prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — En motsvarande utvidgning bör, ienlighet med vad som har föreslagils i departementspromemorian, göras när detgäller undantagen från datainspektionens tillsyn enligt lagen, Detla föranlederen ändring i 13 S, till vilken jag fär återkomma i specialmotiveringen. I övrigtbör, i enlighet med promemorieförslagel, göras vissa ändringar i bestämmelsernai 3 S om beviljande av tillstånd lill inkassoverksamhet. Vidare börbestämmelserna i 17 S om straff för vissa förfaranden i strid mot lagenkompletteras med bestämmelseromstraff för densom bryter bl, a. mol de nyaregler som jag har föreslagit beträffande gäldenärsregister i tillståndspliktiginkassoverksamhet, 1 anslutning till dessa nya straffbestämmelser bör detockså föras in bestämmelser som efter mönster av 20 § kreditupplysningslagenger möjlighet att i vissa fall förklara ett gäldenärsregister förverkat, 1dessa delar får jag hänvisa lill specialmotiveringen. 4.4 Ersättning för inkassokostnader 4.4.1 Behovet av lagstiftning När en gäldenär underlåter att infria sin skuld, åsamkasborgenären i allmänhet vissa kostnader för att driva in sin fordran. På delstadium som föregår eventuella rättsliga och exekutiva åtgärder mot gäldenärenmärks framför allt kostnader för krav beträffande fordringen och kostnader förde vanligt förekommande uppgörelserna om att gäldenären. när han inte kanbetala hela det förfallna beloppet på en gång. skall erlägga detta genomavbetalningar. I princip anses gäldenären vara skyldig alt ersätta borgenärenskäliga indrivningskostnader som denne gör anspråk pä. De nuvarande författningsreglerna om en gäldenärsskyldighet alt ersätta borgenärens kostnader för inkassoåtgärder tar sikteenbart på den situationen att en inkassoålgärd följs av rättegång elleransökan om lagsökning eller betalningsföreläggande rörande den fordran som harföranlett inkassoåtgär-den (huvudfordringen). Inkassokostnaden ersätts då somrättegångskostnad i den efterföljande processen. De grundläggandebestämmelserna finns i 18 kap. 8 S andrastycket samt i 15 och22 SS lagsökningslagen. Närmare regler om ersätlningsskyldigheteu har utfärdats avregeringen i inkassokostnadskungörelsen. Enligt kungörelsen utgår ersättningför krav som avses i 5 S inkassolagen och för amorteringsplan som hartillkommit i samband med fordringens inkassering, Eu förutsättning är dock altåtgärden skäligen har varit påkallad för att ta lill vara borgenärens rätt, F.n. utgör ersättningen i normala fall högst , för krav och högst . Om särskilda skäl föreligger, får ersiitlning utgå med högrebelopp. Reglerna medför inte rätt till ersättning för mindre kostnadskrävandeåtgärder, t. ex. enkla betalningspåminnelser (jfr prop. 1971:105 s. 19). 1departementspromemorian påpekas att det finns flera skäl som talar för attborgenärens rätt lill ersättning för inkassokostnader regleras som en rätt lillersättning för rättegångskostnader. När anspråk på ersättning förinkassokostnader förs till prövning av domstol sker del vanligen tillsammansmed huvudfordringen. Det är då naturligt att betrakta inkassokostnaden som enmed rättegångskostnad likställd utgift, som borgenären till följd avgäldenärens försumlighet har ådragit sig för att ta till vara sin rätt (jfrprop. 1971:105 s. 17 samt 10-12). Det är vidare ett framträdande syfte med denuvarande reglerna att skydda gäldenären mot överdrivna ersättningsanspråk.Från den synpunkten har man genom att behandla inkassokostnaden som enrättegångskostnad vunnit främst den fördelen att domstolen självmant, dvs.oberoende av invändning från gäldenärens sida, kan pröva det berättigade ochskäliga i kostnadsanspråket. Dennas, k. officialprövning torde vara av särskiltstor betydelse i den summariska process i form av lagsökning' ellerbetalningsföreläggande där målen ofta avgörs utan alt gäldenären har hört avsig. En annan fördel med att behandla inkassokostnaden som enrättegångskostnad äratt borgenären inte kan först utverka ett