prop · G40390 · 1980-12-31 00:00:00 — Det bör ankomma på räddningstjänstkommitténatt i samverkan med bl. a. utföra denna granskning. Behovetav eventuella kompletterande åtgärder för att säkerställa radionstillgänglighet i nödsituationer bör därvid också övervägas. diskuterar relativt utförligti vilka situafioner en utrymning kan bli aktuell. Enligt institutet ärutrymning i allmänhet inte en lämplig åtgärd under pågående utsläpp. Däremotkan utrymning komma i fråga såväl i en hotsituation, dvs. före utsläpp, som ien senare situation, dvs. efter utsläpp, som medför t. ex. radioaktivmarkbeläggning. I det senare fallet krävs dock enligt insfitutet indikeringföre utrymningen. behandlar också frågan om vilkastråldoser som kan motivera ett utrymningsbeslut. Ifråga om planeringsbehovet framhåller institutet att en fullständig utrymningäven av störte tätorter troligen kan genomföras även om ingenförhandsplanering sker. Störte delen av befolkningen kan utrymmas med egnatransportmedel betydligt snabbare än så, och för övriga gmpper hinner man inomdenna tidsrymd vidta åtgärder allt efter situationen. Värdet av en planeringligger enligt institutet följaktligen främst i att tiden för utrymning avsvårrörliga befolkningsgrupper såsom sjuka och handikappade kan kortas av,exempelvis till mellan fem och . Blandremissinstanserna framhåller liksom iMalmöhus län att civilförsvaret numera har en restriktiv inställning fillutrymning och ställer större krav på efter läget anpassade åtgärder. Dettaöverensstämmer enligt väl med de riktlinjer insfitutetredovisar. i menar att största möjliga samordningmed civilförsvarets planering bör eftersträvas. Jagär beredd att godta strålskyddsinstitutets allmänna syn på när utrym- Prop.1980/81:90 Bilaga 2 26 ningarbör komma i fråga. Jag delar också institutets och remissinstansernasuppfattning att planeringen när det gäller utrymning mera måste syfta till enhandlingsberedskap hos berörda organ när det gäller olika tänkbara åtgärder äntill att mfinmässigt fastställa och inöva bestämda handlingsmönster. a.detta skäl anser jag inte att ställning här bör tas till de dosnivåer förutrymning som institutet redovisat. Vid ett beslut om utrymning måsteuppenbarligen en sammanvägning ske av alla i den aktuella situationen viktigaomständigheter såsom å ena sidan t. ex. strålningsriskerna om en utrymninginte sker och å andra sidan bl. a. de förväntade negativa effekterna,exempelvis i form av olycksrisker och sociala biverkningar, av en utrymning. Närdet gäller den närmare förhandsplanering som behöver göras anser. jag att endetaljplanering är motiverad främst beträffande grupper som är svåra att snabbttransportera bort. Av denna anledning krävs framför allt en kartläggning avvistelseplatser för sådana grupper samt inventeringar av transportresurser m.m. I utsläpp från kärnkraftverk kan ingå radioaktivjod. Joden är lätlflyktig och upptas i kroppen genom inandning. Därefteransamlas den främst i sköldkörteln, som vid höga stråldoser kan skadas allvarligt.Upptag av radioaktiv jod i sköldkörteln kan förebyggas effektivt genomtillförsel av inaktiv dvs. vanlig jod i form av jodtabletter i samband medeller strax efter inandningen av den radioaktiva joden. Enligt strålskyddsinstitutet bör en utdelning avjodtabletter ske i förväg. Vid en olycka är det nämligen enligt institutet intemöjligt att hinna med utdelning annat än inom smärre områden. Institutetförordar därför en utdelning av jodtabletter till samtliga hushåll inom enradie av lOkm från kärnkraftverken, men tar inte ställning till om en utdelningbör ske även utanför detta område. Remissinstanserna delar i allmänhet uppfattningenatt en utdelning av tabletter bör ske i förväg. Några remissinstanser anserdock att frågan bör utredas ytterligare. Olika meningar finns omutdelningsområdets storlek. förordar förutom utdelning inom10-km området en kraftigt decentraliserad lagerhållning. Socialstyrelsenframhåller vidare tillsammans med i att jodtableUernabör delas