prop · G40337 · 1980-12-31 00:00:00 — 152 den har lagt fram. Delbetänkande avgivet av banklagsutrecjningen Till och chefen för ekonomideparlementel Genom beslut bemyndigade regeringenchefen för dåvarande all tillkalla högst sju ledamöter meduppdrag att se över banklagstiftningen. Med slöd av bemyndigandet tillkalladesden rättschefen (ordförande), bankdirektören , bankinspektören , riksbanksdirektören ,direktören , direktören . och bankdirektören som ledamöter. Som sakkunnig förordnades avdelningsdirektören som expert hovrättsassessorn . Som experter har vidareförordnats fr. o. m. den byrådirektören , fr. o. m.den 1 april 1978 civilekonomen och fr. o. m. hovrätlsfiskalenThomas Utlerström. Utredningens sekreterare har t. o. m. den 19 april 1977varit numera departementsrådet saml därefter numera kanslirådetLars . Vidare har hovrättsassessorn fr. o. m. den I januari1978 och hovrättsassessorn Antiers NortlslrtMii fr, o, m, ilen 21) november1978 förordnals lill biträdande sckrclerarc. Utredningen har tidigare överiämnal delbetänkandet Nya kapitaltäckningsreglerför bankerna. Utredningen får härmed överlämna delbetänkandet Blancokrediteroch bankkontorsetablering. Reservation har avgetts av ledamoten , ,Särskilt yttrande har avgells av ledamoten , Utredningenasver att närmast behandla bl, a, frågor om anpassning av banklagarna till dennya aktiebolagslagen. 1 Förslag tilllag om ändring i lagen (1955:183) om bankriirelse , 6 2 Förslag tilllag om ändring i lagen (1955:416) om sparbanker , 7 3 Förslag tilllag om lindring i lagen (1956:216) om jonlbrukskas-serörelsen 8 3 Bankinstitutetens konlorsetableringsrätt................ 9 3.1 Gällande rält..................................................... 9 3.2 Historik............................................................. 9 3.2.1 Inledning............................................... 9 3.2.2 Etableringsbestämmelserföre lag 10 3.2.2.1 Affärsbankerna........................... ..... K) 3.2.2.2 Sparbankerna............................. 10 3.2.2.3 Jordbrukskasserördsen............... 11 3.2.3 Kreditinstitutulredningen....................... ...... II 3.2.4 1973 årsproposition ............................ .... 15 3.3 Ärendenasbehandling i niimnden.................... .... 16 3.4 Övervägandenoch förslag ............................... 17 Reservation av ledamoten . ................... .... 20 2 1980/81. 1 saml Nr 37 1980/81:37 5 Den nuvarande etableringskontrollen infördesår 1973.Utredningen anser att riskerna nu är mindre än är 1973 för att en fri etableringskulle leda lill en från allmänna utgångspunkter oacceptabel utbyggnad avkontorsnätet. Utredningen stannar dock för alt det även behövsnågon form av samordning och tillsyn över bankkonlorsetableringen. Utredningen föreslår att prövningen av dessa frågor flyttasöver till bankinspektionen, som har en sådan överblick och kännedom ombankernas struktur att den är väl lämpad för uppgiften. Förslaget öppnarmöjligheter till en smidigare och enklare handläggning. Utgångspunkten förprövningen bör vara att nå en sund utveckling av bankverksamheten och liksom hittillssyfta till att bankkontor endast inrättas om det bedöms vara lill nytta för detallmänna. Bankerna bör åläggas att till inspektionen anmäla sinabeslut om nya etableringar. Finner inspektionen att kravet pä samhällsnyttainte är uppfyllt, bör inspektionen kunna förbjuda verkställighet av beslutet. I ärenden av rutinmässig och okontroversiell natur tordedet i regel räcka med ett underhandsbesked från inspektionen att etableringen inleföranled-der några invändningar. Beslut i ärenden av principiell natur börfallas av bankinspektionens styrelse. Detsamma bör gälla kontroversiellaärenden i vilka förbud till etablering kan aktualiseras. För att underlätta inspektionens prövning föreslårutredningen att till inspektionen knyts en rådgivande nämnd med representanterför de olika bankinstitutsgrupperna och för . En ledamot har i en reservation förordat alt de nuvarandereglerna om bankkontorsetablering behålls oförändrade. 