prop · G403108 · 1980-12-31 00:00:00 — Förde fall av grov oaktsamhet som upptages i andra meningen av 9 § ifrågasätterkoncessionsnämnden om inte benämningen "vårdslöshet med miljön" börbytas ut mot "vållande fill miljöstörning". Koncessionsnämndenanser i likhet med vad som anförs i departementspromemorian att det ärlämpligt att förse straffbestämmelserna i specialförfattningarna medförtydligande tillägg av innehåll att specialförfattningens regel skall gällaendast i den män gärningen inte är belagd med straff enligt . Koncessionsnämndenanser i överensstämmelse med vad som anförs i departementspromemorian att ompromemorians förslag genomförs det inte finns något utrymme för att i 45 §andra stycket miljöskyddslagen inta en straffbestämmelse sådan som föreslagitsav miljöskyddsutredningen i dess ovannämnda betänkande, Arbetarskyddsstyrelsenhar, utifrån de synpunkter styrelsen har att beakta, inget att erinra motbrottsförebyggande rådets förslag till kriminalisering av föroreningar avmiljön och de därav föranledda förslagen till lagstiftning som utarbetats inomjustitiedepartementet. Ibrottsförebyggande rådets promemoria föreslås en skärpning av gällandelagstiftning på miljövårdsområdet. Detta skall ske genom att den nuvarande,enligt rådet delvis bristfälliga, specialrättsliga lagstiftningen kompletterasmed vissa för miljöbrott speciellt inrättade paragrafter i . I jusfifiedepartementetspromemoria föreslås vissa kompletteringar av rådets förslag i så motto att ettmer allmänt omfattande skydd mot miljöfarlig verksamhet bör införas ibrottsbalken, I detta sammanhang vill industriverket hänvisa till sittremissvar över miljöskyddsutredningens delbetänkande (SOU 1978:80) Bättremiljöskydd I, avgivet 790403,1 detta remissvar ställde sig industriverketpositivt till att vissa speciella bestämmelser i miljöskyddslagen kompletterasoch att bestämmelser för miljöskydd också införs i . anser attdet med hänsyn till det generellt brottsförebyggande syftet är angeläget attde i mbricerade promemorior föreslagna kompletteringarna till brottsbalkenkommer till stånd. vill dock påpeka att om strängarebestämmelser rörande miljöbrott införs, kan detta under en övergångsperiodinnebära problem för vissa industriföretag att tillräckligt snabbt kunnagenomföra investeringar i miljöförbättrande syfte. Av Sverigesindustrianläggningar anses idka sådan verksamhet att de är förprövningsskyldigaenligt nuvarande miljövårdslagstiftning. Verket vill framhålla attproblem angående bevisföringen vid miljöbrott kan komma att uppstå. föreslår att person skall kunna ställas till ansvar även om fullständigteknisk bevisning ej föreligger i de fall risken är stor för skadligaverkningar av verksamheten. Här kan svåra bedömningsproblem uppstå i enskildafall. Prop.1980/81:108 93 Ansvarsfrågornavid miljöbrott behandlas ej i promemoriornas förslag, I detta sammanhang villverket hänvisa till sitt remissyttrande avgivet 791001 över betänkandetangående företagsböter (Ds Ju 1978:5) samt departementspromemorian (Ds Ju1979:10) i samma ärende. Medanledning av ovannämnda remiss får anföra attstrålskyddsinstitutet inte har något att erinra mot att 13 kapitelfiliförs en 8 a § samt att viss ändring vidtas i dess 9 §, allt i enlighet medvad som föreslås i utremittera-de promemoria ,dnr 358-80. Sjöfartsverketsom i frågan gmndar sitt ställningstagande på i huvudsak erfarenheterna fråntillämpningen av lagstiftningen mot vattenförorening från fartyg tillstyrkerlagförslaget enligt den sistnämnda promemorian. (Anm. JustitiedepartementetsPM,) Styrelsendelar den i promemoriorna framlagda uppfattningen att det straffbara områdetför miljökränkningar bör utvidgas och att bestämmelser till skydd för miljönbör intas i för att starkare markera det klandervärda i denna typav brottslighet. Styrelsenansluter sig till det förslag till ändring i som lämnats ijustitiedepartementets promemoria. Enkriminalisering av ifrågavarande gärningar i BrB kommer att leda till attenbart bestämmelser skall tillämpas