ut, fömtom ull hushållen, också till exempelvis skolor, daghem ocharbetsplatser. stöder också institutets tanke all jodtabletterbör finnas fillgängliga för frivilligt anskaffande. Regeringen har senare uppdragit åt strålskyddsinstitutetatt i samråd med och berörda länsstyrelser närmare utredafrågan om utdelning av jodtabletter inom från kärnkraftverken.Myndigheterna understryker vid redovisningen av uppdraget att utdelningen bör 1980/81:90 Bilaga2 27 utsträckasöver samma område som telefonalarmeringen. Tabletterna beräknas behöva förnyasmed . Distributionen föreslås delvis ske viaapoteken, som också föreslås tillhandahålla tabletter för allmän försäljning. Jagdelar uppfattningen att en kostnadsfri utdelning i förväg av jodtabletter böräga mm inom närområdet som bör sammanfalla med den inre beredskapszonen.Utdelning bör förutom till hushållen även ske till bl. a. daghem, skolor, sjukhusoch arbetsplatser. Befolkningen inom den inre beredskapszonen bör ocksåkostnadsfritt kunna komplettera sitt innehav. Tabletter bör därutöver finnastill försäljning vid apotek utanför denna zon. bör svara föratt preparatet tillhandahålls vid apotek samt i samråd med länsstyrelsernasvara för distributionen inom den inre beredskapszonen. Hämtöverbör enligt min uppfattning lagerhällas en viss reserv av lämpligt förpackadejodtabletter avsedda för att inför en olycka kunna komplettera tidigaregenomförd utdelning inom den inre beredskapszonen. Även en selektiv utdelninginom indikeringszonen runt resp. kärnkraftverk bör kunna genomföras från dennareserv. bör i samråd med strålskyddsinstitutet ochlänsstyrelserna svara för att en sådan reserv skapas i lämpliga former. 7.9Utbildning och övning av personal Situationen vid en reaktorolycka, vare sig olyckanär liten eller stor, ställer stora krav på beredskapsorganisationen. Allpersonal i denna organisation behöver därför ha en för resp. uppgifteranpassad kunskap. konstaterar i sin rapport attden nuvarande utbildningen har åtskilliga brister och föreslår etlutbildningsprogram för personal främst vid länsstyrelser, brandförsvar, polisoch kustbevakning men även i kommuner, landsting, inom jordbrukssektorn m.m.Utbildningen föreslås omfatta mellan 1 och beroende påfunktion i beredskapsorganisationen. Strålskyddsinslitutet föreslår också atten plan för återkommande övningar upprättas för beredskapsorganisationen ochatt en central organisation för planering av utbildning och övningar skapas.Enligt strålskyddsinslitutet kan en sådan organiseras gemensamt av institutet,kärnkraftinspektionen, länsstyrelserna och kraftverksbolagen och arbeta underöverinseende av institutet. Remissinstanserna är i allmänhet positiva såvältill en vidgad utbildnings- och övningsverksamhet som till att ett särskiltplaneringsorgan skapas. påpekar dock att planeringsorganetalternativt kan inordnas i strålskyddsinslitutet. Regeringen har senare uppdragit åt statensbrandnämnd att i samverkan med vissa andra myndigheter ytterligare utredautbildnings- och övningsverksamheten. har i december 1980överlämnat en rapport Prop.1980/81:90 Bilaga 2 Jordbruksdepäftementet 28 meden överarbetning och konkretisering av strålskyddsinstitutets förslag. Nämndenföreslår att utbildningen skall administreras av brandnämnden med stöd av enledningsgrupp. Utbildningen kan enligt brandnämnden bygga i huvudsak påexisterande resurser, varför en omfattande personalutbyggnad vid brandnämndeninte krävs. Utbildningen kan till en del bedrivas regionalt eller lokalt.Brandnämnden understryker dock önskvärdheten av en så långt möjligt enhetligutbildning för de olika kärnkraftslägena. Jag bedömer att en god utbildning och eriåterkommande övning av beredskapsorganisationen är av avgörande betydelse förberedskapens effektivitet. Resurserna för dessa ändamål bör förstärkas. Det börankomma på brandnämnden, som ansvarar för annan räddningstjänstutbildning, attorganisera och administrera utbildningen i huvudsak enligt de förslag som lagtsfram i de nämnda