prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — I departementsförslaget anges sålunda att egendomfår utmätas om del på gmnd av vad som har blivit upplyst kan anses framgå altegendomen tillhör gäldenären eller om han enligl vad som sägs i de följandeparagraferna får antas vara ägare. 18 8 Paragrafen innehåller bestämmelser om att besittningoch i vissa fall inskrivning för gäldenären presumerar äganderätt. Denmotsvarar 5 kap. 17 8 beredningens förslag. Om annan påstår sigvara ägare lill lös egendom som finns i gäldenärens bo men inte genast kan visasin rätt, ulgör enligt 69 8 1 mom. I UL anspråket inte hinder mot att egendomenutmäts. Lös egendom som finns i gäldenärens besittning presumeras alltsåfillhöra gäldenären och får utmätas för fordran mol honom, om det inte framgår attegendomen tillhör tredje man Gfr 68 8 UL). Beredningenföreslår i första stycket av 5 kap. 17 8 en regel om att gäldenären skall antasvara ägare till lös egendom som är i hans besittning, om det inle framgär altden tillhör iredje man och egendomen inte utgörs av registrerat skepp ellerregistrerat luftfartyg. Bestämmelsen, som inte är inskränkt till egendom igäldenärens typiska lösörebo, grundas på antagandel all lös egendomregelmässigt tiUhör den som har egendomen i sin besittning. Den hänger ocksåsamman med den betydelse som tradition har för skydd mot överlåtarensborgenärer. Det är därför enligt beredningen rimligt att utgå från attäganderätten tUlkommer besitta-ren så länge annat inte har visats. Av vad beredningen har anfört under16 8 framgår att kronofogdemyndigheten inle får la alltför lätt på uppgiftenutan bör söka försäkra sig om att egendom som är i gäldenärens besittning ocksäfillhör denne. I fråga om sådan egendom, t.ex. bilar och TV-apparater, som oftaköps på avbetalning bör kronofogdemyndigheten regelmässigt efterhöra hurgäldenären har förvärvat egendomen. Beredningen påpekar allbestämmelsen i första stycket är tillämplig inte endast på lösöre utan även påannan lös egendom som kan vara föremål för besittning, t.ex. värdepapper. Ifråga om registrerat skepp eller registrerat luftfartyg ger dock besittningeninte enligt förslaget presumtion för äganderätt Qfr andra stycket). Fråganhumvida viss egendom skall anses vara i gäldenärens besittning avgörs enliglvad som i allmänhet gäller härom. För att den presumtion sombesittning ger för gäldenärens äganderätt skall brytas är det, anförberedningen, inte tiUräckligt att hans rätt framstår som mer eller mindreoviss. Det krävs att det på gmnd av utredningen i ärendet kan anses styrkt attegendomen inte tiUhör gäldenären. 1980/81:8 4 kap. 18 § 424 vissa skäl har förebragts till stöd för tredje mansanspråk på äganderätten men dennes rätt inte kan anses styrkt får alltsåegendomen utmätas. Bestämmelse om slitande av tvist angående äganderättenmeddelas i 19 §. Beredningen framhåller all vidprövningen av iredje mans äganderättsanspråk bör skiljas mellan det fallet altdenne härleder sin rätt frän gäldenären och andra fall. För att det skallkunna anses framgå alt egendomen "tillhör" tredje man krävs i detförra fallet att tredje mannens förvärv är sakrätlsligt skyddat mot gäldenärensborgenärer enligt vad som gäller härom. Överlåtelse av lös sak ellervärdepapper är i princip inte gällande mol överlåtarens borgenärer, om inteförvärvaren har fått egendomen i sin besittning (se lösöreköpsförordningen samtbeträffande löpande skuldebrev 22 § första stycket skuldebrevslagen; se även I8 andra stycket lagen 1936:83 angående vissa utfästelser om gåva). Anspråk somgrundas på överlåtelse från gäldenären skall därför som regel lämnas utanavseende av kronofogdemyndigheten, om egendomen finns kvar i gäldenärens besittning.Har lösöre sålts med iakttagande av föreskrifterna i lösöreköpsförordningen,är dock del sålda fredat från utmätning för säljarens skuld, om mer än 30 dagarhar förfiutit från det alt köpeavhandlingen företeddes inför rätten. Detförutsätts all egendomen kan identifieras. Sökanden kan i viss ordningframställa