prop · G40337 · 1980-12-31 00:00:00 — Nämndenframhöll ånyo alt man säg allvarligt pa tle avsteg som skedde frän nämndens yttraiKlen. Under är 1973 förekom ett avsteg och nämnden informeradesvidare om all en bank övervägde etablering av kontor pä fyra platser, därnämnden tidigare avstyrkt framställningar frän banken om inrättande av kontor.I anledning härav sände nämnden en skrivelse till Kungl. Maj:l vari manredogjorde för vad som förevarit. Nägra veckor efter nämndens skrivelse lades en propositioni ämnet. Denna föregicks inte av något remissförfarande. 1 propositionenframhölls att det förelåg risk för alt det skulle uppstä enokontrollerad etablering av kontor som inte var rationell frän samhällsekonomiskasynpunkter. Del ansågs därför nödvändigt med en offentlig kontroll över all etableringsverksainhet.Tillstånd skulle fä meddelas endast om etableringen bedömdes vara lill nyttafördel allmänna, dvs. den skulle vara motiverad frän samhiillsekonomiskasynpunkter och inte sliida mol kr;ivct pa cn äiukinials-enlig uppbyggnad av bankinslitutenskontorsnäl. och hade i skrivelse tillutskottet utan att motsätta sig de föreslagna lagändringarna framfört vissasynpunkter pä tillämpningen av den avsedda kontrollen. satte utvecklingen som ägt rum beträffandekontorsnäten i relation till den stora omflyttningen inom landet av företag ochprivatpersoner samt tillkomsten av nya bebyggelsecenlra. Den bank som avstodfrån alt genom nya kontor följa sina kunder till nya platser, måste enliglföreningen snart komma efter i konkurrensen. Föreningen framhöll ocksä att detför en banks ledning \ar cn sjäK khirhet att bediinia varje nyetablering fränkostnads- och lönsamhetssvnpiiiiki och all en lorctaiiSL-koiioniisk bedömningoch en bedömning av samhällsnyttan borde i huvudsak ge samma resultat. hade nämnden ostridigt inte kunnat finna nägra speciella, säkrakriterier för en samhällsekonomisk bedömning av bankkontorsnälet, som skulleväsentligt skilja sig frän företagsekonomiska. Etableringskontrollen bvgger därförpä en osäker grund och tillständ borde vägras endast om i näcot undantaesfallett nvtt kontor skulle innebära en 1980/81:37 16 uppenbar överetablering frän kundernas och samhälletssynpunkt. anförde att den nyalagstiftningen skulle ställa jordbrukskassorna i en hell ny situation, eftersometableringskontrollen tidigare var en intern fråga inom rörelsen. Förbundetframhöll vidare att rörelsens strävan att bli ett attraktivt kooperativt alternativtill affärs- och sparbanker förutsatte att man fick etablera sig i kommuncentraoch i de tre storstadsregionerna. Det var därför viktigt alträttstillämpningen, ined stöd av ett positivt uttalande från utskottet i denna fräga.blev såclaii alt skälig hänsyn kunde tas till jorclbriikskassornas särskildauppgifter och ställning. Nägra invändningar mol själva lagstiftningen framfördesinte frän sparbanksföreningens sida. Näringsutskottel fann ej någon anledning att närmare kommenleraskrivelserna men utgick från att nämnden noga övervägde vilka kriterier somkunde användas vid prövningen och att vid dessa överväganden skälig hänsynborde tas till vad organisationerna anfört. beslutade i enlighet med propositionen. 3.3 Ärendenas behandling i nämnden Varje ansökan om bankkoiitorsctablcriiig delges bankinstiiutciiscentrala organisationer. Dessa delger i sin tur sin:i medlemmar som sedan ges tillfällealt inkomma med egna ansökningar dier ;iit yttra sig cncr clcn bcgäiila etableringen. Vissa typer av ansökniiigsärcnclen tillstyrks rutinmässigtav niiniiulen. Del gäller fr;inif()r allt fiyttningsärenden. Iblarul uppstår tlocks\ariglictcr alt avgöra vad som skall anses som ett flytlniiigsäiciKle. l:nannan tvp ;iv ansökningar som i regel tillstyrks iir s. k. "liuliingcla tliskar".S;klana etableringar förekommer i storstadsområdena. Det rör sigdä om cn vitlgiiingav rörelsen, dvs. resurserna vid ett icclan etablerat kontor har blivit otillräckligaoch nägon expansion inom befintlig lokal iir inte möjlig. Bortsett frän