på gärningar som faller underbåde miljöskyddslagens och straffbestämmelser. Om däremot engärningsman gjort sig skyldig till en oaktsamhet som inte kan anses som groveller om hans gärning inte är av så allvarlig beskaffenhet att betydande olägenheti miljön kan antas ha uppstått, blir i stället miljöskyddslagenspåföljdsbestämmelser fillämpliga. Genom det ijustitiedepartementets promemoria framlagda förslaget ändras delvis de fömtsättningarmiljöskyddsutredningen hade att utgå ifrån när den lade fram sitt förslag omändring i påföljdssystemet. Om förslaget i promemorian genomförs, finns detinte något utrymme för att i miljöskyddslagen ha en straffbestämmelse för fallsom rör betydande kränkning av miljöintresse, såsom föreslagits av miljöskyddsutredningen,eftersom dessa kommer att bestraffas enligt BrB. Däremot medför de i BrBinförda bestämmelserna inte något hinder mot ett system med miljöskyddsavgiftereller mot den föreslagna straffbestämmelsen för underlåten upplysningsplikt ochlämnande av oriktig uppgift. Miljöskyddsutredningenfömtsätter att s.k. olaglig giftdeponering täcks av den ijustitiedepartementets promemoria föreslagna gärnings-beskrivningen i BrB,vilket också synes vara meningen. Miljöskyddsutredningenanser att förslag om Prop.1980/81:108 94 ändringari har fått ett innehåll som i huvudsak stämmer överens med detankar som fördes fram i såväl utredningens majoritetsförslag som i reservafionen.Enligt miljöskyddsutredningens mening bör de föreslagna förändringarna imiljöskyddslagen och BrB sammantagna kunna leda till ett förbättratpåföljdssystem på miljöskyddets område. Utredningen tillstyrker därför ochunder ovan angivna fömtsättning förslag, Enskärpning av straffbestämmelserna om föroreningar i miljön m.m. får ansesangelägen, och det är välmotiverat att också annan verksamhet än användning avfastighet generellt straffbeläggs. Det är vidare naturligt att reglerna tas ini , I stort tillstyrkes alltså förslaget i departementspromemorian. Utvidgningenutöver föroreningarnas område kan vålla viss tvekan. Att sådana miljöstörningarsom buller, strålning och skakning träffas av bestämmelsen är visserligenbefogat. Sättet att ange störningarna anknyter emellertid till ordalagen i 1 §3 p, miljöskyddslagen, där uttrycket "annat sådant" som bekant fåttett vidsträckt tillämpningsområde i praxis; det i 3 p. angivna immissionsbegreppetanses sträcka sig bl.a, till sådana estetiska störningar som förfulning avutsikt och liknande och till psykiska immissioner, t.ex. den oroande effekt somett upplag av farligt gods kan ha på grannarna. Enligt vissa motivuttalanden avlagrådet, som departementschefen synes ha godtagit, skulle stenskott genomsprängning också falla under bestämmelsen (Prop, 1969:28 s. 375 f, jfr s. 396 f);den störning som enligt 3 p, inte får vara helt tillfällig är väl i så fall denpågående riskabla sprängningsverksamheten. Om detta egentligen är lagensståndpunkt är dock omstritt (jfr , Skadeståndsrätt 3 uppl. s. 130 ochdiskussionen i Nordisk försäkringstidskrift 1973 s, 104 ff, särskilt s. 111 f,119 f, 131), Man kan visserligen säga, att det förekommer en del fall iutkanten av immissionsbegreppet som väl förtjänar att kriminaliseras ibrottsbalken och att kravet på "betydande" olägenhet tar bortallehanda förfaranden som avgjort inte bör falla under straffstadgandet. Mendet står klart, att avgränsningen av stadgandet i alla händelser är oklar, Bl,a,kan påpekas, att när man går ifrån begränsningen till användning av fastegendom man inte heller kan få ledning av den vedertagna tolkningen avmiljöskyddslagen. Vad innebär egentligen "annat sådant" när detgäller störande användning av bilar, fartyg och flygplan? Avsådana skäl kan man sätta i fråga, om inte bestämmelsen klart bör ange vilkastörningar det är fråga om. Det är tveksamt, om några andra typer än buller, skakningoch strålning bör tas upp i sammanhanget. De övriga störningstyper som kan bliaktuella lär antingen vara mindre allvarliga eller också träffas av andrastraffbestämmelser (t.ex. 13:6 BrB). Behålles uttrycket "annat sådant",bör i alla händelser närmare utvecklas i motiven hur orden skall tolkas vidtillämpning av brottsbalks-stadgandet. I lagtexten görs vidareundantag för fallet när olägenheten är helt tillfällig. 