prop · G40382 · 1980-12-31 00:00:00 — omåtgärder mot frilevande vildsvin m.m.; Regeringenföreslår att antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag avregeringsprotokoll. Ipropositionen föreslås att åtgärder vidtas för att begränsa antalet frilevandevildsvin som finns i landet. Någon total utrotning av djuren bör inte ske. IStockholms län föreslås en mindre vildsvinsstam få finnas kvar. Naturvårdsverketoch bör få i uppdrag att noga följa denna stams utveckling eftersamråd med jägarorganisationerna och företrädare för lantbmket. Förslagetföranleder en ändring i lagen (1938:274) om rätt till jakt. 1 1980/81. Prop.1980/81:82 2 Lag om ändring i lagen (1938:274) om rätt till jakt Härigenomföreskrivs att 24 § 3 mom. lagen (1938:274) om rätt till jakt skall ha nedanangivna lydelse. Beträffande områden, där det finns stammar av vildkanin, vildmink eller vildsvin, fär regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta om jakt efler djuren för alt söka utrota eller minska stammarna. Om del fallas beslut om sådan jakt, får myndigheten besluta om de undanlag från beslämmelserna i denna lag som behövs för jaktens ändamålsenliga bedrivande. Myndigheten bestämmer om jakten efler åtagande av jakträttsinnehavaren skall bedrivas genom hans försorg eller av särskilt utsedda jägare. Myndigheien bestämmer även hur del skall förfaras med djur som dödas eller fångas vid jakten. 24§' 3 mom Beträffande område, där stam av vildkanin,ellervWåmivk finnes, får regeringen eller myndighet som regeringen bestämmerförordna att jakt efter sådant djur skall genom därtiU av myndigheten särskillutsedda jägare bedrivas för att söka utrota stammen. Förordnas om dylik']akt,äger myndigheten tilUka föreskriva de undantag frän beslämmelserna i dennalag som behövas för jaktens ändamålsenliga bedrivande. Myndigheten bestämmeräven hur det skall förfaras med djur som dödas eller fångas vid jakten. Denna lag träder i krafl tvä veckor efler den dag dä lagenenligt uppgift på den har utkommit från Iryckel i . Senastelydeise 1975: 175. Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , , , Söder, Krönmark,, , , , , , , , , Proposition om åtgärder mot frilevande vildsvin m.m. Med stöd av regeringens bemyndigande den 24 mars 1977tillkallade jordbmksministern en kommitté (Jo 1977:04) med uppdrag att se övervissa jakt- och viltvärdsfrågor. Kommitién som antog namnet jakt- och viltvårdsberedningen'har avlämnat delbetänkandet (SOU 1980:11) Vildsvin i . Till protokollet i detla ärende bör fogas beredningensöverväganden och förslag jämle reservation och särskilt yllrande som bilaga I. Belräffande nuvarande förhållanden m.m.samt beredningens närmare överväganden hänvisas till betänkandet. Efter remiss har yttranden avgelts av slåthållarämbelel,riksåklagaren, , , lanlbruksslyrelsen,, slatens naturvårdsverk, domänverket, universiteten i , styrelsen för , slatens veterinärmedicinskaanstalt, länsstyrelserna i , , ,, , , , , , ,, och . ' , ordförande, samtriksdagsledamöterna saml lantbrukaren . Sakkunniga har varit överdirektören , lantbrukaren , förbundsjuristen ,byråchefen . och verkställande direktören . 1980/81:82 4 det,, länsjaktvårdskonsulenlers förening . En sammanställning avremissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2. Vildsvinethar ursprungligen tillhört vår fauna men har inle funnils här i landet i någonstörre omfattning sedan 1700-talel. Som en följd av bl.a. rymningar frånvilthägn finns f.n. i drygt ett hundratal frilevande vildsvin. Djurenfinns i större eller mindre grupper i flera län i landel. Del största beståndethåller till i och där antalet djur beräknas uppgåtill ett sjuttiotal. Beståndet är huvudsakligen lokaliserat till området Mörkö-Tullgarnoch till angränsande marker i de två länen. Dessa vildsvin förökar sig ochsprider sig inom länen. Antalel frilevande vildsvin i landel i övrigt lorde inleöversliga 50 djur. Frän har rapporterats ell bestånd på mellan15-20 djur och från ett bestånd på omkring fem djur. I nägraandra