domstolsavgörandebeträffande huvudfordringen för alt senare återkomma till domstolen med ettanspråk på ersättning för inkassoåtgärder som har vidtagits före det förstadomslolsförfarandet. Enligt 18 kap, 14 S måste nämligenyrkande om ersättning för rättegångskostnader framställas innan handläggningenav huvudsaken har avslutats. Å andra sidan har den nuvarande regleringen av rätten tillersättning för inkassokostnad brister, I departementspromemorian pekas främstpä alt del inle finns någon direkt reglering av inkassokostnaderna för fall dåett anspråk på ersättning för inkassokostnad framställs utom rätta eller förstill prövning av domstol sedan huvudfordringen har betalts. 1 dessa situationerhar gäldenären ansetts skyldig att ersätta borgenärens inkassokostnader påskadeståndsrättslig grund. Detta innebär att inkassokostnaderna är underkastadeolika regler i olika situationer, I departementspromemorian föreslås att de nuvarandebestämmelserna om rätten till ersällning för inkassokostnader ersätts avcivilrältsliga regler, som blir tillämpliga inte bara vid process vid domstolutan också när kostnadsanspråket framställs utom rätta. De nya reglerna börenligt promemorian föras samman till en särskild lag om ersättning för inkassokostnad. Promemorieförslaget har i denna del lämnats utan erinranav praktiskt tagel samtliga remissinstanser. Enligt min mening är det inte tillfredsställande att ettersättningsanspråk av så vanligt slag som ersättning för inkassokostnaderbehandlas än som ett anspråk på ersättning för rättegångskostnad, än som encivilrättslig fordran pä skadestånd. Det innebär bl. a. att olika regler kommeratt gälla för en domstols handläggning av inkassokostnadsanspråket beroende påom gäldenären har betalt huvudfordringen eller ej. Har huvudfordringen betalts,kommer frågan om ersättning för inkassokostnaden att utgöra själva saken iprocessen. Ersättningsanspråket behandlas därmed enligt helt andra processuellaregler än de som gäller för rättegångskostnad. En annanallvarligare invändning mol den nuvarande regleringen är att det saknas direkttillämpliga regler om själva ersättningsskyldigheten både i den nämndasituationen och i den situation som torde vara vanligast, nämligen attersättningsanspråket framställs och tillgodoses utom rätta. I sammanhanget börnämnas att datainspektionen, enligl vad som har redovisats idepartementspromemorian, har bedömt att det sänds ut mer än en miljonkravbrev i landet och att betydligt mindre än hälften av dessa torde följas avrättsliga åtgärder. Det har visserligen förutsatts att reglerna i inkassokostnadskungörelsenskall vara vägledande även utanför sitt egentliga tillämpningsområde (se prop.1971:105 s. 19), I praktiken synes detta också i stor utsträckning ha blivitfallet. Det beror bl. a. på att datainspektionen i sin tillsynsverksamhetenligt inkassolagen har ansett alt det inte är förenligt med god inkassosed atten borgenär betingar sig högre ersättning för inkassokostnader än en domstolkan väntas döma ut. Som har påpekats i departementspromemorian är detemellertid från principiella synpunkter föga tilltalande att man för den ipraktiken vanligaste situationen måste hjälpa sig fram genoni att hämta ledningav bestämmelser som är avsedda för en annan situation. I viss utsträckning hardetta förhållande gett upphov till osäkerhet om ersättningsskyldighetensomfattning. Dennuvarande regleringen är också olillfredsslällande från konstitutionellsynpunkt. Regeringsformens bestämmelser om normgivningsmakten ger knappastutrymme för att borgenärens rätt till ersättning av gäldenären för inkassokostnadi så stor usträckning som f. n. regleras genom annan författning än lag. Jagvill \'idaie erinra om att lagrådet, när förslaget om den nuvarandeprocessrältsliga regleringen lades fram, i sitt yttrande över förslagetframhöll alt frågan om gäldenärens skyldighet att vid betalningsdröjsmålersätta borgenären för inkassokostnad var av sådan natur att den borde reglerasgenom bestämmelser i civillag. Lagrådet godtog visserligen förslaget men ansågatt den processrältsliga regleringen borde betraktas som en provisorisk lösning(se prop. 1971:105 s, 23), Med hänsyn till del nu anförda ansluter jag mig tillförslaget i departementspromemorian att de gällande bestämmelserna om rått tillersättning för inkassokostnader bör bytas ut mol en civilrältslig reelerino. 