prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — I exekutiva ärenden är saken ofta brådskande och svarandeneller tredje mannen bör inte kunna förhala verkställighet. Beredningen föreslärdärför i tredje stycket att om föreläggande inte iakttas, kronofogdemyndighetenfår ge nytt föreläggande utan hinder av att det förra inte har vunnii lagakraft. Att nytt föreläggande inte förutsätter att del först förelagda vitetockså har dömts ut har inle ansetts behövligt att ange. Förslaget attkronofogdemyndigheten skall ha möjlighet att förelägga vite vid genomförande avverkställighet lämnas utan erinran av praktiskt taget samtliga remissinstanser.Endast i ställer sig tveksam till dennabefogenhet. anser del visserligen nödvändigt med nägon form avsanktion men framhåller att många personer som kan komma all åläggas vite kansenare visa sig sakna ekonomiska möjligheter all erlägga vitet. I så faU uppnäsinte åsyftad åtgärd som såväl kronofogdemyndigheten som andramyndigheter får ökad arbetsbörda när vitet skall drivas in. ifrågasätter om intebeträffande vite enligt förevarande paragraf bör gälla samma begränsning somenligl 40 8 förvallningsprocesslagen, dvs. vite fär inte bestämmas till högrebelopp än . eller, vid nytt föreläggande vite har dömtsut, . I fråga om all framtvinga uppgifterav uimätningsgäldenär framhåller RSV att om lagen om utmätningsed avskaffaskronofogdemyndigheten måsle få samma möjligheter all använda tvångsmedel somkonkursdomare har enligt nämnda lag. Det kan enligt RSV antas att ettföreläggande av vite i pengar inte ger nägot resultat. Det kan ocksåifrågasättas om ett vite av fängelse har någon effekt, sedan del har blivitutdömt. Verkställigheten av det försuttna vitet torde ske utan hänsyn tillgäldenärens vilja att lämna begärda upplysningar. Vitesförfairandel kan ocksåbefaras dra långt ut på 1980/81:8 2 kap. 15 och 16 §§ 243 För att kunna komma till rätta med tredskandegäldenärer fordras enligt RSV tvångsmedel som riktar sig mot gäldenärens personoch som kan träda i kraft snabbi. RSV anser att möjlighet alt genom häktetnihälla gäldenären alt fullgöra sin upplysningsplikt måste vara det mesteffektiva tvångsmedlet. Enligt RSV torde kronofogdemyndighet mycket sällanbehöva hos domstolen begära häktning. Förekomsten av tvångsmedlet torde i defiesta fall vara tillräcklig för att en tredskande gäldenär skall lämna deuppgifter som avkrävs honom. Även TCO anser att kronofogdemyndigheten börkunna hos domstol begära häktning av gäldenär som vägrar lämna upplysningar.Kronofogdeföreningen anser för sin del att kronofogdemyndigheten själv börkunna besluta om häktning av en tredskande gäldenär. utgår frånatt fängelse endast undantagsvis skall komma i fräga som vite och alt denterminologiska ändringen i förhållande till häkte enligt lagen om ulmälningsedinle avser någon saklig ändring. Hovrätten för ärkritisk mot att frågan om utdömande av vite som avses i 13 8 skall prövas avdomstol. Hovrätten anser att en sådan ordning är tidskrävande och därmed ägnadatt avtrubba viieslvängets effektivitet. som har förelagtvitet har dessutom bättre underlag för bedömningen än domstol. Hovrättenföreslår därför all vite skall dömas ul av kronofogdemyndigheten och att dettaskall ske utan yrkande. 1 de sannolikt mycket sällsynta fall dä fängelse harsatts som vite bör med hänsyn till rättssäkerheten frågan om utdömande prövasav domstol. Talan bör i sådant fall väckas av allmän åklagare. Hovrätten anserdäremot alt det av utredningstekniska skäl är tveksamt om sökanden bör kunnaväcka sådan talan. Beträffande talan angåendeutdömande av förelagt vite framhåller hovrätten för att på gmndav bestämmelsen i 18 8 Rp sådan lalan kommer all handläggas i olika formerberoende pä om det är allmän åklagare eller sökanden som väcker talan.Hovrätten, som anser det onödigt och inte särskilt lämpligt att sökanden gessådan befogenhet, föreslår all befogenheten förbehålls allmän åklagare. ÄvenRSV anser del onödigt alt låta sökanden få befogenhet att väcka talan omutdömande