län finns spridda, enstaka djur. Eftersomvildsvinen är myckel skygga är inventeringar svära att genomföra. De härredovisade uppgifterna, som i huvudsak härrör från vårvintern 1980, bör därförbedömas med slor försiktighet. Jakt-och viltvärdsberedningen har övervägt olika handlingsalternativ, nämligen attvildsvinen ulanför hägn utrotas, alten större eller mindre frilevande vildsvinsslam accepteras samt attett slutgiltigt beslul föregås av en försöksverksamhel på någon eller några platser i landel. Beredningenhar tagit slällning lill vilket allernaliv som bör väljas med beaktande avframför alll riskerna med svinen som smittkälla och riskerna för skador påolika jordbruksgrödor. Mot denna bakgrund anser beredningen att en viss vildsvinsslambör kunna accepteras om den hälls under noggrann kontroll. Som skäl anförberedningen alt varken förväntade skador pä jordbmksgrödor eller riskerna försjukdomsspridning är av den omfatlningen alt ett förslag om utrotning kanmotiveras. Beredningen grundar sin uppfattning även pä det förhällandet allvildsvinet ursprungligen har tillhört vår fauna och alt del därför är lika skyddsvärtsom andra inhemska djurarter. Jakt-och viltvårdsberedningen redovisar ulföriigl skälen säväl för som molfrilevande vildsvin. Beredningen intar en restriktiv linje i sin bedömning avlämpligheten i all den svenska vildsvinsstammen tillåls växa. Visserligenförordar beredningen att en vildsvinsslam accepteras, men 1980/81:82 5 beredningen föreslär en strikt kontroll avstammens utveckling och långtgående jaktmöjligheter. De flesta remissinstanserna delar den ekologiska gmndsyn somberedningen har redovisat. Bland remissinstanserna finns några som redovisiaren klart positiv inställning lill en frilevande vildsvinsstam. Bland dessa kannämnas , i . Flera andra remissinstanserförordar nägon form av fortsatt utredning eller försöksverksamhet innandefinitiv slällning kan tas. En klar majoritet av remissinstanserna äremellertid tveksam eller klart negaliv lill en frilevande svensk vildsvinsstam.Inställningen synes väsentligen vara gmndad pä farhågor för att vildsvinenskall Qäna som smittbärare för djursjukdomar och framför alll för att de kommeralt göra stora skador i jordbmket. Bland dessa remissinstanser återfinns bl.a.lantbruksstyrelsen och flertalet av de länsslyrelser som avgelt remissvar.Bland de remissinstanser som bestämt uttalar sig för en utrotning av defrilevande vildsvinen återfinns , och Föreningen . Som jag fidigare har anfört i prop. 1979/80:111 omersättning vid viltskador m.m. har jag den uppfattningen att vi skall värna omvår fauna, även om vissa djurarter medför skador eller inle ger någotekonomiskt utbyte. Enligl min mening är del ett viktigl led i omvårdnadenav vär fauna, att införandet av en ny art i landet föregås av noggrannaöverväganden. En ny eller ålerinförd djurart kan innebära risker för attsmittsamma djursjukdomar sprids och kan komma alt konkurrera med andra inhemskadjurarter. Vid avgörandet av om vårl land bör tillföras en sådan djurart börhänsyn tas inte bara till konsekvenserna för de djur som redan tillhör vårfauna utan också till andra motstående inlressen. Förhållandena i vårt land ärnu annorlunda än då vildsvinet tillhörde vår fauna. Det gäller bl.a.förekomsten av djur för vilka vildsvinet är ett naturligt villebråd. Frågan omvi bör behälla de i landet frilevande vildsvinen bör följaktligen prövas medhänsyn lill vilka konsekvenser en vildsvinsstam kan få på djurlivet i övrigtmed beaktande av andra allmänna och enskilda intressen. Jakt- ochviltvårdsberedningen framhåller att vildsvinen inte utgör någon påtaglig riskvad avser smittspridningen till landet. Däremot råder del enligt beredningenosäkerhet om i vad mån vildsvinen kan komma att bidra fill spridningen av tillSverige införda djursjukdomar. Man kan emellertid, enligt min mening, intebortse från all vildsvin som smittbärare kan komma att försvära bekämpandet aven epizooti som bmtit ut bland svin och nötkreatur i landet, inte