1980/81:10 96 som blir direkt tillämplig även när anspråk på ersättningför inkassokostna- Ersättning för der framställs utom rätta. I enlighet med vad som har föreslagits i departementspromemorianbör de nya ersättningsbestämmelserna föras samman lill en särskild lag. Ettviktigt syfte även med de nya reglerna är att skydda gäldenären mot en alltförbetungande ersättningsskyldighet. Som framhölls när den nuvarande processrättsligaregleringen kom till måste det nämligen anses ligga i ett skuldförhållandesnatur att en borgenär själv visar någon akliyitet för att få betalning lillstånd och själv svarar för en del av kostnaderna härför (jfr prop. I den nya lagen bör därför närmare anges vilka olika kostnader somgäldenären skall vara skyldig ett ersätta samt de närmare förutsättningarna förersättningsskyldigheten. Vidare bör meddelas vissa föreskrifter omersättningsbeloppens storlek. Enligl departementspromemorian bör den nya lagen omersättning för inkassokostnader reglera gäldenärens skyldighet att ersättaborgenärens kostnader för alla sådana mera rutinmässiga och förhållandevisenkla åtgärder som en borgenär, sedan fordringen har förfallit till betalning,vidtar eller låter vidta i syfte att förmå gäldenären all betala. Här avsesborgenärens kostnader för enkla betalningspåminnelser, för krav enligt 5 Sinkassolagen, för korrespondens och annan enklare kommunikation med gäldenärenoch för upprättande av amorteringsplan när det visar sig alt gäldenären intekan på en gäng betala hela den förfallna skulden. Ett undantag föreslås dock för kostnader för meromfattande förhandling för biläggande av tvistefråga rörande en fordran. Ipromemorian framhålls att frågan om gäldenärens skyldighet att ersättaborgenärens kostnader för regelrätta tvisteförhandlingar inle bör regleras iden här aktuella lagen. Enligt promemorian är sådana förhandlingskostnadervisserligen inle artskilda från sedvanliga inkassokostnader. och de är dessutomreglerade på ett sätt som motsvarar det som f. n. gäller förinkassokostnaderna. Vid en efterföljande rättegång ersätts sålunda enligt 18kap. 8 S första styckei vissa förhandlingskostnader såsomrättegångskostnad, medan det i övrigt saknas direki tillämpliga lagreglerrörande en parts skyldighet att ersätta förhandlingskostnader, I promemorianpåpekas att det emellertid här rör sig om kostnader som kan uppkomma såväl förgäldenären som för borgenären i ett fordringsförhållande. Vidare är del frägaom kostnader vilkas storlek varierar betydligt från fall lill fall och somdärför bör bli föremål för en individualiserad bedömning. Enligt promemorianlämpar de sig därmed inte för en reglering i förevarande sammanhang. I promemorian framhålls vidare att skyldigheten attersätta kostnader för rättsliga åtgärder som lagsökning,betalningsföreläggande, skiljeförfarande och vanlig rättegång är särskiltreglerad. Sådana kostnader bör därför enligt promemorian inte omfattas av den nya lagen. Detsammagäller frågan om ersättning för exekutiva åtgärder e. d. Departementspromemorians överväganden och förslag i dennadel har i huvudsak godtagits av remissinstan.serna. I en del hänseendenframförs emellertid från olika håll vissa kritiska synpunkter. För egendel ansluter jag mig i sak till promemorians förslag rörande avgränsningen avtillämpningsområdet för den nya lagen. Vad som bör regleras i detta sammanhangär gäldenärens skyldighet att ersätta borgenärens kostnad för åtgärder somnormalt ingår i det utomrättsliga förfarandet för indrivning av en förfallenfordran oeh som kan anses föranledda av gäldenärens belalningsdröjsmål. Som harunderstrukits i promemorian bör lagen däremot