11 § 3 p.miljöskyddslagen talas i stället om fall då "störningen" inte är helttillfällig. Avvikelsen har inte motiverats i departementspromemorian. Det ärtydligt att paragrafen på denna punkt går ifrån miljö- Prop.1980/81:108 95 skyddslagensgränsdragning; med "störning" torde där närmast menas den inverkanden miljöfarliga verksamheten har på omgivningen, inte den skada som uppkommer(jfr prop, 1969:28 s, 188 f, 283, 365). Avvikelsen i lagtexten är ocksåbefogad även tillfälliga störningar kan vara straffvärda, om de ärtillräckligt allvarliga men man kan undra vad undantaget i straffbestämmelseni så fall fyller för funktion. Rent tillfälliga olägenheter lär i regel intevara "betydande" i lagtextens mening, och skulle de varadet finns det inte något skäl att göra undantag för dem. Orden "ocholägenheten inte är endast helt tillfällig" torde därför böra utgå. Beträffandeundantaget för gärning, som med hänsyn till omständigheterna kan ansesförsvarlig, finns det anledning att betona att detta bör ges en begränsadräckvidd. Ätskilliga av de fall som avses lär gå fria från straff enligtallmänna principer om nöd eller annan intressekollision, men i övrigt tordegärningar som uppfyller de i förslaget angivna rekvisiten i regel varstraffvärda. Det finns sålunda skäl att ta avstånd från uttalandet i BRÄ-promemorian,att föroreningar till samma recipient som tidigare mottagit betydligtallvarligare tillåtna föroreningar skulle vara försvarliga enligt undantaget.Det är angeläget att motarbeta en sådan kumulation av föroreningar, som pålängre sikt kan fä olyckliga verkningar för miljön. För den händelse gärningarav detta slag kan antas medföra hälsorisker eller skador på naturen som inte ärav ringa betydelse, bör de inte godtas. Förslaget ger möjlighet att döma tillbötesstraff i lindrigare fall av denna typ. Beträffandeuttalandena i departementspromemorian (s, 9) om förslagetsskadeståndsrättsliga konsekvenser kan anmärkas, att dessa torde bli begränsade.Redan nu innebär 30 § miljöskyddslagen ett ansvar för ren förmögenhetsskada,när försumlighet föreligger. De nya straffbestämmelserna utvidgar alltsåskadeståndsskyldigheten bara i sådana fall där det inte föreliger miljöfarligverksamhet enligt 1 § miljöskyddslagen men ändå någon tillfogas ekonomiskförlust utan att lida fysisk skada t,ex, vid vissa störningar från fartygeller flygplan. Utredningenom transport av farligt gods Frånde synpunkter kommittén har att företräda finns inte anledning till erinran motvare sig BRÄ-promemorians eller departementspromemorians förslag. delar de synpunkter som framförs idepartementspromemorian angående omfattningen av det straffbara området och inte minst det lämpliga i att bilda en ny paragraf och införa den tillallmänt språkbmk väl anpassade brottsbeteckningen "miljöbrott"förordas det i denna promemoria framlagda förslaget. Isitt yttrande över betänkandet Bättre miljöskydd I förklarade länsstyrelsensig dela utredningens uppfattning att påföljden vid brott mot miljöskyddslagenmåste skärpas. Det nu framlagda förslaget tillgodoser detta önskemål. Genom attbrottet nu intas i betonas också det allvar varmed man serpä denna typ av brottslighet. tillstyrker det förslag som kommittill uttryck i den av upprättade promemorian. Prop.1980/81:108 96 Pånågra punkter vill emellertid göra en del kommentarer. Sålundasaknas en närmare definition av miljöbegreppet. Inte minst med hänsyn till utvidningenav det straffbelagda området hade det varit värdefullt för rättstillämpningenatt få ett klarläggande uttalande, I BRÄ-promemorian har manavstått från att föreslå införande av en bestämmelse i som ärsärskilt avsedd för miljöfarliga åtgärder under framhållande bl.a, att detta fömtsätterett omfattande