storstadsomriidcna hai' niirniKlcn grupperatde olika tiitor-terna i cnbanksorter, iväbanksorter osv. tor manuppgifter om in-och utlåningen vid varje bankkontor och ort. Pä sä siitt kanman se hur bankerna och orterna inom varje grupp ligger i förhållande till varandi;!meti avseende pä in- och iilläningsvolymerna. Om cn bank ansciker att f;i öppnaett kontor pä exempelvis en trebanksorl. har den större inöilighctcr att fa tillståndom orten har förhållandevis hiiga in- och ulhiningsNolvmor inom sin grupp. I nya bostads- och inclustriomräilcn iir ofta fiera bankerintrcsseratle av att etablera sig. Är antalet sökande banker inom ett sådant omraclcstörre an vad det finns utrymme för ö\erläter niiniiulen lill de sökandebankenia :itt diskutera sig fram till hur mänga kontor som kan vara molivcratlei det aktuella området. Därefter fär bankerna om möjligt komma överens om vilkasom skall fa etablera sig. De banker som drar sig tillhaka kan i stiillct ta möjlighetatt beretlas företriide i ett annat bosiatis- eller iiKlusiiioniiiule. 1980/81:37 17 har inom niimnden handlagts ca 550 banketablerings-ärenden.Av nämndens beslut har 12 överklagats hos regeringen (finans-resp. ekonomideparlementel).Regeringen har i 3 fall med ändring av nämndens beslut, bifallit besvären.Bankinspektionens yttrande har regelmässigt infordrats i besvärsärendena. Inspektionens inställning till niimndens uppgifter ocharbete, som den kommil till uttryck i yttrandena, är följande. Inspektionenharen i princip obegränsad tillsynsplikt över bankinsliluien. innebärande bl.a. aktgivande pä förhällanden som är av betydelse för en sund utveckling avbankverksamheten. Inspektionens och etableringsnämn-dens uppgifter sammanfalleralltsä i viss män. Inspektionen kan i olika former delge nämnden sinasynpunkter. Bl, a, är en ledamot av nämnden, som utsetts på förslag avinspektionen, befattningshavare hos inspektionen. Nämnden har vidare en sådan sammansältning.att avgörandena av diskretionärn frägor i viss ulslriickning kan framkomma som ellresultat av förhandlingar mellan olika i nämnden representeradeintressegrupper. Härav följer att inspektionen normalt inte har anledning all ifrågasiiltade diskretionära bedömningar som gjorts inom nämnden, 3.4 Överväganden och förslag Genoni 1968 ärs banklagsreform infördes fri elableringsrättför bankinsti-tuten. Som skäl härför angav departementschefen attbanklagsreformen var genomsyrad av tanken alt genom enhetliga rördseregler ästadkoniinaen fri och sund konkurrens mellan olika grupper av bankinstitut till fördel förbankkunderna. Departementschefen var dock starkt medveten om att fri elableringsrättkunde medföra risk för en ohiimmad utbyggnad av kontorsnätet som inte var heltföreslavad av företagsekonomiska skäl. Utvecklingen efter 1969 ledde till att det enligtregeringens och bedömning uppstod avsevärda risker för överetableringoch är infördes den nuvarande etableringskontrollen. Denna innebär att enbank fär öppna kontor endast om etableringen bedöms vara lill nytta för detallmänna. Reglerna syftar till att förebygga en från servicesynpimkt obefogad tillviixlav bankernas kontorsnät. Skälet lill all det allmiinna vill förhindra en sådanutveckling är bl, a, att den kostnadsökning, som en överutbyggnad av kontorsnätelinnebär, drabbar bankernas kunder. 1 samband med att etableringskontrolleninfördes uttalade näringsutskottet (NU 1973:67) att vid bedömningen om en etableringär till nytta för det allmänna skälig hänsyn borde tas till de utvecklingstendensersom gör sig gällande i det ekonomiska livet och i samhället över huvud tagetoch vilka påverkar omfattningen av bankernas traditionella verksamhetsområdensamt servicebehovet och konkurrensbetingelserna mellan olika banker och skildagrupper av bankinstilut. har receringen iindrat vissa av kontorsetablerinasnämn- Prop.1980/81:37 18 dens beslut vari en etablering avstyrkts under åberopande avatt den skulle leda till en överutbyggnad av kontorsnätet. Regeringen hardärvid som skäl bl. a. åberopat