1980/81:37 6 Lagom ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse Härigenom förordnas, att 68 § lagen (1955:183) om bankrörelseskall ha nedan aniiivnalydelse. Bankaktiebolag fär ej inrätta bankkontor utan tillstånd . Tillstånd får meddelas endast om kontorselableringenbed()mes vara lill nytta för det allmänna. Inråttas bankkontor, skall del anmälas hostillsynsmyndigheten. Talan mot nämndens beslut föres hos regeringen genombesvär. Bankbolag skall bidraga till kostnaden för nämndensverksamhet enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer. Bankaktiebolag lar inrätta bankkontor endast om kontorselableringenbedömes var;i till iivlla lörtlcl allmiinna. Har bankbolag beslutat att inrätta bankkontor, skall delomedelbart anmälas hos tillsynsmyndigheten, som kan förbjuda verkställighet avbeslutet. skall som rådgivande organ i etableringsfrågor vara knutenen nämnd. 1 Senaste lydelse 1975:227, 1980/81:37 7 Lagom ändring i lagen (1955:416) om sparbanker Hiirigenom förordnas, all-- 35 b S lagen (1955:416) omsparbanker skall hanedan anivna Ivildse, 35 b S' Sparbank fär ej inrätta bankkontor tillstånd . TUlstånd får meddelas endast om konlorsetable-ringenbedömes vara lill nytta för det allmänna. Inrättas bankkontor, skall del anmälas hostillsynsmyndigheten. Talan mot nämndens beslut föres hos regeringen genombesvär. Sparbank skall bidraga UU kostnaden för nämndensverksamhet enligl föreskrifter som meddelas av regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer. Sjiarbankfar inrälla bankkontor eiiiliist om kontorsetableringen bedömes vara lillnytta för del allmänna. Har sparbank beslutat att inrätta bankkontor, skäll delomedelbart anmälas hos tillsynsmyndigheten, som kan förbjuda verkställighet avbeslutet. skall som rådgivande organ i etableringsfrågor vara knutenen nämnd. Senasle Ivdelse 1975:228, 1980/81:37 8 Lag om ändring i lagen (1956:216) omjordbrukskasserörelsen Härigenomförordnas, att-- 42 c § lagen (1956:216) om jordbrukskas serörelsen skall ha nedan angivna lydelse. Kreditkassafår ej inrätta bankkontor utan tillsiånd av får meddelas endast om kontorselableringen bedömes vara till nyttaför del allmänna. Inrättas bankkontor, skall det anmälas hostillsynsmyndigheten. Talan mot nämndens beslul föres hos regeringen genombesvär. Kreditkassa skall bidraga till kostnaden för nämndensverksamhet enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer. Kreditkassafår inrätta bankkontor endast om kontorselableringen bedömes vara lill nyttaför del allmänna. Har kreditkassa beslutat att inrätta bankkontor, skall detomedelbart anmälas hos tillsynsmyndigheten, som kan förbjuda verkstäUighet avbeslutet. Till tillsynsiiiyndiglicicnskall som rådgivande organ i etableringsfrågor vina knuten cn iiäiiuul. Bestämmelserna om bankkontorsetablering, som är enhetligtutformade för alla bankinstitut, finns för affärsbankerna i 68 S lagen(1955:183) om bankrörelse (BL), för sparbankerna i .35 b SJ lagen (19.55:416)om sp;irbanker (SpL) och för föreningsbankerna i 42 c § lagen (1955:216) omjordbrukskasserörelsen (JkL) saml i instruktionen (1973:1190) för innebär i huvudsak följande. Bankinstilut får inte inrätta bankkontor utan tillständ . Sädant tillstånd får meddelas endast om etableringenbedömes vara till nytta för det allmänna, dvs. om etableringen är motiveradfrån allmänna samhällsekonomiska synpunkter och inte strider mol kravet på enändamålsenlig uppbyggnad av bankinslitutens kontorsnäl. Mot nämndens beslut fårtalan föras genom besvär hos regeringen. Bankinstituten bidrar lill kostnadenför niimndens verksamhet. 