invändning ('jäv") mot köpeavtalets giltighet (3 8 iförordningen). Godset kan då beläggas med kvarstad och jävet skall fullföljasgenom att talan väcks vid domstol. I detta sammanhang -jrinrar beredningen omlagen (1944:302) om köpares rätt till märkt virke, enligt vilken ved ellerannat virke som n,ågon har tillhandlat sig men som är kvar i säljarens värdinte fär tas i anspråk för betalning av säljarens gäld, om virket har blivittydligt märkt för köparens räkning och det vid köp av sådant virke är brukligtatt genom märkning ange vad som tillkommer köparen. Åberopar tredje man annan grund försitt äganderättsanspråk än överlåtelse från gäldenären, måste han enligtberedningen styrka sin rätt och visa varför gäldenären innehar egendomen, t.ex.på grund av avbelalningsköp med äganderättsförbehåll eller som pant ellerenligt nytQanderätts-avtal. Av de yttre omständigheterna kan det vara uppenbartatt egendomen inte tillhör gäldenären, t.ex. när egendom har lämnats till hantverkareför reparation. 1 andra fall torde som regel böra krävas alt tredje mansanspråk styrks med skriftligt bevis, säsom avbetalningskontrakt, pantavtaleller nylQanderättskontrakt. Gäldenärens egna uppgifter har naturligtvis ocksåsin betydelse men får ofta las med försiktighet. Beredningen påpekar att gäldenär,som i samband med exekutiv förrättning åberopar oriktig handling ellerskenavtal och därigenom hindrar att erforderlig egendom las i anspråk för attbereda borgenär betalning, gör sig skyldig till oredlighet mot borgenärer (11kap. 1 8 andra stycket andra meningen BrB). Oriktig uppgift i skriftligförsäkran på heder och samvete skall också kunna straffas Qfr 5 kap. 13 8tredje stycket i förslaget och 15 kap. 10 8 BrB). 1980/81:8 4 kap. 18 § 425 Beträffande kontanta pengar sompåträffas hos gäldenären kan, påpekar beredningen, separationsrätl föreliggaenligt lagen (1944:181) om redovisningsmedel. Även i andra fall kan tredje manibland tänkas ha separationsrätt beträffande de penningmedel som gäldenäreninnehar. Föreligger separationsrätt, får medlen inte tas i anspråk för fordranmol gäldenären. Beredningen framhåller att när detär tveksamt om viss egendom i gäldenärens besittning tillhör gäldenären ellertredje man och saken inte genast blir klarlagd genom gäldenärens och tredjemans hörande Jämte annan eventuell bevisning, förrättningsmannen ställs införfrågan om han skall utmäta egendomen eller skjuta upp förrättningen för altlämna tredje mannen tillfälle alt styrka sin rätt. Hänsyn måste härvid tas lillden risk för vilken sökanden utsätts om uppskov äger rum. Del bör ocksåeftersträvas att utmätningsförrättning inte behöver hållas mer än en gång i ettoch samma ärende. Om förrättningsmannen har inställt sig i gäldenären.s bostadeller annan lokal, torde det enligt beredningen oftast vara lämpligt att hanomedelbart utmäter egendomen och upplyser tredje mannen om möjligheterna förhonom att komma till sin rätt Qfr bl.a. 5 kap. 33 8). kan saken vara såtveksam att utmätning inte bör ske utan alt tredje mannen har fått tid att inkommamed bevis. Nägot längre uppskov kan det dock inte bli tal om. Uppskjutsförrättningen, kan förrättningsmannen enligt 7 kap. 12 8 ta egendomen i förvareller vidta annan provisorisk ål-gärd, om del behövs. Beredningen erinrar om att vaGesvenskt skepp - varmed avses fartyg av viss minsta storlek - skall införas iett skeppsregister (2 8 och 11 8 första stycket sjölagen). Undanlag frånregistrering kan föreskrivas för icke kommersiella statsfartyg (118 förstastycket). Ägare av skepp är skyldig att anmäla skeppet för registrering, om delinle redan är infört i registret, saml att söka inskrivning av förvärvet (12 8första stycket och 14 8 första stycket). Även villkorligt förvärv kan inskrivas(14 8 tredje stycket). Bestämmelserna om inskrivning av förvärv av skepp harmotsvarande tillämpning i fråga om förvärv av andel i skepp (13 8 andrastycket). Beträffande skeppsbyggen gäller alt registrering (iskeppsbyggnadsregisler) är fakultativ (11 8 andra