prop · G403107 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag harfidigare i propositionen om skolforskning och sonalutveckling föreslagit attkommunerna ges etl stort självständigt ansvar för planering av och beslut omolika insatser för skolpersonalens utveckling. Mina förslag utgär dock från attstaten även bör ha kvar elt ansvar för inriktningen av personalensfortbildning och vidareutbildning. Enligl mina förslag skall SÖ löpandekartlägga utbildningsbehovet samt föreslå regeringen inriktningen av ochinnehållet i olika personalutbildningsinsatser. SÖ skall vidare ha etl ansvarför atl sådan personalutbildning som inte kan arrangeras inom högskolans ramkommer till stånd. Vidare ankommer det på SÖ att utvärdera den organisation avpersonalutbildningen som Jag har förordat i nämnda proposition. Minaförslag innebär vidare atl länsskolnämndernas uppgifter inomper-sonalutbildningsområdet ändrar karaktär. Nämnderna kommer inte i framtidenatt annal än undantagsvis ha något ansvar för atl anordna ämnes- och individinriktadpersonalutbildning. I huvudsak skall nämnderna biträda kommuner och skolor ideras personalutvecklingsarbete, framför allt i form av stödinsatser och olikalagutbildningar. Länsskolnämndernabör också biträda SÖ i arbetet med atl identifiera olikapersonalutbildningsbehov. Del jag här har anfört innebär atl den organisationför fortbildning av skolväsendels personal som finns hoslänsskolnämnderna i form av fortbildningsledare, fortbildningskonsulenter ochandra särskilda fortbildningsresurser bör upphöra. Detta bör ske fr.o.m. den 1juli 1982. Jag återkommer i det följande till nämndernas framlidapersonalorganisation. Planeringenav skolans verksamhet och utveckling oavsett om den sker på lång eller kortsikt och oavsett om den sker på central, regional eller lokal nivå förutsätteren konlinueriig utvärdering av verksamheten. Etl ökat kommunalt ansvar förskolan förskjuter tyngdpunkten i utvärderingen så att denna i storutsträckning blir en lokal angelägenhet. Utvärderingen blir en fortlöpandeaktivitet i den vardagliga planeringen och ingår som ett led i den lokalaverksamhetsplaneringen. Den lokala utvärderingen behöver emellertidkompletteras med jämförelser och bedömningar i förhållande till andrakommuner. I första hand bör den uppgiften ankomma på länsskolnämnderna.Härigenom kan nämnderna också, vilkel SAK betonar, göra en egen bedömning avhur de mål och riktlinjer som riksdag och regering har fastställt förutbildningsväsendet uppfylls i länen samt hur utbildningsresurserna utnyttjas. Ibeslutet om reformeringen av skolans inre arbete (prop. 1975/76:39, UbU1975/76:30, rskr 1975/76:367) underslröks vikten av en central utvärdering sominkluderar sådan forskningsverksamhet och sådana undersökningar i övrigt somfordras för en samlad bedömning av skolans verksamhet. Etl ökat lokalt ansvarför skolan med bl. a. en friare resursanvändning innebär enligt min meningökade krav pä att man centralt följer vad som 1980/81:107 21 händerlokalt både i fräga om organisafion, resursfördelning och resultat.Resultatvärdering och analys av vilka förutsättningar som producerar vilkaresultat bör härvid utgöra tyngdpunkten i det centrala arbetet. Den centralautvärderingen avser alltså den insamling, bearbetning och analys av informationsom krävs för den centrala nivåns ställningstaganden rörande skolans mål,riktlinjer, verksamhet, resurser och resultat. Liksom SAK anser Jag att SÖ ävenframdeles skall ha ansvaret för en sådan utvärdering. SAK har i det härsammanhanget betonat att en förutsättning för att planeringen av skolansutveckling på lång sikt skall fungera effektivt är att utvärderingsverksamhetenhar en bred inriktning, både i förhållande till planeringsarbetet och tillverksamheten i övrigt. Även RRV har i sitt yttrande över SAK:s betänkandebetonat behovet av en bred utvärdering, inkluderande ekonomisk ochorganisatorisk utvärdering. Jag instämmer i dessa båda uttalanden. Enligtmin mening bör den centrala utvärderingen i