prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Såsom redan anförts innebär förslagel, att närutmätt egendom har sålts, borgenär med särskild förmånsrätt i egendomen utmätningssökanden eller annan borgenär skall njuta betalning ur de influtnamedlen, även om det visas all egendomen vid utmätningstillfällel inle tillhördegäldenären utan tredje man. Alt tredje man i delta läge får vika förborgenären måste accepteras med hänsyn lill att borgenären genom försäljningengått föriustig sin säkerhet i den sålda egendomen. Det är emellertid en sak försig alt rättsordningen i vissa lägen nödgas godta följder av ett förfarande somvilar på en felaktig grund. En annan sak är att öka risken för sädanarältsföljder genom alt medvetet avskärma förfarandet från alt misstag i frågaom förutsättningarna för utmätning blir uppläckta och rättade. Lagrådets kritik mot förslagels ståndpunkt iangivna hänseende riktar sig inte mot tanken som sådan att fordran förenad medsärskild förmånsrätt i viss egendom bör inta en särställning iulmätningshänseende. Härför kan säkerligen goda skäl anföras; egendomen är ju,materiellt sett, förutbestämd att vid behov tas i anspråk för fordringensbetalning och frägan om äganderätten har en mer underordnad betydelse. vänder sig mol är, all en sådan särställning skulle kunna beredas inomramen av ett regelsystem som beträffande förutsättningarna för utmätning lämnar 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1104 fråganom fordringen är förenad med särskild förmånsrätt eller ej åt sidan. För attkomma till rätta med problemet måste man alltså enligt lagrådets mening, vidsidan av de grundläggande reglerna i 17-19 88, införa särskilda lagregler somlar direki sikte på att kunna ta i anspråk själva egendomen i vems hand denvara må. Dessa regler måsle dock utformas så att i fall då egendomen tillhör annanän gäldenären ägaren tillförsäkras möjlighet att i utmätningsmålet tillvaratasin rätt. Alt utforma lagregler med detta syfte fordrar emellertid en meringående utredning än som kan genomföras i lagstiftningsärendets nuvarandeläge. Till undvikande av varje missförstånd vill lagrådettillägga att, när lagrådet efterlyser särskilda lagregler, därmed avses reglerrörande förutsättningarna för utmätning och ej regler som uttryckligtlagfäster förslagets tanke alt sedan väl utmätning sketl bereda fordringar medsärskild förmånsrätt en särställning, som de inte har redan vid självautmätningen. Lagrådet vill i detta sammanhang peka på hur ettmed det nu behandlade likartat spörsmål erhållit sin lösning i förslaget.Enligt 12 kap. 63 och 64 88 somöverensstämmer med 63 och 64 85 FfL - skall, när utmätning av fast egendom har sketl medan gäldenärens rätt är villkorlig, särskilda regler iakttas vid försäljningen. Dessa innebär i korthet, att försäljning som sker innan det har visat sig huruvida villkoret uppfylls skall omfatta, ifall fastigheten har blivit utmätl för fordran hos överiåtaren, fastigheten med förbehåll för förvärvarens rätt och, om fastigheten är utmätt för fordran hos förvärvaren, gäldenärens rätt till egendomen. De särskilda bestämmel serna i 63 och 64 88 skall dock enligt 65 8 ej gälla, om den fordran för vilken utmätning har sketl var förenad med särskild förmånsrätt i fastig heten; i detta fall skall försäljningen avse fastigheten som sådan och ske i den ordning som i allmänhet gäller för exekutiv försäljning av fast egen dom. Här har alltså utmätningsfordringar med särskild förmänsrätt i det utmätta i ett visst hänseende genom direkt reglering i lag beretts en sär ställning som för utmätningssökanden är mer förmånlig än den som till kommer andra borgenärer. Även om förslaget liksom gällande rätt låtergäldenärens besittning eller därmed likställt förhållande grunda en presumtionför hans äganderätt, intar dock förslagel i fråga om besittningens betydelse ivissa särskilda situationer en delvis annan ståndpunkt än gällande rätt. En presumtion att gäldenären äger den egendom hanhar i sin besittning tar självfallet i första hand sikte på den situationen attdet är gäldenären ensam som har besittningen. De fall där gäldenären och någonannan har egendomen i sin gemensamma besittning regleras i gällande rält olikaberoende på vilka sambesittarna är. När det är samboende makar som haregendomen i sin besittning - det kanske vanligaste fallet av sambesiltning Den innebär, att gäldenären på grund av sin besittning anses som ensam ägare till egendomen och alt den andra maken, trots att även han har egendomen i