stycket). Andra fartyg änskepp - i sjölagen benämnda båtar - skall i viss utsträckning föras in i ettbåtregister (2 8 andra stycket sjölagen saml båtregistreringslagen 1975:604). Över luftfartyg finns, anförberedningen, hos luftfartsverket ett luftfartygsregister (2 kap. 1 8 förstastycket luftfartslagen 1957:297). Ansökan om registrering skall göras av ägarenoch åtföljas av utredning lill styrkande av hans rätt (5 8). Sker ändringbeträffande äganderätten liU registrerat luftfartyg, är såväl den nye som denförutvarande ägaren skyldiga att ofördröjligen göra anmälan därom (7 8 förstastycket). Innehas luftfartyg på gmnd av köp ulan att äganderätten har övergåttpä innehavaren, skaU innehavarens namn och den rätt som tillkommer honomantecknas i registret (10 8 första stycket). Prop.1980/81:8 4 kap. 18 § 426 De nya bestämmelserna omregistrering av skepp och inskrivning av äganderätten till skepp innebär enligtberedningen en tillräckligt betryggande ordning för att presumtion omäganderätten skall kunna grundas pä inskrivningen. Registreringen av luftfartygtorde i aUmänhet vara lika betryggande, trots att anteckning om äganderätteninle har samma betydelse i bl.a. sakrätlsligt hänseende som beträffande skepp.Reglerna om inskrivning av äganderätt till luftfartyg kan dock i en näraframlid väntas bli ändrade till närmare överensstämmelse med vad som gällerskepp. Beredningen föreslår därför alt registrerat skepp eller registreratluftfartyg skall antas tillhöra gäldenären, om denne är inskriven som ägare ochdet inle framgår att egendomen tillhör tredje man. Bestämmelse härom har tagitsupp i andra stycket av 5 kap. 17 8. Beredningen påpekar attbestämmelsen även gäller skepp elier luftfartyg som är registrerat i främmandestat (2 kap. 7 8). Av 2 kap. 8 8 följer att presumtionen ocksä gäller beträffanderegistrerat skeppsbygge för vilket gäldenären är inskriven som ägare. Däremotomfattas inte fartyg som är registrerade i båtregistret. Om tredje man gör anspråk påäganderätten lill skepp för vilket gäldenären är inskriven som ägare ochtredje mannen påslår all han har förvärvat skeppet från gäldenären, måsteenligt beredningen beaktas att ansökan om inskrivning är förutsättning för attförvärv av skepp skall få sakrätlsligt skydd. Har skepp överlåtits ochinskrivning sökts för förvärvet eller skeppet anmälts för avregistrering, färskeppet enligl 19 8 sjölagen därefter inte tas i anspråk för annan fordran molöverlålaren än sådan som är förenad med pant- eller retentionsrätt i skeppet.Av bestämmelsen torde molsättningsvis följa att om förvärvaren inle har söktinskrivning av sitt förvärv eller anmält skeppet för avregistrering,överiålelsen inte hindrar alt skeppet las i anspråk av överlåtarens borgenärer. Av vad beredningen har anfört under16 8 framgår att när det i förslaget talas om att egendom "tillhör"annan än gäldenären skaU underförstås att Iredje mannen enligl de regler somgäller därom åtnjuter skydd mot gäldenärens borgenärer. 1 fråga om skeppligger saken emellertid enligt beredningen till på ett särskilt sätt. Dettorde ligga nära till hands att beteckna den som genom överlåtelse harförvärvat skepp som ägare även om han ännu inte har sökt inskrivning avförvärvet eller har gjort anmälan om avregistrering och därför, även omtradition har skett, inte enligt 19 8 sjölagen är skyddad mol överlätarensborgenärer. Uppenbart är ocksä att efler överlåtelse och i synnerhet eftertradition av skepp flertalet ägarfunktioner kan ha övergått till förvärvaren.Ett förtydligande är fördenskull påkallat beträffande skepp. Beredningen harsom tredje stycke i 5 kap. 17 8 i förslaget tagit upp en särskUd bestämmelsebeträffande överlåtelse av skepp på vilken 19 8 sjölagen är tiUämplig. Även omförvärvaren har fått skeppet i sin besittning, utgör överlåtelsen enligtbestämmelsen inte hinder mot att skeppet utmäts hos överlåtaren innanförvärvaren har 1980/81:8 4 kap. 19 § 427 sökt inskrivning av sitt förvärv eller skeppet har anmältsför avregistrering. Beredningen påpekar