slörre utsträckning än nu utnyttjaresultat från den utvärdering som görs lokalt och regionalt. Inte minst börhärvid länsskolnämndernas direkta fälterfarenheler på ett mer systematiskt ochkontinuerligt sätt än f. n. las till vara i SÖ:s verksamhet. Dencentrala utvärderingen kan emellertid inte enbart baseras på resultat från denutvärdering som sker på länsnivå och nivå. Även en mer teoretisktinriktad forskning är ett naturligt inslag i den centrala utvärderingen. Denkan också omfatta informationsinsamling direkt hos kommuner, skolor, avnämare m.fl.,i vilket arbete länsskolnämnderna så långt möjligt bör medverka. Det börankomma på SÖ atl närmare fastlägga formerna för den cenirala utvärderingenliksom formerna för en samverkan i utvärderingsfrågor inom den statligaskoladministrationen. Jag har tidigare framhållit att detta bör ske genom ettsamspel mellan arbetsenheterna inom SÖ och mellan SÖ och länsskolnämnderna.RRV framhåller i sitt yttrande att utvärderingens organisation och samordning iSÖ har uppenbara brister, vilket bl.a. medför svårigheier för den interna ochexterna informationsspridningen. Den grundorganisation av SÖ och länsskolnämndernasom Jag kommer att föreslå i det följande bör åtminstone till en del motverkade brister i den centrala utvärderingen som bl. a. RRV visat på. Jag vill härockså hänvisa till vad Jag i det följande kommer att anföra om bl. a. denframtida utvärderingen av gymnasieskolan. Denstatliga skoladministrationens utvärderingsuppgifler utgör grundläggandeinslag i en aktiv tillsyn av utbildningsverksamheten i syfte att uppnå deutbildningspolitiska målen och därigenom främja en likvärdigutbildningsstandard i hela landet. I samma syfte bör den statliga skoladministrationenäven stimulera och stödja arbetet med den lokala utvärderingen. Förlänsskolnämndernas del blir del här i första hand fråga om att biträda kommuneroch skolor med insatser närmast av rådgivande karaktär. Jag erinrar om vad jagtidigare har framhållit om nödvändigheten av att 1980/81:107 22 länsskolnämndenspersonal i ökad omfattning verkar ute i kommuner, rektorsområden och skolor.Detta utgör en viktig förutsättning för atl nämnderna skall kunna dels stödjaarbetet med lokal utvärdering och utveckling, dels göra egna observationer avskolverksamheten. SÖ:s insatser när det gäller service för den lokalautvärderingen bör inte i första hand inriktas på direkta fältkontakter. 1stället bör SÖ utveckla alternativa metoder och modeller för lokal planeringoch utvärdering. Jagbehandlar i det här sammanhanget även verksamhet med konstruktion av prov. SAKframhåller att det i stort kommer att föreligga följande behov av prov,nämligen - prov som hjälpmedel förnormering av betygsättning i vissa ämnen i grundskola och gymnasieskola, - diagnostiska prov somvägledning för planering av undervisningen i vissa ämnen och skolformer, förresursfördelning etc. samt - prov som led i utvärdering avolika slag. Jagkan i stort ansluta mig till SAK:s bedömningar. I likhet med kommittén anserJag att SÖ även i fortsättningen bör ha ansvar för provkonslruk-tionsverksamheteni stort inom de ramar som gäller f. n. Formerna för finansiering av prov, t.ex. standardprov, centrala prov och diagnostiska prov har aktualiserats i olikasammanhang. Den frågan bör enligt min mening närmare övervägas av den organisationskommitté,som Jag anser bör tillkallas för att förbereda genomförandet av en ändradstatlig skoladministration. Jagövergår nu till att behandla läroplansarbetet. Läroplanerna utgör i dagomfattande och konkreta plandokument för skolans utveckling. En stor del avunderlaget till läroplansarbetet kommer fram som ett resultat av översiktligoch långsikfig planering, forskning, utvecklingsarbete, försöksverksamhet,uppföljning och utvärdering. Utgångspunktenför SAK:s förslag i fråga om avvägning av ansvaret mellan stat och kommun förläroplansarbelel är i stort följande. Staten fastställer mål och riktlinjersamt lim- och kursplaner, som läcker huvuddelen av