prop · G40348 · 1980-12-31 00:00:00 — Det har frän en del håll gjorts gällandeatt länga presumtionstider är till nackdel förden försvunnes anhöriga. Dessa nackdelar förefaller emellertid inte vara större än att de vägs upp av fördelarnaför de anhöriga med en materiellt riktig dödförklaring sonde relativt länga presumtionstiderna avser attgarantera. Sora har angetts i avsnitt 5.1 har anhö riga till bortovarande vilken kan antas ha avlidit rätt till familjepension efter även om han inte har blivit dödförklarad.Vidare brukar de större försäkringsbolagen betala ut livförsäkringarefter 1980/81:48 176 inte dödförklarade försvunnapersoner ora det kan antas att vederbörandehar avlidit. Inte h-.-ller i personligt h.änseendetorde länga presuntic-nstider raedföra nägra olägenheter av betydelse för de anhöriga.Visserligen näste försvunnen persons raake son vill gifta om sig avvakta dödförklaringenom han inte önskar begära äktenskapsskillnadfrän den bortovarande. Han har era.ellertidenligt 11 kap. <! 'j GB rätt till omedelbaräktenskapsskillnad sedan tvä. Jr har för.flutitfrån försvinnandet. Den bortovarande företr-äds i si-'illnaGsmåletav god nan enligt 15 kap. 31 § G3. Villdon försvunnes raake gifta om sig är f.ö. äktenskapsskillnad att rekora.raerrdera även ora d"od förklaring har skett. Annars anses tvegifte föreligga ora den bortovarande återlronner. J)et nya äktenskapet kan då bli upplöst med stod av 11 kap. 5 § GB (, Gifterm.äl och skilsmässa, 1974, s. 40), Utredningen har efter nu redovisade övervägandenslutligen stannat för att inte föreslå, nägon förkortningav den allnänna presumtionstiden. Däremot börenligt utredningen förkortning ske av den särskilda presurationstid sora gäller närden bortovarande vid försvinnandet befann sig i livsiara. "Det kan knappast vara rimligt att fördetta fall behålla en sä lång presurationstidson tre är. Denna ståndpunkt vinner sta.rkt stöd av deii omständighetenatt dödförklaring anses obehövlig omlivsfaran har varit av tillräckligtkvalificerat slag (se avsnitt 5.1). Vad som skall betraktas son ettkvalificerat fall -är nog inte alltid så klart. Det iir givetvis inte önskvärt att beträffande vissa gr.-insfall treårig presur-:tionstid kan kri'Lvas medan i fräga om andra dödsfalletsrättsverkningar kan tillåtas Inträda Prop.1980/81:48 177 Utredningen föreslär att förevarande presurationstid förkortas till ett år.Den komraer dä att överensstämma med den perlod som gäller enligt dansk och norsk rätt i detta fall. Vidare bör i fortsättningen inte krävassamma starka bevisning som föratt den bortovarande skall anses ha befunnit sig i livsfara vid försvinnandet. gällande beviskrav kan nämligen ledatill att det inte är möjligt att tillämpa den kortare presurationstiderinär det frarastår som i höggrad sannolikt att livsfara förelåg. Sådan varsituationen i rättsfallet NJA 1977 s. 118 (seavsnitt 5,1). Den föreslagna bevislättnaden börlämpligen genomföras så att sista meningeni 25 kap. 1 § ÄB er-häller följande ändradelydelse: "Är det sannolikt att den bortovarandebefann sig i livsfara dä han I veterligensenast var i livet, fär ansökan ske efter har förflutit."" Sora en ytterligare reforra av regelsysteraet rörande dödförklaring föreslår utredningen viss ändring i kungörandebestänmieisen. Som framgår av redogörelsen i avsnitt 5.1 skalli enligtgällande rätt kungörelsemed kallelse pä bortovarande föras in i Post- och samt iortstidning, I vissa fall bör eraellertidrättpn ges möjlighet att låtaföra in kungörelsen .äveni utländsk tidning. Sådan möjlighetfinns enligt dansk rätt (se avsnitt 5.2.2). Enuttrycklig bestämmelse härom bör tas upp i25 kap. AB. Visserligen får rayndighet generellt utöver obligatoriskt kun.örande under vissa förutsättningar kungöra ocksäi annan form (s.k. stödjande kungörande) enligt 4 §lagen (1977:654) om kungörande i mål och .ärendenhos myndighet m.m, (prop, 1976/77:63 7 Se ora sannolikhetskravet specialraotiveringen till 25kap. 1 § AB. 12 1980/81. 