prop · G403108 · 1980-12-31 00:00:00 — Beträffandeytterligare två författningar av intresse i sammanhanget finns ett aktuelltförslag till ändring, nämligen lagen (1972:275) om åtgärder motvattenförorening från fartyg och lagen (1976:6) om åtgärder motvattenförorening från fartyg inom . I departementspromemorian(Ds K 1979:8) Ätgärder mot vattenförorening från fartyg föreslås att dessalagar ersätts av en ny lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg. Isamband härmed föreslås en straffskärpning av den innebörden att straffmaximumför sådant brott mot lagen som innebär att olja eller andra skadliga ämnen olovligensläpps ut i vatten höjs från fängelse till fängelse (9 kap, 1§ i förslaget). En föreskrift om företräde för BrB :s bestämmelser när någon avdessa är tillämplig blir då nödvändig för att förebygga risken för osäkerhet irättstillämpningen. En sådan föreskrift har också tagits in i förslaget. Genomförs förslaget idenna promemoria torde det, liksom BRÄ-promemorians förslag, få vissakonsekvenser i skadeståndsrättsligt hänseende. Bl.a. får bestämmelsen i 1 kap,3 § skadeståndslagen (1972:207) om skyldighet att ersätta s,k, renförmögenhetsskada som har vållats genom brottslig gärning ett utvidgat fillämpningsområdesåvitt gäller miljöskador som har vållats uppsåtligen eller av grovvårdslöshet. Denna fråga torde komma att belysas närmare när resultatföreligger av det utredningsarbete som bedrivs av miljöskadeutredningen (Ju1977:08), Detförslag fill ändringar i BrB som här förordas fogas fill denna promemoria sombilaga. Härigenomföreskrivs i fråga om , delsatt 13 kap, 9 § skall ha nedan angivna lydelse, dels att i balkenskall införas en ny paragraf, 13 kap. 8 a §, av nedan angivna lydelse. Den som utan att vara skyldig till brott som har angetts förut i dettakapitel förorenar mark, vatten eller luft på ett sätt som kan antas medförasådana hälsorisker för människor eller sådana skador på djur eller växter sominte är av ringa betydelse eller också annan betydande olägenhet i miljön,döms för m i 1 j ö b r o 11 //// böter ell er fängelse i högst två år.Detsamma skall , gälla den som förorsakar betydande olägenhet i miljön genombuller, skakning, strålning eller annat sådant om olägenheten inte är endast helttillfällig. Kan gärningen med hänsyn till omständigheterna anses försvarligskall ej dömas till ansvar. Är brottet grovt skall dömas till fängelse och högst sex är. Vid bedömandet huruvida brottet är grovt skallsärskilt beaktas, om det har varit ägnat att vålla varaktiga skador av stor omfattningeller om gärningen annars har varit av särskdt farlig art. Begår någon av grov oaktsamhetgärning som i 7 eller 8 § sägs, dömes för vårdslöshet med g ift eller smittämnetill böter eller fängelse i högst . Begår någon av grov oaktsamhetgärning som anges i 1 eller 8 §, döms för vårdslöshet med gift eller smitta tillböter eller fängelse i högst . Den som av grov oaktsamhet begår gärningsom anges i 8 a§ döms för vårdslöshet med miljön till samma straff. Dennalag träder i kraft den 1980/81:108 70 Sammanställningav remissyttrandena över Brottsförebyggande rådets promemoria (1979:6)Kriminalisering av föroreningar av miljön, m.m. och en i anslutning till dennainom upprättad promemoria (Dnr 358-80) Efterremiss har yttranden över betänkandet avgetts av justitiekanslern,riksåklagaren (), hovrätten för övre , ,, kammarkollegiet, , lantbruksstyrelsen, statensnaturvårdsverk, , arbetarskyddsstyrelsen,statens industriverk, , ,generaltullstyrelsen, miljöskyddsutredningen (Jo 1976:06),miljöskadeutredningen (Ju 1978:08), utredningen (K 1979:01) om transport avfarligt gods, i , och luftvårdsforskning, Svenska hamnförbundet.Svenska , , (TCO-S), iSverige (LO), Centralorganisationen /SR, , , , () och Vattenvärnet. Remissinstansernahar överlämnat remissyttranden, RÄ från överåklagaren i och Malmödistrikt samt länsåklagarna i , , och Skaraborgslän, från länsläkarorganisafionen i , fiskeristyrelsenfrån fiske-riintendenterna i övre södra, nedre södra och