hos landets elever och vid behov föreslå åtgärder inte minst gäller detta alkohol-, narkotika- och tobaksområdet. SÖ bör därföräven ha en skolöverläkare. Behovet av särskild specialistkompetensinom elevvårdsområdet i övrigt bör kunna tillgodoses inom ramen för de rörligamedel som kommer att stå till SÖ:s förfogande. Jaghar i föregående avsnitt behandlat den statliga skoladministrafionens uppgifteri vad avser långsiktig och övergripande planering i huvudsak när det gällerskolans och vuxenutbildningens kvalitativa utveckling. Vid sidan om denna merstrategiskt inriktade planering finns det också behov av en i huvudsakdriftsinriktad, kvantitafiv planering bl.a. för planering av utbildningsutbudsom studievägar, kurser m.m. samt för personal, lokaler och andra resurser förutbildningsverksamheten. Denna del av planeringen måste, vilket också SAKframhåller, i hög grad anpassas fill lokala situationer, befolkningsstruktur,förbindelsevägar, arbetsmarknad m. m. Liksom SAK anser Jag därför att dennatyp av planering så långt möjligt -inom vissa ramar som garanterarmåluppfyllelsen och att de ekonomiska resurserna inte överskrids - bör varadecentraliserad till regional och/eller lokal nivå. Jag föreslår därför i detföljande att de årliga besluten om dimensionering och lokalisering avgymnasieskolan decentraliseras fill länsskolnämnderna inom vissa centraltfastställda totalramar. Vidare föreslår jag att kommunerna thi ett i huvudsaksjälvständigt ansvar när det gäller skollokaler. Planeringenför gymnasieskolans organisation omfattar långsiktig planering, årligaorganisationsbeslut samt fastställande av elevområden för utbildningarna. I likhet med SAK och näranog samtliga remissinstanser anser Jag att SÖ även skall bärahuvudansvaret för den långsiktiga planeringen avseende gymnasieskolansorganisation. Hit räknar Jag arbete med anslagsframställning ochlångtidsbedömning. Den långsiktiga planeringen omfattar också frågor omnylokalisering av gymnasiala utbildningar i form av beslut om nygymnasieskolort och gymnasieskolenhet. Organisa-lionsöverväganden i samband medkommuns utredning, prövning och fastställande av lokalbehov Ofr prop,1978/79:90 bil. 3:1 s. 75), dvs. förändringar som i allmänhet kräver nya ellerförändrade lokaler ingår också i den långsiktiga planeringen liksom beslut ommer genomgripande omorganisa- Prop.1980/81:107 30 fioner av en kommuns gymnasieskola i övrigt, t. ex. beslutom indragning av skolenhet samt övergång från specialkurs till linje avgymnasieskola. Sådana förändringar påverkar nämligen ofta gymnasieskolor iandra regioner i olika grad. Den långsiktiga planeringen bör resultera i merlångsikfiga organisationsbeslut till vilka den årliga planeringen bör knyta an. Planeringen för olika utbildningar på kort sikt somresulterar i årliga beslut om lokalisering och dimensionering av gymnasieskolansstudievägar, bör emellertid enligt SAK på central nivå endast ske översiktligtmedan den mer detaljerade planeringen inom givna ramar bör ske på regional ochlokal nivå. Så är redan fallet för flertalet utbildningar och SAK menar attdetta i högre grad bör gälla även för de årliga organisationsbesluten förgymnasieskolan. SAK redovisar två alternativ för decentralisering av beslut omgymnasieskolans årliga organisation. SAK:s alternativ I, dvs. med länsskolnämnden som ansvarigbeslutsmyndighet, tillstyrks av 58 remissinstanser, nämligen statskontoret,RRV, SAMN, AMS, 19 länsskolnämnder, länsstyrelserna i , ,, , , , och ,elevvårdskommittén, integrationsutredningen, , /SR, SAF, LRF,, , , , , , , Lunds,Ystads, , , , , , och Kirunakommuner samt landstingen i , , , Gävleborgsoch . i tillstyrkeralternafiv 1 men finner det inte uteslutet att man kan överlåtaplaneringen åt kommunerna. , som även tillstyrker alternativI, menar att man även bör pröva om besluten kan föras över till landstingetsutbildningsnämnd. SAK:s alternativ 2, dvs. med beslutanderätt,fillstyrks av följande remissinstanser, nämligen länsskolnämnderna iStockholms, (med vissa modifieringar) och , komvux-utredningen,kommunaldemokratiska kommittén. ,, , , , , ,, , , , , , (med modifieringar), , och kommuner samt landstingen