1 saml Nr 48 Prop, 1980/81:48 178 s. 169 f). Det äremellertid tveksarat on donstol raed stödav enbart denna hest. "mnelse skull'; överväga att användasig av nu föreslaget kun.görandeförfarande.Behov av införande i utländsk tidning föreliggerväl framför allt närrätten handl.ägger ansökanom dödförklaring av utländsk medborgare. Svensk domstoltorde nämligen i vissa fall vara behörig att ta upp sädanaärenden. Därvid torde svensk lag böra tillämpas. 8 SOU 1954:6 s. 124 f (frägan har berörts i avsnitt 5.1). Prop.1980/81:48 179 6 ALLMÄNNAARVSFONDENS RÄTT ATT AVSTÅ EGENDOM Enligt 5 kap. 1 §Ä3 skall arv tillfalla allmänna arvsfonden om den avlidne inte efterlämnar nägonarvsberättigad släkting. Bestämmelserom fonden finns i lagen (1928:281) ora allmännaarvsfonden, i fortsättningen kallad arvsfondslagen.Fondens egendom skall förvaltas av kammarkollegiet som en särskild fond förfrämjande av vård och fostran av barn och ungdom samt omsorg omhandikappade (1 §). Av medel som under ett räkenskapsårhar influtit till fonden skall vid åretsutgång en tiondel läggas till fonden. Återstoden skall tillsammans raed åretsavkastning fr.o.ra, nästföljande år vara tillgänglig förutdelning. Beslut om understöd ur fondenmeddelas av regeringen (). Understöd får inte läranas föråtgärd vars bekostande äligger stateller kommun (2 §). Arvsfonden kan i likhet med släktarvingar förlorasin ställning som arvtagare pä grund av testamente eller arvsavstående. Enligt 4 §arvsfondslagen får kammarkollegiet godkänna testamente till annan än fonden om det inte föreligger anledning till . Kan testamentet antas vara ett ri.ktigtuttryck för arvlåtarens yttersta vilja, fär godkännandeske även om klanderanledning föreligger eller bevakning inte har ägt run. 15 5 arvsfondslagen regleras frågorna om avståendeav arv son har tillfallit fonden. Avståendefär ske helt eller delvis om 1. detta kan anses överensstämma med arvlåtarensyttersta vilja med hänsyn till dennes uttalanden 198/81:48 180 eller andra särskildaomständigheter eller 2. detvkan anses "billigt" att arv avstås till släkting eller annan närstående till arvlåtaren. Beslut om arvsavståendefattas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, av kammarkollegiet.Kollegiet har bemyndigats avstå egendomtill ett värde av högst . - förordningen (1978:738) med bemyndigande för kammarkollegiet att prövaärenden on avstående av arv som tillfallit allmänna arvsfonden. Utan tillstånd får inte avstås egendom vars värdeöverstiger . Ansökan om avståendeav arv som har tillfallit fonden görshos i det län där den döde senast har haft sitt hemvist. skall sedan skicka handlingarna jämte eget utlåtandetill kammarkollegiet. Får kollegiet inte besluta 1 ärendet, skall kollegiet därefter sändahandlingarna jämte eget yttrande till regeringen. Avstås inte arv som har tillfallitarvsfonden och är det fråga om fast egendom, skall egendomen i regel säljas såsnart det kan ske. Detta framgår av 11 § förordningen(1971:727) om försäljning av staten tillhörig fastegendom m.m., i fortsättningen kallad försäljningsförordningen. Enligt 8 § försäljningsförordningen får länsstyrelsebesluta om försäljning av arvsfonden tillhörigfast egendom där taxeringsvärdet eller, om sådantinte är åsätt, saluvärdet inte överstiger200 . Enligt 22 § skall den säljande myndigheten se till att köpeskillingen blir den högsta möjligaoch i varje fall att den inte understiger egendomens saluvärde, on inte annat särskilt föreskrivs. 1 1'Ied värde förstås här egendomens värdeenlig bouppteckningen (prop. 1977/78:80 s. 4). Prop,1980/81:48 181 I fråga om lös egendom som har tillfallit arvsfonden och intehar avståtts gäller i allmänhet följande. Egendomen skall säljas påoffentlig auktion av den gode man som enligt 7 § arvsfondslagen har förordnats avtingsrätten att vid boutredningen företräda fonden (8§ arvsfondslagen). KsLmmarkolle-gietfår emellertid medge annat försäljningssätt. Särskildaregler gäller beträffande tomträttoch fordringar. Från arvsfondens tillkomst den 1januari 1929 till har i arvsmedel Influtit till fondenomkring . 