prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — inkom tillkronofogdemyndigheterna i hela landet 1.362.985 allmänna mål och avslutades1.434.357 sådana mål. Vid årets utgång kvarstod 914.983 oavslutade allmännamål. Av det belopp somkronofogdemyndigheterna hade att driva in inlevererades i s.k.månadsräkningsmedel . utestod 2.358miljoner kr oredovisat. Under inkom till kronofogdemyndighetema274.906 enskilda mål. Härav utgjorde 23.692 införselmål, 33.125 mål omhandräckning för återtagande av gods som hade sålts genom avbetalningsköp ochåterstoden, 218.089, andra utsökningsmål. avslutades 263.950enskilda mål. Vid årets utgång fanns 128.979 oavslutade sådana mål. Antalethandlagda enskilda införselmål uppgick till 86.187. Antaletärenden angående lönegaranti uppgick till 3.922. Statistiska uppgifter rörandeöverexekutoremas verksamhet lämnas i bilaga 3 till protokollet i detta ärende.Sammanfattningsvis kan nämnas följande. inkom till landetsöverexekutorer 31.857 mål och handlades slutligt 31.571 mål. Till år 1977balanserades 7.264 oavslutade mål. Beträffande fördelningen av de slutligthandlagda målen på olika typer av mål kan hänvisas till tabell 1 i bilaga 3.Där lämnas också vissa uppgifter om antalet överexekutorsmål under budgetåret1975/76 (tabell 111). 1 bilaga 3 redovisas också vissauppgifter om självrättelse m.m. vid kronofogdemyndigheterna. 3 Lagberedningens förslag till utsökningsbalk 3.1 Förslagets huvudsakliga innehåll Beredningen har haft att övervägavad som lämpligen bör föras in i en ny UB. Till utsökningsrätten hör enligtberedningen i första hand verkställighet av domar, beslut och andraexekutionstitlar samt, om man utgår frän UL:s tillämpningsområde, även olikaformer av handräckning. Beredningen har övervägt om konkursrätten bör förassamman med den egent- ' Beloppen är avrundade. Tillförlitlig uppgift saknas omdet belopp som uppdebiterades . Bilagan här intagen som bilaga 4. liga utsökningsrätten men anser inte att något står attvinna med att i sin helhet föra samman så olikartade förfaranden som exekutioni egentlig mening och konkursförvaltning eller med att ur konkurslagen(1921:225) -KL - bryta ut något eller några avsnitt. Beredningen anser inteheller att förmånsrättsordningen, som regleras i förmånsrättslagen (1970:979)och berör både utsökningsrätt och konkursrätt, bör tas in i en ny UB. IUt>;ök-ningsrätt II har beredningen behandlat lagsökning och betalningsföreläggande.Reglema om lagsökning hör enligt beredningen hemma inom RB:s ram. Ävenom mål orn betalningsföreläggande skulle föras över till kronofogdemyndighet,vilket beredningen föreslog i nämnda betänkande, kan reglerna däromutan-praktisk olägenhet kvarstå i en särskild lag. Lagsökning ochbetalningsföreläggande är dessutom föremål för utredning inomjustitiedepartementet och resultatet av denna utredning bör inte föregripas.Beredningen anser inte heller lämpligt att ur lagen om avbetalningsköp bryta utde bestämmelser som rör själva handräcknings-resp. verkställighetsförfarandetoch föra över dem till UB. Beredningen anser sålunda att en ny UB bör begränsastill den egentliga utsökningsrätten och reglera exekutionsformernaverkställighet och handräckning. Till skillnad från UL bör enligtberedningen en ny UB vara direkt tillämplig i fråga om all verkställighet somgäller betalningsskyldighet eller annan förpliktelse, vare sig förpliktelsenhar fastställts av domstol, av förvaltningsmyndighet eller i annan ordning,dvs. också på indrivning av skatter och allmänna avgifter m.m. Även beträffandehandräckning som rör egendom är UB avsedd att i princip tillämpas generellt. Beredningen framhåller att genom dedelbetänkanden som den har avlämnat har en väsentlig del av arbetet påen ny UB blivit utfört. Beredningen utgår från att de nya regler som hartillkommit på grundval av beredningens successiva förslag nu inte skallgenomgående övervägas på nytt utan i allmänhet skall utan ändring föras in ibalken, frånsett de ändringar som följer av organisatoriska nyheter