utredningsarbete, I departementspromemorian har man emellertidföreslagit en sådan bestämmelse utan att företa någon utredning. Sålundaföreslås att straffbarheten även skall omfatta den som förorsakar betydandeolägenhet i miljön genom buller, skakning, strålning eller annat sådant ocholägenheten inte är endast helt tillfällig. vill ifrågasätta ominte, såsom fömtsätts i BRÄ-promemorian, denna utvidgning, hade krävt ennärmare utredning eller i vart fall en mera ingående penetrering idepartementspromemorian. Vid ett yUigt betraktande kan dock intese någon olägenhet i förslaget. föreslagna lagtexten har straffrihet införts för det fall den eljeststraffbara gärningen med hänsyn till omständigheterna kan anses försvarlig, I BRÄ-promemorianges några exempel på sådana omständigheter. Ett sådant exempel är föroreningarsom skett till samma recipient som tidigare mottagit betydligt allvarligaretillåtna föroreningar. Resultatet av en sådan redovisning kan således bli attdet inte är straffbart att ytterligare smutsa ned ett vattendrag, om dettaredan fömt genom medgivna tillstånd redan står på gränsen för vad det kantåla. Den otillåtna påspädning, som kanske leder till ett förödande resultat,skulle alltså inte kunna beivras. Detta är inte tillfredsställande. Exempletvisar att det vore av värde om man i en kommande proposition något närmareutvecklar vad som skall avses med försvarlig. Fråganom sanktioner mot föroreningar av miljön har varit aktuell tidigare. yttrande över miljöskyddsutredningens delbetänkande SOU1978:80 "Bättre miljöskydd I" framhöll styrelsen beträffandeutredningens förslag till åtgärder för att effektivisera miljöskyddslagenssanktionssystem, att gränsdragningen mellan miljöfarlig och icke-miljöfarligverksamhet inte alltid är så tydlig och konsekvent som vore önskvärt. Störredelen av mänsklig aktivitet innebär skador eller belastningar på miljön. Oftamåste därför allmänna önskemål om ekologisk planering och skydd av ekosystemreduceras till detaljfrågor om godtagbara miljöskador, oavsett om dessa är reversiblaeller ej. Att bygga och bo liksom att använda energikrävande teknik ochutnyttja råvaror innebär påfrestningar på miljön, vilka bedöms eller värderaspå olika sätt. Avgörande vid bedömningen är bl.a. vilket tidsmått som användseller vilken omtanke som visas kommande generationer. Styrelsen underströk attdet faktum att tillsynsmyndigheter, polis och åklagare inte alltid ingriper medkraft mot överträdelser återspeglar den osäkerhet som finns beträffande vilkafaktorer som bör tillmätas betydelse, då man skall skärskåda en aktivitet iviss miljö som övergått från att vara allmän praxis till en handling somstrider mot miljöskyddslagen. Styrelsentillstyrker att sanktionerna för brott mot miljöskyddslagarna skärps. Dettadock under fömtsättning att det straffbara området av- Prop.1980/81:108 97 gränsasså att verkligt avsevärda kränkningar åsyftas. En särskild paragraf ommiljöbrott bör sålunda införas i . Styrelsen fömtsätter att sådanbestämmelse i skall kunna åberopas mot kommuns politiker ellertjänsteman endast i den mån deras eget handlande eller försummelse kan ansesbrottsligt däremot inte i fall där ansvaret för påstådd kränkning avmiljöskyddslagstiftning vilar på politiskt organ. Förbundetdelar uppfattningen att hårdare och för det allmänna rättsmedvetandet tyngrevägande straffbestämmelser krävs för miljöbrott. Förbundet tillstyrker detslutliga förslaget. Föreningenanser det väsentligt att miljöpåverkande gärningar kriminaliseras ochtillstyrker därför förslaget. Det är angeläget att förslaget kan genomförassnarast möjligt. Dei remissen behandlade frågorna har varit föremål för ingåendeöverväganden i , i vilken också industrin är företrädd. Enligtdenna utredning skulle straff behållas i miljöskyddslagen för fall avuppsåtliga eller grovt oaktsamma överträdelser där det skulle vara stötande fördet allmänna rättsmedvetandet om inte påföljden bestämdes till fängelse. Förstraffbarhet skulle krävas att gärningen kunnat innebära