rapporterna. Med hänsyn till de speciella förhållandena ijämförelse med annan räddningstjänst finner jag det lämpligt att brandnämndenbiträds av en särskild ledningsgmpp vid planeringen av utbildningsverksamheten.I denna ledningsgrupp bör fömtom brandnämnden bl. a. strålskyddsinstitutet, denärmast berörda länsstyrelserna, kärnkraftinspektionen samt vara representerade. Ledningsgmppen bör ha till uppgift attbl. ä. ange de närmare riktlinjerna för utbildning och övning samt attsärskilt utvärdera verksamheten och pröva behovet av förändringarav denna. Det ankommer på regeringen att precisera ledningsgmppens närmarearbetsformer. Jag delar brandnämndens uppfattning att en enhetligplanering och i anslutning härtill en enhetlig utbildning så långt möjligt börkänneteckna verksamheterna i de olika länen med kärnkraftverk. Utbildningen börutgå från deti inriktning i stort av beredskapen som jag har berört.De viktigaste beslutsfattarna bör följakfiigen erhålla en allsidig kompetensrörande handlandet vid olika typer av olyckor. Vid brandförsvar, polis ochkustbevakning inom den inre beredskapszonen bör personal ges en med hänsyn tilluppgifterna anpassad utbildning. Vidare behöver personal vid vissa andra, bl.a. kommunala, organ erhålla en mera översiktlig informafion och utbildning.Inom indikeringszonen behöver i första hand brandförsvarets personalutbildning. Dessutom kan personal vid vissa, bl. a. regionala, organ inom t.ex. sjukvården, transportväsendet och lantbmket behöva en översiktligutbildning. Detta kan gälla personal verksam såväl inom som utanför den inreberedskapszonen. Totalt föreligger således ett omfattandeutbildningsbehov. kan omkring 5500 personer behövaerhålla utbildning. Jag finner det angeläget att utbildningen av den för beredskapenviktigaste personalen i samtliga berörda län prioriteras. Den förstärkta utbildnings- och övningsverksamhetenkommer att medföra en ökad arbetsbelastning vid vissa myndigheter. Jagåterkommer vid min behandling av anslagsfrågorna till behovet av resursförstärkningarför Prop.1980/81:90 Bilaga 2 29 dettaändamål liksom till kostnaderna för utbildningsprogrammets genomförande. Jagfömtsätter därvid att vissa på andra håll tillgängliga utbildningsresurser, t.ex. vissa instmment inom totalförsvaret, kan disponeras av brandnämnden. För en effektiv beredskap krävs viss information iförväg till allmänheten. Det är av stor vikt att denna information som berörinnebörden av larmsignaler och de gmndläggande skyddsåtgärderna är allmänttillgänglig. berör i sin rapport innehållet iinformationen och formerna för att sprida den. Institutet anser att dennagrundinformation till allmänheten om vad som behöver iakttas vid enolycka bör kompletteras med en mer allmän bakgmndsinformation beträffande strålning,radioaktivitet och strålverkningar. Som informationskanaler nämner institutetfömtom speciella informafionsbroschyrer även massmedia och telefonkatalogen. Remissinstansernainstämmer allmänt när det gäller behovet av en förbättrad gmndinformation.Lämpligheten av information också om beredskapsplaneringen berörs.Landsorganisationen framhåller att de lokala säkerhetsnämnderna vidkärnkraftverken bör behandla även beredskapsfrågorna. Civilförsvarsstyrelsenoch påpekar att en väg att förbättra informationenfill allmänheten är den självskyddsut-bildning som bedrivs i civilförsvaretsregi. Jagvill för egen del framhålla att jag delar strålskyddsinstitutets syn på viktenav att information om skyddsåtgärder på lämpligt sätt ges i förväg tillbefolkningen inom den inre beredskapszonen och att denna information hållsaktuell. Förslaget att också ta med viss bakgrundsinformation om strålning m.m. synes välmotiverat. Det bör ankomma på strålskyddsinstitutet att i samrådmed länsstyrelserna ta fram erforderligt informationsmaterial och pålänsstyrelserna att svara för att informationen sprids fill allmänheten. Jagvill i detta sammanhang också framhålla betydelsen av att informationsfrågornabeaktas vid