av vite. Det mäste enligt RSV vara tillräckligt att den förutsökningsmålet ansvariga kronofogdemyndigheten kan väcka sådan fråga. RSVifrågasätter vidare om del är nödvändigt med omgången över allmän åklagare närtalan skall väckas. Erfarenhelema från mål om förvandling av böter talar enliglRSV för att förfarandet blir onödigt omständligt, när flera myndigheter ärinkopplade pä ett ärende. De bestämmelser,enligt vilka kronofogdemyndigheten kan förelägga svaranden eller Iredje man attfullgöra eller underlåta någol, har i departementsförslaget sin motsvarighet i4 kap. 14 och 15 88 och 16 kap. 9 och 12 88 och 13 8 Jämförd med 4 kap. 14 och15 88. Som beredningen har föreslagit bör kronofogdemyndigheten, liksom f.n.överexe- 1980/81:8 2 kap. 15 och 16 §§ 244 kulori vissa fall, kunna förelägga vite i samband med förelägganden enligt dessabestämmelser. En remissinstans har ifrågasatt om inte beträffandeviiesbelopp bör gälla samma begränsning som i fråga om vite enligl RB ochförvallningsprocesslagen. Förelägganden som avses i förevarande paragrafgäller emellertid sådana förhållanden all svarandens eller tredje mans tredskakan omöjliggöra sökt verkstäUighet. Mälen kan ocksä ibland röra mycket storavärden. Det kan också av andra skäl vara av mycket stor betydelse för sökandenatt verkställighet komrner lill stånd. Någon särskild begränsning av vilelsstorlek synes därför inte böra ställas upp. 1 del enskilda fallet bör vite inlebestämmas till högre belopp än som krävs för att förmå svaranden eller tredjemannen att efterkomma föreläggandet. Beredningens förslag att frihetsberövandeundantagsvis skall kunna användas för att tvinga en tredskande svarande ellerIredje man att fullgöra sin skyldighet har inle föranlett erinran från någonremissinstans. En sädan möjlighet torde också vara nödvändig med hänsyn tillatt saken ibland kan gälla mycket stora värden eller andra vikliga intressen.F.n. finns möjlighet att ingripa med häktning mot gäldenär som inte villfullgöra sina skyldigheter enligt lagen om ulmälningsed eller enligt KL. EnligtKL kan häktning även tUlgripas mot annan som är skyldig all beediga konkursbouppteckning.Lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs ger möjlighet att häktaarbetsgivare, som undandrar sig att lämna uppgift om arbetstagaresanställnings- och avlöningsförhållanden eller pensionsförhållanden. Att detinförs möjlighet att mot uimätningsgäldenär begagna tvångsmedel som innebärfrihetsberövande torde också utgöra förutsättning för att det särskildaförfarandet enligl lagen om ulmälningsed skall kunna avskaffas. 1 annat fallskulle borgenär vara hänvisad att söka en tredskande gäldenär i konkurs. Någotrealistiskt altemativ till frihetsberövande som påtryckningsmedel motsvaranden eller tredje man torde f.ö. inte slå till buds. Jag kan därför godtaförslaget att möjlighet tUl frihetsberövande ätgärd bör finnas.Frihetsberövande bör dock enligt min mening stå lill buds endast när det gällerutmätning och kvarstad för fordran och alltså inte för genomförande av annanverkställighet. Det kan emellertid ifrågasättas vilken form förfrihetsberövande som är den lämpligaste som tvångsmedel i utsökningsmål. Någraremissinstanser har förordat häktning framför vite i form av fängelse. Häromkan till en början påpekas att till skillnad frikn vad som gäller i förfarandetangående utmätningsed och i konkursförfarandet frihetsberövande i utsökningsmålinte bör beslutas av den myndighet som handlägger själva målet, dvs.kronofogdemyndigheten. 