inte omfatta frågan omgäldenärens skyldighet att ersätta borgenärens kostnader för faktureringar,förhandsaviseringar eller påminnelser som görs före en fordrans förfallodag.Eventuella anspråk på ersättning för sådana kostnader kan ju inte grundas pågäldenärens betalningsdröjsmål. Huruvida gäldenären är skyldig att ersättakostnaderna beror direkt av innehållet i avtalet mellan parterna. De kostnader som den nya lagen sålunda kommer att omfattaär i praktiken kostnaderna för enkla betalningspåminnelser samt för krav och uppgörelserom amorteringsplaner och andra rutinmässiga åtgärder i anslutning därtill,såsom samtal och korrespondens med gäldenären. Av de skäl som har anförts ipromemorian bör den nya lagen däremot inte reglera frägan omersättningsskyldighet för kostnad för mer omfattande förhandlingar förbiläggande av en tvist rörande en fordran, I enlighet med vad som har fastslagits i promemorian skallden nya lagen givetvis inle beröra skyldigheten att ersätta kostnader som avserolika rättsliga förfaranden. Sådana frågor är särskilt reglerade irättegångsbalken och annan processrätlslig lagstiftning. Inte heller bör iförevarande sammanhang behandlas frågan om ersättningsskyldighet för kostnadersom avser exekutiva åtgärder. Frågan i vad mån gäldenären skall vara skyldigalt ersätta sådana kostnader bör regleras inom utsökningsrätten. Den nyacivilrättsliga regleringen av rätlen till ersättning för inkassokostnader m.m. har i departementspromemorian föreslagits bli tvingande till gäldenärensförmån. Med anledning härav har några remissinstanser, som förträderkreditgivare och inkassoförelag, förordat att den nya lagen generellt begränsastill att gälla fall där gäldenären är en privatperson. Enligt min mening bör ensådan inskränkning av tillämpningsområdet emellertid inte komma i fråga. Denföreslagna lagen bör, i likhet med den nuvarande processrättsliga regleringen,vara tillämplig oavsett om gäldenären är konsument eller näringsidkare ochoberoende av parternas ställning i övrigt. Till frågan i vad mån lagen också bör vara tvingande tillgäldenärens förmån återkommer jag i det följande, 1 sin utredning om inkassokostnaderna föreslogdatainspektionen alt en ny 1 1980/81. civilrättslig reglering på området skulle omfatta ävenfrågan om en gäldenärs Ersällning för skyldighet att utge ersättning för ettspeciellt slags kostnader, nämligen Inkassokostnader kostnader för aviseringoch bokföring av betalning enligt en amorteringsplan som har upprättats päinkasseriiigsstadiet. Sådana kostnader omfattas inte avinkassokostnadskungörelsen. Enligt inspektionens förslag skulle gäldenären varaskyldig att utge ersättning för dessa kostnader under förutsättning att han varskyldig att utge ersättning för själva upprättandet av amorterings-planen. I departementspromemorian framhålls att det visserligenfinns en del skäl som kan tala för datainspektionens förslag. Ä andra sidanfinns det enligt promemorian en uppenbar risk för all förslaget skulle kommaatt medföra att aviserings- oeh bokföringskostnader rutinmässigt tas ut också iett stort antal fall där borgenären annars inte skulle fordra ersättning avgäldenären för sådana kostnader. Främst med hänsyn till detta bör enliglpromemorian gäldenärens skyldighet att ersätta sådana kostnader liksom hittillsbero av överenskommelse mellan parterna och inte regleras genom den nya lagen. Vid remissbehandlingen har promemorieförslaget i denna delgodtagils av del stora flertalet remissinstanser. Datainspektionen samtytterligare några remissinstanser, bl. a. företrädare för kreditgivare, haremellertid vänt sig mot promemorieförslaget oeh hävdat att inspektionensförslag bör följas. För min del finner jag inte skäl att inta en annanståndpunkt än den som har redovisats i departementspromemorian. Som harpåpekats i promemorian innebär en amorteringsöverenskommelse mellan parterna påindrivningsstadiet att nya förfallotider fastställs för den återstående delenav skulden, Gäldenären är givetvis på grund av