iiäringsutskollcls ultalaiulc. bakgruiul bl.a. hiirav har utredningen tagit upp Frågan om etableringskontrollen till priivning. Enligt utredningens uppfattning är risken för att en fri etableringskulle leda till en ohämmad utbyggnad av kontorsnätel numera mindre än den varår 1973. Bankerna har ett annat kostnadsliige och kostnadsmedvetande. Enbidragande orsak härtill är de kraftigt stigande kostnaderna för personal ochteknisk utrusining. t. ex. i form av säkerhetsanordningar och datautrustning.Kostnaden för denna utrustning kan f. n. beräknas till ca . vid ettkontor för tvä anställda resp. . för ett kontor med åtta anställda.Företagsekonomiska skäl spelar därför en helt annan roll vid en tilltänkt etableringän tidigare. En nackdel med det nuvarande systemet iir att del kanförhindra den fria konkurrensen mellan bankinstituten som departementschefen sästarkt underströk i samband med banklagsreform. Det finns därför riskför att systemet leder till en även från samhällsekonomisk synpunkt olyckligfastlåsning vid det bestående kontorsnätel. Enligt utredningens uppfattning kan man dock inte alltidutgå från att de rent företagsekonomiska bedömningar en bank gör i samband meden tilltänkt etablering leder lill del frän samhällsekonomiska synpunker bästaresultatet. I t. ex. de fall ett flertal banker vill etablera sig i ell nyttbebyggelsecentrum bör således en övergripande planering äga rum. Vidare kan maninle bortse frän risken alt de företagsekonomiska bedömningar en bank gör iir behiiftaclemed brister. a. bero pä att banken saknar kunskap om andra bankersplaner. Det iir enligl utrctlningcns mening inle realistiskt att räkna med atti sådana fall etableringsfrågorna alltid kan lösas i samförstånd bankernaemellan. Utrctlningen har tliirlor stannat föi' att det även behcivsnägon form av samordning och tillsyn över bankkontorsetablering. Den nuvarande etableringskontrollen utö\as av niimnden förbankkontorsetablering. som bestar av cn lagfaren ordförande samt representanterför det allmiinna. Som bankiuspeklionen framhållit i yttranden över etableringsfrågortill regeringen har inspektionen cn i princip obegriinsaci tillsynsplikt över bankinstituten,vilket inncbiir krav pa uppmiirksanihcl och kontroll i fräga om alla förhällandensom är av betydelse lör eu smid utveckling av bankverksamheten. Enligt utrctlningensuppfattning inncbiir kravet pä alt inspektionen skall \erka lör en sund ulycckliiig av bankverksamhetenatt inspektionen ocksä har att \crka för att bankernas kontorsn;ii fär en sädan utformning attinga onödiga kostnader uppstår lör bankernas kunder. Inspektionens och clablcringsniimntlensuppgifter sammanfaller hiirigenom i viss mening. Enligl utredningen har inspektionen en sådan överblick ochkännedom om 1980/81:37 19 bankernas struktur att den med nuvarande organisation ärväl lämpad att pröva också frågorom kontorsetablering. Härtill kommer attnäringsutskottet (NU 1977/78:57) uttalat alt det finns goda skäl för attöverväga en förändrad sammansättning av inspektionens styrelse efler mönster avde centrala ämbetsverken. Regeringen har överlämnat näringsutskottets uttalandetill utredningen för att övervägas i samband med utredningsuppdragetsfullgörande. Utredningen har visserligen ännu inte tagit ställning till denna frägamen utgår frän all någon form av lekmannastyrelse kommer att inrättas vidbankinspektionen. Mot bakgrund härav och med hänsyn lill de praktiskaförenklingar som kan vinnas och lill vilka utredningen återkommer anserutredningen övervägande skäl talar för att inspektionen bör pröva ärenden om konlorsetableringar.Utredningen föreslär därför alt prövningen av dessa frägor förläggs tillbankinspektionen. Utgångspunkten för prövningen skall vara att nä en sundutveckling av bankverksamheten och liksom hitintills syfta till alt bankkontorendast inrättas om det kan bedömas vara till nytta för det allmänna. Vid dennabedömning, som bör grunda sig på den praxis som utvecklats i ,kan inspektionen bl. a. ta hänsyn till vilka kostnader