1 stället bör, oavsett formen för frihetsberövandet,frågan prövas av domstol efter framställning därom. Till stöd för häktning kansärskUt anföras att sådan åtgärd kan utverkas snabbt samt att frihetsberövandetinte behöver pågå än som krävs för att syftet med åtgärdenskall uppnås. Häktningen kan sålunda avbrytas så Prop.1980/81:8 2 kap. 15 och 16 §§ 245 snart den tredskande fullgör sin skyldighet. Häktningsynes därför vara mera effektivt som tvångsmedel än fängelsevile. Vidövervägande av skälen för och emot de tänkbara formema för tvångsmedel synesmig häktning vara att föredra framför fängelsevite. Häktning bör givelvis inte kunnakomma i fråga annat än rent undantagsvis. Del synes lämpligt att, pämotsvarande sätt som i beredningens förslag beträffande fängelsevite, krävasynnerliga skäl för häktning. Eftersom redan förekomsten av möjligheten tillhäktning i allmänhet bör ge önskat resultat, torde man kunna utgå frän atthäktning i praktiken skall behöva tillgripas endast i sällsynta fall. Tilljämförelse kan nämnas att häktning enligl KL har förekommit ytterst säUan. Beträffande utdömande av försuttetvite anser jag i likhet med beredningen lämpligast att frågan därom prövas avdomstol, även om utdömandet därigenom fördröjs något jämfört med attprövningen ankommer på kronofogdemyndigheten. Till slöd för nämnda ordning kanbl.a. anföras att vite som avses ibland kan uppgå till stora belopp. En särskild fråga är vem som skallvara behörig att föra talan vid domstol om utdömande av försuttet vite.Beredningens förslag att talan skall kunna föras av allmän åklagare ellersökanden har kritiserats av en remissinstans, som har ansett alt befogenhetenbör förbehåUas åklagare. En annan remissinstans har ifrågasatt om inte talanbör kunna föras endast av kronofogdemyndigheten. Enligt min mening är det intelämpligt att kronofogdemyndigheten åläggs att föra talan om utdömande av vitesom har förelagts i enskilda mål. Med hänsyn fill att vitesföreläggande syftartiU att möjliggöra verkställighet bör däremot sökanden kunna föra sädan talan.Då det knappast är rimligt alt i enskilt mål sökanden skaU i realiteten kunnatvingas att föra sädan talan för att komma till sin rätt, bör - liksom beträffandeviten i allmänhet - även allmän åklagare kunna föra talan. Att målet viddomstolen kommer att handläggas i olika former, beroende på om talan har väcktsav sökanden eller av åklagare, utgör inte något avgörande skäl mot den härförordade ordningen. Bl.a. bör beaktas att förberedelse som skall äga rum ifall då talan väcks av sökanden kan ske skriftligen (47 kap. 8 8 RB).Kronofogdemyndigheten bör även i enskUt mål kunna göra anmälan lillåklagarmyndigheten om försuttet vhe. Med sökanden avses även statenresp. kommun som borgenär såvitt gäller aUmänna mål (se I kap. 7 8 förstastycket andra meningen). Staten bör härvid företrädas av kronofogdemyndigheten. Även vad beredningen i övrigt harföreslagit rörande utdömande av försuttet vite och om nytt vitesföreläggandekan jag godta. Angående innebörden av regeln om behörig domstol - tingsrätten iden ort där kronofogdemyndigheten finns - hänvisar jag tiU vad som anförsunder 24 8 i det följande. Som redan har antytts skall frägaom häktning prövas av domstol. Beträffande behörig domstol synes lämpligen böragälla delsamma som i 1980/81:8 2 kap. 17 § 246 frågaom utdömande av vite. Med hänsyn lill att begäran om häktning ulgör en direktätgärd i utsökningsmålet för att få till stånd verkställighet, bör befogenhetenalt yrka sådan åtgärd tillkomma endast kronofogdemyndigheten. I enlighet med det anförda har bestämmelser om viteoch häktning tagits upp i 15 och 16 88 i förevarande kapitel. I 15 8 meddelasbestämmelser om vite, vilka i sak överensstämmer med 19 kap. 13 8 förstastycket första meningen samt andra och tredje styckena i beredningens förslag.1 första stycket har uttryckligen angetts att vitesföreläggande även kan avseskyldighet att underlåta något. Även tredje stycket har förtydligats. 1 16 S regleras möjligheten till häktning. 1 förstastyckets första mening anges att om gäldenären eller tredje man inteefterkommer föreläggande enligt 4 kap. 14 eller 15 S eller 16 kap. 13 8 jämfördmed nämnda lagrum han får häktas, om synnerliga skäl föreligger. 