och den nyaredaktionella utformnirig som påkallas av att bestämmelserna förs in i enstörre enhet. Beredningen har i enlighet härmed inte på nytt närmare motiveratde bestämmelser som har antagits genom de partiella reformerna. Beredningens förslag till UB äravsett att ersätta i första hand UL och införsellagen samt SfL. LfL och FfL.Förslaget omfattar 19 kapitel om sammanlagt 420 paragrafer. Kapitlen är intesammanförda till uttryckliga huvudavdelningar men är grupperade på motsvarandesätt. I och 2 kap. rör exekutionsväsendet och andra för balken gemensammabestämmelser. I 3- 16 kap. behandlas verkställighet och i 17 kap. handräckning.De båda avslutande kapitlen, som är gemensamma för verkställighet och handräckning,reglerar kostnader i utsökningsmål resp. förfarandet hos kronofogdemyndighetenoch besvärsförfarandet. / kap. i beredningens förslaginnehåller bestämmelser om UB:s tillämpningsområde och de myndigheter somprövar utsökningsmål och om vissa andra frågor som har samband därmed. I 2 kap. meddelas förbalkens tillämpning gemensamma föreskrifter, bl.a. om innebörden av olikatermer som används i balken, om tillämpligheten av bestämmelser i balken somrör skepp, luftfartyg eller fast egendom och om ställande av säkerhet. Med 3 kap. inleds den storaavdelning som avser verkställighet, till skillnad från handräckning. 1 kapitletregleras vilka handlingar av olika slag som får ligga till grund förverkställighet och i vad mån särskilda villkor gäller för verkställigheten. 1anslutning härtill behandlas också invändningar som kan göras mot söktverkställighet och verkan av att exekutionstitel upphävs sedan verkställighethar inletts. 4 kap., sominnehåller bestämmelser om institutet införsel, överensstämmer i huvudsak mednuvarande införsellag. 5 kap. inleder dekapitel som behandlar utmätningsinstitutet och reglerar frågor som har sambandmed själva utmätningen, frånsett frågan om undantag från utmätning ochsäkerställande av utmätning. Där föreslås regler om bl.a. upplysningsskyldighetför gäldenären och tredje man, utmätningsordningen och förfarandet i sambandmed utmätning. Kapitlet innehåller också bestämmelser om förhållandet tilltredje man, återvinning med anledning av utmätningsansökan, rättsverkan avutmätning eller av betalning till kronofogdemyndigheten och självrättelse avutmätning. Även frågan om utmätningsverkan av betalningsfastställelse reglerasi kapitlet. 1 6 kap. meddelas bestämmelser om gäldenärens beneficium och andraundantag från utmätning. Kapitlet motsvarar i allt väsentligt nuvarande regleri saken. I 7 kap. föreslås bestämmelser om de åtgärder som kronofogdemyndighetenskall vidta beträffande utmätt egendom för att säkerställa utmätningen.Kapitlet innehåller också föreskrifter om provisorisk åtgärd, när utmätninginte kan ske genast. Bestämmelser om utmätning 'av lön och liknandeersättningar har tagits upp i 8 kap. De överensstämmer i sak i allt väsentligtmed nuvarande regler om sådan utmätning. 9 kap. innehåller vissabestämmelser som är gemensamma för exekutiv försäljning av all slags egendom,bl.a. bestämmelser om hinder mot försäljning och tidsfrist för försäljning, omförfarandet när andel i viss egendom har utmätts och om tredje mans rätt tillbetalning ur exekutivt såld egendom. I 10 kap. regleras exekutiv försäljning avlös egendom frånsett registrerat skepp och registrerat luftfartyg m.m.Bestämmelser meddelas om såväl försäljning på auktion som försäljning underhand. Särskilda föreskrifter föreslås beträffande försäljning i fall dåutmätning har skett av rätt till egendom som gäldenären har förvärvat underäganderättsförbehåll. 1 kapitlet meddelas även bestämmelser om indrivning avutmätt fordran och om åtgärder efter utmätning av pantbrev eller av skuldebrevsom är intecknat i luftfartyg. 