betydande kränkning imiljöskyddsintresset. föreslog utredningen att straffskalans maximumhöjs från fängelse till fängelse . Därigenom förlängs ocksåpreskriptionstiden till . Miljöskyddsutredningenanförde vidare att brottsbeskrivningama i 13 kap, är otidsenligaoch olämpliga för miljöbrott. Utredningen förordade därför en översyn av demför att möjliggöra att bestämmelser som kriminaliserar miljöfarligt handlandeinförs också i . Eftersom denna fråga redan var föremål för BRÄ:sövervägande avstod utredningen från att lägga fram ett eget förslag i dennadel. Industrinhade intet allvarligt att erinra mot förslag i nuberörda delar. Inte heller mot nu föreslagna straffskärpningar harIndustriförbundet något att invända. Förbundet vill sålunda tillstyrka den av justitedepartementetföreslagna (nya) § 8 a i ävensom motsvarande tillägg till § 9.Det må f.ö. tilläggas att brotts-mbrikema "miljöbrott" resp."vårdslöshet med miljön" synes välfunna enkla och lättfattbara. Dei departementets promemoria givna exemplen på straffbarhet ("verkligtavsevärda kränkningar av miljöintresset" ) resp. grov sådan("varaktiga skador av stor omfattning" eller om gärningen varit"av särskilt farlig art") synes väl ägnade att ge ledning förrättstillämpningen. Det klargörs också, att bagatellartade eller eljestförsvarliga beteenden självfallet ej kriminaliseras i . Industriförbundethar följaktligen intet att erinra mot de ändringar av som föreslåsi promemoria. 7 1980/81. Prop.1980/81:108 98 StiftelsenIndustrins Vatten- och Luftvårdsforskning Stiftelsenhar tagit del av det remissvar som avgivits av ochvill till alla delar instämma i de synpunkter som där framförts, TCO:sstatstjänstemannasektion (TCO-S) har genom remiss beretts tillfälleatt yttra sig över mbricerade promemorior. TCO-S får härmed som eget yttrandeöverlämna bifogade skrivelse från . Undersenare år har förekomsten av miljöbrott blivit allt vanligare. Brottslighetenbestår framför allt av nedskräpning i naturen men även överträdelse avbestämmelser om tillstånd för miljöfarlig verksamhet samt föreskrifter. Antaletavgöranden har emellertid, som framgår av BRÄ-promemorian, varituppseendeväckande litet. Allt tyder dock på, genom inkomna rapporter, attmiljöbrottsligheten är betydligt mer omfattande än vad tillgänglig statistikutvisar. Särskilt kan då nämnas bl,a, alla de oljeutsläpp till havs som skerutanför tillsynsmyndighetens kontroll. Det är uppenbart atteftersom den nuvarande miljölagstiftningen dels inte täcker alla miljöfarligagärningar och dels inte tillräckligt effektivt motverkar miljöbrott, har dettainneburit en likgiltighet inför lagstiftningen, såväl hos enskild som företag,som inte kan accepteras. Förbundet anser därför att det som framgår avmiljöskyddsutredningens delbetänkande Bättre miljöskydd I om enkomplettering av 13 kap. är angelägen och att den börkomma till stånd, då med en bestämmelse som kan tillgodose kravet på skydd förmiljön. Enkriminalisering av miljöbrotten genom komplettering i kan enligtförbundet dels ha en högre moralbildande effekt och dels innebära en automatiskstraffskärpning. Vidare skulle en sådan komplettering innebära längreåtalspreskriptionstider samt ge möjlighet att vid ingripande använda olikatvångsmedel, BRAhar i sin promemoria föreslagit en förändring i bestämmelserna om förgöring i13 kap. 8 § BrB samt i bestämmelsen om vårdslöshet med gift eller smittoämne i9 § samma kapitel. Enligt förbundetsuppfattning och med instämmande i promemoria angåendekriminalisering av föroreningar av miljön m.m. måste det anses önskvärt att demiljöskyddsintressen som omfattas av miljöskyddslagen bör intagas i en särskildparagraf i 13 kap, och att brottet benämns miljöbrott. Om departementetsförslag vinner gehör är det nödvändigt att förse straffbestämmelserna i specialförfattningamamed tillägg att aktuell specialförfattnings regel endast gäller när gärningeninte är belagd med straff enligt BrB. Förbundet vill slutligen framhålla attden föreslagna ändringen inte får