östra distrikten och TCO-Sfrån . Länsåklagaren i distrikt har i sin turöverlämnat ett yttrande från åklagarmyndigheten i åklagardistrikt. Detkan inte råda någon tvekan om att vunna erfarenheter bl,a, genom BTKemi-fallet med avsevärd styrka talar för att en allmän bestämmelse ommiljöbrott införs i . Mellande båda förslagen föreligger ett flertal olikheter, bl.a. med avseende påkriminaliseringens räckvidd och brottsbenämningama. Jag har vid min genomgångav promemoriorna funnit att det förslag som framläggs i departementetspromemoria tveklöst är att föredra framför BRÄ-förslaget. Enligt min mening ärdepartementets förslag väl ägnat läggas till gmnd för lagstiftning. Prop.1980/81:108 71 Detär ett oavvisligt krav att vi, då våra kunskaper ökar och den tekniskautvecklingen blir allt snabbare, värnar om vår miljö. Om detta torde råda fullenighet. Av stor vikt är härvidlag, att det planerade prövnings- och tillsynssytemetblir effektivt men även att sanktionssystemet utformas på etttillfredsställande sätt. Denbrottslighet som förekommer på området kan befaras öka främst genomframställningen av nya produkter och genom nya framställningsmetoder. Brottenmot vår miljö måste dessutom inte sällan hänföras till den s,k, organiseradeoch ekonomiska brottsligheten. framförde också som en gmndtankei sitt betänkande Bättre miljöskydd I, att en överträdelse av miljöskyddslagensbestämmelser ej skall kunna framstå som lönande för utövaren av en farligverksamhet. Till det i betänkandetföreslagna sanktionssystemet måste emellertid även vilket utredningenförklarade vara angeläget komma en ändring och skärpning av aktuellastraffbestämmelser, som för de tillämpande myndigheterna kan utgöra rationellaoch effektiva instmment för bekämpandet av brotten mot vår miljö. Från dessautgångspunkter är i och för sig förslaget om ändrade straffbestämmelser försådana brott att hälsa med tillfredsställelse. Jag delar uppfattningen attdessa bestämmelser på gmnd av brottslighetens art och den moralbildande effekten sådan placering medför bör ha sin plats i . Vidmin bedömning av förslaget till ändring i utgår jag från detförslag till lagtext som på gmndval av brottsförebyggande rådets promemoria ochförslag framlagts i promemoria. Denföreslagna benämningen på de brottsliga gärningarna, miljöbrott och vårdslöshetmed miljön, finner jag väl överensstämma med gängse språkbmk och även täckauppfattningen om den brottsliga gärningens innehåll. Jagkan i stort ansluta mig till vad som i BRÄ:s promemoria anförts beträffandefrämst det straffbara området och motiveringarna för dess omfattning. Särskiltvill jag med tillfredsställelse hälsa den föreslagna utvidgningen av detsammaså att för en miljöfarlig gärnings straffbarhet inte som krävs konkret farautan blir tillräckligt att gärningen vid en samlad bedömning kan antas medföravissa skadliga effekter. Även med den föreslagna utformningen av rekvisiten i 8a § kan emellertid viss tveksamhet uppkomma om i praktiken konstateradestraffvärda förfaranden blir straffbara enligt bestämmelsen. Ett flertalfrågor måste uppställas. Detunder senare år kanske mest uppmärksammade fallet av förorening av mark, det s.k.BT Kemi-målet, har noggrant redovisats i BRÄ:s promemoria. Med den föreslagnalagtexten torde vid en tolkning av rekvisitet förorena ett förfarande av detslag, varom är fråga i sagda mål, falla utanför ramen för straffbarhet. Jagvill redan här i likhet med länsåklagaren i i dennes yttrande ifrågasätta om ej uttryckligen måste straffbeläggas redan tillförseln av ettförorenande ämne, medel eller föremål till mark, vatten eller luft. Attstraffbarhet skulle inträda först om och när ett läckage i en förpackning haruppkommit och en direkt förorening av ifrågavarande element kunnat konstaterasär enligt min mening ej tillfredsställande. Själva tillförseln omfattar ettklart uppsåt att nonchalera kravet på ett skydd för miljön för varje risk förfarliga följder. De tre reservanterna i miljöskyddsutredningen Prop.1980/81:108 72 haräven varit inne