11, 12 och 13 kap. behandlar exekutivförsäljning av registrerat skepp m.m., av registrerat luftfartyg m.m. resp. avfast egendom. Dessa kapitel motsvarar i allt väsentligt nuvarande regler i SfL.LfL och FfL, frånsett att försäljningen skall ankomma på kronofogde- Prop.1980/81:8 Lagberedningens förslag 88 myndigheten i stället för på överexekutor. I 14 kap. i beredningens förslaghar tagits upp bestämmelser om det sista ledet i mål om utmätning, dvs. omredovisning och fördelning av medel som har influtit efter utmätning. 15 kap.innehåller bestämmelser om verkan av exekutiv försäljning. Där regleras sådanförsäljnings verkan mot tredje man som var rätt ägare till egendomen ochköparens rätt i sådana fall. Kapitlet innehåller också bestämmelser omersättningsskyldighet för gäldenären och borgenär, när exekutivt såld egendomfrångår köparen eller när försäljningen medför att tredje mans rätt gårförlorad. En bestämmelse föreslås också om ersättningsskyldighet för staten ivissa fall. I 16 kap. ges bestämmelser omverkställighet av annan förpliktelse än betalningsskyldighet, t.ex.förpliktelse att utge viss lös egendom eller att avflytta från fastighet. Bl.a.regleras vilka olika sätt för verkställighetens genomförande som står tillbuds. Vissa särskilda bestämmelser föreslås om avhysning, nämligen om tidsfristoch anstånd för avhysning och i vad mån avhysning får verkställas mot tredjeman. 1 17 kap. regleras handräckning.Där föreslås bestämmelser om dels kvarstad och andra säkerhetsåtgärder, delshandräckning för återställande av besittning, avhysning m.m. Ingåendebestämmelser meddelas särskilt om kvarstad för fordran. Bl.a. föreslås ettförstärkt skydd för sådan kvarstad. 1 18 kap. har tagits upp regler omkostnader i utsökningsmål. Kapitlet innehåller detaljerade bestämmelser omsåväl förrättningskostnader, dvs. statens kostnader för förfarandet, som partsegna kostnader. I det avslutande 19 kap. meddelas bestämmelser om delsförfarandet hos kronofogdemyndigheten, dels klagan över beslut iutsökningsmål. 1 fråga om förfarandet hos kronofogdemyndigheten föreslåsbestämmelser bl.a. om parts ansökan och vad som har samband därmed, om förhörmed svaranden eller tredje man, om tvångsmedel och om kronofogdemyndighetensbeslut. Föreskrifter meddelas också om handläggningen av vissa tvister somföreslås skola prövas av kronofogdemyndigheten. Trots att införsel bara kan äga mmi vissa slags tillgångar och endast får ske för vissa slags fordringar harreglema härom i beredningsförslaget ansetts böra få sin plats före reglerna omutmätning. Detta hänger enligt beredningen samman bl.a. med att utmätning är enlångt mera komplicerad exekufionsform som i förslaget regleras i elva kapitel.1 8 kap., som rör utmätning av lön o.d., har i fråga om förfarandet i storutsträckning kunnat hänvisas till reglerna om införsel i 4 kap. En annan möjligplacering av reglema om införsel hade enligt beredningen varit att föra in demefter avdelningen om utmätning och före reglerna om annan verkställighet änsådan som rör betalningsskyldighet. Frånsett att institutet införsel därigenomskulle få en mera undanskjuten plats än som svarar mot dess Prop.1980/81:8 Lagberedningens .förslag 89 praktiska betydelse hade följden blivit att man antingenhade måst i kapitlet om utmätning av lön föra in en fullständig reglering avdetta förfarande och vidare i ett senare kapitel om införsel fått i görlig månhänvisa till nämnda regler om utmätning av lön eller också hade fått ikapitlet om utmätning av lön hänvisa framåt lill det senare kapitlet ominförsel. Båda altemativen skulle enligt beredningen medföra olägenheter iredaktionellt hänseende. Att reglerna om införsel i förslaget har tagits införe reglerna om utmätning stämmer också väl, framhåller beredningen, med denpåtagliga realiteten att utmätning av lön är en sekundär möjlighet attexekutivt ingripa mot den sorts tillgångar som båda instituten gäller. Beredningen framhåller att dettidigare har ansetts vara en principiell fråga humvida vid en reform exekutivaärenden borde redan i första instans anförtros domstolarna eller ligga hossärskilda organ. Som skäl att låta domstolarna handha exekutionen har åberopatsdet rent principiella argumentet att uppgiften tillhör