minsl pä gmndav att vildsvinen är sä svåra att jaga. Även om risken för att få in sädana svårbekämpadesjukdomar i landet f.n. synes liten, bör hänsyn tas till att vildsvinen vid ellsädant sjukdomsutbrott kan bli en ytterst svårbemästrad faktor. Stöd för denna uppfattning finns enligl min mening i fleraav de remiss- 1980/81:82 6 Detla talar mot att nu acceptera frilevande vildsvin i landetannat än i begränsad omfattning. När det gäller vildsvinensroll som skadegörare anser beredningen alt skadorna, sedda i ett störreperspektiv, torde bli ringa. Denna uppfattning är sannolikt riktig och har intemotsagts av remissinstanserna. Vildsvinen kan emellertid, som beredningenpåpekar, bli till betydande skada och förtret för enskilda jordbrukare, någotsom starkt har betonats också av många remissinslanser. Bl.a. framhålls altskadorna kan bli besvärande i framför allt de gränsområden mellan jord- ochskogsbruksbygd i där det finns en omfattande potatisodling.Vidare framhålls alt problemen skulle ytteriigare accentueras för de jordbruksarrendalorersom inte har möjlighet att kompensera sig genom jakt. I flera länder med förekomstav vildsvin är skadorna för jordbruket mycket besvärande. accepterande aven svensk vildsvinsstarii skulle tveklöst, med tanke på hur snabbt de förökarsig, leda lill ökade skador. är många jordbmkare i de aktuellaområdena drabbade av skador på gröda som förorsakas av älg. Även dessaförhållanden talar mot ett accepterande av frilevande vildsvin i . Ensammantagen bedömning leder enligt min uppfattning till att redan en vildsvinsslammed den utbredning som beredningen har föreslagit skulle kunna skapa problem ien omfattning som inle kan godias. Min inställning överensstämmer härvidlag medden mening som flertalet av remissinstanserna har uttalat. Jag är emellertidinte beredd alt föreslå åigärder för att helt utrota de frilevande vildsvinen.Som jakt- och viltvärdsberedningen päpekar i sitl belänkande råder på fleraavgörande punkler en betydande osäkerhet om vildsvinen. Ett viktigt inslag iremissutfallet är ocksä att vissa remissinstanser, framför allt sådana med anknytningtill naturvärden, förordar beredningens förslag. Motbakgmnd härav och i syfte att vinna klarhet beträffande vissa omdiskuteradefrågor anserjag att en mindre grupp vildsvin tills vidare bör Ullåtas vara kvarinom ett begränsat område i landel där den kan hällas under kontroll. De frägorsom främst bör belysas genom en uppföljande undersökning är vildsvinens reproduktionstakt,skadegörelsens inriktning och omfattning samt möjligheterna all genom jaktreglera beståndet och all vidla förebyggande åtgärder. Vidvalet av område kan man finna vägledning i remissmaterialet. Enligt min meningär delar av väl lämpade för denna undersökning. I södra delenav länet finns en etablerad vildsvinsstam. Härtill kommer att iStockholms län redovisat en positiv inställning till en frilevande stam. Jagförordar därför att ett mindre bestånd tills vidare fär finnas kvar frilevandei delta län. I övriga delar av landel bör de djur som finns utrotas. Förden undersökning jag har skisserat är jag beredd föreslå regeringen att ställavissa medel till förfogande. Undersökningen bör bedrivas gemen- Prop.1980/81:82 7 samtav och och efter samråd med såväl jägarorganisationernasom . För medel lill verksamheten bör jaktvärdsfondentas i anspråk. Undersökningen, vars resultat skall redovisas till regeringen,bör bedrivas under i vart fall . Resultaten fär därefter utgöra grund förställningslagande till frågan huruvida det behövs nägon ytterligare älgärdfrän regeringens sida. Om emellertid alltför sloraolägenheter skulle bli följden av ett visst beständ i bör, eflerframställning lill regeringen, de omedelbara åtgärder som är nödvändiga för attutrota stammen få vidtas. Vildsvinsbeslåndel i länet bör lills vidare kunna fåuppgå lill 50-100 djur. Den lösning jag nu harförordat förutsätter bestämmelser som ger regeringen, eller den myndighetregeringen utser, befogenhel att beslula om