på en utformning som direkt utpekar deponeringen som straffbar. Vidareställer jag mig frågande inför uttrycket "på ett sätt". En föroreningmed visst ämne kan medföra allvarliga hälsorisker och skador om den sker i markeller annat element där en viss föroreningströskel redan är nådd, medan den påannan ort eller plats ej skulle nå upp fill straffbar grad av risk eller skada.Uttrycket "på ett sätt" har inte heller närmare kommenterats. Jagvill ifrågasätta om det bör bytas mot en mer täckande beskrivning såsom"(förorenande ämne, medel eller föremål) som ensamt eller tillsammans medannat sådant". Detta skulle även hos utövaren av en verksamhet framtvingaen skärpt kontroll av utsläpp från en redan befintlig anläggning eller andrafortlöpande åtgärder av förorenande slag som först i förening med andra nytillkomna ämnen eller medel blir straffbara. Lokutionen "som inteär av ringa betydelse" är svårtolkad. Ett kausal-sammanhang mellan en föroreningoch redan sjukdomsdrabbade människors försämrade fillstånd blir ett gränsfall;föroreningar som endast och kanske t.o.m, övergående drabbar t.ex. barn i spädålder ett annat. Även med hänsyn till att denna reservation i förevarandesammanhang kan framstå som stötande inte minst för de människor som drabbats bör den enligt min mening uteslutas. För bagatellartade förfaranden kan åtalsunderlåtelseoch påföljdseftergift komma till användning. Ävenuttrycket "kan antas medföra" kan komma att medföra svårigheter. Medden ofullständiga kunskap om t.ex, kemiska ämnens långsiktiga skadlighet sområder kan man utgå från att uppfattningarna om framtida hälsorisker kan kommaatt gå vitt isär. En av en förorening orsakad cellförändring kan efter åtskilligaår visa sig som en utvecklad cancersjukdom. För de rättstillämpandemyndigheterna kan det sålunda komma att erbjuda betydande svårigheter att somanförs i BRÄ-promemorian avgöra om i det aktuella fallet risken förföroreningens skadliga verkningar är "mycket stor". "Betydandeolägenhet" och "helt tillfällig" bör inte vålla några svårighetervid bedömningen av det särskilda fallet. Bestämmelsen avslutas meden reservation som medför ansvarsfrihet för en gärning som med hänsyn tillomständigheterna kan anses försvarlig. Uttrycket är ett exempel på en modernlagstiftningsmetod som gör det möjligt dels att bygga en bedömning av engärning på de i det särskilda fallet föreliggande omständigheterna, dels attanpassa en bedömning efter de förskjutningar som i samband med bl.a.utveckling och ökade kunskaper kontinuerligt äger mm i uppfattningen om engärnings straffvärde. Jag vill därför inte motsätta mig den föreslagnaansvarsfrihetsregeln men utgår från att bedömningen av föreliggande ellerpåstådda intressekollisioner sker med restriktivitet. I detta sammanhang villjagpåpeka att enligt min mening lagföringen av brott mot miljön inte bör varaberoende av angivelse eller tillstånd från berörd myndighet. Ej heller bör föråtal uppställas någon diskretionär prövningsregel. Beträffandede i förslaget uppställda kriterierna för grovt brott samt det föreslagnatillägget till 9 § har jag intet att erinra. Jagbiträder uppfattning att användningen parallellt avmiljöskyddslagens och bestämmelser ej torde erbjuda någrasvårigheter utan följa vanliga principer om lagkonkurrens. De ändradestraffbestämmelserna bör ej heller medföra någon Prop.1980/81:108 73 förändradsyn på det föreslagna systemet med miljöskyddsavgifter. Vadslutligen beträffar tidpunkten för den brottsliga gärningen och därav följandeberäkning av preskriptionstid vill jag om denna inte klart kommer att framgåav lagtexten eller på annat sätt ifrågasätta nödvändigheten av ett införandei 35 kap, 4 § av en särskild preskripfionsregel. En fillförsel avförorenande ämne kan ha skett så långt före upptäckten att preskription i ochför sig redan inträtt och möjlighet bör därför finnas för annan beräkning av preskripfionstiden.Sammanfattningsvis vill jag anföra att den föreslagna straffbestämmelsen meddess allmänna utformning torde komma