rättsväsendet.Beredningen har redan i samband med stora reform av polis-, åklagar-och exekutionsväsendet uppmärksammat frågan och därvid uttalat sig för attexekutiva ärenden alltjämt bör i första instans åvila särskilda exekutivamyndigheter. Denna ståndpunkt utesluter naturligtvis inte att exekutiontillhör rättsväsendet. Till stöd för den rådande ordningenkan enligt beredningen särskilt framhållas att det skulle vara främmande fördomstolarna att ha ansvaret för de allmänna målen. Man kan svårligen ålägga dematt svara för intirivning av skatter, något som är kronofogdemyndigheternastill sin omfattning största arbetsuppgift. Och att dela upp verksamhetsområdetså att enskilda mål läggs till domstol och allmänna mål blir kvar hoskronofogdemyndighet skulle medföra betydande praktiska olägenheter. I sambandmed reform framfördes inte några önskemål om att domstolarna skullesvara för exekutionsväsendet i första instans. Och under beredningens fortsattaarbete har inte heller kommit fram sådana önskemål. Beredningen anser sigsålunda kunna utgå från att exekutionen i enlighet med beslut skall iförsta hand ligga hos kronofogdemyndighet och inte hos domstol. Beredningen anser angeläget att detnuvarande antalet instanser i utsökningsmål nedbringas och en organisatorisktenklare ordning även i övrigt genomförs. Enligt beredningen är det naturligtoch ändamålsenligt att kronofogdemyndighet görs till det organ som påexekulionssidan får motsvara allmän underrätt på den dömande sidan.Uppenbarligen är det fullt möjligt att utan risk för rättssäkerheten minskaantalet instanser i utsökningsmål genom att avskaffa överexekutor sommellaninslans. Beredningen anser också att en lämplig ordning vinns om deärenden som handläggs av överexekutor som första instans liksphi försäljningav regis- Prop.1980/81:8 Lagberedningens förslag 90 trerat skepp, luftfartyg m.m. och fast egendom anförtroskronofogdemyndighet. Detta förutsätter att kvalificerad arbetskraft finns atttillgå hos kronofogdemyndigheten och att det inom myndigheten sker en ändamålsenligarbetsfördelning. Beredningen påpekar att statsmakterna har fattatprincipbeslut om en stark minskning av antalet kronofogdedistrikt. Efter ensådan minskning bör nämnda krav kunna uppfyllas utan större svårigheter. Beredningen har övervägt humvidanågon del av de ärenden angående förordnande om verkställighet av vissa domaroch beslut m.m. som i första instans tas upp av överexekutor bör gå tillunderrätt som då skulle pröva förutsättningarna för verkställighet och gedirektiv om och hur verkställighet får äga rum. Beredningen har emellertidinte ansett ändamålsenligt att flytta dessa ärenden från överexekutor tillunderrätt. Man vinner en betydligt enklare och mera överskådlig ordning, om deanförtros kronofogdemyndighet som första instans. måsteJu under alla förhållanden medverka vid verkställigheten och kvalificeradebefattningshavare hos myndigheten bör kunna bemästra uppgiften. Beredningenpåpekar att den inte ämnar föreslå någon ändring i den nuvarande ordningen attförutsättningarna för verkställighet av vissa utländska domar eller besluteller av utländska skiljedomar skall prövas av . Beträffande exekutiv försäljning avregistrerat skepp, luftfartyg m.m. och fast egendom framhåller beredningen attden i tidigare betänkanden har räknat med att. om överexekutor avskaffas,sakkunniga förrättningsmän vid behov skulle kunna användas utanför detkronofogdedistrikt där vederbörande är stationerad. 