jakt efler vildsvin inom sädanaområden där dessa bör utrotas eller där ytterligare spridning bör förhindras. Författningsmässigtlöses denna fråga enligt min mening bäst om sädana beslämmelser förs in i 24 §3 mom. jaktlagen (1938:274) som enligl sin nuvarande lydelse ger möjlighel att förordnaalt en slam av vildkanin eller vildmink inom ett område får utrotas genom jaktav särskill utsedda jägare. Jag förordar därför all della lagrum görs tillämpligtäven i fräga om sådana omräden där del finns slammar av vildsvin. Eftersom mittförslag innebär all jakten inle allfid skall behöva innebära en total utrotningutan även kunna syfta till en minskning av stammen, bör lagrummet också ändrasi enlighel härmed. I den mån jakträttsinnehavaren åtar sig ansvarel för jaktenkan denna få ske genom hans försorg. Även delta bör framgå av lagrummetsordalydelse. Jag föreslär slutligen vissa ändringar av lagrummet av språkligart. Med hänsyn lill att de föreslagna lagändringarna är okomplicerade och avredaktionell natur är det enligl min mening inte motiverat alt inhämta lagrådetsyltrande. Ienlighet med vad som gäller i fråga om utrotning av vildkanin och vildmink bördel överlåtas åt alt fatta beslul om vildsvinsjakl enligt 24 § 3mom. Vid meddelande av sådana beslut bör gälla all jakträttsinnehavarenskall få bedriva jakten i de fall detta är lämpligl. Del bör i detta sammanhanganmärkas all även om utser särskildajägare för jakten sä innebärdetla ingen inskränkning i jakträttsinnehavarens rätt att själv jaga vildsvinpå sin mark. När jakt enligl 24 §3 mom. jaktlagen bedrivs genomjakträttsinnehavarens försorg bör han fä kompensation genom att djur som fällstillfaller honom. För undanlagsfall bör mindre belopp ur jaktvårdsfondenställas till förfogande för kostnader i samband med beslutad jakt eftervildsvin. Enligl min uppfattning lorde länsstyrelsernas kostnader för åtgärdermot frilevande vildsvin emellertid inle bli större än att dessa normall börkunna rymmas inom länsslyrelsernas nuvarande medelstilldelning. Jag avser attsenare föreslå regeringen alt meddela föreskrifler för beslut enliglnyss nämnda lagmm och i fräga om den vildsvinsslam som föreslås få finnas kvari . Prop.1980/81:82 8 Enligtmitt förslag till utvidgning av 24 § 3 mom. jaktlagen och av 48 § jaktstadgan(1938:279) följer att om beslular om jakt efter vildsvin har denockså möjlighel att besluta om de undantag från beslämmelserna i jaktlagen ochjaktstadgan som kan anses nödvändiga. Avdjurskyddsskäl är jag dock - trols den starka restriktivitet jag förordar inteberedd att tillåta jakt på sugga med smågrisar. Jag avser därför att föreslåregeringen att i jakttidsförordningen (1976:432) förs in bestämmelser somskyddar suggan under den lid smågrisarna är beroende av henne. Förhela landet gäller f.n. att ersättning för skador förorsakade av vildsvin utgärendast i särskilda fall. Regeringens prövning av dessa ärenden bör även ifortsättningen vara restriktiv med hänsyn till att länsslyrelserna enligt mittförslag får möjlighet att vidla snabba åtgärder mol frilevande vildsvin. Vadbeträffar de skador som inträffar lill följd av att ett mindre bestånd kommeratt finnas kvar inom bör dock en generös prövning aversättningsfrågorna vara motiverad. Enligt min uppfattning bör de skadedrabbadei dessa fall ersättas fullt ut för de skador vildsvinen orsakar utom i sådanafall då skadorna saknar ekonomisk betydelse. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att 1. antaga ett inom jordbmksdepartementetupprättat förslag lill lag om ändring i lagen (1938:274) om rätt till jakt, 2. godkänna vad jag har förordat ifråga om förekomsten av frilevande vildsvin i landel och om ersättning förskador orsakade av dessa. Regeringenansluter sig föredragandens överväganden och beslutar att genom propositionföreslå att antaga de förslag som föredraganden har lagt fram. 1980/81:82 9 Bilaga 1 6 BEREDNINGENS iJVERVÄGANDENOCH FÖRSLAG Beredningen har, som framgått av det föregående, inhämtat kunskaper och erfarenheter för att bl.a. kunna bedöma de biologiska förutsättningarna fören frilevande vildsvinsstam i . På andra sidan Östersjöntycks vildsvinen klara sig i varje fall upp till . Det finns därför knappast någon orsak att betvivla, att vildsvin skulle kunnaleva vilt i åtmitistone upp till och med Mälarlandskapen. Äveni vårt land skulle Vildsvinen få en högreproduktionsförmåga. Vildsvinen har svårtatt klara snödjup , åtminstone . Under svåra snövintrar är dödlighetenstor och trots den höga reproduktionsförmågan kanstammen dö ut om en rad sådana vintrar följerpå varandra. Det kan därför bli svårt för vildsvinenatt varaktigt kolonisera sydsvenska höglandet.I kustlandskapen kommer de däremot förmodligen att klara sig väl, liksom i och Mälarlandskapen.Eftersom vildsvinen gärna vill ha tillgång till skog torde emellertid det mest utprägla de jordbrukslandskapet inte vara särskilt gynnsamt fördem. De omfattande tyska undersökningar som redovisats i kapitel 2 och 3 är av direkt intresse för svenska förhållanden. Med hänsyn till vårt något hårdare klimat torde förstaårssuggorna bli dräktiga i mindre utsträckning än i och detgenomsnittliga antalet kultingar kan bli lägre.Tills vidare torde man för en frilevande svenskvildsvinsstam kunna räkna med reproduktionstal i nivå med de lägrevärden för fjolårigaoch äldre suggor som redovisats för tyska förhållanden (se avsnitt 2.6). 1980/81:82 10 produktionstalen i relation till vårvinterstammen förefallerde lägre angivna värdena,_ dvs. kring 100?o, som mest sannolika (se avsnitt3.4). 6.2 Handlingsalternativ och principiell grund för beredningens ställningstagande Vildsvin i frihet finns än så länge i ett begränsat antal i vårt land. Vildsvinens reproduktionsförmåga, rörlighet och förmåga till anpassning innebär emellertid att vi sannolikt har enutbredd, etablerad vildsvinsstam i landet om inga åtgärder vidtasför att hindra en sådan utveckling. Talar övervägande skäl för att heltutrota de nu frilevande vildsvinen, böråtgärder för att åstadkomma ett sådantresultat vidtas . Om vi i ställetbeslutar att acceptera en frilevande vildsvinsstam bör ocksådetta följas av aktiva åtgärder för att kontrollera och styra utveckling. Det är mot denna bakgrund man skall se beredningensskrivelse till regeringen , i vilken beredningen pekade på behovet av cmedelbara åtgärder. Somredovisats tidigare gav regeringen i uppdrag att svara för genomförandetav åtgärder i syfte att förhindra enFortsatt ökning och spridning av defrilevande vildsvinen. Verket har haft överläggningar medberörda verk och organisationer omvilka åtgärder som kan bli aktuella föratt uppnå det angivna målet. önskvärt att få utnyttja såväl belysningsom motorfordon vid jakt efter vildsvin. Beredningen har övervägt följandehandlingsalternativ: - Att vildsvinen utanför hägn utrotas. Att en större ellermindre frilevande vildsvinsstam accepteras. - Att ett slutgiltigt beslut föregås av en försöksverksamhetpå någon eller någraplatser i landet. Beredningen har införsitt ställningstagande inhämtat synpunkter och förslag från en rad myndigheter ochorganisationer. och lantbruksstyrelsen är representativa för helt skilda uppfattningar i frågan. 1980/81:82 11 Naturvårdsverketsuppfattning är uttryck för ett synsättsom också kommit till uttryck i de båda jägareförbundens ställningstaganden.Man hävdar att eftersom vildsvinetursprungligen tillhört den svenska faunan så bör artensexistensberättigande bedömas på samma sätt som andra djurarters med "hemortsrätt" i landet. Verket framhåller bl.a.: "En djurarts existensberättigande bedömsinte lägre utifrån dess värdeeller skada från människans rent egoistiska utgångspunkter.Bedömningen görs utifrånen ekologisk grundsyn." Delade meningar kan finnas om hur stor en djurstam skalltilllåtas vara, men man anser det vara självklart att utrotningshotade djurarter skallskyddas. Vildsvinet jämställs enligt det här synsättet med utrotningshotade arter som t.ex. varg och mysk-oxe.Dessa arter har getts ett omfattande