arbetet i grundskolanliksom de kompetensgivande studievägarna inom gymnasieskolan samt motsvarandeutbildningar inom vuxenutbildningen. De remissinstanser som yttrat sig ifrågan instämmer allmänt i kommitténs förslag, som i huvudsak innebär atl nugällande ansvarsfördelning mellan stat och kommun i läroplansarbelel liggerfast. SAKföreslår emellertid att delar av tim- och kursplanearbelel för lokaltarbetsmarknadsanknutna specialkurser i gymnasieskolan decentraliseras tilllokal nivå pä samma sätt som skett för de korta yrkesinriktade kurserna.Kommittén förutsätter därvid att della arbete sker inom vissa centraltfastlagda resurs- och timplaneramar. I denna fråga är remissinstansernasplittrade. Sä anför t. ex. SÖ alt del inle är problemfritt atl låta lim- ochkursplaner för sådana kurser utformas lokalt. Det finns enligt SÖ negativaerfarenheter av en stor mängd s.k. individuella tim- och kursplaner. 1980/81:107 23 Landstingsförbundetå sin sida menar att systemet med ramtimplaner borde kunna ges en vidareanvändning än vad SAK föreslagit. Även för linjer och andra specialkurser börtider för grupper av ämnen anges som en ram med maximi- och minimitid. Syftetskulle vara att genom flexibilitet tillgodose samma krav påundervisningsresultal i olika miljöer. tillstyrkerockså SAK:s förslag om ett ökat lokalt ansvar för tim- och kursplanearbelel förde arbelsmarknadsanknutna specialkurserna. SSA-råden och yrkesråden skulledärmed kunna få en aktivare roll i uppläggningen av utbildningen. Ävenskolstyrelsen i tillstyrker förslaget och visar på de goda erfarenheterstyrelsen fält vad gäller utformningen av lokala korta yrkesinriktade kurser. Jagvill för min del anföra följande. Kravet på en likvärdig utbildning förutsätteratt staten även fastställer mål och riktlinjer, timplaner i grundskolansamt för gymnasieskolans linjer och kompetensgivande specialkurser. Staten börvidare fastställa kursplaner för ämnesbundna mål och huvudmoment inom engemensam sektor av samt inom gymnasieskolans linjer ochkompetensgivande specialkurser. Motsvarande bör gälla utbildningar inom denstatliga och kommunala vuxenutbildningen, vilka bygger på ochgymnasieskolans tim- och kursplaner. Läroplaner för särskilda yrkesinriktadekurser inom vuxenutbildning bör även i fortsättningen fastställas avSÖ. Arbetet bör bedrivas i fortlöpande samråd med arbetsmarknadens parter. Detallmänna läroplansarbetet för och gymnasieskolans linjer ärkomplicerat. Utformning av mål och riktlinjer liksom avvägning av innehåll iform av tim- och kursplaner måste vila på allmänna värderingar och förutsätterdärför politiska ställningstaganden. Detta innebär att beslut om mål ochriktlinjer samt tim- och kursplaner skall fattas av regeringen inom de ramarriksdagen anger. Del bör emellertid vara en väsentlig uppgift för SÖ att påbasis av bl. a. planering, forskning, uppföljning och utvärdering fortlöpandeutarbeta underlag för sädana politiska ställningstaganden. Liksom SAK anserjag att betydande delar av etl sådant beredningsarbete kan äga rum ianslutning till regionalt och lokall utvecklingsarbete. Förutom atl sådanaerfarenheler kan ligga till grund för förändringar av läroplaner, i första handtim- och kursplaner, bör de även kunna ge uppslag för annat utvecklingsarbete.SÖ bör därför fortlöpande utge kommentarmaterial till läroplanen. 1propositionen om läroplan för m.m. behandlades även frågan omförändringar av läroplanen. Min företrädare, statsrådet , angav då attläroplansarbetet även för i fortsättningen i likhet med vad somtillämpas för gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen borde kunnaske med successiva förändringar bl. a. på grundval av en fortlöpandeutveckling. Jag delar den uppfattningen. Det bör därför ankomma på SÖ attfortlöpande bevaka läroplanernas aktualitet och vid behov till regeringenföreslå erforderliga förändringar. Prop.1980/81:107 24 Det finns skäl att erinra om att riksdagsbeslutet år 1979om ny läroplan för (prop. 1978/79:180, UbU 1978/79:45, rskr 1978/79:422)innebår en betydande decentralisering av läroplansarbetet för den skolformen.Jag föreslår därför inga ytterligare decentraliseringsålgärder inomgrundskolan. SSK lade i sitt betänkande (SOU 1978:65) Skolan. En ändradansvarsfördelning fram förslag till ramtimplaner och översiktliga kursplaner,vilka dock endast berörde . Med hänsyn till beslutet omny läroplan för saknar förslagen aktualitet i detta sammanhang.