banken beräknar för en etableringoch verka för att dessa hålls inom rimliga gränser. Vidare kan vid prövningenhänsyn tas lill om ett institut genom rationaliseringar av sitt kontorsnät färökade förutsättningar för att öppna nytt kontor. Bankinspektionens prövning av dessa ärenden bör görassmidig och enkel. Bankerna bör åläggas att till inspektionen anmälasina beslut om nya etableringar. Inom inspektionen bör prövning ske om etableringenkan anses strida mot kravet på att den skall vara till nytta för det allmänna.Hänsyn måste därvid självfallet las till den inverkan rådande ekonomiskautvecklingstendenser har pä behovet av kontorsetablering och till attkonkurrensbetingelserna inom skilda delar av landet blir i stort settlikvärdiga. Finner inspektionen alt detta krav inte är uppfyllt bör inspektionenkunna förbjuda verkställighet av beslutet. Flertalet ärenden om kontorsetableringär okonlroversiella och av rutinmässig karaktär. Detta gäller bl. a. de storagrupperna av ärenden om flyttning, s. k. förlängning av disk samt etableringarav kontor pä sjukhus eller liknande. 1 denna typ av ärenden torde det i regelräcka med ett underhandsbesked frän inspektionen all etableringen inteföranleder nägra erinringar. Någon utredning utöver den banken gjort för all fäfram ett underlag för sitl eget beslul skall normall inte krävas. Som tidigare framgått kan del - t. ex. vid tilltänkt etableringi nya bebyggelsecentra - inle undvikas att beslul om konlorselablering blir av diskretionärnatur och att olika banker har sinsemellan olika intressen. a. sådanafall är det en fördel om de olika bankinstituten kan framföra sina synpunkterpå hur kontoren bör fördelas mellan bankerna. Även i andra fall kaninspektionens prövning underiältas om representanter för bankerna 3 1980/81. Prop.1980/81:37 20 fär ge sin syn på etableringsärendena. Utredningenföreslår därför att lill inspektionen knyts en rådgivande nämnd med uppgift attlämna synpunkter i etableringsfrågor. I nämnden bör finnas representanter förde olika bankinstitutsgrupperna och för . Beslut i ärenden av principiell natur bör fattas avbankinspektionens styrelse. Det bör också gälla kontroversiella ärenden i vilkaförbud till etablering har aktualiserats. Del föreslagna systemet kräver för en smidig tillämpningatt bankinspektionen tidigt informeras om bankernas etableringsplaner. Anmälanav etableringsbeslutet bör alltså ha föregåtts av kontakter med inspektionen.Del är en självklar förutsättning att bankens åtgärder för verkställighet avbeslutet anstår i avvaktan på inspektionens besked i anledning av anmälan. Reservation av ledamoten . 1 banklagsutredningens direktiv nämns inte frägan ombankernas kontorsetablering. Beträffande rörelsereglerna över huvud taget sägsatt dessa bör bli föremål för prövning, endast där jämkningar framstår somangelägna mot bakgrund av utvecklingen efter banklagsreformen 1968. förhäller det sig emellertid sä. att dessa regler, justniir det gäller kontorsetablering. ändrades sä sent som 1973. varigenom den etableringsfrihetsom i princip rådde upphörde. Etableringskontroll återinfördes.Det fordras uppenbarligen mycket starka skäl för alt återigen ändra regler, somsä sent som för sex är sedan varit föremål för prövning. Nägrasädana skäl har enligt min inening utredningens majoritet inte angivit. Det argument som utredningen i första hand åberopat säsomskäl för att uppta frågan om etableringskontroll till prövning har varil denomständigheten att regeringen bifallit besvär över etableringsnämndensbeslut om avslag på framställda etableringsansökningar. Det är ett dåligtargument. Som utredningen själv päpekar saknas objektiva kriterier för attbedöma, om en nyetablering är till nytta för det allmänna eller omvänt, om denskall anses medföra risk för överetablering. Nämnden har tvingats Utarbeta sinaegna principer och sin egen praxis, och självfallet kan nämndens avgöranden idet enskilda fallet bli föremål för kritik och klagan. Regeringens slutligaställningstagande vilar i och för sig inte pä säkrare grund. Argumentet skullemöjligen ha kunnat åberopas som skäl för ett återinförande av etableringsfrihet,men när kommitténs betänkande nu utmynnar i ett förslag alt överförabeslutsfattandet frän nämnden till bankinspektionen och därvid fortfarande gemöjligheter för den sökande att överklaga myndighetens beslut, framstår helaresonemanget som irrelevant. 