att erbjuda svårigheter vid den praktiskatillämpningen på ett i sig besvärligt område med från varandra vitt skildaförfaranden. Det synes mig önskvärt att man i det fortsattalagstiftningsarbetet i möjligaste mån preciserar vad som skall omfattas avbestämmelserna och om detta ej anses kunna ske genom straffbestämmelsemasutformning dessa i varje fall förses med utförliga och klargörande motiv. Såsomframhållits i BRÄ-promemorian kan de nuvarande straffbestämmelserna i 13 kap,endast i mycket begränsad utsträckning tillämpas på miljöbrott.Anledningen härtill är främst de höga krav på bevisning om effekten som dessauppställer. Det är i dagens situation angeläget att miljöbrott bekämpas medkraft. De föreslagna nya straffbestämmelserna ger ökade möjligheter därtill,varför jag fiilstyrker förslagen. Det kan finnas anledning att i detta lagsfiftningssammanhangockså överväga särskilda ekonomiska sanktioner vid miljöbrott t.ex. i form avföretagsböter. 1allt väsentligt kan jag ansluta mig till de synpunkter som utvecklats i BRÄ:soch justifiedepartementets promemorior. Ettväsenfiigt faktum, som påpekas i BRÄ:s promemoria, är att de olikaspecialförfattningar vilka rör åtgärder som påverkar miljön lätt uppfattas somordningsföreskrifter och att tillräckligt allvar följaktligen ej alltid knytstill straffsanktionerna. Ett bevis för att även domstolarna kan tänkas påverkasi denna riktning är de påfallande låga påföljder, som regelmässigt utdömts vidaktuella brott. Somutvecklats i BRÄ:s promemoria utgör den industriella utvecklingen, de ökadekunskaperna om skadliga ämnen samt den ökade insikten om behov av ett störreskydd för miljön ett skäl att se över och förstärka lagskyddet för denna. Somlikaledes utvecklats bör det vara en strävan att samla kontrollverksamhetentill så få effektiva kontrollorgan som möjligt. Med hänsyn till miljöbrottenskomplexitet och dess vitt skilda typer vilket återspeglas i det påtagligtstora antalet specialförfattningar kan kontroll av lagamas efterlevnad dockuppenbarligen ej samlas till en enda myndighet. Denna splittring av lagsfiftningoch kontrollmyndigheter synes påkalla någon form av samlad strafflagstiftning.Nuvarande bestämmelser i 3 kapitlet och 13 kapitlet ärerfarenhetsmässigt svåra att tillämpa vid flertalet typiska miljöbrott. I deföreliggande promemoriorna har väl underbyggda skäl anförts för att ibrottsbalken intaga nya särskilda straffbestämmelser för vissa mil- Prop.1980/81:108 74 jöbrott.Denna lösning skulle innebära ett mera allmänt straffskydd vid miljöbrott ochbättre framhålla lagstiftarens allvarliga syn på sådana brott, I många fall kanockså vinnas att man kan undvika att lagföring och utredning försvåras på gmndav spridd och svårtillgänglig lagstiftning eller beroende av olika kontroll-och beslutsfunktioner vid andra myndigheter. Vid ett införande avstraffbestämmelser beträffande miljöbrott i är det angeläget attskapa en tydlig gräns i förhållande till speciallagstiftningen. Detta harbeaktats vid utformningen av lagförslaget i promemoria.Endast uppsåfiiga eller grovt oaktsamma brott bestraffas medan oaktsammagärningar kan falla in under speciallagstiftningen. En begränsning ligger äveni rekvisitet "betydande olägenhet" varigenom endast avsevärdakränkningar av miljöintresset straffbelägges. Slutligen begränsas ocksåstraffbarheten så att denna ej omfattar fall där åtgärden kan anses försvarlig.Dessa fall torde särskilt kunna bli sådana där myndigheter och kontrollorganlämnat vissa tillstånd eller där den ansvarige haft anledning tro att myndighettillåtit åtgärden. Genom de nämnda bestämmelserna synes en tämligen klar gränskunna sättas mot speciallagstiftningen. Som framhålles i departementetspromemoria bör därtill övervägas om ej i de olika speciallagarna bör intagasförtydligandet att speciallagstiftningens straffbestämmelser skall äga fillämpningendast i den mån gärningen ej är belagd med straff i . Straffmaximum i deföreslagna bestämmelserna ligger tämligen högt. Det kan å ena sidan konstaterasatt