'Om bankkontor inrättas, skall detta omedelbartanmälas hos bankinspektionen. Nägra särskilda sanktioner för den händelse attbankinstitut inrättar bankkontor utan tillstånd finns inte. Bankinspektionenhar emellertid enligt sina allmänna befogenheter möjlighet alt ingripa moteventuella överträdelser. av regeringen ochbestår av ordförande och ytterligare sju ledamöter. Fem av ledamöterna ulsesefter förslag av vardera bankinspektionen, bankföreningen, sparbanksföreningen,jordbrukskasseförbundet och bänkmannaförbundet. För varje ledamot finns ensuppleant som ulses i samma ordning som ledamoten. Nämnden har rätt att för särskilda uppgifter anlitaexperter och företrädare för bankinstitut kan efter kallelse av nämnden deltagai nämndens överläggningar för att tillhandagå med upplysningar. sekreterare och biträdespersonal. I del följande redogörs för de regler som gällde för bankinsliluiens konlorsetableringsrätt fram till är 1969. friim till nuvarande lagstiftning. Slutligen redovisas den praxis som utbiklal sig i dessa ärenden. 1980/81:37 10 3.2.2 Etableringsbesläinmelser års lag 3.2.2.1Affärsbankerna Ursprungligen fanns inga restriktioner för affärsbank attdriva verksamhet vid avdelningskontor. Den kraftiga tillväxten av antaletbankkontor ledde till alt bankkommitté föreslog attnytt avdelningskontor inte skulle få upprättas utan tillstånd av Kungl. Maj:l.En förutsättning för tillstånd skulle vara alt kontoret blev lill nylla för detallmänna. Filialbildning hade under 191 O-talet enligt kommittén gått vida övergränsen för det nyttiga och behövliga och medfört ökade och onödiga koslnaderför kapitalets uppsamling. Man framhöll som exempel härpå alt flera kontoröppnats i konkurrenssyfte i närheten av redan befintliga bankkontor. Kommitténpekade också på att prövningsrätten för oktroj var illusorisk så länge kontorsetableringarnavar fria. Om det nämligen befanns vara lill nytta för del allmänna all en bankbildades i en viss landsdel och oktroj därför beviljades, kunde banken genomatt upprätta avdelningskontor förlägga en huvudsaklig del av sin rörelse helt annan landsdel, där motivet för alt inrätta en ny bank fullständigtsaknades. Kommitténs förslag ledde till lagstiftning 1918.Departementschefen hade dock i propositionen gjort den ändringen ati tillständ inleskulle behiivas för att öppna avdelningskontor pä den ort där huvudkontoret varbeläget. Frågan om bankernas konlorselablering togs åter upp av1949 års banklagssakkunniga. De sakkunniga föreslog att tillstånd alltid skullekrävas för inrättandet av nytt kontor. I propositionen i ämnet - som utanändring bifölls av - framhöll emellertid departementschefen att delvar skillnad på filialbildning pä ort där banken redan drev verksamhet samtövrig filialbildning. När det gällde orter där banken redan hade kontor ansågsinrättandet av ett nytt kontor vara en intern organisationsfråga för banken ochnågot tillstånd behövdes därför inte i sådana fall. Däremot förordadedepartementschefen att bankinspektionen skulle underrättas om att sådant kontorbildades. Vad andra kommuner beträffade ansåg deparleinenlsche-fen dock atttillstånd skulle inhämtas av Kungl. Den nya lagen innebar således enviss liberalisering jämfört med tidigare lagstiftning. På i stort sett samma skäl som anfördes av 1917 ärs bankkommillcförordade 1920 ärs sparbankssakkunniga en reglering av filialfrägan försparbankerna. Förslagel innebar alt sparbank inte skulle f;i inrätta avdelningskontorutom ort där styrelsen hade sitt säte såvida inte tillständ lämnats. Förslagetledde lill lagstiftning 1923. sparbankssakkunniga fann att del fortfarande varpåkallat ineil cn etableringskontroll. I proposilion i iimnet åberopade departenientschelenden ståndpunkt han tagit till affärsbankernas filialbildning. 1980/81:37 H melse härmed förordade han alt sparbank endast skullebehöva begära tillständ för att inrätta avdelningskontor i kommun därsparbanken inle tidigare bedrev rörelse. Den första bestiimnielscn om clableringskoiilroll lillkom1942. Den innebar att centralkassorna inle ulan Kiinul. Majils lillslaiul fick ulö\averksainhet vid avdelningskontor i annan ort än där huvudkontoret var beläget.För jordbrukskassornas del fanns dock ej nägra förfatlningsmässigainskränkningar i rätten all driva verk.samhel vid filial. jordbrukskasseulredningtog i sitt betänkande upp frågan om