1980/81:48 182 6,2 Överväganden och förslag Som har framgåttav det föregående skall försäljning ske av egendom vilken har tillfallit allmänna arvsfonden och inte avståtts (avsnitt 6.1). Beträffande fast egendora har uttryckligen föreskrivits att den säljande myndigheten som regel skall se till att köpeskillingen blir den högsta möjliga.I fråga om lös egendom gälleri princip att den skall säljas på offentlig auktion. Även för sistnäranda slag av egendom har överlåtelsen alltsä till syfte att tillföra arvsfonden maxiraala inkomster. Dessa regler framstår som naturliga med hänsyn till fondens ändamål. Frän fondenskall ju delas ut understöd till barn- och ungdomsverksamhetsamt till omsorg om handikappade. Sådantunderstöd kan knappast utgå i annan form änsom kontanta belopp. Gällande bestämmelser om ar.vsfondsegendomens försäljning kan enellertldi vissa fall leda till att egendom som ärvärdefull frän kulturhistorisk synpunkt eller frän kultur- eller naturvårdssynpunkt inte blir bevarad. Visserligen kan byggnad av kulturhistorisktintresse av förklaras förbyggnadsnlnne enligt lagen (1960:690) om bygg-nadsrainnen. Vidare är det raöjligtför myndighet att förklara fast egendom av intresse från naturvårds-synpunktsom naturvårdsobjekt enligt naturvårdslagen (1964:822). Vid nu angivna slag av förordnanden fårresp. myndighet meddela föreskrifter för att trygga ändamålet raed förordnandet.Dessa föreskrifter gäller givetvis oberoende av vem sora äger egendoraen. Arvsfondsegendora som har förklarats förbyggnadsminne eller naturvärdsobjekt kan därför i princip överlåtas till vem.sora helst utan fara för att den går förlorad ellerinte blir omhändertagen på det sättsom krävs. 1980/81:48 183 Det är eraellertid inte alltidekonomiskt försvarbart att förklara egendon förbyggnadsminne eller naturvä-rdsobjekt även om rättsligaförutsättningar finns för sädan förklaring. Beträffande bådaslagen av förordnanden gäller nämligenatt staten 1 vissa fall skall utge skadeersättningtill fastighetsägaren eller annan berörd sakägare.Detta skall ske om förordnandeföreskrifterna medföratt pågående byggnads- eller markanvändningavsevärt försvåras eller mark tas i anspråk. På grund av nämnda ersättningsbestämmelser kan det finnas egendom av betydandekulturhistoriskt intresse eller naturvårdsintresseför vilken inte har meddelats bevarandereglersom gäller mot var och en. I fråga om lösören som är värdefulla från kulturvårdssynpunktoch befinner sig i enskild ägo finnsinga lagliga möjligheter för myndighet att meddela skyddsföreskrifter. En unik boksamling som har tillfallitarvsfonden kan sälunda efter försäljning kommaatt skingras eller gå förlorad. E.n reform som syftar till att bevara förevarande slag av arvsfondsegendom bör - såsom framhålls i utredningens direktiv - nu övervägas. Den kangenomföras enligt något av följandealternativ. Det ena alternativet innebäratt man ändrar bestämmel-serna om arvsfondens ändamål. Man föreskriver i säfall att fonden förutom nuvarande ändamål även skall främjabevarande av egendom sora är värdefull frän kulturhistorisk synpunkt samt frän kultur-och naturvårdssynpunkt. Det andra alternativet innebär att raan ändrarreglerna om fondens arvsavståen- 2 Fråga om utvidg.ning av arvsfondens ändamål harbehandlats i lagutskottets betä.nlcande1978/79:17. Prop.1980/81:48 184 de till att generellt omfatta egendom av nyssnämnda slag; avståendeav sådan egendom skall ske till rättssubjekt som har särskilda förutsättningar att ta hand om egendomen päett lämpligt sätt. Båda nu skisserade alternativ komraervid oförändrad testamentsfrekvens att medföraatt det blir nägot mindre medel kvar till de ändamål somarvsfonden har f.n. Vilken lösning man än väljer måste man därför ta upp fråganom det är försvarligt att, om än i begränsad omfattning, minska fondens understöd till barn- och ungdomsverksamhet samt omsorg orahandikappade. I detta sammanhang börbeaktas att understöd ur