de därigenom korresponderar med bestämmelserna i 13 kapitlet 8 § och 9 §brottsbalken, Ä andra sidan kan dock med tanke på den domstolspraxis somhittills föreligger vara tveksamt om behov föreligger av en så vidstraffskala, I de föreliggande promemoriorna framhålls att man haratt räkna med såväl allvarligare miljöbrott som större möjligheter att upptäckadessa. Om denna utveckling kommer att äga mm är väl i och för sig osäkert. Viden samlad bedömning härvidlag finner jag, om än med viss tvekan, att förslagenkan godtagas även vad avser straffskalan. Vadslutligen angår preskriptionstiden för brott mot de föreslagna bestämmelsernahar av en minoritet i den s.k, miljöskyddsutredningen framlagts förslag tillsärskilt förlängd preskriptionstid vid miljöbrott efter förebild frånskattebrottslagen. Med hänsyn till de generella svårigheter att upptäcka ochutreda miljöbrott anser jag att en sådan förlängd preskriptionstid allvarligtbör övervägas. Utövervad sålunda utvecklats har jag inget ytterligare att anföra i anledning avföreliggande promemorior. Denu gällande ansvarsreglerha på miljöbrottsområdet är inte ändamålsenliga. Detråder nog ingen tvekan om att effektivare ansvarsbestämmelser, som kan fångain flertalet typer av miljöbrott, är påkallade. Det är också nödvändigt medhänsyn till samhällsutvecklingen, den tekniska utvecklingen etc. attbestämmelserna ges en generell utformning. Jagdelar alltså de uppfattningar som kommer till uttryck både i promemoria och i departementspromemorian, att ett allmänt utformatstraffbud skall tillskapas. Om straffbudet skall ges status av brottsbalksbrotteller utgöra en specialstraffrättslig Prop.1980/81:108 75 regelhar inte så stor betydelse. Den moralbildningseffekt, som man eftersträvaråstadkommes säkerligen mer av lagregelns tillämpning än av dess redaktionellaplacering. Det finns inget att erinra mot att bestämmelsen utformas som ett brottsbalksbrott. Den lydelse somlagförslaget ges i departementspromemorian framstår som den meständamålsenliga. Likaså är brottsbenämningen "miljöbrott" bättre än "förgöring".En ännu bättre benämning anser jag vara "framkallande av miljöfara"och jag ifrågasätter om inte lagregeln bäst formuleras, "Den som uppsåtligeneller av grov oaktsamhet... två är,,,", Medhänsyn till straffbudets generella karaktär kan ifrågasättas om inte denåtalsregeln skall gälla att åtal får väckas först efter anmälan eller angivelseav . Härigenom kommer frågan om en i och för sig skadligmiljöhandlings eventuella försvarlighet tidigt under bedömning. Införandetav ett särskilt straffstadgande för det uppsåtliga miljöbrottet i tillstyrkes.Möjligen innebär inordnandet av stadgandet under gmppen allmänfarliga brott enavvikelse från systematik. Motutformningen av det i promemorian föreslagna straffstadgandet i 8 a § anser jagatt åtskilliga invändingar kan resas. Stadgandet innehåller alltför många kautschukbetonadeformuleringar för att bli läsbart för allmänheten och hanterbart för derättsvårdande myndigheterna. Särskilt med tanke på polisens bristfälligaresurser är det angeläget att vid utformningen av straffstadganden besinna attdessa måste göras "operativa". Kraven på fömndersökningarna måstevara realistiska. Enligtförslaget straffas bl.a. den som förorenar mark, vatten eller luft på ett sättsom kan antas medföra sådana hälsorisker för människor som inte är av ringabetydelse. Jag vill hävda att häri ligger en motsägelse, som troligen de flestamänniskor inte godtar. Inga hälsorisker för människor lär vara av ringabetydelse. Förbehållet "som inte är av ringa betydelse" bör tas bort,åtminstone i relation till människor. Närdet gäller djur och växter fömtsätter förslaget att föroreningen av mark,vatten och luft skall kunna antas medföra sådana skador, som inte är av ringabetydelse. Detta innebär enligt ordalydelsen att åklagaren skall kunna visa enganska abstrakt fara för inträdet av mer konkret angivna skador. Dessa skador,som sålunda i praktiken oftast inte inträffat, skall anges så pass konkret