kontorsetableringsrätlen. Bank- ochfondinspektionen hade i en promemoria satt i fråga om inte jordbrukskassornasrätt att öppna filialkontor på något säll borde regleras i lagstiftningen.Utredningen fann det emellertid inte påkallat med någon tillståndsgivning avstatlig myndighet. Det allmänna kunde nämligen inle ha nägot intresse av attingripa i jordbrukskassornas bestämmande över hur de till medlemmarnas tjänstville ordna med etableringen av kontor. Utredningen ansåg delta vara en förrörelsen intern fråga och föreslog därför alt riksorganisationen skulle tilldelasuppgiften all i sista hand bestänima över jordbrukskassornas filialbiklning. Dcparlcnienis-chefendelade utredningens uppfattning. Vidare ansåg deparleinenischdcn ocksä att detförelåg en viss skillnad mellan de griiiuler eller \ilka frägan om inrättande av en hell nv ceniralkassaborde prövas och de gruntlci' som boiilc avgöra om existerande ceniralkassa skullefa öjipna avdelningskontor. För prövning av den första frågan borde avgörande viktfästas \id ""nyltan lör del allmänna"" medan den senare fräganborde vara en lör kasserördscn intern angelägenhet. Detla villkor logs ilärlVirbort i projiosilioncn. Utredningen konstaterade att den marknad för tjänster som bankinsliluienuppträder på kan betecknas som rent oligopol. förekomsten av ett fåtalagerande med marknadsföring av väsentligt identiska tjänster. De konkurrerandeinstitutens priser tenderar därför att bli desamma och konkurrensen tar istället andra former. Konlorselablering är ett sådant konkurrensmedel.Speciellt gäller detta gentemot hushållen eftersom deras val av bankinstiluttill betydande del torde avgöras av lättillgängligheten. Utredningen fann den dåvarande etableringskontrollenineffektiv eftersom den övervägande delen av kontorselableringen skedde inomkommuner där vederbörande institut förut bedrev verksamhet. För all en etableringskontrollskulle vara effektiv mäste den omfatta all etableringsverksiimliet och encentral uppgift för en offentlig reglering av kontorsnäten skulle vara attåstadkomma ett samhällsekonomiskt optimalt fördelat kontorsnät. 1980/81:37 12 ningen härav fick göras mot bakgrund av ä ena sidan kostnadernaför en etablering och å andra sidan allmänhetens behov av bankservice ochkreditväsendets kreditförmedlande uppgift. Möjligheterna alt uppställakriterier för eft sådant kontorsnät iinsägs emellertid vara utomordentligt små.Avgörande blev i stället om en etableringskontroll ledde lill ett rationellarekontorsnät än om bankerna själva fick avgöra utbyggnaden av kontorsnätel. Detligger nämligen i bankledningarnas intresse att kontors-nätet blir så rationelltsom möjligt. Enligt utredningen borde i fierlalet fall bankledningarnasintention därvidlag stämma överens med de syften som en offenllig etableringskontrollskulle ha. Utredningen framhöll även alt del allmänna - utöver etableringskontrollen- hade andra möjligheter alt vaka över bankverksamhetens utbredning. a.ställs för bildandet av en bank krav pä allmännyttigt syfte med nybildningen.Dessutom har inspektionen möjlighet att ingripa vid konstaterad eller misstänktmisskötsel. Med hänsyn bl. a. härtill föreslog utredningen att institutensjälva skulle få besluta om inrättande av nya bankkontor. För att underlätta enändamålsenlig filialbiklning förordade dock utredningen ;ill cil samarliclsorganlör koniors-etableringsfrägor inrällades. I detla skulle ingå representanterför bankinspektionen och för de olika bankinstituten. Nämnden skulle vararådgivande och inrättas för en begränsad tid. Nämnden skulle ha till uppgiftatt ta upp frågor om etableringar. att i samband därmed skapa en överblick överden nuvarande uppbyggnaden av kontorsnätel och att verka för en ändamålsenligstruktur av detsamma. skulle en värdering göras av nämndensarbete. Detta kunde slutligen resultera i att nämnden avvecklades eller att denkvarstod med oförändrade befogenheter eller omkonstruerades med skärptabefogenheter. En av ledamöterna i utredningen, bankinspektören ,var skiljaktig