1980/81:37 21 Ettannat argument som utredningen framför är att riskerna för överetablering i dagskulle vara mindre än 1973, detla emedan bankerna nu skulle ha ett annatkostnadsläge och ett annat kostnadsmedvetande. Påståendet kan knappast styrkasgenom en analys av den faktiska utvecklingen . Antalet kontorminskade visseriigen med drygt 150. Siffran utgör skillnaden mellan antaletnedlagda kontor, drygt 200, och antalet nyetablerade, drygt 50. Men av denedlagda kontoren har 14 övertagits av annan bank, 15 kontor har nedlagts isamband med fusion och 25 kontor är indragna hållplatser för s. k.sparbanksbussar. Ca 10 är mindre s. k. löneutbetalningsslällen. Inte mindre än70 kontorsnedläggningar gäller utpräglade småorter med stark minskning av kunderunderlagetpå grund av avflyttning. Av de återstående 80 har ca 60 nedlagts i storstädernagenom en i ralionaliseringssyfle genomförd "förkortning" avbankdisken. Slörre delen av förändringarna i kontorsnätet lorde ha varit ettled i en självklar utveckling och kan inte tas som uttryck för enattitydförändring hos bankerna pä grund av ett större kostnadsmedvetande. Antaletansökningar som avslagils i nämnden har också varit ganska stort. Även i delta fall skulleargumentet ha kunnat anföras som skäl för införande av etableringsfrihet mennäppeligen för en ändring av formerna för en etableringskontroll. Snarare kan detminskade antalet kontor tas som ett tecken på att den nuvarande formen för etableringskontrollvaril effektiv. föreslär alltsäutredningen en fortsatt kontroll, ehuru man framför förslaget på ett någolsvävande sätt. "Utredningen har därför stannat för att det även iframliden behövs någon form av samordning och tillsyn över bankkontorsetablering".Denna tillsyn och samordning skulle enligt majoritetens förslag överföras tillbankinspektionen. , vars sammansättning skulle förändras tillatt bestå av representanter för enbart bankinsliluien och bänkmannaförbundet,skulle knytas till inspektionen såsom en rådgivande nämnd. Någon störreförändring av den nuvarande proceduren är det alltså inte fråga om, och man kanhysa berättigat tvivel på om denna förändring är ändamålsenlig. Del är för delförsta diskutabelt om tillsynsmyndigheten bör anförtros en tillständsgivandeuppgift. Bankinspekfionen har vid tidigare förändringar av lagstiftningensjälv yppat tveksamhet i detla stycke. För det andra ger själva procedurenanledning lill invändningar. Enligt utredningens förslag skulleansökningsförfarandet hell slopas. Vederbörande bank skall anmäla ett fatlatbeslut om etablering till inspektionen. Inspektionen bör, efler prövning om etableringenkan anses strida mot kravet att vara nylfig för det allmänna, kunna förbjuda verkslällighetav beslutet. Detla är enligt min mening en sämre ordning än den nuvarande striktaetableringskontrollen, som kräver att bankerna på särskild framställningerhåller tillstånd alt öppna ett nytt kontor. Skall bankinspektionen svara för tillslåndgivningen- vilkel jag alltså avstyrker- bör detta ske i de former som f. n. gäller för elableringsnämnden. Kommitténföreslår slutligen att nämndens sammansättning förändras pä 1980/81:37 22 sä sätt all parlamentariker inle liingre skall inga. Dellamotiveras med en kommande förändring av bankinspektionens styrelse, därutredningen kan väntas föreslå att politiskt valda representanter skall ingå.Detta synes vara en mindre lyckad reform. Del kan knappast vara eftersträvansviirtalt den nya styrelsen för bankinspektionen blir i nämnvärd grad sysselsatt med frägorav sä jämförelsevis liten dignitet som enskilda etableringsiirenden. Iproposition till årets riksdag (1978/79: 111) anför statsrådet och chefen för ekonomidepartementet:"Enligt vad jag har inhämtat frän banklagsutredningen (Fi 1976:04)övervägs inom utredningen möjligheterna att förenkla den etableringskontrollsom f. n. äger rum genom ". Detförefaller mig som om utredningens förslag inte skulle tillfredsställa ensmättliga ambitioner i delta avseende. Jag föreslär därför att ingen förändringi reglerna för kontorsetablering vidtas, förrän tiden anses mogen att gebankerna frihet att sjiilva bestämma över omfattningen av sitt kontorsnät. 