denna överenskommelse skyldigatt betala pä de nya förfallodagarna, oavsett om borgenären före dessa dagaraviserar honom om den förestående betalningen eller inle. Enligt min mening börborgenären inte genom den nu förordade lagen ges riitt till ersättning förkostnaden för avisering, om han iinda finner det lämpligt all vidta en sådanåtgärd. I fråga om gäldenärens skyldighet alt i den aktuella situationenersätta aviseringskostnaden bör i stället gälla samma princip som enligl dettidigare sagda gäller beträffande kostnader för förhaiidsavisering i allmänhet.Ersättningsskyldigheten bör alltså över huvud laget inle regleras i den nyalagen utan helt bero av avtal mellan parterna. Detsamma bör gälla i fråga om dehär aktuella bokföringskostnaderna. Dessa är enligt min mening inte av sådannatur att gäldenären bör förpliktas att ersätta dem såsom en avbetalningsdröjsmålet föranledd ekonomisk skada för borgenären. Det bör tilläggas att de diskuterade amorteringsplanernnvanligen tillkommer i ett förfarande som faller under inkassolagen. Som harframhållits i departementspromemorian bör dalainspektionen, liksom ,kunna med stöd av den lagen och dess regel om iakttagande av god inkassosedmeddela vissa anvisningar beträffande sådana överenskommelser om ersättning föraviserings- och bokföringskostnader som träffas i samband medamorteringsplanernas upprättande. Enligt inkassokostnadskungörelsen utgår f. n. ersättningför krav som avses i 5 S inkassolagen och för amorteringplan som har tillkommiti samråd med gäldenären vid fordringens inkassering och som gäldenären harunderrättats om skriftligen. En förutsättning är dock att åtgärden skäligen harvarit påkallad för att ta till vara borgenärens rätt. Kungörelsen ger inte rätt till ersättning för mindrekostnadskrävande ätgärder som t. ex. enkla betalningspåminnelser (se prop,1971:105 s. 19. jfr s. 15), Något hinder torde dock inte föreligga mot att enborgenär genom avtal med gäldenären betingar sig ersättning även för enklabetalningspåminnelser. Att sända ul en sådan betalningspåminnelse fjlfler inteunder inkassolagen. Datainspektionen har därför, i sin tillsynsverksamhetbeträffande den lagen, inte ansett sig kunna ingripa mot avtal rörande ersättningför betalningspåminnelser. 1 departementspromemorian föreslås att en gäldenär som harunderlåtit att i rätt tid betala en skuld skall liksom vara skyldigatt ersätta borgenärens kostnader för krav avseende skulden.Ersättningsskyldigheten bör enligt promemorian inte i första hand ta sikte påkostnaderna för att upprätta och sända ut det enskilda kravbrevet. Reglerna omersättning för kravkoslnad bör i stället avse hela kravförfarandel rörande enviss förfallen fordran. En förutsättning för ersättningsskyldighet skall dockenligt promemorian vara att ett skriftligt kravbrev, som har utformats på ettsådant sätt som anges i 5 S inkassolagen, har tillställts gäldenären. Enligtpromemorian bör gäldenären vidare, i likhet med vad som gäller f. n., varaskyldig att ersätta kostnad för upprättande av amorteringsplan avseende denåterstående delen av en förfallen skuld. Förutsättningar förersättningsskyldighet i denna del bör enligt promemorian vara all planen harupprättats i samråd med gäldenären, att planen är fullständig samt att den harsatts upp skriftligt och tillställts gäldenären. Som ett skydd mot att en gäldenär i opåkallat sloromfattning drabbas av skyldighet att ersätta kostnad för krav ochamorteringsplan bör enligt promemorian ställas upp samma allmänna förutsättningför ersättningsskyldigheten som gäller f. n. enligtinkassokostnadskungörelsen, nämligen att kostnaden skall ha varit skäligenpåkallad för att ta till .vara borgenärens rätt. Kostnaden för andra inkassoåtgärder än krav ochupprättande av amorteringsplan bör enligt promemorian inte föranledaersättningsskyldighet för gäldenären. I promemorian framhålls alt detta ipraktiken främst gäller kostnaden för enkla betalningspåminnelser som inleutgör krav i inkassolagens mening. Vid