och ansåg att utvecklingen i stället visat pä behovet av enskärpt etableringskontroll. Med hänsyn till den kostnadsökning som en överiilbygg-nadav kontorsnätel innebar var elableringsfrågan av belydelse för det allmänna.Enligt deltog bankinsliluien i större eller mindre utsträckning i denkapplöpning om kontorsställen som pågick och. eftersom de i U:m\ om lillhandah.illnakrediter och ijänsicr olUi hade cii kikiiskl monopol hade de miijiigheter att avlastasina kosln;\eii;r p;i kunclenia. Svagheten med del rådande systemet utgjordedärför ett kraftigt motiv för en utvidgning av etableringskontrollen.Bestämmanderätten borde lämpligen anförtros bankinspektionen. Dessutom borde enrådgivande nämnd inrättas med representanter för bankerna och inspektionen. Förslaget att avveckla etableringskontrollen tillstyrktesav bankinspektionen, kommerskollegium, riksbanksfullmäktige. Sverigeshantverks- och industriorganisation och KF. bostadskreditkassanoch RLF var kritiska lill förslaget (prop. 1968:143 s. 217 f). 1980/81:37 13 Bankinspektionen, som alltsä godtog utredningsmajoritetensförslag, uttalade. Det torde vara realistiskt att även räkna med riskför en överutbyggnad av konlorsorganisationen med därav följande konsekvenserför kostnaderna för bankverksamheten. Utredningens förslag i övrigt innebär nyaincitament lill utbyggnad av kontorsnätet i syfte att skapa bättre utgångslägei konkurrensen om nya kundkategorier. När det gäller att söka korrektiv motbefarade överdrifter pä detta område ligger det nära till hands att överväga encentral, statlig etableringskontroll. Skälen för en sädan kontroll väger tungt.Genom en kontroll kan kostnadsutvecklingen i bankerna ändå - lät vara pä ettbegränsat område - påverkas och del allmänna intresset av att konkurrensenmellan bankerna inte fär en felaktig inriktning beaktas. Eftersom nuvarande etableringskontrollär ineffektiv, mäste man, om regleringsallernativet väljs, skärpa gällandebestämmelser så alt regleringen omfattar i princip all konlorselablering. En sädanutsträckt reglering medför emellertid ocksä olägenheterna av den artutredningen närmare beskrivit. Även om olägenheterna är betydande, är dockdenna lösning inte så svårgenomförbar att den måste avvisas. Emellertid är dettveksamt, om de befarade olägenheterna av en fri elableringsrätt i nuvarandeläge skulle bli sä stora, att de motiverar det långtgående ingrepp och det adminislrativaarbete som en total reglering dock innebär. Enligt baiikföreiiliigeii skulle en fri elableringsrätt intekomma ;itl leda lill någon nyetablering i större skala. En del nya kontorskulle komma all öppnas i kommuner, från vilka en bank tidigare varitutestängd. Denna ireiul skulle dock relativt snart upphöra. Nödväiulighclcn a\'att upprälthalla cn bankrörelses lönsamhet medförde att alla planci' p;i fililbildningiintlcrkas-tades en mycket noggrann prövning. De projekt som sällades boil \'iililcniia lönsamhetsprövning lorde vara åtskilligt flera än de som sliiiiKlacle paavslag frän kontrollmyndighets sida. 1 några remissyttranden bedömdes etablcringsfrägan fian konkuircnssxii-punkt.Enligl riksbaiiksfullmiiktige var del sannolikt att kontorsel;iblcringen varett av de områden där konkurrensen letldc till resultat som avviker frän detfrån samhällsekonomisk synpunkt önskvärda. Detta behövde dock inte vara skälnog att söka reglera kontorsetableringen med förtättningshcsläin-melser. NOerinrade oni att för affärsbankernas del andra rörelsegicnar än den egentligain- och utläningsverksamhcten svarade tor en bclvdamle och växande andel av dentotala rörelsen. Om denna tendens fortsaltc och anclia verksamhetsgrenar vidsidan av ränleiördsen efter ett gcnoniföiaiKlc iw utredningens förslag blev avväsentlig belvdelse även för andra b;uikinsliiul än affärsbankerna fick detanses troligt all i konkiirrciiseii nidkiii bankinstituten flerakonkurrensmedel kom att elTektivare utnyttias. och all därmccl kontorsetableringensom konkurrensmedel fick en relativt sett minskad betydelse. intog