att även bilaroch vissa andra fordon registreras (se bilregisterkungörelsen 1972:599). Någonprövning av äganderätts-förhållandel äger dock inle rum och registreringen kaninle anses ge tUlräckligt stöd för att fordonet skall presumeras tillhöra densom är antecknad som ägare. Beträffande bilar och andra fordon gäller därförenligl förslaget samma regler som för lös egendom i allmänhet (dvs. medundantag av registrerat skepp och registrerat luftfartyg). Anteckning om ägarei bilregistret är dock enligt beredningen naturligtvis ett viktigt indiciumvid bedömande vem fordonet tillhör. Jag godtarberedningens förslag om besittningens resp., i fråga om registrerat skepp ochregistrerat luftfartyg, inskrivningens betydelse för frågan huruvida egendomenfår utmätas hos gäldenären. Jag vUl nämna alt i betänkandet (SOU 1976:70) RätttUl luftfartyg m.m. har föreslagils nya bestämmelser om inskrivning av rättlill luftfartyg. Enligt förslaget, som bygger på de inskrivningsrättsligareglema i sjölagen, får inskrivning även privaträtlsliga verkningar. Bl.a.föreslås att den som förvärvar luftfartyg skall bli skyddad mol överiåtarensborgenärer först sedan han har sökt inskrivning för sitt förvärv. Med ansökanom inskrivning av förvärv likställs anmälan för avregistrering. f n. i . Nägot hinder föreligger dock inte motatt redan f.n. tillerkänna inskrivningen sådan presumtionsverkan vid utmätningsom beredningen har föreslagit. Enligt min mening är det intenödvändigt att i första stycket göra uttryckligt undantag för registrerat skeppoch registrerat luftfartyg. Till följd av alt nämnda undanlag har utgått idepartementsförslaget har andra stycket jämkats redaktionellt. Att bestämmelseni andra stycket är tillämplig även på skepp och luftfartyg som är registreradeutomlands sam.t att skeppsbygge likställs med skepp framgår av I kap. 8 och 988 i departementsförslaget. Vad beredningen i tredje stycket avparagrafen har föreslagit angående överlåtelse av skepp följer, som ocksäframgär av beredningens mofivuttalanden, redan av 19 8 sjölagen. TUlräckliganledning saknas enligl min mening att även i UB la upp en bestämmelse i saken.Jag anser inle heller att i paragrafen behöver erinras om nämnda bestämmelse isjölagen, lika litet som UB innehåUer erinran om andra bestämmelser om vad somkrävs för all en förvärvare skall bli skyddad mot överlåtarens borgenärer. Idepartementsförslaget saknas sålunda motsvarighet tUl tredje stycket iberedningens förslag. 19 8 Paragrafen, som motsvarar 5 kap. 18 8 beredningensförslag, innehåller en särskild presumtionsregel vid samboende. 1980/81:8 4 kap. 19 § 42 Bestämmelserna i 698 1 mom. UL om utmätning av lös egendom i gäldenärens bo är enligt 4 mom. iparagrafen tillämpliga även när utmätning skall företas hos make som sammanbormed andra maken och denne vill freda egendom. Detta innebär att gäldenärensmake inte kan rädda egendom från utmätning enbart med åberopande av att han i sin besittning utan måste styrka sin rätt till egendomen. Det har ansettsatt 69 8 UL inte är tillämplig, ätminstone inle direkt, när andra än makarsammanbor. Del betyder all den som sammanbor med gäldenären inte för att fredaegendom från utmätning behöver styrka sin rätt och att det i stället ärsökanden som skall styrka gäldenärens rätt. Beträffande makar vilkasförmögenhetsförhållanden regleras av äldre GB gäller vissa särskildabestämmelser vid utmätning. Enligl 11 kap. 7 8 äldre GB får vid utmätning imakars bo i regel endast undantas egendom som är enskild och som inte svararför gälden. Om vid utmätning i makars bo endera vill undanta viss egendomdärför att den enligl 11 kap. 7 8 äldre GB eller lagen (1898:64 s. 10) omboskillnad inte bör gä i betalning för den gäld som söks och det inle medhänsyn till egendomens och gäldens beskaffenhet är uppenbart att utmätninginte får ske, skall enligt 70 8 1 mom. UL i dess lydelse , somfortfarande gäller enligt övergängsbesläm-melse till lagen 1920:418 om ändringi UL, vad som sägs i 69 8 UL om förfarandet i där avsett