1 andrameningen föreskrivs att fråga om häktning prövas av tingsrätten i den ort därkronofogdemyndigheten finns, efler framställning av kronofogdemyndigheten. Avlydelsen framgår att häktning förutsätter, förutom synnerliga skäl, att svarandenresp. tredje mannen först har fått ett föreläggande, vilket han inte hariakttagit. Däremot krävs inle att vite har förelagts. Vid behov kankronofogdemyndigheten i föreläggande erinra om att häktning kan komma i fråga,om föreläggandet inle iakttas. I andra stycket av 16 S har tagits upp vissabestämmelser om domstolens handläggning av häktningsfräga. Bestämmelsernamotiveras av att om häktning inte är tillämpliga i nuavsedda fall. Som första mening föreskrivs att när framställning om häktninghar gjorts, förhandling skall äga rum inför domstolen. Vidare anges attkronofogdemyndigheten och, om hinder inte möter, den som avses med yrkandetskall kallas lill förhandlingen samt att denne får hämtas, om skäl föreliggerdärtill. Slutligen anges i andra stycket att om den som avses med yrkandet harkallats till förhandlingen eller om del kan antas alt han har avvikit ellereljest håller sig undan, hans utevaro inte ulgör hinder för prövning avyrkandet. Beslut om häktning skall givetvis genast gå i verkställighet Gfr 30kap. 12 8 första stycket RB). Enligt paragrafens tredje stycke skall domstolenbeträffande den som är insatt i häkte med högst hållaförhandling för prövning av frågan huruvida häktningen skall fortbeslå. Isamma stycke anges slutligen att domstolen skall förordna att denhäktade skall friges, när skäl för häktning inte längre föreligger. 178 Denna paragraf innehåller bestämmelser om andra tvångsmedel än vite ochhäktning. Den motsvarar 19 kap. 14 8 beredningens förslag. 1 gällande lag saknas uttryckligabestämmelser om rätt för utmätningsmannen att använda tvång vid genomförande avexekutiv förrättning. Befogenhet därtill anses emellertid ändå föreligga.Sådant 1980/81:8 2 kap. 17 § 247 tvångmåste givetvis användas med urskiljning. Förrättningsmannen torde bl.a. fåanvända visst våld för att frän uimätningsgäldenär ta pengar eller värdeföremålsom denne med skäl kan antas bära på sig eller för att undersöka plånbok ellerhandväska men anses i övrigt inle berättigad alt kroppsvisitera gäldenären föratt kontrollera om denne har något utmätningsbart på sig. Han torde också harätt att bereda sig tillträde till och genomsöka låst utrymme, om det finnsanledning anta att egendom som bör omhändertas förvaras i utrymmet. Sålundaanses förrättningsmannen enligt rådande uppfattning t.o.m. skyldig att igäldenärs frånvaro ta sig in i dennes bostad för att undersöka huruvida därfinns egendom som kan utmätas. Förrätlningsman kan vid behov påkalla biträdeav polismyndighet vid exekutiv åtgärd (9 8 andra stycketkronofogdeinslruktionen). Om exekutiv myndighet skall kunnafullgöra sina uppgifter, kan det enligt beredningen inte undvikas alt tvångibland måste tillgripas. Verkställighet får inte inställas bara därför attsvaranden eller tredje man sätter sig till motvärn eller på annat sätt sökerhindra förrättningen. Del är härvid inte tillräckligl att kunna gevitesföreläggande eller lita till straffbestämmelser. Kronofogdemyndighetenmåsle ha möjlighet att i viss utsträckning begagna direkt tvång. Dennabefogenhet bör inskrivas i lag. Det är emellertid enligl beredningen uppenbartatt en sådan fråga inte kan regleras i detalj i lagen, utan en viss frihetmåste lämnas att handla efter situationens krav. Vissa råd och anvisningartorde kunna meddelas i administrativ ordning. Beredningen hänvisar beträffandepolismans befogenhet att bruka våld till 24 kap. 2 8 BrB och 16 8polisinstruk-lionen (1972:511). 1 första stycket av 19 kap. 14 8 föreslårberedningen en allmänt hållen bestämmelse i ämnet, enligt vilkenkronofogdemyndigheten får använda tvång för genomförande av förrättning enligtbalken i den mån det med hänsyn till förrättningens ändamål och omständigheternai övrigt framstår som befogat. I första hand måste enligl beredningen alllidkrävas att åtgärden är behövlig för förrättningens genomförande. Hänsyn skallockså tas till ärendets beskaffenhet och betydelse. Åtgärden mäste vara rimligi relation till det intresse som skall tUlgodoses i det exekutiva ärendet. Förslaget medger bl.a. alt förrättningsmannen undernämnda