sin besjUning, måsle styrka sin rätt lill egendo- Prop.1980/81:8 Lagrådels yttrande 1105 menför att freda den från utmätning. Gäldenärens make likställs härigenom med enutomstående tredje man, när det gäller möjligheten att avvärja utmätning avegendom i en gäldenärs besittning till vilken han menar sig vara ägare. Närandra än samboende makar har egendom i sin gemensamma besittning tillämpas enannan ordning. Enligt denna har den som jämte gäldenären är sambesitlare enförmånligare ställning än gäldenärens make. För att freda egendomen frånutmätning behöver han nämligen inte styrka sin rätt; det ankommer i stället påsökanden att styrka gäldenärens rält. I princip gäller detta även i det falletatt gäldenären och sambesittaren varaktigt leversamman under äktenskapsliknandeförhållanden. Undanlag har dock skett i rättspraxis. Sålunda har högstadomstolen i två fall (NJA 1979 s. 302 1 och II) likställt den samboendemed äkta make och förelagt den samboende - som ansågs ha visat sannolika skälför sin äganderätt att väcka talan vid domstol för att freda egendomen. Beträffande besittningens betydelse vid vissa fallav sambesiltning innebär förslaget nyheter av stor vikt. När besittningen lillden egendom vars utmätning är i fråga tillkommer gäldenären gemensamt med hansmake eller annan som varaktigt sammanbor med honom, uppställer förslagel denpresumtionen att samäganderätt skall anses föreligga. Enligt förslagel skalldenna presumtion brytas, om det är sannolikt att egendomen tillhör någon avsambesittarna ensam. Förslaget medför, att om presumtionen inte bryts, endasten gäldenärens andel i egendomen kan tillgripas för hans gäld. För den som jämte gäldenären besitter egendomeninnebär förslagel, när sambesittaren är gäldenärens make, den ändringen iförhållande till gällande rätt alt han för all freda egendomen i dess helhetendast behöver göra sannolikt att han är ensam ägare, medan han enligt vad somnu gäller måste styrka sin rätt lill egendomen. 1 det fall åter alt sambesittaren inte är gift medgäldenären innebär förslaget däremot en försämring av rättsläget försambesittaren. För all värja egendomen fullt ut måste sambesittaren göra sinrält till egendomen sannolik, och han kan ej genom sitt blotta påstående omäganderätt lägga bevisbördan på sökanden. I de fall slutligen då de som har egendomen i singemensamma besittning inte varaktigt sammanbor intar förslaget - som dock integer någon uttrycklig lagregel härom samma ståndpunkt som gällande rätt.Besitlning-en medför sålunda endast den fördelen i bevisningshänseende förutmätningssökanden all en utomstående tredje man som påslår sig äga egendomenmåste styrka sin rält för att freda den från utmätning, medan sökanden, omgäldenärens medbesittare gör gällande rätt till egedomen, för att vinnautmätning måste styrka att gäldenären äger bättre rätt än medbesit-taren tillegendomen. Rättsläget är sålunda , att densambesitlare som är gift med gäldenären har begränsade möjligheter all värjasin egendom mol Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1106 utmätningför gäldenärens skuld, medan den sambesitlare som ej är gift med gäldenären harbättre möjligheter härtill. Den föreslagna presumtionsregeln medför i deskilda fallen ändringar i rättsläget i motsatta riktningar; när de samboendesambesittarna är gifta vidgar regeln möjlighetema för den icke gäldbundne attfreda sin egendom och minskar i samma mån borgenärens möjligheter att vinnautmätning, medan regeln får motsatt verkan när de samboende sambesittarna ej ärgifta med varandra. Motivet till ändringen i det förra hänseendet framstårklart. Några egentliga skäl till ändringen i det senare hänseendet har däremotinte anförts. Förslaget utgår från såsom i och för sig önskvärt att allasamboende sambesitlare -gifta såväl som andra - behandlas lika men beaktarknappast att effekten härigenom blir att den sambesitlare som ej är gift medgäldenären kommer i ett sämre bevisläge än gällande l.ig ger honom. Åtminstoneupptar förslaget inle som ett självständigt skäl alt bevisläget förulmälningsborgenären behöver förbättras på bekostnad av den icke gäldbundnesambesitlarens möjlighel alt freda sin egendom. Såsom nu utvecklats innebär metoden all uppstäUa enpresumtion om samäganderätt ett sätt att påverka en sambesittares möjligheteratt freda sin egendom från utmätning för den andre sambesitlarens gäld mendärmed också - som en spegelbild - ett sätt att påverka borgenärens möjligheterall få utmätning i egendomen. Att tillämpa en sådan metod är