innebära ett hinder mot ett system medmiljöavgifter som föreslagits i betänkandet Bättre miljöskydd I. Prop.1980/81:108 99 Landsorganisationeni som beretts tillfälle till yttrande över mbricerade PM har medintresse tagit del av förslagen och kan konstatera att den kritik som riktatsmot påföljdssystemet inom miljölagstiftningen här har utnyttjats pä ett konstmktivtsätt, LO kan därför i huvudsak tillstyrka förslaget att 13kapitel kompletteras på sätt som angivits i , LOhar i sitt yttrande över betänkande understmkitprincipen av att insatserna på miljöområdet måste vara förebyggande. Detmåste betraktas som angeläget att samhället ges möjlighet att reagera mot brottsom allvarligt hotar eller skadar miljön, I LOs yttrande överMiljöskyddsutredningens betänkande uttryckte organisafionen önskemål omförlängda preskriptionstider. Härigenom skulle möjligheterna försvåras för demsom, av kortsiktigt personligt vinstintresse, sätter sig över gällandebestämmelser och äventyrar hälsa och miljö för andra personer. Närdet sedan gäller själva mbriceringen av gärningen i 8 a § föreslår LO attbrottet benämns "miljöförorening" i stället för"miljöbrott". Uttrycket"miljöbrott" har i allmänt språkbmk en vidare mening än den merabegränsade omfattning gämingsbeskrivningen avser, Ifråga om gärningsbeskrivningen vid grovt brott, § 8 a st. 2, anser LO att denav BRÄ föreslagna texten är att föredra. Utmärkande för grovt brott skallsålunda vara om brottet "skett med uppsåt att skada eller om gärningeneljest varit av särskilt farlig art". Ävenom LO i huvudsak instämmer i förslaget, bör dock framhållas ytterligare en sak,nämligen behovet av samordning mellan lagstiftningen rörande den yttre miljönoch lagstiftningen för arbetsmiljön. Det skulle nämligen enligt LÖs uppfattningvara olyckligt om stränga bestämmelser mot utsläpp medförde föroreningar inomföretaget, vilka då skulle drabba de anställda. Fömtom denna koordination, sominte behöver innebära en försening av införande av lagändringen enligt förslaget,borde motsvarande stränga bestämmelser gälla för arbetsmiljöbrott, LO fömtsätterdärför att en fortsatt översyn av brott mot arbetsmiljölagen också sker,varvid det kan vara önskvärt att straffsatserna samordnas så attpreskriptionstiderna blir desamma. Degärningar som behandlas i promemorian är sådana som kan få de mest omfattandeföljder för samhället och individerna, /SR delar därför uppfattningen attden miljöbrottslighet som det är fråga om bör behandlas i , omdenna balk fortfarande skall omfatta de brott som samhället betraktar som meststraffvärda. Deöverväganden som miljöskyddsutredningen gjort i fråga om den allvarligare delenav miljöbrottsligheten torde kunna tjäna som utgångspunkt förlagstiftningsarbetet. Emellertid är det inte möjligt att lösa problemet medförhindrande av miljöbrottslighet och påföljder därför inom den snäva ram somvarit fömtsättningen för BRÄ:s promemoria. Somkonstateras i promemorian har 13 kapitlet BrB ett annat syfte än den nuföreslagna lagregeln, varför det synes principiellt tvivelaktigt att införadenna utan en allmän översyn av 13 kapitlet. Prop.1980/81:108 100 gelnsom ett tillägg till en paragraf som har ett annat ändamål och en annanuppbyggnad är lagtekniskt felaktigt. Utformningen av regeln är vidare sådan måste hysa tvivel om dess tillämpbarhet. Rekvisiten är alltför allmäntformulerade för att kunna godtas i en straffrättslig bestämmelse. Motiven gerej heller någon större vägledning. Som är väl känt föreligger även blandvetenskapsmän mycket skilda uppfattningar om skadligheten av olika miljöpåverkandeåtgärder. Med den utformning paragrafen fått torde det inte vara möjligt förde rättstillämpande myndigheterna och de enskilda individerna att medtillräcklig grad av precision kunna dra gränsen mellan vad som är brottsligtoch vad som är acceptabelt. Vid tillämpning av bestämmelsen kan man komma närainförandet av ett strikt ansvar eller någon form av omvänd bevisbörda. Dettabör i så fall framgå av bestämmelsens lydelse.