fonden inte får läranas för åtgärd vars bekostande åligger stat eller kommun (2 §arvsfondslagen). I den mån samhällets bidragsförpliktelserpå förevarande omräden utvidgas, minskar alltsä tänkbara bidragsändamäl för fonden. Samhällsinsatserna har ökat kraftigtnär det gäller barna-, ungdoms- och handikappvården. Förslagtill ytterligare reformer inom dessa vårdområden övervägs f.n. inom social-departemiontet. En vissminskning av arvsfondens understödtill dessa ändamål torde därför inte för dera medföra några olägenheter av betydelse. Hänsyn till dessa ändamål bör alltså inte hindra en reform av det slag son det nu är fråga om. Let är emellertid inte säkert att testanentsfrekven-sen förblir oförändrad efter en reforra enligt nägot av nu angivna alternativ. Det kanske tvärtom förhåller sig säatt reformen koramer att uppfattas klart positivt av arvlåtare utan släktarvingaroch därför medföra en nedgång i frekvensen att testamentera till andra ä.n fonden. Blir detta fallet, ökar ju fondens tillgångar genom reformen. Dä behöver ingen minskning uppkomma i förhållande till 1980/81:48 185 nuläget av fondens bidrag till barna-, ungdoms-ochhandikappvården. Beträffande problemet vilket av ovannämnda reform-alternativ som bör väljas gör utredningen följandebedömning. Föreskriver man att bevarande av ifrågavarande slag av arvsfondsegendom skall utgöra ett ytterligare ändamål för arvsfonden, innebär detta attden myndighet som förvaltar fonden åläggs att förvalta ävenden aktuella egendomen. Sådan förvaltning torde 1 regel komna att bli raycket dyrbar för det allmänna.Väljer man däremot arvsavstående-alternativet,slipper fondförvaltningsmyndigheten besvär och kostnader med förvaltningen. I sä fall övergår näraligen äganderätten - och därmedgivetvis även rådigheten - till annat rättssubjekt.Utredningen föredrar därför arvsavstäendealternativet. Utredningen föreslår således attarv sora utgörs av egendom som är värdefull frän kulturhistorisk synpunkt eller från natur- eller kulturvårdssynpunkt skall få avstås till annan, son har särskilda förutsättningar att ta hand ora egendomen pä ett lämpligtsätt. Den föreslagna regeln om arvsavstående börinföras sora en ny sista mening i 5 § första stycketarvsfondslagen. Även beträffande arvsavståendeenligt den nya bestämmelsen föresläs gälla de föreskrifterom beslutande myndighet och ansökningsförfarande som har meddelats i arvsfondslagen och i1978 ärs förordning (se avsnitt 6.1). är det önskvärt att egendorasom avstås blir förenål för särskilda ätgärder, t.ex.för att trygga 3 Splittring av förvaltningenpå flera rayndigheter bör inte korama i fråga. Det skulle medföra svära sanordningsproblera. Dessutom är det tveksamt om man ned en sädan ordning längrekan hävda att det finns endast enarvsfond. Prop.1980/81:48 186 egendomens fortbeståndeller göra det möjligt förallmänheten att få tillträcietill den. ;ärskilda föreskrifter häromtorde er-reliertid inte birhöva meddelasvid arvsavstående. Det f-är föruts'ittasatt avstående s"K"er till säia.na r-'ittssubjokt vilka vidtar de åtgärder som krävs, i-iyndlghet so; beslutar on arvsavstående bördärför före ärendets av-gcrTj.nd.e uppm.ana sökandenatt ] ämna besked orn vilka ät . 'rder denne ä.ranar vidta med egendomen. Ar myndigheten inte nöjd med beskedet, bor den söka fé till stranden överenskommelse med. sökri.nden orn de åtgärder som lämpligenbör vidtas. Sirulle det visa sig omöjligt att nåen sädan uppgörelse, kan denna omständighet utgöra skäl att avslä begäran om arvsavstående. 1980/81:48 187 7 A?-;';iAD;;0TIV:5RING TIIL UTREDNINGENS 'ÖH:?ATT;iIfIG3ÖRSLAG 7.1 Förslaget till lag orn ändring i De ändringar i AB sora utredningen föreslår innebär från lagteknisksynpunkt bl.a. att vissa paragrafer upphävsoch att en del nya paragrafer införs.Utredningen anser att de kvarstående bestämmelserna i de kapitel i AB som berörs av förslagetbör behålla sin nuvarande paragrafnumrering. Detta för eraellertid raed sig den nägot egendoraliga konsekvensen att 21 kap. Ä3 koraraer att inledas av 4 §. Denna bestäramelsereglerar frägan ora gäld i visst fall skall anses veterlig. Den koramer alltsä att föregå bestäramelser omden raateriell-i betydelsen av att gäldär veterli.g. Utredningen är eraellertid av den uppfattningen att fördelarna med att behälla äB:s nuvarande paragrafnumrering väl uppvägerde nackdelar sora en sädan ordning i nägot fall kan medföra. 