Även för gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen bör i huvudsaknuvarande ansvarsfördelning i läroplansarbetet mellan stat och kommun liggafast i avvaktan bl. a. pä förslag från gymnasieutredningen ochkomvux-utredningen. Jag vill dock starkt understryka viklen av ett aktivtlokalt ansvar för en fortlöpande förnyelse i läroplanerna. I likhet med SAK anser Jag dock att tim- ochkursplanearbetet för lokalt arbelsmarknadsanknutna specialkurser bördecentraliseras inom vissa centralt fastställda resurs- och timplaneramar.Härigenom skulle del, vilket ocksä några remissinsianser påpekat, vara möjligtalt nä en bättre anknytning till det lokala arbetslivets behov och fillelevernas förutsättningar och intressen. Det bör ankomma på SÖ att besluta förvilka utbildningar endasi ramtimplaner bör fastställas. Det jag nu har anfört innebär för den statligaskoladministrationen sammanfattningsvis följande när det gällerläroplansarbetet. SÖ:suppgift bör vara att bedriva ett fortlöpande läroplansarbete på grundval avforskning och olika studier såväl nationellt som internationellt, löpandeutvärdering av utbildningsverksamheten, erfarenheter från försöks- ochutvecklingsarbete på olika nivåer i skolsystemet m. m. Syftet är att dels tafram underlag för regeringens beslut i sådana läroplansfrågor som gäller måloch riktlinjer samt tim- och kursplaner, dels utarbeta samt utge stöd-,informations- och kommentarmaterial kring läroplaner. Genom den direktkontakt länsskolnämnderna skall ha medlänets skolor får de en viktig funktion att fylla främst när det gäller att påolika sätt stödja arbetet med att omsätta läroplanen i praktisk verksamhet.Nämndernas uppgifter i läroplansarbetet består också i att till SÖ kontinuerligtförmedla iakttagelser m. m. som kan aktualisera läroplansjusteringar, behov avytterligare stöd- och kommentarmaterial m. m. Härutöver bör länsskolnämndernapå olika sätt medverka i det centrala läroplansarbetet. Det kan ske genomdeltagande i olika av SÖ ledda arbets- eller projektgrupper. Det bör också,där så är lämpligt, ske genom att SÖ till nämnderna lägger ut skildaläroplansuppdrag. Förutsättningarna för länsskolnämndernas medverkan iläroplansarbetet ökar genom att de har att dels fastställa sådana kursplanerför som utarbetas i kommunerna, dels vid behov utarbeta lokalakursplaner för kurser inom det fria tillvalet i . Prop, 1980/81:107 25 SAKkonstaterar att det centrala läroplansarbetet inkluderar ett flertalfunktioner, som är utspridda på olika arbetsenheter inom SÖ. Det rör sigom utvärdering, FoU-arbete, läromedelsfrågor, lokal- och ulrustningsfrågor,planerings- och dimensioneringsfrågor, personalutveckling osv. Bildenkompliceras även av det faktum att stora delar av läroplansarbelel måste ske inära kontakt med etl stort antal externa intressenter, inle minst medrepresentanter för arbetslivet. understryker i sill yttrandevikten av central ledning och samordning av läroplansarbetet. bl.a att alla funktioner i läroplansarbelel måste beaktas, t. ex.frågor om läromedel, lokaler, utrustning och inte enbart detpedagogiskt-melodiska innehållet i läroplanerna. LRF anser bl.a. att samarbetetpå alla plan med näringslivs- och arbetsmarknadsorganisationer, yrkesnämnderoch yrkesråd m.fl. organ i läroplansarbetet bör utvecklas på ett mer allsidigtsätt än som skett . Det gäller enligt förbundet främst innehållet i denpraktiska arbetslivsorienteringen och del fria studievalet i , deyrkesinriktade linjerna och specialkurserna i gymnasieskolan samt den särskildayrkesinriktade vuxenutbildningen. Jag vill för egen