utbildning och övning av beredskapsorganisationen. Jaginstämmer i landsorganisationens uppfattning att de lokala säkerhetsnämndernaär ett lämpligt fomm för information om och synpunkter påberedskapsplaneringen. Det väsentligaste skälet för min uppfattning är detstarka kommunala intresse för beredskapsfrågorna som kommit till uttryck inteminst i remissyttrandena från de närmast kärnkraftverken belägna kommunerna. Envidgad information och diskussion om beredskapen är under alla omständigheternödvändig och det förefaller ändamålsenligt att diskussionen förs i det fommsom redan skapats för att behandla kärnkraftverkens säkerhetsfrågor. Jag villi sammanhanget förorda att övriga kommuner inom den inre beredskapszonen gesmöjlighet att delta i den lokala 1980/81:90 Bilaga2 30 säkerhetsnämndenför varje kärnkraftverk vid sidan om den kommun där kärnkraftverket är beläget. Jag vill också uttala mitt principiella stöd förtanken att ta in skyddet mot kärnkraftsolyckor i civilförsvaretssjälvskyddsutbildning. Eftersom även andra risker i fredssamhället kan behövabeaktas i självskyddsutbildningen förordar jag dock att denna fråga övervägsytterligare av statens brandnämnd och . Sjukvårdssektorn är berörd av kärnkraftsolyckordels såsom vårdresurs, dels med hänsyn till att sjukhus och liknandeinrättningar kräver särskild uppmärksamhet vid planering och genomförande av enutrymning. Utrymningsfrågorna har redan tidigare behandlats och jag kan därförhär begränsa mig till vårdberedskapen. är den medicinska vårdberedskapen inte något allvarligtproblem vid beredskapsplaneringen. Bristande utbildning och information hardock enligt institutet lett till att vårdpersonal ofta känner sig osäker om vaden kärnkraftsolycka skulle innebära. Det är därför enligt institutet viktigtatt personalen inom sjukvården är tillräckligt väl informerad istrålskyddsfrågor så att inte strålrisker, som annars lätt kan överskattas,hindrar en snabb, konventionell behandling av vanliga olycksfallsskador. Denmedicinska behandlingen av allvarliga strålskador blir enligt institutet ihuvudsak aktuell först någon eller efter en olycka och kommer vidett större antal skador främst att avse sekundära verkningar i form avinfektioner. För enstaka svårt skadade personer, exempelvis bland personal vidkärnkraftverk kan även annan vård komma i fråga. Vid sidan om den medicinskavården kan en ökad rådgivning beträffande risker för fosterskador och eventuellabort bli aktuell. En effektiv indikering av strålningen i aktuellavistelseområden torde, enligt institutet, tillsammans med grundläggandekunskaper hos läkarna om riskerna vara det väsentligaste underlaget för ensådan rådgivning. påpekar i sitt remissyttrande attkunskapen hos berörd personal om vård av strålskadade är bristfällig. Denkompletterande utbildningen bör enligt styrelsen ske i sjukvårdshuvudmännensregi som del av den katastrofmedicinska utbildningen ochkrigsberedskapsutbildning-en. anför att den beredskap somfinns för sistnämnda syften i stort tillgodoser kraven i samband med enreaktorolycka men att viss komplettering i särskilda avseenden kan krävas. Jag delar myndigheternas uppfattning attinformationen till och utbildningen av sjukvårdspersonal om strålskador,skadornas behandling och eventuella risker för vårdpersonal i samband därmedbör kompletteras. Erforderligt material för sådan information och utbildninghåller f.n. på att utarbetas av i samråd medstrålskyddsinstitutet. Prop.1980/81:90 Bilaga 2 31 Lantbmket ställs inför särskilda problem vid enallvarlig kärnkraftsolycka bl. a. genom att en eventuell utrymning kanförsvåra eller omöjliggöra djurskötsel och genom att restriktioner kan krävasför konsumtion av livsmedel från vissa områden. Bland livsmedlen är mjölkensärskilt känslig eftersom betande djur lätt upptar radioaktiv jod som överförstill mjölken. berörs framför allt problemen kring radioaktivjodi mjölk. Regeringen har senare uppdragit åt lantbruksslyrelsen atl kartlägga desärskilda problem som