förutsättningar tar sig in i en lägenhet, med den reservationbeträffande bostad som följer av andra stycket, eller att han öppnar låstskrivbordslåda, kassaskåp eller andra tillslutna utrymmen. Det är enligtberedningen uppenbart att därvid inte får företas mera ingripande åtgärder änsom är nödvändigt och att egendom inte får skadas annat än om det iundantagsfall är klart motiverat. Rum eller förvaringsställe som öppnas börefter förrättningen - tillslutas pä lämpligt sätt. Att gäldenärens bostad ochandra utrymmen får genomsökas följer utan vidare av ändamålet med utmätningeller kvarstad eller annan förrättning som går ut på att ta hand om vissegendom. Ett annat exempel på ingripande med tvång är att kronofogdemyndigheten 1980/81:8 2 kap. 17 § 248 stopparfartyg eller luftfartyg som är på väg alt lämna landet. Härvid kan myndighetenbehöva anlita biträde av polis- eller tullmyndighet. Beredningen framhåller att även tvång som består iövervinnande av fysiskt motstånd av svaranden kan komma i fråga. Attförrätlningsman dessutom har rätt till nödvärn är självfallet och följer redanav 24 kap. 1 8 BrB. Givet är att särskild försiktighet måste iakttas i fräga omanvändning av fysiskt tvång mot person. Förrättningsmannen bör bl.a. innansådant tvång tillgrips i förekommande fall upplysa om att vederbörandes motståndär straffbart Gfr tex. 17 kap. 13 8 andra stycket BrB om straff för den somhindrar förrättning genom att vägra inträde som förrättningsman kan fordra). 1likhet med vad som f.n. anses gälla kan, anför beredningen, förrättningsmannenenligt förslaget ta ifrån svaranden aktuell egendom som denne bär på sig ellerundersöka plånbok eller handväska men bör i övrigt inte kroppsvisitera honomför att konstatera om han har utmätningsbar egendom på sig. Om något starkare våld måste användas, bör kronofogdemyndighetenhelst begära biträde av polismyndigheten vars personal haren helt annanutbildning pä området. härom bör meddelas i administrativ ordning. Paragrafen medger inle kronofogdemyndigheten attanvända vite i andra fall än som anges i 19 kap. 13 8- Paragrafen medför enliglberedningen inte heller befogenhet all hämta part eller annan. En särskild fråga är i vad mån tvång fär användasäven mol annan än svaranden, dvs. mot annan sakägare eller nägon utomstående.Beredningen framhåller att förslaget inle gör nägon skillnad mellan svarandenoch andra. Tvång fär alltså, i den mån det med hänsyn fill omständigheternakan anses befogat, användas mot envar som söker hindra förrättningen. Frågankan bli aktuell när gäldenär tillhörig egendom eller när viss bestämd egendomsom någon har förpliktats utge finns hos tredje man. Den omständigheten attegendom finns i tredje mans besittning hindrar inle att den utmäts för ägarensskuld och även las om hand, om tredje mannen inle gör anspråk på egendomen föregen del eller sådant anspråk kan lämnas utan avseende. När egendomen sålundafår utmätas utan förbehåll för tredje mans rätt, bör också verkställighetenkunna fullföljas även om innehavaren söker hindra det. Tvång bör alltså fåanvändas mot tredje mannen i den mån det kan anses befogat med hänsyn tillomständigheterna. Motsvarande bör gälla i fråga om verkställighet av utgivningsdom.För utmätning hos den som är inneboende hos annan i dennes hus eller lägenhetbör kronofogdemyndigheten kunna bereda sig tUlträde till huset eller lägenhetenför att komma till gäldenärens bostad. I annat fall skulle inneboende gäldenärkunna göra sin egendom oåtkomlig för borgenärerna. Hyresvärden bör ställa siglojal till kronofogdemyndighetens önskemål. Gör han svårigheter, fårmyndigheten använda del våld som, med beaktande även av hyresvärdenssynpunkter, kan anses befogat. Delinträffar ofta, särskilt i storstadsområden, att ingen är hemma när 1980/81:8 2 kap. 17 § 249 utmätningsmanneninställer sig för ulmätningsförrältning i gäldenärens bostad. Utmätningsmannenbereder sig då som regel tillträde till bostaden med hjälp av lässmed. Iallmänhet påträffas inte någon utmätningsbar egendom. Som