1980/81:37 1 Remissinstanserna kan delas upp i tre ungefär lika storagrupper. En grupp, som omfattar bl. a. bankinspektionen, riksbanksfullmäktigeoch föreningsbankernas förbund, tillstyrker eller har inget att erinra motutredningens förslag. vill att en viss form av etableringskontrollskall finnas kvar men finner det vara en brist i förslagel att samhället saknarinflytande när del gäller indragning av bankkontor. En annan grupp av remissinstanser förordar att etableringskontrollenslopas helt. Till denna grupp hör kommerskollegium, NO, bankföreningen,och handelskammarförbundet. Nära denna grupp stårindustriförbundet och arbetsgivareföreningen. De anser att det finns anledningatt överväga om inte etableringskontrollen kan slopas ochatt det ur detta perspektiv är tveksamt om det finns anledning att dessförinnanändra pä reglerna om etableringskontrollen. En tredje grupp av remissinslanser vill behålla detnuvarande systemet. Hit hör bl. a. sparbanksföreningen, LO, TCO, banktjänstemannaförbundetoch kommunförbundet. Enligt banktjänstemannaförbundet och TCO bör än nu sker på eget initiativ göra helhetsbedömningar beträffande konlorsslruktureni exempelvis nya bostadsområden. Enligt kommunförbundet bör kommunen fäinformation och tillfälle att yttra sig inte bara vid nyetablering utan ocksänär en indragning av bankkontor är aktuell. Bankinspektionen är tveksam om behov av etableringskontrollfortfarande är för handen. Den tendens lill överetablering som kundekonstaleras under 1960-talel synes nu vara borta. Anledningen härtill är all deökade koslnader som följer av sådan etablering kommit att slå alltför hårt pävederbörande banks lönsamhet. Kanske skulle rent teoretiskt kunna befaras allrikstäckande banker skulle genom omfattande etablering i nägon region kunnaförsöka slå ut regionala eller lokala banker eller i varje fall allvarligtförsämra konkurrenssituationen för dessa. Riskerna härför torde emellertid bl.a. av de nyssnämnda kostnadsskälen fä betraktas som praktiskt tagetobefintliga. Åtgärder frän en storbanks sida för att slå ut andra banker inomen region skulle - om över huvud taget tänkbara - knappast vara meningsfulla. Av främst de anförda skälen har bankinspektionenförståelse för strävanden alt mjuka upp den reglering av kontorselableringensom nu råder. Härvid är naturligtvis olika lösningar i och för sig tänkbara. Inspektionenhar emellertid inte funnit nägon lösning som frän skilda Prop.1980/81:37 2 synpunkter på ett avgörande sätt skulle kunna vara attföredra framför den av banklagsutredningen nu föreslagna. Alltså kaninspektionen tillstyrka jämväl det i fråga om bankernas kontorsetableringframlagda förslaget lill lagändring. I fråga om den rådgivande nämnd som enligt förslaget skallinrättas vill inspektionen anföra följande. Genom nämnden är del avsett att företrädare för bankernaoch skall kunna säsom ett led i inspektionensprövning av etableringsärendena framföra synpunkter pä fördelningen av kontormellan bankerna och etableringsärendena i övrigt. Beslut i ärendena fattas avinspektionen. Beträffande nämndens organisation framgär av förslaget altnämnden skall vara knuten lill inspektionen. En möjlighel är därvid altinspektionen svarar för nämnden i administrativt avseende innebärande bl. a.all inspektionen utser ledamöter i nämnden med uppdrag för en av dem att varaordförande. Sammanlrädesfrekvensen i nämnden torde fä avgöras av inspektionenmed hänsyn till förekomsten av etableringsärenden.