attdet kan påstås att de inte är av ringa betydelse, I praktiken kan det bli enkomplicerad dubbel farebedömning som försvårar utredningarna. Härtill kommeratt miljöbrotten berör förhållanden, som är ofullständigt utforskade avvetenskapen. Enligt min mening bör reservationen "som inte är av ringabetydelse" tas bort, om inte stadgandet till stor del skall bli ett slag iluften. För de ringa brotten finns bötesstraffet och möjligheten att meddela åtalsunderlåtelseoch påföljdseftergift. Förslagetinnehåller också straff för den som förorenar mark, vatten eller luft på ettsätt som kan antas medföra "annan betydande olägenhet i miljön".Uttrycket "annan betydande olägenhet" är enligt min mening urrättssäkerhetssynpunkt alltför obestämt för att läggas till gmnd för enkriminalisering. Ur utredningssynpunkt är begreppet "annan betydandeolägenhet i miljön" inte särskilt hanterbart. Prop.1980/81:108 76 Ifortsättningen upptar förslaget straff för "den som förorsakar betydandeolägenhet i miljön genom buller, skakning, strålning eller annat sådant ocholägenheten inte är endast rent fillfällig". Paragrafen är i denna delutformad som ett rent effektdelikt. Lämpligheten häri kan diskuteras. Jag harsvårt att se varför miljöförstöringar av den i andra stycket upptagna typeninte kan jämställas med dem i första stycket. Paragrafens första och andrastycke bör i nu aktuellt hänseende sammanföras. Motuttrycket "annat sådant" kan invändas att det är alltför flytande.Uttrycket fömtsätter för övrigt att det skall vara en olägenhet som på någotsätt kan jämställas med "buller, skakning och strålning", allt ganskadisparata företeelser. Jag ställer mig vidare frågande till förbehållet attolägenheten inte får vara heh tillfällig. Också denna kvantitativa bedömningkan befaras medföra svårigheter. Det är också svårt att förstå att entillfällig "olägenhet" skall godtas oberoende av inträffade skadoreller risker härför. Förslaget upptar i sistapunkten liksom i BRÄ-förslaget en bestämmelse om straffrihet om gärningen medhänsyn till omständigheterna kan anses försvarlig. Härigenom avses att uppnå enytterligare begränsning av det kriminaliserade området i bl,a, fall avintressekollision, som antagligen är ganska talrika i fall av miljöbrott. Jaganser att denna lagstiftningsteknik är olämplig. Är gärningen allmänt settförsvarlig finns möjligheten att meddela åtalsunderlåtelse. En annan möjlighet,som jag anser vara lämpligare för att ernå önskade avgränsningar är att åtalendast behöver väckas, då det är påkallat ur allmän synpunkt. Härigenom kandessutom en del andra oklara förbehåll i den föreslagna lagtexten rensas ut. Underåberopande av vad ovan anförts anser jag mig inte kunna tillstyrka förslagetsåvitt avser normalfallet av miljöbrottet. Detta omdöme gäller ocksä det ihuvudsak likalydande BRÄ-förslaget. 1övrigt får jag tillstyrka departementsförslagets utformning av det grovamiljöbrottet och det culpösa brottet. Rubriceringen vårdslöshet med miljön kandock ifrågasättas men lär få godtas i brist på någon lämpligare benämning. Somåklagare i den s,k, BT-Kemi-affaren och några andra miljömål har jag väl kunnatkonstatera svårigheterna att beivra miljöskadliga gärningar. Medtillfredsställelse hälsar jag därför alla förslag att bota bristerna ochanpassa lagstiftningen till vad verkligheten kräver. Deskäl för att i införa bestämmelser till skydd för angrepp mot denyttre miljön som tidigare anförts av miljöskyddsutredningen och ytterligareutvecklats i de båda nu framlagda promemoriorna delar jag helt. Av den allmännadebatten framgår dessutom att gärningar av den åsyftadekaraktären uppfattas som särskilt farliga och klandervärda. Att straffstadgandetill skydd för miljön införs i och, med hänsyn till balkensdisposition, där placeras i dess 13 kapitel, anser jag därför väl gmndat. Närdet sedan gäller att taga ställning till hur det handlande som börkriminaliseras skall avgränsas och preciseras, visar sig genast de svårighetersom ligger i begreppet miljöskadliga gärningar.