16 kap. 7 § Andra st.ycket i paragrafen innehåller den försvensk rätt helt nya bestäraraelsen att arvsrättspreskription inte skall inträdaora hemmavarande dödsbodelägare u.nd.or proskriptionsfristen kände till att det fanns ookså andra arvta.gare. Hennavarande arvtagares onda troskall enellertld inte fä denna rättsföljd ora hanunder preskriptionsfristen varken har fä.ttför-raän av dödsboet eller tagit befattning meddet, t.ex. deltagit i bouppteckning. 1980/81:48 188 J bestämmelsen hardödsbodelägares onda tro uttryckts så att delägarenskall ha k-änt till den bortovarandearvtagarens naran och vistelseort. Ond tro hos den hemmavarande föreligger alltsäinte om, vederbörande har haft en svag misstankeatt det kan finnas bortovarande delägareom vilka han efter rimliga efterforskningar inte har fått någon ytterligarekännedom. Inte heller är det frågaom ond tro när den herara.avarande vet namnet pä bortovarande delägaremen helt saknar vetskap ora dennes vistelseort. Givetvis är den heraraavarande skyldig att bedriva vissaefterforskningar efter bortovarande arvtagares adresser. Kraven i dettaavseende pä den hemmavarande fär eraellertid inte ställas så höga att han mäste lägga ned oskäliga kostnader pä efterforskningsarbetet. 19 kap. 12 a § För att boutredningsmannen skallkunna göra sädan anmälan hos rätten som anges i första stycket av paragrafen raåstehan naturligtvis känna till att delägare har väckttalan för boets räkning. Rättenskall därför genast underrätta boutredningsmannen ora talans väckande sedan rättenhar fått kännedon on att boet förvaltas avboutredningsman och att detta var fallet ävenvid talans väckande. Det är lämpligt attboutredningsmannen i saraband raed underrättelsenbereds tillfälle att inom en kortare frist göra anmälan.Underlåter han det, bör han inte senare få anraäla att han raotsätter sig talan. När sådan talan har väckts son avses i paragrafen tordedet ligga i parternas eget intresse att så Prop,1980/81:48 189 snart sora möjligtupplysa rätten om att boutredningsmannaförvaltning äranordnad. Käranden bör givetvis göradetta redan i stämningsansökan. Annars riskerar ju parterna attboutredningsmannen stoppar en pågående process. Parterna har då ådragit sigonödiga rättegångskostnader. Skulle en rättegång av ifrågavarandeslag äga rura utan att boutredningsmannenfår kännedom om den och därför kan hindra den, kan denna omständighet inte utgöragrund för att med extraordinära rättsmedelangripa en i processen laga kraftvunnen dom. Det finns näraligen .frånnu berörda utgångspunkter inget intresse av att så att sägastoppa rättegången när den väl har avslutats. Syftet raed boutrednings-raannens"vetorätt" är att hindra dödsbodelägarna fränatt fördröja boutredningen raed processer sora enligt boutredningsmannen inte komneratt leda till någon fördel för boet. Detta syfte kräver naturligtvis inte att man undanröjer laga kraftvunna domar i sädana rättegångar. 21 kap. 12 a § Sora har framgåttav den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5)innehåller denna paragraf den nya åter-gängsbestämraelse som utredningen lägger frara. Den föresläs alltsåersätta den nuvarande huvudregeln ora dödsbodelägaresgäldsansvar i 21 kap, 1 § AB, I första stycket finns själva ätergängsregeln. Den börläsas tillsammans raed fjärde stycket varav fraragår att paragrafens bestämraelser skall gälla i till-lärapliga delar ävenefter "formlösa" delningar eller Prop,1980/81:48 190 Det blir dägivetvis inte fråga om återgång iegentlig raening utan endast återbäring och ersättningeller skadeständ, Nägon giltig r-ätts-handling sora kan gä åter har näraligen into företagitsi dessa fall. Återgång föresläs således ifortsättningen bli den normala påföljden oradelning eller skifte har ägt rura innan dödsboets skulder har betalats. Kände dödsbods] .