delanföra följande. Komplexiteten i läroplansarbetet är stor. Det är därför intemöjligt att enbart genom organisatoriska åtgärder komma till rätta med alla defrägor som rörledningen och samordningen av läroplansarbetet. Det förslag om ensakinriktad organisation av SÖ, som jag redovisar i det följande, kommer dockatt förbättra nuvarande situation. Varje sakenhet kommer nämligen att för sinutbildningssektor få ett samlat ansvar för i princip alla de moment som ingår ietl läroplansarbete, såsom innehåll och metodik, läroplansuppföljning,forskning, läromedel, lokaler, utrustningar, planerings- ochdimensioneringsfrågor samt frågor om personalutbildning och statsbidrag. SomSAK påvisar i sitt belänkande, har läroplansarbetet skiftande karaktär ochinriktning inom olika utbildningar och ulbildningsformer, men det finns ocksåstora likheter. Vissa delar av ungdomsskolans läroplaner kan t. ex. med ellerutan anpassning användas inom den kommunala vuxenutbildningen ocharbetsmarknadsutbildningen. Detta innebär också, vilket komvux-utredningenpåpekat, att förändringar i ungdomsskolans läroplaner kan få konsekvenser förvuxenutbildningen, vilket måste bedömas och beaktas. Många frågor som berörläroplansarbetet är också generella för samfliga utbildningsformer. Föryrkesinriktad vuxenutbildning krävs också läroplaner som inte har någonmotsvarighet i ungdomsskolan. Elt effektivt utnyttjande avskoladministrafionens resurser för läroplansarbete kräver enligt min mening attledningen och samordningen av läroplansarbetet mellan olika utbildningsformerinom SÖ ägnas stor uppmärksamhet. 1likhet med många remissinstanser, bl.a. AMS, LRF och LO, vill Jag understrykabehovet av samverkan mellan SÖ och bl.a. arbetslivets intressenter. Jag kommerdärför i det följande att föreslå att särskilda expertmedel avsätts bl. a. föratt tillgodose behovet av medverkan från högskolan 1980/81:107 26 ocharbetslivets organisationer i arbetet med atl utveckla och utvärderautbildningsverksamheten. Jagövergår nu till att behandla den statliga skoladministrationens roll ochuppgifter när det gäller läromedelsutveckling. Jag vill först erinra om attutredningen om läromedelsmarknaden (ULÄ) i betänkandet (SOU 1980: 15)Läromedlen i skolan lagt vissa förslag om inriktningen av de statligainsatserna på läromedelsområdet samt hur dessa bör utformas. ULÄhar härvid bl. a. behandlat frågan om hur granskningen av och informationen omläromedel skall organiseras. Betänkandet har remissbehandlats och bereds f. n.inom . Iavvaktan på beredningen av ULÄ:s förslag är jag inle beredd att mera i detaljfastlägga SÖ:s uppgifter på läromedelsområdet. Jag vill dock framhålla, att SÖliksom tidigare bör bevaka läromedelsfrågorna som ett led i sitt allmännaverksamhetsansvar. SÖ:s arbete på läromedelsområdet bör i större utsträckningän vad som är fallet organisatoriskt samordnas med övrigt planerings-,forsknings- och utvecklingsarbete liksom med läroplansarbetet. För detta talarockså den vidgning av läromedelsbegreppet som fattade beslut om ianslutning till ny läroplan för (prop. 1978/79:180, UbU1978/79:45, rskr 1978/79:422). Jag kommer därför att i det följande föreslå enorganisation av SÖ som bättre än nu skapar möjligheter för en sådan samordning.Förslaget innebär också en reducering av de rätt betydande personella resursersom SÖ disponerar för läromedelsarbete. Underfunktionenskolutveckling behandlar SAK även elevvårdsfrågor. Kommittén konstaterar attelevvårdsarbetet i skolan är en angelägenhet och att den statligaskoladministrationen främst skall biträda med utvecklingsarbete och stöd. SAKmenar också att elevvårdsfrågorna inte kan särskiljas från andra pedagogiskafunktioner. För SÖ och länsskolnämnderna innebär detta att elevvårdsfrågornamåste integreras i övrig verksamhet framför allt i arbetet med uppföljning ochutvärdering av utbildningsverksamheten. Remissinstansernaansluter sig i stort till SAK:s förslag. SÖ anser t. ex. att elevsocialexpertis i första hand bör knytas till