skydd från samhällets sida trots att de kan åstadkomma påtagligskadegörelse. Lantbruksstyrelsen anser att en frilevande vildsvinsstaminte kan accepteras och kräver att åtgärder vidtasför att utrota de djur som lever ifrihet. Den uppfattningen delas också avföreträdare för jordbruksnäringen. Uppfattningen baseras på farhågor för allvarliga skadeverkningar för svenskt jordbruk. Svinen skulle, liksom i andra länder, orsaka betydande skador på grödor.Allvarligare vore dock om vildsvinen skulle ökarisken för att svinpest spreds i landet.Detta kunde bl.a. medföra stora begränsningar av möjligheternatill export av levande svin och svinkött,vilken är av stor ekonomisk betydelse. Beredningens principiella syn överensstämmermed den som redovisats av naturvårdsverket.Endast mycket starka skäl bör enligt beredningens mening kunna föranleda avsteg från den principiella inställningen. Till sådanaskäl kan räknas att återinförandet av en viltart medför påtagligarisker för spridning av allvarliga sjukdomareller på annat sätt kan fåbetydande negativa samhälleliga konsekvenser. I det följanderedovisas beredningens uppfattning i frågaom de viktigaste konsekvenserna av ett accepterande av frilevande vildsvin i vårt land. Prop.1980/81:82 12 6.3 Konsekvenser vid återinförande av vildsvin 6.3.1 Vildsvinen och växtodlingeninom jordbruket Etableras en vildsvinsatam i kommer vi med stor säkerhet att drabbas av samma typ av skador på jordbruks- och trädgårdsföretag som förekommer i . Skadortorde i första hand uppstå på potatis ochstråsäd, särskilt på åkrar somligger i närheten av skyddande skog. Möjligen kan ocksåvissa specialgrödor, t.ex. konservärter angripas. Ökarvi majsodlingen kommer denna ganska säkertatt drabbas av skador, i varje fall om od-ligen bedrivs i gränsområdena mellanjord- och skogsbruksbygd. Trädgårdsodlingarna, med sina begränsadearealer, bör ganska väl kunna skyddas med elstängsel av tidigare (se avsnitt 3.3) beskriven typ.Genom att sätta upp stängsel börman också kunna skydda högavkastande och arealsnåfa grödor. Dettamedför dock givetvis ökade arbetsinsatser och kostnader för jordbrukarna. För att skydda de vanliga grödorna, exempelvis havre och vete, torde stängselåtgärder inte vara realistiska. Förebyggande utfodringsåtgärder, utförda i samarbete mellan jägare och jordbrukare, kan här prövas.Viktigare är dock att jakten bedrivs så att svinen i störstamöjliga utsträckning hållsborta från skadekänsliga områden.Erfarenheter från understrykerbehovet av att förhindra uppkomsten av fasta stammari det rena jordbrukslandskapet. Erfarenheter från Eruopa och tyder påatt en sådan begränsning av vildsvinsförekomsten är fullt möjlig. Med hänsyn till de senaste uppgifterna omförhållandena på kontinenten torde man kunna förutspå, attvildsvinsskadorna i skulle bli av försumbaromfattning om man ser skadorna i ett vidare ekonomiskt sammanhang. Vildsvinenkan emellertid bli till betydande skada och förtret för den enskilde och de kan skapairritation bland vissa intressegrupper. 1980/81:82 13 6.3.2 Risk förspridning av sjukdomar Bland infektionssjukdomar hos vildsvin är den klassiska och den afrikanska svinpesten deutan jämförelse allvarligaste. Svinen ärockså mottagliga för mul- och klövsjuka,om än i lägre grad än boskap. Andra sjukdomar somdiskuterats i samband med vildsvin ärbl.a. Risken för spridningav svinpest har tagits upp i flera remisssvar till beredningen (se kapitel 5).Bland dessa kan i första hand nämnas lantbruksstyrelsens yttrande. Beredningen har idenne fråga kontaktat statsepizootologen.Hans yttrande redovisas i avsnitt 2.9. Svinpest sprids framförallt genom direkt eller indirekt kontakt mellan sjuka och friska djur. Dessutomkan smitta överföras via bl.a. skodon, redskap samt slakt- och matavfall. I fråga om vildsvinens betydelse när det gällersmittöverföring och sjukdomsbe-kämpande är uppgifterna fåtaliga.De i utländsk litteratur redovisade ochrekommenderade bekämpningsåtgärderna rör främst tamsvinoch djurprodukter.