iStockholms, , , , , , ,och . Båda alternafiven avvisas helt av LO och . LO anserinte att SAK fillräckligt har redovisat och belyst konsekvenserna av förslagen.SECO hyser farhågor för att SAK:s förslag skall leda till misshushållning genomatt man i varje län kommer att sträva efter att anordna sä många utbildningarsom möjligt utan att ta fitlräcklig hänsyn till utbildningskapaciteten utanförlänet m.m. 1980/81:107 31 UHÄunderstryker vikten av att gymnasieskolplaneringen blir enkel, men att hänsynsamtidigt tas till elevernas efterfrågan och arbetsmarknadens behov såvälregionalt som i riksperspektivet. Den utformning av ramar, som SAK föreslagit,innebär enligt UHÄ betydande risker för att studievägar som inte kräveromfattande planering av och stora kostnader för lokaler och utrustning kan bliöverdimensionerade. En tendens i denna riktning har sedan några är funnitsbeträffande vissa utbildningar. Detta medför konsekvenser förhögskoleutbildningen och talar för en fastare styrning än den SAK föreslagitför att dimensioneringen av gymnasieskolan på riksnivå skall motsvarauppställda mål. ÄvenSÖ är tveksam fill SAK:s förslag i detla avseende och framhåller risken för attlättarrangerade studievägar utan krav på dyrbar utrustning och med högasökandetal blir överdimensionerade. SÖ förordar därför att frågan omdecentralisering av beslut om gymnasieskolans årliga organisafion utredsytterligare. Jagvill först ange vissa utgångspunkter som bör ligga fill grund för en bedömningav formerna för beslut om dimensionering och planering av gymnasieskolan ochdärvid bl. a. erinra om utbildningsutskottets uttalande (UbU 1978/79:40 s. 18)i anledning av motion 1978/79:628 om organisa-tionsbeslul för gymnasieskolan. Föratt kunna utnyttja intagningsplatserna i gymnasieskolan fullt ut bör deorganisatoriska beslutsfunktionerna decentraliseras i så hög grad som det ärmöjligt. Ettökat lokalt och regionalt inflytande över planeringen av gymnasieutbildningenskulle göra det möjligt att snabbare möta nya behov och tillgodose efterfråganpå olika typer av gymnasieskolutbildning. ordning för beslut om gymnasieskolans organisation måste utformas så attden underlättar ett förverkligande av de utbildningspolitiska målen. En nybeslutsordning bör beakta bl. a. avvägningen av utbildningsutbudet mellanarbetsmarknadens behov och elevernas efterfrågan, kraven på likvärdig tillgångtill utbildning i olika regioner samt en ändamålsenlig hushållning medsamhällets utbildningsresurser. Dessutom bör en ny beslutsordning garanterastabilitet i planeringen genom tidiga organisationsbeslut. Den bör ocksåmöjliggöra snabba justeringar när så erfordras även på ett sent stadium iplaneringsprocessen. Planeringsarbeteti samband med besluten om gymnasieskolans ärliga organisation kännetecknas aven avvägning mellan behovet av styrning utifrån riksgiltiga krav å ena sidan samtanpassning till regionala och lokala förhållanden å andra sidan. Att utifråndetla finna en organisatorisk nivå för besluten som tillgodoser allade krav som kan ställas på beslutsrutinen torde inte vara möjligt. Ettbeslutssystem för gymnasieskolans organisation bör därför utformas så attflera nivåer i skoladministrationen deltar och samverkar. Prop.1980/81:107 32 Länsskolnämnderna utgör en mellannivå i detskoladministrativa beslutssystemet. Hos dem finns en omfattande kännedom om lokalaförhållanden. De utgör en del av den statliga skoladministrationen.De har möjlighet att på länsplanet stämma av gymnasieskolans inriktning ochdimensionering i enlighet med och regeringens intentioner. Dettatalar för att beslut om gymnasieskolans årliga organisation hörfattas av länsskolnämnden. Denna aspekt förstärks om man som jag harförordat - betraktar den stafliga skoladministrationen som en helhet. Jag föreslår en decentralisering av de årliga besluten omdimensionering och lokalisering av studievägar inom gymnasieskolan tilllänsskolnämnderna. Förslaget utgår från nu gällande bestämmelser omstatsbidrag lill driften av gymnasieskolor och anknyter till SAK:s alternafiv1. Det av SAK redovisade planeringssystemet finner Jag i alltväsentligt vara ändamålsenligt. Dock bör avvikelser och