beredningen närmarebehandlar pä andra håll i betänkandet bör de rutinmässiga hembesöken minskasoch i viss utsträckning ersättas med att gäldenären hörs munfiigen påkronofogdemyndighetens kansli. Beredningen anser att förrättningsmannen intebör utan vidare ta sig in i bostaden när vederbörande inle är hemma. Som andrastycke i 19 kap. 14 8 föreslås en bestämmelse om att så inte fär ske annat änom innehavaren har underrättats om tiden för förrättningen och häller sig undaneller om eljest särskilda skäl föreligger. Bestämmelsen gäller inte bara bostad som innehas avsvaranden utan naturligtvis också och i särskild grad annans bostad, närförrättning undantagsvis skall äga rum där. Är innehavaren hemma men vägrarhan öppna, är förrättningsmannen oförhindrad att la sig in, om del i övrigt kananses befogat. Särskilda skäl därtill kan enligt beredningen i övrigt vara attförrättning vid tidigare tillfälle har måst instäUas på grund av innehavarensfrånvaro och denne trols anmaning inte har hört av sig eller att förrättningenär brådskande och därför inle lämpligen kan skjutas upp. Beredningen påpekarall kronofogdemyndigheten, när den behöver med våld bereda sig tillträde tillnågons bostad, bör la särskild hänsyn till barn eller åldringar och andra somuppehåller sig i lägenheten. Bestämmelsen är även tUlämplig vid andraförrättningar än utmätning. Vad särskilt angår avhysning - som kräverförberedelser av olika slag -är det enligt beredningen angeläget att den, närföreskriven underrättelse m.m. har föregått, kan genomföras pä utsatt tid. Isådant ärende föreligger därför som regel särskilda skäl förkronofogdemyndigheten att bereda sig tiUträde. Förslaget utgår från att svaranden eller annan, ivars bostad förrättning skall äga rum, regelmässigt får underrättelse omtidpunkten för förrättningen i så god tid som möjligt Gfr 40 8 USK). Beredningen påpekar slufiigen att tvång kan behövaanvändas även i faU då gäldenären eller nylGanderättshavare vägrar att låtautmätt fastighet visas när den skall säljas Gfr 13 kap. 18 8 andra stycket iförslaget). Likaså kan tvång komma till användning för omhändertagande avpantbrev och andra handlingar Gfr 7 kap. 6 och 9 88 samt 13 kap. 4 och 5 88 iförslaget). Flera remissinstanser uttalar sintillfredsställelse över att frågan om kronofogdemyndighets rätt att användatvång för genomförande av förrättning föresläs bli reglerad i lag.Länsstyrelsen i framhåller att frågan har varit föremål förmyckel tvekan och olika bedömningar. Bestämmelserna måste visserligen enligtlänsstyrelsen av naturliga skäl bli allmänt håUna, men motivuttalandena fårtillmätas ett betydande värde. Sveahovrätt anser att ytterligare försök bör göras att ange förutsätt- Prop.1980/81:8 2 kap. 17 § 250 ningarna för användning av tvång i utsökningsärenden. Medhänsyn till att allmänheten ofta ifrågasätter kronofogdemyndighetens rätt attmed hjälp av låssmed bereda sig tillträde till lägenhet eller annat låstutrymme föreslår kronofogdeföreningen att paragrafen kompletteras med enbestämmelse att kronofogdemyndigheten har rätt all med våld bereda sig sådanttillträde. i ifrågasätter om inte den viktigabestämmelsen om alt förrättningsman kan påkalla biträde av polismyndighet videxekutiv åtgärd bör slå i UB. Enligl torde inte minst polisenvara beGänl därav. Enligt bör, åtminstonegenom motivutlalanden, klargöras hur underrättelse enligt andra stycket skallske. Hovrätten undrar om delgivning behövs. RSV, som erinrar om attunderrättelse enligt 59 8 UL som regel inte behöver delges, utgår frän att deni förevarande paragraf angivna undenältelsen får överbringas på samma sätt.Särskilt i storstadsdislrikten torde en annan ordning inle vara förenlig med derufiner som kan tillämpas i målen. RSV kan därför inte godta någon ändring avvad som gäller om överbringande av underrättelse om tiden för förrättning.Liknande synpunkter framförs av kronofogdeföreningen. RSV förklarar sig utgå från att detinte krävs positivt slöd för anlagande att bostadens innehavare häller sigundan.