läroplansarbetet. / SR pekar påfaran i att elevvården kan bli ett alltför utslätat begrepp om inte dekunskaper som den särskilda elevvårdspersonalen besitter tas lill vara. TCOkonstaterar att olika specialistfunktioner inte får stå vid sidan av densamlade skolverksamheten. Det är nödvändigt att elevvårdsfrågorna bildarutgångspunkt i allt uppföljnings- och utvärderingsarbete även på central nivå.Utvecklingsarbetet bör utgå från de elevsociala aspekterna som en grundläggandeförutsättning i skolans arbete. Elevvårdskommitténhar i en promemoria (PM 16/79:3, ) med anledning av tilläggsdirektiv(dir. 1979:37) behandlat behovet av länsskol-psykologtjänsterna samt centraltplanerings- och utvecklingsarbete inom elevvården. Promemorian bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 5. 1980/81:107 27 Elevvårdskommitténspromemoria har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena börfogas till protokollet i detta ärende som bdaga 6. Elevvårdskommitténkonstaterar liksom SAK, att elevvården är en angelägenhet.Verksamheten bör därför enligt kommittén bli föremål för kommunala övervägandenoch beslut. Kommittén betonar också att elevvårdsarbetet inte är enspecialistfunktion. Det kan inte avskiljas från annan skolverksamhet. Dennasyn bör enligt elevvårdskommittén genomsyra alla nivåer i skolväsendet. Förlänsskolnämnderna innebär detta att deras uppgift att främja skolväsendetsutveckling bör omfatta all skolverksamhet och riktas mot samfiigabefattningshavare i skolan. Det finns bl. a. därför enligt kommitténs meninginte skäl att i instrukfionen för länsskolnämnderna särskilt ange att nämndernaskall främja skolpsykolo-gisk verksamhet. Inte heller bör sådana uppgifterkoncentreras fill en speciell befattning för vilken särskild kompetens i formav psykologexamen fordras. föreslår därför attlänsskolpsykolog-tjänsten blir omvandlad till en tjänst, som reserveras försökande med särskilda kunskaper och erfarenheter inom områdenaforskningsmetodik, metodutveckling och organisationsutveckling samt med godakunskaper om och praktisk erfarenhet från tjänstgöring i skola. 1 fråga om SÖ:s uppgifterpå elevvårdsområdet anser elevvårdskommittén att dessa frågor, som i storutsträckning är koncentrerade till en särskild byrå, på ett naturligt sätt börintegreras i övrig verksamhet framför allt i arbetet med uppföljning ochutveckling av skolverksamheten. Många remissinstansertillstyrker elevvårdskommitténs förslag i sin helhet. Några anser dock attfrågan om länsskolpsykologtjänsterna måste bedömas utifrån länsskolnämndernastotala personalbehov och inte brytas ut ur sitt sammanhang. I fråga omkommitténs förslag att omvandla länsskolpsykologtjänsterna till tjänster förpersonal med särskilda kunskaper och erfarenheter inom forskningsmetodik samtmetod- och organisationsutveckling går remissinstansernas åsikter isär.Kommunförbundet menar t. ex. att länsskolpsykologtjänsterna bör avvecklas heltoch avvisar förslaget att ersätta psykologtjänsterna med en annanspecialistfunktion. Jag vill för egen delanföra följande. I likhet med SAK och elevvårdskommittén samt majoriteten avremissinstanserna anser jag att elevvårdsarbetet inte kan avskiljas från annanskolverksamhet. Det ingår i olika delar av skolans verksamhet. Som jag framhölli direktiven till elevvårdskommittén vilar ansvaret för den elevvårdandeverksamheten på rektor och varje lärare, speciellt klassföreståndaren. För attbringa klarhet i de orsaker, som kan ligga bakom elevernas svårigheter, samtför att i mån av behov planera och genomföra mera speciella åtgärder, behöverdock skolledning och lärare hjälp av särskild expertis inom skolhälsovård,skolpsy-kologi, skolkuratorsverksamhet samt studie- och yrkesorientering. Skolanssärskilda elevvårdsfunktionärer skall i nära samarbete med varandra 1980/81:107 28 ochmed skolledare, lärare och övrig personal verka för atl bevara och befordraelevernas fysiska och psykiska hälsa samt främja alla insatser, som syftar tillelevernas optimala utveckling.