tillägg göras iföljande avseenden. - Beslut om ramarför den totala dimensioneringen av gymnasieskolan fattas av riksdag ochregering och bör i stället för nuvarande ettårsbeslut utformas som flerårsramaravseende årselevplalser. - Beslut omfördelning av årselevplalser mellan olika sektorer inom denna totalram börfattas av riksdag och regering. - Beslut omfördelningen av sektorsramar mellan länen fattas av SÖ. - Beslut omorganisationen i varje kommun bör fattas av länsskolnämnd och avse varjestudieväg för sig, dvs. avse bestämd linje eller specialkurs. - Beslut om vissamindre frekventa utbildningar av riksintresse bör även fattascentralt av SÖ. Regering och riksdag fastställer förutom de övergripandeutbildningspolitiska målen även lolaldimensioneringen av gymnasieskolan ochdess fördelning på olika utbildningsvägar. Sä bör ske även i fortsättningen.Hur ramarna härför utformas får slor betydelse för utformningen av beslutssystemetsom helhet. Det är bl.a. genom denna planering som den statligaskoladministrationen kan styra och fördela de tillgängliga resurserna. De ramar för totaldimensionering av gymnasieskolan och denfördelning på studievägar som fastställs av riksdag och regeringmedför vissa problem för den beslutande myndigheten liksom för kommunerna pägrund av den kortsiktiga karaktär som dessa beslut har. Som påpekats av fleralänsskolnämnder, bör därför dessa ramar avse en något längre tidsperiod. Eltsådant förfarande skulle medge att organisationsbeslul kunde fattas vidtidigare lidpunkt än f. n. Besked om kommande läsårs organisation kundedärigenom nå skolorna i så god fid att dessa bättre kunde utnyttja denplaneringstid de behöver inför ett nytt läsår. En mera långsiktig planering skulle enligt min mening varatill fördel för alla i planerings- och beslutsprocessen inblandade parter. Jagföreslår därför att beslul om ramar för gymnasieskolans dimensionering iforlsältningen utformas som flerårsramar. Beslutet bör avse en period om treår. 1980/81:107 33 därdimensioneringsbeslutet för det andra och tredje året ges formen avbemyndigande om planeringsramar. Detta förutsätter en ny typ av beslul avriksdag och regering, som inte behöver vara så detaljerade som men varsutformning ändå måsle beakta behovet av att centralt styra avvägningen mellanolika typer av utbildningar. Fleraremissinsianser, däribland UHÄ och SÖ, har i sina remissyttranden över SAK:sbelänkande påtalat riskerna för atl vissa lättanordnade studievägar kan kommaatt bli överdimensionerade vid etl ökal regionalt och lokalt ansvar förorganisationsbeslulen. För alt undanröja sädana risker bör särskilduppmärksamhet ägnas åt konstruktionen av de ramar med vilka ochregeringen skall styra fördelningen av utbildningsresurserna. Jagförordar därvid en annorlunda utformning av ramarna än vad som gäller f. n.Ramarna bör enligt min mening uppdelas i något vidare sektorer sä att de bättreavspeglar arbetslivets efterfrågan på utbildade med viss inriktning. Jagföreslår följande utformning av de dimensioneringsstyrande ramarna i vad avsergymnasieskolans organisation. H, S, So, Mu Ko, Ss, Vd E, Ek, Dk N, T, Te, Du Ba, Be, Et, Fo, Li, Pr, Tr, Ve Jo, Sb, Td angivna frekvenstalen ingår enbart linjer och grundskoleanknutnaspecialkurser, dvs. den s. k. stora ramen. Det finns starka skäl för alt ävenden s. k. lilla ramen, dvs. specialkurser som är kortare än samt sådanaspecialkurser som fordrar tidigare gymnasial utbildning eller viss ålder, böringå i sektorsramarna. Jag avser föreslå regeringen att uppdra åt SÖ attöverväga denna fråga. Vidfastställandet av antalet elevplatser inom planeringssystemet måste hänsyn tastill att flera sektorer innehåller studievägar av olika längd. En förskjutningav elevintresset inom en sådan utbildningssektor, exempelvis från tvååriga tilltreåriga studievägar kan få betydande och icke förutsedda kostnadskonsekvenser.De centrala besluten om gymnasieskolans dimensionering bör därför uttryckassom antal årselevplalser per sektor. Detta innebär konkret att ett givet antalårselevplalser "räcker" till fler intagningsplatser om de utnyttjasför tvååriga studievägar än om de utnyttjas för tre- eller fyraåriga. 