1 fråga om registreradeskepp och luftfartyg kan man över huvud inte vänta sig att det annat än på ettmycket begränsat antal ställen kan finnas förrättningsman- med erfarenhet påområdet. Efter den eftersträvade minskningen av antalet kronofogdedistrikttorde däremot i fråga om försäljning av fast egendom sakkunnig komma att finnasinom varje distrikt, möjligen med ett eller ett par undantag. Oavsett var densom anlitas är stationerad, bör han i ett aktuellt ärende handla i den lokalakronofogdemyndighetens namn. Att utmätningsärende inte behöver flyttas frånförsta till andra instans när den utmätta egendomen skall säljas innebär enligtberedningen givetvis en organisatorisk fördel. Av ärenden som överexekutor nuhandlägger som första instans intar i övrigt, anför beredningen vidare,handräckningsärendena en särställning. Även om införsel, utmätning och andraverkställighetsärenden skall handläggas av kronofogdemyndighet i förstainstans kan man tänka sig att göra domstol ensam behörig att i första instansta upp ansökningar om handräckning. Beredningen har emellertid inte funnit attdetta skulle innebära någon utan stannat för att det praktisktlämpligaste är att behålla möjligheten för vederbörande att vända sig tillexekufiv myndighet, vilken Prop.1980/81:8 Lagberedningens förslag 91 - om överexekutor avskaffas - bör varakronofogdemyndighet. Ärenden om handräckning kräver snabbt ingripande, t.ex. omdet gäller skepp eller luftfartyg som väntas anlända till viss hamn ellerflygplats. Sökanden bör därför kunna vända sig till den myndighet som ärnärmast till hands. Det är t.ex. i fråga om kvarstadsansökan inte möjligt att,om befogenheten att ingripa läggs hos domstol, alltid lita till Just dendomstol vid vilken eventuell talan i saken sedermera skall väckas. 1 andrafall, såsom vid återställande av besittning, är det kanske inte alls aktuelltatt talan skall behöva väckas vid domstol. Det kan enligt beredningen knappastbestridas att den för praktisk verkställighet inrättade kronofogdeorganisationenär bättre ägnad att tillgodose kraven på snabba ingripanden än domstolama.Domstols beslut om handräckning måste f.ö. under alla omständigheter befordrastill kronofogdemyndigheten för att genomföras. Motsvarande gäller nubeträffande överexekutors beslut om handräckning. Efter överexekutorsavskaffande kan kronofogdemyndigheten, om den får befogenhet att ta upp ärendenom handräckning, både meddela beslut därom och själv befordra beslutet tillverkställighet. Beredningen föreslår alltså att kronofogdemyndighet fårbefogenhet att besluta om handräckning i huvudsak enligt vad som gäller föröverexekutor. Därvid fömtsätts att myndigheten blir utrustad med kvalificeradpersonal för ändamålet. Beredningen påpekar atthandräckning kan beviljas av överexekutor inte bara direkt enligt UL:s bestämmelserdärom utan även på grund av hänvisningar i andra lagar till UL. 1 stort setttorde enligt beredningen inte finnas anledning att skilja mellan handräckningdirekt enligt UL och handräckning på grund av hänvisning till UL:sbestämmelser. I åtskilliga författningar läggsspeciella befogenheter hos överexekutor, t.ex. att motta deposition av hyram.m. Beträffande dessa befogenheter fär i varje särskilt fall prövas, anförberedningen, om överexekutor bör ersättas av kronofogdemyndighet eller någon annanmyndighet. Antalet sådana ärenden och därmed förenat arbete är inte så stortatt det i nämnvärd grad påverkar den nu aktuella organisationsfrågan. Beredningen erinrar i dettasammanhang om de ärenden rörande fördelning av medel enligt som nuhandläggs av . Eftersom fördelningen sker med tillämpning avreglema om fördelning av köpeskilling för utmätningsvis såld fast egendom kandet synas rationellt att överflytta även dessa fördelningsärenden tillkronofogdemyndighet. Om det inte sker utan ärendena stannar hos ,kan denna behöva anlita expert på hithörande frågor hos kronofogdemyndigheteller på annat håll. Beträffande frågan om överinstanstill kronofogdemyndighet kan man enligt beredningen, om överexekutor avskaffas,tänka sig att talan från kronofogdemyndigheten skulle fullföljas inte tillhovrätt utan till tingsrätt eller annan domstol som dömer i första instans. Omtalan skall från krono- Prop.1980/81:8 Lagberedningens förslag 92 fogdemyndighet fullföljas till underrätt, kommer dock inteantalet instanser i exekutiva ärenden att minska, om inte särskildabegränsningar ställs upp i fråga om fullföljd till högre instanser. Tvärtomskulle i alla ärenden som handläggs av överexekutor som första instans liksomi ärenden angående försäljning av skepp, luftfartyg m.m. och fast egendomtillkomma en ny mellaninslans. Beredningen kan å andra sidan inte finnalämpligt att, om talan i exekutiva ärenden skulle fullföljas till underrätt,särskilt begränsa möjligheterna till fullföljd därifrån. Exekutiva ärendenerbjuder inte sällan svåra rättsliga problem som bör få prövas av överrätt. Mankan vidare enligt beredningen knappast tänka sig att alla ärenden oavsett sinbeskaffenhet skulle gå från viss kronofogdemyndighet till en och sammaunderrätt. 