ägarn.a till skulderna vid delningen eller skifteteller sist vid därefter förrättad bouijp-teckning,skall de eraellertid kunna drabbas av personligt betalningsansvar för skulderna .ävenenligt den föreslagna ordningen. iJetta frångår av hänvisningen till 12 -5 första stycket i förstastycket av förevarande paragrs.j. 12 a § reglorar i'detta hänseende de fall som inte tä,cksav 12 § dvs. bäde ursäktligoch culpös okunnighet ora obetalda skulder.Vetskap faller däreraot under 12 §, givetvis under föruts.ättning att borgenären kan visa att kännedora o,ra skulden förelåg hos delägarenvid den relevanta tidpunkten. A tergängsp.-";f öl jdens närraare innebördregloras i andra oo'n tredje styckena av förevarandenaragraf. Till en början kan konstateras att oradelningen eller skiftet inte har gåtti verkställighet, rättshandlingens återgång innebärendast att handlingen blir verkningslös.Den konmer alltså då inte att fullbordas. Den egendomsfördelningson har bestänts .genom den koramer inte att äga rum. I andra st.ycket behandlas det fall dä delningen eller skiftet har gätt i verkställighetooh egendoraen finns kvar hos .mottagaren. Prop,1980/81:48 191 l-ämnas tillbaka till dödsboet. Sora framgår av 7 § innefattar återbäringsskyldighetenockså skyldighet att ge ut ränta eller avkomst av egendomen. Vidare har den äterbäringsskyldigeenligt nämnda bestämraelse rätttill ersättning för nödig kostnadavseende egendonen och även nyttig kostnad ora han var igod tro. I tredje stycket finns bestännelser o.ra ersättningsskyldighet för mottagaren näråterbäring är helt eller delvis omöjlig. Förslageti denna del har motiverats utförligt iavsnitten 2,5.1 och 2.5.5. I princip föresläs alltsämottagaren bli ersättningsskyldig gentemot dödsboet om han inte kan lämna tillba"Ka mottagen egendom. I godtrosfallenskall ersättningen motsvara e.gendomens värde vid tiden förersättningens utbetalande. I ömmande fall skall mottagaren kunna helt befrias frän ersättningsskyldigheteller ersättningsskyldigheten jämkas. 1 händelse av ond tro hos mottagarenskall han utöver nyssnännda värdeäven ersätta boet den skada som han kan ha vållat boet genon att göra sig av med egendonen. Härblir det alltsä fråga om skadestånd. För att ond tro skall föreligga krävs i förstahand att raottagaren avsiktligt eller av oaktsarahet har avhänt si.g e.gendomen. Har egendomen stulits eller förstörts genoraolyckshändelse eller fö-rRligger annat casusfall bortfaller skadestä.ndsan-svarst. ,jc;n ..'tterli.-;;;are rekvisitför ond tro hos mottagaren har st.--:iltsupp att mottagaren vid av-hi-:rdandet k. "inde till eller borde ha Icänt till att dödsboethade obetalda skulder. Det bör påpekas att kun.slrao hos dödsbodelägarecn obetalda skulder vid 1980/81:48 192 tiden för egendoraensavhändande är någontingannat än sådan kunskap vid tiden för delni.ngeneller skiftet. Kände delägaren till skulderna blir ju i princip 12 § och inte förevarandeparagraf tillänplig. 25!ran,_ 1 För tillärapning av den i sista meningen av förevarande paragraf angivna ettåriga presurationstiden fordras enligt förslaget att det skall vara "sannolikt"att den bortovarande befann sig i livsfara vid försvinnandet. Det kan tyckas att kravet pä be-vis.ning ora livsfaran därraedsätts alltför lågt m.ed h.änsyn till dels att gällande rätt åtminstone for-ra.ellt kräverfull bevisning härora, dels att presurationstiden sara.tidigtförkortas från tre till ett är.Utredningen har därför övervägt att kvalificera sannolikhetskravet raed nägot förstärkande uttryck säson"i hög grad sannolikt" eller"ned största sannolikhet", I överensst.äramelseraed den lagstiftningsteknik som synes ha tillänpats i liknande fall har utredningen dock funnit sig böra avstäfrän att i sj.älva l.a.-itey.ten söka göra någon sädan kvo.lifice-ring.