fall lända tillefterrättelse, dock att föreskriften om gäldenärens instämmande inte skalltillämpas på andra maken. Det sagda skall också äga tillämpning, när make eflerboskillnad vill freda egendom vid utmätning i andra makens bo. Beredningen framhålleratt beträffande utmätning hos den som är gift och sammanbor med sin make 69 8UL innebär att lös egendom i makamas eller enderas besittning presumerastillhöra gäldenären, oavsett mol vilken make den aktuella utmätningen riktarsig. Delta har motiverats med att besittningsfrågan ofta är oklar, särskiltdärför alt det inte sällan är svårt att avgöra om viss egendom skall anses varai makarnas gemensamma besittning eller uteslutande i enderas besittning, ochalt makar lätt kan i samförstånd ändra besiltningsförhållandel sig emellan, omnågondera hotas av exekution. Enligt förarbetena bör det visserligen i mångafall inte ställas alltför stora anspråk pä den bevisning som gäldenärens makeframlägger, vaGämte skälig hänsyn bör las till de föreliggande omständigheterna,däribland besitlningsförhäUandet. Vidare bör beaktas möjligheten för makar attpå förhand anskaffa bevisning genom att upprätta förteckning enligt 6 kap. 9 8GB. Gällande ordning synes dock enligt beredningen vara alltför hård motgäldenärens make och kan lätt medföra materiellt oriktiga eller egendomligaresultat. Det förekommer att viss egendom anses tillhöra ena maken vidutmätning hos denne och därefter anses tillhöra andra maken vid utmätning hosden . Beredningen har ansett det nödvändigtatt söka finna en principiellt bättre grundad reglering. Den nuvarandeordningen var mera förståelig Prop.1980/81:8 4 kap. 19 § 429 förrnär i allmänhet endast mannen hade arbetsinkomst. Det är vanligt altbåda makarna har sådan inkomst. Har bägge tUlskjutit pengar vid inköp avegendom, fär de i regel anses inneha egendomen med samäganderätt. Ofta är detsvårt-att i efterhand avgöra, om viss egendom som är i makars gemensammabesittning har köpts av den ena eller den andra maken eller av båda gemensamt.Under sådana förhåUanden synes det enligl beredningen rimligt att utgå frånsamäganderäll, om inte annat visas. Detta torde också ofta stämma rätt väl medverkliga förhållandel. Beträffande ärvd egendom av något värde torde det varalättare alt styrka äganderätten. Oavsett vilket fäng som make åberopar börkravet på bevis inle ställas för högl. Presumtionen för samäganderäll bör kunnabrytas, när endera makens äganderätt framstår som övervägande sannolik. Enligt beredningens mening saknas anledning allgöra skillnad mellan makar och andra samboende, l.ex. man och kvinna somsammanlever i äktenskapsliknande förhällande. Även i fräga om andra samboende,t.ex. syskon, torde presumtion om samäganderätt till lös egendom som är i derasgemensamma besittning innebära en rimlig intresseawägning mellan dem resp.deras borgenärer. 1 enlighet med det anförda föreslår beredningen i 5kap. 18 8 att om gäldenären och hans make eller annan som sammanbor med honomhar lös egendom i sin gemensamma besittning, de skall antas vara samägare, omdet inte görs sannolikt att egendomen tillhör endera och det inle hellerframgår att den tUlhör någon annan. Om gäldenären är gift men makarna leveråtskilda, är bestämmelsen inte tillämplig. Beträffande andra än makarframhåller beredningen alt lill samboende inte räknas att någon hyr möbleratrum i annans bostad. Beredningen nämner ocksä alt makar eller andra kan ha haftgemensam besittning varefter den ena har lämnat hemmet utan att boet hardelats. 