kan uppkomma inom jordbruket vid en olycka. Den rapportsom lantbruksstyrelsen med anledning härav avlämnat ger i många avseenden ettunderlag som direkt kan utnyttjas i beredskapsplaneringen och för utformning avinformation inom jordbrukssektorn. Dessutom redovisas ett antal områden därytterligare forskning och utredningar fordras. Lantbmksstyrelsen anser att detvid de flesta typer av olyckor bör vara möjligt för den djurskötande personalenall åtminstone under begränsade perioder vistas i området. En förutsättning ärdock att strålningsinlensileten på olika platser kan indikeras som underlagför bedömning av hälsoriskerna. Ett alternativ när det gäller skötseln skulleenligt styrelsen kunna vara att särskilda katastrofpatruller med speciellutbildning och utrustning upprättades. Dessa skulle också vid behov kunna svaraför transporter, slakt och avlivning. Lantbruksstyrelsen föreslår fortsattutredning av denna fråga. Styrelsen framhåller vidare attlivsmedelsrestriktioner kan komma i fråga inom ett långt större område än detinom vilket andra åtgärder behövs och understryker därför betydelsen avpågående översyn av anvisningarna för sådana restriktioner. Avlantbruksstyrelsens rapport framgår att vid stora olyckor skulle särskiltutegående djur kunna drabbas av akuta strålskador och dö inom fyra till sexveckor. En massavlivning skulle i ett sådant läge kunna vara den lämpligaåtgärden. Den innebär dock enligt styrelsen en mängd hygieniska och andraproblem. Lantbruksstyrelsen föreslår därför liksom Lantbrukarnas riksförbundatt dessa problem utreds vidare. Styrelsen framhåller vikten av godamätresurser så att de områden där långtgående åtgärder krävs klart kan avgränsas. olycka skulle enligt de redovisade rapporterna också kunna leda till enmycket långvarig markbeläggning av främst radioaktivt cesium.Lantbruksstyrelsen redovisar ett antal tänkbara åtgärder för att lindraeffekterna härav, men framhåller att ytterligare forskning krävs beträffandenyttan av djupplöjning och metoder härför. Lantbmksstyrelsenframhåller att en ökad information till lantbrukare samt till personal vidmejerier och slakterier bör lämnas. Speciellt lantbm-karna i närområdet behöverfå utförlig information. Jagansluter mig i allt väsentligt till lantbruksstyrelsens bedömningar. En vidgadinformation till lantbrukare och annan personal inom lantbmksnä- 1980/81:90 Bilaga2 32 ringarnaoch livsmedelsindustrin är således nödvändig. Detta gäller främst inom den inreberedskapszonen. En översiktlig information bör dock tillhandahållas även inomindikeringszonen. bör i samarbete med bl. a.lantbmksstyrelsen och berörda länsstyrelser svara för att informationen tasfram. Jag har tidigare understmkit betydelsen av en fungerandeindikeringsorganisation. Särskilt bör strålskyddsinstitutet i samarbete medlivsmedelsverket och lantbruksstyrelsen överväga vilka resurser som behövs inomlandet för mjölkkontroll. Forskning och utredningar bör enligt min uppfattninggenomföras i huvudsak enligt lantbruksstyrelsens förslag. Samråd bör skemellan lantbmksstyrelsen och strålskyddsinsfitutet beträffande forskningensnärmare inriktning. 8 Forskning och studier rörande beredskapsfrågorna Jag har i föregående avsnitt berört behovet avforskning inom lantbrukssektorn. ochremissinstansernas synpunkter visar emellertid att det finns ytterligare frågorav betydelse för beredskapens inriktning på och för förbättradeffektivitet i beredskapsorganisationen, där fortsatta forskningsinsatsereller andra särskilda studier behöver göras. Jaghar redan i avsnittet om kärnkraftens riskbild framhållit att nuvarande föreställningarom sannolikheten av olika haverilyper samt konsekvenserna av dessa haverierkan komma att förändras . Det är därför av stor vikt att berördamyndigheter kontinuerligt följer internafionell forskning och utveckling inomområdet och från tid till annan systematiskt ser över riskbilden. Det bör varaen uppgift för kärnkraftinspekfionen att svara för denna uppföljning i vadavser