remissbehandlingen har de nu berörda förslagen idepartementspromemorian godtagils av det stora flertalet remissinstanser. förbund, PKbanken och anseremellertid att gäldenären bör vara skyldig att utge ersättning oekså förkostnaden för betalningspåminnelser efter förfallodagen, om delta har avialatsmellan parterna. Enligl bör en riitt att avtala omersättning för påminnelsekostnader tillkomma i vart fall banker och andrakreditinrättningar som står under bankinspektionens tillsvn. Till slöd för att giildenären bör vara skyldig att ersättaäven påminnelsekostnader åberopas i remissyttrandena att dessa kostnader likav;il som kravkostnader åsamkas borgenären till följd av gäldenärensbetalningsdröjsmål. anför vidare attbelalningsdröjsmål iir tämligen vanliga inom bankväsendet oeh att bankernadärför tvingas att organisera rutiner och avdela personal för handläggning avpåminnelser oeh annan indrivning. Enligt föreningen ärdel inte försvarligtallkostnaderna för delta skall belasta kieditverksamheten som helhet och därmed ävende skötsamma gäldenärerna. vilket enligl föreningen måste bli följden ombankerna hindras från att la ut påminnelsekoslnader direkt av den försumligegäldenären. anser att promemorieförslaget medför risk föralt borgenaren vid betalningsdröjsmål väljer att genast sända ut ett kravbrevenligt 5 S inkassolagen, vilket skulle innebära att gäldenären drabbas av denhögre kravkostnaden och dessutom får en kortare tidsfrist än eljest innanrättsliga åtgärder vidtas mot honom. anser alt del i den nya lagenbör föreskrivas en generell skyldighet för gäldeniiren att ersätta även andrainkassokostnader än kostnad för krav och upprättande av amorteringsplan. bör det överlämnas ål datainspektionen att i dessa andra fallnärmare reglera ersättningsskyldighetens omfattning. För egen del vill jag till en början framhålla attförutsättningarna för gäldenärens ersättningsskyldighet oeh dennas omfattningmåsle redan av konstitutionella skäl i allt väsentligt bestämmas genom en avriksdagen beslutad författning. Det kan alltså inle komma i fråga att geregleringen en sådan utformning som har antytts i Svenska inkassoföreningensremissyttrande, utan reglerna bör tas in i den föreslagna lagen. Jag ansluter mig till de av remissinstansema godtagnaförslagen om att en gäldenär skall, under de förutsättningar som närmare harangetts i promemorieförslagel. vara skyldig all utge ersättning för kostnadernaför krav rörande en förfallen skuld och för upprättande av amorteringsplanbeträffande återstående del av en sådan skuld. Vad härefter angår frågan om en gäldenärs skyldighet altersätta kostnaden för enkla betalningspåminnelser som inte utgör krav iinkassolagens mening kan nämnas alt man vid den nuvarande processrättsligaregleringens tillkomst utgick frän att kostnaden för sådana enklare åtgärderskulle bäras av borgenären själv (se prop. 1971:105 s. 19. jfr s. 15). Såväldatainspektionens utredning om inkassokostnaderna som vissa av de nyssredovisade remissyttrandena ger emellertid vid handen att detta lånat ifrån alltid har blivit fallet. I betydande utsträckning synessålunda bl. a, banker Ersättning för genomavtal med gäldenärerna betinga sig ersättning även för påminnelse- inkassokostnader Enligt min mening har under remissbehandlingenförts fram övertygandeskäl för att en sådan möjlighel att träffa avtal om ersättning för enklabetalningspåminnelser bör bibehållas. Härvid saknas anledning att begränsadenna möjlighet till att gälla enbart för vissa borgenärer, t, ex. företagunder bankinspektionens tillsyn. En oinskränkt rätt att på grund av avtal kräva utersättning för kostnaden för enkla betalningspåminnelser kan emellertid ledalill olägenheter, I den nya lagen bör därför dras upp vissa gränser förmöjlighelen att träffa sådana avtal. För att gäldenären skall vara skyldig att ersätlapåminnelsekoslnader bör enligt min mening krävas att en överenskommelse omdetta har träffats mellan parterna senast i samband med den aktuella skuldensuppkomst, dvs.