1 stället torde man tvingas att dela upp ärendena på olika slagsdomstolar, t.ex. så att ärenden om försäljning av fast egendom går tillfastighetsforum, ärenden om avhysning av hyresgäst till hyres-domstol osv. Ensådan fullföljdsordning blir svåröverskådlig och kan befaras medförasvårigheter i tillämpningen. Vidare får man räkna med att talan skulle fåfullföljas till underrätter med mindre domkretsar än kronofogdemyndigheternasdistrikt. Detta kan enligt beredningen inte vara lämpligt. Det är i övrigtnaturiigtvis viktigt att man snabbt kan få ett auktoritativt avgörande i saken. Beredningen anser att valet avöverinstans bör stå mellan hovrätt och en särskild överinstans för exekutivaärenden för hela riket. Det senare alternativet kan i förstone synastilltalande från fiera synpunkter. Ärendenas snabba avgörande kan befordras ochenhetligheten i avgörandena främjas. Beredningen erinrar här om att RSV nyligenhar utsetts till centralmyndighet för exekutionsväsendet och skall ersätta denmera provisoriska exekutionsväsendets organisationsnämnd. RSV skall fåbetydande administrativa och praktiska uppgifter inte minst med tanke påskatteindrivningen. Bl.a. kommer eventuell central databehandling attförläggas dit. Beredningen kan emellertid inte finna lämpligt att i encentralmyndighet av den typen bygga in en över- och slutinstans för prövning avtalan som fullföljs i exekutiva ärenden. Man skulle sålunda vara nödsakadatt inrätta en självständig överinstans. Denna måste ha en sådansammansättning att den kan väl fylla uppgiften att vara slutinstans även irättsligt svåra exekutiva ärenden. En kollegial domstol är nödvändig.Beredningen har den uppfattningen att tillströmningen av besvär i kvalificeradeärenden inte blir tillräcklig för att motivera inrättandet av en särskildkollegial domstol för ändamålet. Härtill kommer att principiella erinringar kanframställas mot att låta exekutiva ärenden slutligt avgöras i en instans som ärhelt skild från domstolsväsendet i övrigt. De svåra frågor som uppkommer isådana ärenden är av ({ivihättslig natur och det är betydelsefullt att debedöms på ett sätt som står i överensstämmelse med avgörandena när motsvarandefrågor uppkommer utan samband med exekutiva ärenden. Inte minst i fråga omhand- Prop.1980/81:8 Lagberedningens förslag 93 räckning synes det olämpligt att talan fullföljs till ensådan central överinstans som har nämnts . Över huvud kräver ettkvalificerat avgörande av svårare exekutiva ärenden att den som prövar sakenhar god överblick över hela civilrätten. Beredningen påpekar att exekutivabesvärsmål i allmänhet brukar avgöras på gmndval av skriftligt material. Iblandkan det emellertid vara behövligt att partema inställer sig till muntligförhandling. Om partema eller deras ombud i så fall skall nödgas inställa sig istationeringsorten för en central instans för hela riket skulle det innebära enavsevärd olägenhet för dem. Det finns dock den möjligheten att sammanträdehålls på en ort som ligger mera bekvämt till för parterna. Sammanfattningsvis uttalarberedningen att det inte föreligger tillräckliga skäl för en så genomgripandeomläggning av förfarandet i exekutiva ärenden som att ersätta prövningen ihovrätt och högsta domstolen med prövning hos en särskild central instans förhela riket. Av det sagda följer att exekutivaärenden enligt beredningens mening bör fullföljas från kronofogdemyndighet fillhovrätt. En farhåga är att detta kan leda till en besvärande arbetsbelastningför hovrättema.