säkerhetsutvecklingen vid kärnkraftverken, och för kärnkraftinspektionentillsammans med strålskyddsinstitutet att följa utvecklingen beträffandehaveri- och utsläppsförlopp från kraftverken. Det är också angeläget att SMHItillsammans med strålskyddsinstitutet mera ingående söker värdera demeteorologiska spridningsprocesserna. Då det gäller de direkta skyddsåtgärderna harframhållits att skyddsmöjligheterna mot luftburet radioakfivt stoft ärförhållandevis ofullständigt kända. Skyddsnivån i olika byggnader ochmöjligheterna att ytteriigare förbättra denna kan därför behöva studerasytterligare. Dessutom bör skyddseffekten av enkla andningsskydd utvärderas meraingående. Sanering m. m. av jordbmksmark har redan berörts. Det är angelägetatt motsvarande forskning kommer till stånd även beträffande sanering itätorter. För att ytterligare studier och forskning rörandefrämst de frågor som jag nu har berört skall kunna påbörjas bör vissa särskildamedel härför anvisas. Jag återkommer härtill vid min behandling avanslagsfrågorna. 1980/81:90 Bilaga2 33 skyddsinstitutetbör ha det samordnande ansvaret för den fortsatta forsknings- ochundersökningsverksamhet som behövs för beredskapsplaneringen. 9 Uppföljning och samordning av beredskapsplaneringen Jag har i det föregående redovisat en rad förslagtill åtgärder som bör vidtas för att beredskapen mot kärnkraftsolyckor skalleffektiviseras. Åtgärderna innebär förändringar i förhällande till vad somgäller f. n. och kommer till vissa delar att få genomföras stegvis under denärmaste åren. Åtgärderna berör också ett flertal myndigheter och andra organ. Ansvaret för beredskapsplaneringens praktiskagenomförande ligger f.n. på länsstyrelserna i län med kärnkraftverk. Dettaansvarsförhållande förändras inte genom de förslag som jag nu har lagt fram.Det blir således en uppgift för resp. länsstyrelse alt svara för att deberedskapsplaner som finns för de olika kärnkraftverken revideras i enlighetmed de förslag till beredskapshöjande åtgärder som jag här redovisat. Jag avseratt, sedan behandlat förslagen, återkomma till regeringen i fråga omde uppdrag som behöver ges till länsstyrelserna och andra berörda myndigheterför att åtgärderna skall kunna genomföras. Jag vill emellertid redan nu framhålla alt jag serdet som nödvändigt att särskilda åtgärder vidtas för att säkerställa ensamordning och en uppföljning av de olika åtgärder som skall vidtas för atteffektivisera beredskapen. Många av de åtgärder jag föreslagit, t. ex.förstärkningen av indikeringsverksamheten, kräver samverkan mellan en rad organsåväl på det lokala och regionala som på det centrala planet. Vissa åtgärder,t. ex. utbildningen av berörd personal, bör planeras för samtliga berörda längemensamt. I många avseenden torde beredskapen vinna i effektivitet genom attåtgärder planeras och vidtas enhetligt i de olika länen. F. n. finns ingen central rådgivande ochsamordnande funktion för planeringen av beredskapen mot kärnkraftsolyckor. som är knuten till strålskyddsinstitutet harendast till uppgift att fungera som rådgivande expertorgan när en olycka harinträffat. Jag ser det som mycket angeläget att också arbetet med att bygga uppen effektivare beredskapsplanering nu kan samordnas och följas upp. Jag vill idetta sammanhang erinra om vad jag inledningsvis har anfört om nödvändighetenav att beredskapen fortlöpande ses över mot bakgrund av de praktiskaerfarenheter som görs och de nya kunskaper som kommer fram. Jag förordar därföralt en särskild, central funktion nu tillskapas för samordning och uppföljningav beredskapsplaneringen. Denna funktion bör innebära dels rådgivande ochsamordnande uppgifter gentemot länsstyrelserna och övriga berörda myndighetervid den utbyggnad av beredskapen som skall ske, dels uppgiften attfortlöpande följa upp beredskapspla-46 1980/81. 1980/81:90 Bilaga2 34 neringenoch därvid bl.a. för regeringen sammanställa och redovisa de förändringar ochkompletteringar av beredskapen som kan visa sig nödvändiga.