3 1980/81. Prop.1980/81:107 34 Härigenom skapas utrymme för en vidgad lokal och regionalhandlingsfrihet inom de ramar som länen får disponera. Centrala önskemål altpåverka dimensioneringen av viss studieväg bör i första hand tillgodoses genomallmänna riktlinjer. Endast i undanlagsfall bör kapaciteten pä enskildstudieväg låsas genom centrala beslul. Jag återkommer till denna fråga isamband med organisationen av mindre frekventa utbildningar. Den av mig föreslagna ramstrukturen bör i fortsättningenanvändas av SÖ i verkets anslagsframställningar, i och regeringensbeslut om medelstilldelning samt av SÖ vid fördelning av länsramar. Sedan detårliga beslutet om fördelning av årselevplalser på sektorer har fallats börnågon omfördelning mellan sektorerna inte komma i fräga, då detla skullemotverka syftet med ramarna. Det föreslagna planeringssystemet reglerar, liksom det nuanvända, endast intagningen till gymnasieskolan. För att åstadkomma en ekonomisktrationell organisation för hela gymnasieskolan är dock frågan om den närmareutformningen av organisationen i högre årskurser av stort intresse. Dennafråga bör behandlas ytterligare i samband med den översyn avstatsbidragssystemet för gymnasieskolan som jag fidigare har anmält (prop.1980/81:20 s. II).Till dess att dettaskett får det utrymme som uppstår vid bortfall av elever inteanvändas för att öka organisationen. Det nya planeringssystemet bör träda i kraft /84. Beslut enligt det nya planeringssystemet kommer därför alt tasförsta gången . budgetproposition bör därvid dimensioneringenför /83 anges enligt hittillsvarande syslem. Denna bör emellertidkompletteras med planeringsramar för läsåren 1983/84 och 1984/85 enligt denutformning Jag här har angivit. Jag övergår nu till atl behandla de nya rutinerna för deårliga besluten om dimensionering och lokalisering av gymnasieskolan. Medutgångspunkt i befintlig gymnasieskolorganisalion, aktuellt befolkningsunderiagoch med beaktande av den totalram och de övriga riktlinjer som anges av riksdagoch regering fastställer SÖ dimensioneringen, dvs. antalet årselevplalser förvarje län {länsram) fördelad på de sektorer som anges i totalramen. SÖ bör dockbehålla en utjämningsresurs i reserv för beslut om vissa lågfrekventautbildningar samt för att vid eventuella behov senare kunna förstärkalänsramarna. Inom de planeringsramar som SÖ fastställer för länetfördelar länsskolnämnden årselevplatserna på länets gymnasieskolkommuner. Föratl möjliggöra detta måsle nämndens beslut enligt min uppfattning avseorganisation per studieväg. Vid behov bör kommunerna liksom nu kunna begäraändring av sin gymnasieskolorganisation. bör omgående kunnafatta beslut härom så länge ändringen ryms inom länsramen. Fordras tilldelningulöver länsramen måste emellertid SÖ först besluta om ändring i länsramen,antingen i form av omfördelning mellan länen eller också som tilldelning ur dencenirala utjämningsresursen. Prop.1980/81:107 35 Som jag har förordat, bör SÖ även framdelesbesluta om organisationen av vissa mindre frekventa utbildningar igymnasieskolan främsl sådana inom det yrkesinriktade området, vilka betjänar enbegränsad arbetsmarknad. Dessa utbildningar är kvantitativt marginella, men ärav avgörande betydelse för möjligheten all organisera gymnasieskolulbildningavsedd för mindre frekventa yrkesområden eller branscher. Om sådanautbildningsbehov skall kunna tillgodoses i gymnasieskolan inom en ekonomisktförsvarbar ram måste utbildningsplatserna koncentreras till några få orter ilandel med åtföljande krav på stora upptagningsområden. Beslut om ny- ochomlokalisering samt i viss mån ändrad dimensionering av sådana lågfrekventautbildningar är därför en fråga av vikt även utanför elt enskilt län, i vissafall t. o. m. elt riksintresse. Varje förändring i organisationen, om änliten, utgör alltså relativt sett en betydande förändring. Jag finner därför attvissa särskilda rutiner bör gälla för lågfrekventa utbildningar. Begreppet lågfrekvent utbildning är inte entydigt. 