1 sådant fall bör enligt beredningen bestämmelsen tillämpas analogivis. Enligt beredningen får bestämmelsen inte så storpraktisk betydelse som det kanske först kan synas. Eftersom förslagetförutsätter gemensam besittning blir det främst tillämpligt beträffande bohagoch andra inventarier i det gemensamma hemmet men på grund av reglerna ombeneficium torde vad som finns i ell ordinärt hem i allmänhet böra heltundantas frän utmätning. Detta gäller naturligtvis även om det anses föreliggasamäganderätt lill egendom som finns i hemmet. Även annan lös egendom i desamboendes gemensamma besittning omfattas emellertid av bestämmelsen. Egendom iföräldrars och bams gemensamma bostad får i regel anses vara endast iföräldrarnas besittning. Frågan bör dock ibland bedömas annorlunda, l.ex. omell vuxet barn sammanbor med någon av sina föräldrar. Beredningen påpekar altbestämmelsen inle är tillämplig beträffande egendom som någon av de samboendekan anses ha uteslutande i sin besittning. Är det gäldenären som ensambesitter egendomen, följer av 17 8 beredningens förslag att denna får utmätasi dess hel- 1980/81:8 4 kap. 19 § 430 het om det inte framgår alt den helt eller delvis tillhörannan, antingen make eller annan samboende eller någon utomstående. Har den somsammanbor med gäldenären ensam besittningen, får egendomen enligt 16 S tas imät endast om den på grund av vad som har blivit upplyst kan antas tillhöragäldenären. Av en jämförelse med 17 8 framgår att 18 S inte avser registreratskepp eller registrerat luftfartyg. När gäldenären och den somsammanbor med honom anses vara samägare lill viss egendom, bör enliglberedningen deras andelar anses lika stora, om inte annat visas Qfr 1 8 andrameningen samäganderättslagen 1904:48 s. 1). Om del framgår att de samboende harbidragit lill förvärv av viss egendom i annan proportion, bör de anses haandelar i samma proportion. Beredningen påpekar attbestämmelsen i 18 8 kompletteras av en föreskrift i 9 kap. 8 § att när andel ilös egendom har blivit utmätt, liksom när andel i fastighet har utmätts, helaegendomen kan säljas. Vad som efler försäljning av hela egendomen belöper påandel som inte tillhörde gäldenären skall givetvis tillkomma den andelensägare. Presumtionen om samäganderätt skallsom har nämnts brytas, om det görs sannolikt att egendomen i dess helhettillhör gäldenären eller den som sammanbor med honom. Till slöd för påslåendeom enderas äganderätt kan, anför beredningen, åberopas t.ex. räkningar, kvittonoch räkenskaper. Hänsyn bör också tas till de föreliggande omsländighetema,bl.a. I fråga om makar erbjuder 6 kap. 9 8 GB möjlighetatt skapa ett särskUt bevis om äganderätten. Har makar upprättat förteckningöver egendom som tillhör vardera eller en av dem och är förteckningenbekräftad på heder och samvete och försedd med intyg av vittnen omunderskriften och dagen därför, skall förteckningen ha vitsord vid tvist omvilkendera maken egendomen tillhör, om det inte visas eller på grund avsärskilda omständigheter kan antas alt den är oriktig. Sädant vitsordtillkommer dock inle förteckningen, om tvisten uppstår vid utmätning som skerinom från förteckningens upprättande (eller i konkurs vilken följer påansökan som har gjorts ). När den som sammanbor med gäldenärenåberopar överiålelse från denne, måsle enligt beredningen beaktas attöveriåtelsen inte är gällande mot dennes borgenärer om förvärvaren inte harfått egendomen i sin besittning. Tradition kan i regel inte anses ha skettmellan samboende, om den inte har tagit sig tydliga uttryck. Beredningenerinrar också om att gåva mellan makar för sin giltighet kräver upprättande aväktenskapsförord, frånsett sedvanliga skänker vilkas värde inle stär imissförhållande till givarens vUlkor (8 kap. 2 8 första stycket GB; se även 8kap. 3 8 GB). Om det framstår som sannolikt attegendom i de samboendes gemensamma besittning tillhör gäldenären ensam, fården enligt förslaget utmätas i dess helhet. Är del i stället sannolikt att helaegendomen tillhör den som sammanbor med gäldenären, får den inte utmätas. 1980/81: 8 4 kap. 19 § 431 Paragrafen är inte tillämplig, framhållerberedningen, pä det fallet att andra än samboende har gemensam besittning tilllös egendom. Del kan l.ex. vara fråga om egendom som förvaras på en av fleradisponerad upplagsplats eller i ett bankfack lill vilket två eller flera hartillgäng. Någon allmän presumtion för samäganderätt i sådana fall kan enligtberedningen inle anses gmndad. Inte heller bör gäldenären ulan vidare presumerasvara ensam ägare.