en något avvisande hållning och liamlnillatt cn fri etablering kan komma att innebära att konkurrensförutsättningarnamellan olika institulsgrupper förskjuts lill affärsbankernas förmån och tillsparbankernas och kreditkassornas nackdel. Konsekvensen av förslaget blir attaffärsbankerna, för vilka inte anges nägot verksamhetsområde, blir hell Prop.1980/81:37 14 fria att öppna kontor var de önskar medan sparbanker och kredilkassorendast har motsvarande frihet inom sina fastställda verksamhetsområden. Önskaren sparbank ändra sitl verksamhetsområde innebär detta en ändring avreglementet, vilken skall prövas och stadfästas av bankinspektionen. Vid dennaprövning kommer inspektionen med all säkerhet att anlägga liknandebedömningsgrunder som f. n. gäller vid kontorsetableringskontrollen. Resultatetblir således att sparbanker alltjämt i stor utsträckning de facto blirunderkastade en etableringskontroll som denna kontroll helt avskaffasför affärsbankerna. En sådan förskjutning i konkurrensvillkoren strider motutredningens principiella tankegångar om alt konkurrensen bankinstitutenemellan skall ske på lika villkor. Föreningen föreslär tre lösningar avproblemet. Den nuvarande etableringskontrollen behålls eller vidgas enligtreservantens förslag. Den andra lösningen är fri elableringsrätt, kombineradmed att bestämmelsen om verksamhetsområde slopas i sparbanks reglemente och ikreditkassas stadgar. Den trejde lösningen, som föreningen förordar, stämmeröverens med utredningsmajoriletens förslag med del tillägget all det fastslåsatt vid fastställdseprövning av sparbanks reglemente någon skälighetsprövningrörande verksamhetsområde inte skall göras. Uppfattningen om lämpligheten av ett samarbetsorgan för etableringsfrågorvar något delad bland remissinstanserna. godtog med vissreservation ett samarbelsorgan men ansåg dock alt ett frivilligt samarbeteskulle vara en smidigare och bättre metod. Bankinspektionen ansåg bl. a. altinspektionen inte borde medverka i samarbetsorgan eftersom förhandlingarna hellkom alt domineras av institutens konkurrensintresse. Departementschefen fann alt kontrollen inte varit effekfivmen att bristerna i och för sig skulle kunna avhjälpas genom ett krav pätillstånd för all etablering. Han avvisade dock en sådan lösning efler att hahänvisat till att hela departementsförslaget var genomsyrat av tanken på attgenom enhetliga rörelseregler åstadkomma en fri och sund konkurrens mellanolika grupper av bankinstilut. Departementschefen var dock starkt medveten omalt en fri elableringsrätt kunde medföra risk för en ohämmad utbyggnad av kontorsnätetsom inle hell var förestavad av företagsekonomiska skäl. Hans förhoppning vardock att instituten skulle visa sig motsvara det förtroende som en fri etableringinnebär. Skulle sä inle bli fallet fick frägan om en offentlig kontroll tas uppigen. Enligt departementschefen skulle bankinsliluien forfiöpandehälla inspektionen underrättad om kontorsnälels akluella utbredning. Defarhågor som sparbanksföreningen låtit framskymta i sitt remissyttrande för enövergäng till fri etablering ansåg departementschefen inte grundade. Bankoutskoltet uttryckte en viss tvekan över förslaget menmed hänsyn bl. a. till att den dåvarande kontrollen varit föga effektiv kundeutskottet ansluta sig till departementschefens förslag. beslutade ienlighet med propositionen. 1980/81:37 15 handlade nämnden 769 etableringsfrågor.I 86 fall avstyrkte nämnden den tilltänkta etableringen. Under 1969rapporterades ett avsteg frän nämndens rekommendationer och under är 1970förekom tre avsteg. Nämnden begärde förklaring av bankerna till derasställningstaganden. Bankerna åberopade härvid förelagsekonomiska skäl och ansågvidare att om en bank undantagsvis öppnade ett kontor utan tillstyrkan avnämnden borde delta inle tolkas som ett negligerande av nämndens verksamhet.Under åren 1971 och 1972 förekom ytterligare ett avsteg per är. Med anledning här;ivhade nämnden övcrläggningai' inctl piesiclicl i li;ink(örc-ningen.