1samband med SÖ:s underlag för länsskolnämndernas beslut om elevområden sättsexempelvis gränsen f. n. vid lokalisering till högst 25 orter i landet. En stordel av dessa lågfrekventa utbildningar utgörs av parallellutbildningar tilllinjer och specialkurser, som följer äldre läroplaner och endast har ettmycket lokalt rekryteringsområde. Vid en genomgång av dessa studievägar iavsikt alt urskilja utbildningar av mer allmänt riksintresse kan antalettroligen begränsas betydligt. Omfattningen av dessa lågfrekventa studievägarav riksintresse bör kunna Justeras . Till denna grupp kan även förasvissa utbildningar som har karaktär av försöksverksamhet och därigenom ocksåkräver ett centralt planeringsansvar. SÖ har som central instans bättreförutsättningar än länsskolnämnderna att fatta beslut om förändringar rörandedessa lågfrekventa utbildningar genom bl.a. kontinuerligt samråd med decentrala yrkesnämnderna och andra intressenter. En annan fördel med en centralbeslutsnivå för dessa utbildningar är att SÖ vid fördelning av länsramarna kanta särskild hänsyn till förekomsten av utbildningar med ett stort antal eleverfrån andra län. Utbildningsplatserna på dessa studievägar behöver i så fallinte inkräkta på länets övriga utbud. Del bör uppdras åt SÖ att upprätta ochårligen revidera förteckning över lågfrekventa utbildningar med beaktande avvad jag har anfört. Jag finner det således mot denna bakgrund ändamålsenligtatt vissa beslut om lokalisering och dimensionering av mindre frekventastudievägar även fattas centralt av SÖ. Del är dock endast i defall någon förändring föreslås av tidigare beslut om resp. utbildnings lokaliseringeller dimensionering som SÖ:s beslut bör erfordras. Sådan förändring bör,förutom av skolhuvudmännen, även kunna initieras av länsskolnämnden eller SÖ.Härigenom bör antalet beslut bli relativt litet. Förslaget innebär, attlänsskolnämnden vid de årliga besluten om gymnasieskolans organisationurskiljer de ärenden som avser förändrad lokalisering eller Prop.1980/81:107 36 dimensionering av vissa särskilt förtecknade lågfrekventastudievägar och vidarebefordrar dessa med eget yttrande till SÖ för beslul. Nuvarande beslutssystem tillgodoser genom sin konstruktionen god central kunskap om gymnasieskolans dimensionering och lokalisering. Såblir inte automatiskt fallet vid decentraliserade beslut om gymnasieskolansårliga organisation. SAK framhåller därför vikten av att beslutsordningen äveni framtiden utformas så atl en central kunskap ständigt finns tillgänglig omgymnasieskolans dimensionering och lokalisering. För atl garantera detta finnerjag det nödvändigt att SÖ fortlöpande också via en särskildrapporteringsrutin kan följa förändringar i gymnasieskolorganisationen ilänen. För att dessa rutiner skall fungera måste vissa krav ställas påstandardisering och formalisering av organisationsbeslulen. Dessa bör därförfattas vid en och samma tidpunkt i samtliga län. En förteckning överstudievägarnas lokalisering och dimensionering i riket bör även i framlidenframställas . Det bör uppdras ål SÖ att efter samråd med länsskolnämndernafastställa dessa rutiner. Jag avser atl föreslå regeringen att uppdra åt SÖ och SCBalt efter samråd med företrädare för skolhuvudmännen närmare pröva hur detnuvarande informationssystemet behöver förändras med anledning av mina förslagtill förändrat planeringssystem för gymnasieskolans organisation. De förslagom ny beslutsordning för gymnasieskolans årliga organisation som Jag har lagtfram innebär Jämfört med nuvarande ordning en decentralisering av beslutsnivånoch bör leda fill atl beslut om gymnasieskolans organisation kan meddelastidigare än vad som f. n. är fallet. I och med atl besluten i fortsättningenlas på regional nivå bör detla också innebära större möjlighet till samverkanmed andra ulbildningsformer liksom med andra organ på länsnivå i frägor avbelydelse för gymnasieskolans organisation, t. ex. länsarbetsnämnden ochlänsstyrelsen i fråga om länsplaneringen. Länsplaneringen skall utgöraunderlag för samordning av åtgärder i regionalpolitiskt syfte mellan denstatliga verksamhetens olika sektorer och planeringen i landsting, kommuneroch näringsliv. Härigenom bör gymnasieskolans relationer lill andrasamhällssektorer och samhällsutvecklingen i stort bli bättre belysta ochanalyserade än f. n.