försvariigt endastunder den förutsättningen aitt tillämpningsområdet begränsas till fall då detregelmässigt förhåller sig så att gäldenären och sambesittaren enligt gällandecivilrättsliga regler verkligen äger egendomen tillsammans. En presumtion omatt besittarna innehar egendomen under samäganderäll innebär ju, att vad somutgör den enes eller den andres egendom skall bedömas enligl andra regler närdet gäller utmätning än eljest är fallet och att - även om presumtionen kanbrytas i vissa lägen - det på grund av bevissvårigheterna inle kan undvikas attdet i ett visst antal fall kommer alt genom utmätning tillgripas sådan egendomsom enligt civilrättens regler tillhör den inle gäldbundne sambesittaren. Omsädana fall blir vanliga, kan tydligen metoden inle godtas. I vilkenutsträckning den angivna förutsättningen föreligger kan vara vanskligt attbedöma; längre än till mer eller mindre osäkra antaganden torde man inte kunnakomma. Presumtionen om samäganderätt tar i första handsikte på fall då egendomen är i äkta makars gemensamma besittning. I dessafall har tydligen också presumtionen en stark verklighetsförankring. Våräktenskapslagstiftning utgår visserligen från principen att vardera maken ärägare till den . egendom han vid äktenskapets ingående hade eller sedermeraförvärvat. Del ligger emellertid i sakens natur, alt det i förhållandet mellanmakar, vilka Ju båda har skyldighet att bidra till familjens underhåll, ofta ärvanskligt att avgöra vilkendera som skall anses ha förvärvat viss egendom.Härvidlag kan uppenbarligen inte en sådan omständighet som att den ene,formellt sett, slutit avtalet om förvärv av föremålet i fråga eller tillhanda- 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1107 hållit medel för betalningen vara ensamt utslagsgivande.Redan vid GB:s tillkomst uttalades också, att båda makarna i viss utsträckningmåste antas bli gemensamt ägare till den egendom som förvärvas under äktenskapet.I och med den samhällsutveckling som därefter ägt rum - särskilt denomständigheten att del numera är mycket vanligare än förr att båda makarna hararbetsinkomst - har förutsättningarna för samäganderäll i makarsegendomsförhållanden ökal. Enligt lagrådels mening är del försvarligt attuppställa den presumtionen alt lös egendom som befinner sig i samboende makarsgemensamma besUtning tillhör makarna med samäganderätt. Enligt förslaget omfattaremellertid presumtionen om samäganderäll ej bara de fall då egendomen befinnersig i gäldenärens och hans makes gemensamma besittning utan samtliga fall dägäldenären delar besittningen med någon med vilken han varaktigt sammanbor. Delär tydligt, all inom ett sålunda bestämt tillämpningsområde kommer att rymmas,fömtom samboende mellan man och kvinna under äktenskapsliknande former,samboendeförhållanden av de mest skiftande slag, t. ex. mellan syskon, mellanföräldrar och vuxna barn eller mellan dem som bor samman i s. k. storfamilj.Enligt lagrådets mening är del emellertid vanskligt att utgå från att inom heladetta område, där förhållandena enligt sakens natur måsle vara mycketskiftande, samäganderäll till egendom i de samboendes gemensamma besittning ärså vanlig att en allmän presumtion kan uppställas. Del nu sagda utesluter inte,att presumtionen skulle kunna tilläggas giltighet inom ett bestämt mindreområde, där äganderättsförhållandena kan antas vara likartade med dem som råderi äktenskap. Del tillämpningsområde som från denna synpunkt närmast skullekunna komma i fråga avser de fall då man och kvinna lever stadigvarande sammanunder äktenskapsliknande förhållanden. Enligl lagrådels uppfattning är detemellertid även inom detta område osäkert om samäganderäll lill egendomförekommer i någon mer betydande utsträckning, åtminstone när det gäller annatän bohag och andra bruksföremål av begränsat värde. Man torde i vart fall kunnautgå frän att samäganderätt är mindre vanlig än mellan makar, som Ju är bundnaav bl. a. om ömsesidig underhållsskyldighet. Härtill kommer, altfrågan om alt lagstiftningsvägen reglera ekonomiska förhållanden mellan dem somvaraktigt lever samman ulan att vara gifta är under utredning avfamiljelagssakkunniga. Det är inte lämpligt alt i ett läge, då den maleriellalagstiftningen är under utredning, uppställa en till utsökningslagstiftningenbegränsad presumtion om samäganderätt. Detta gäller särskilt med hänsyn tillatt betydande svårigheter möter att avgränsa den grupp för vilken en presumtionbör gälla; svårigheterna belyses av yttranden i prop. 1978/79: 12 om underhålltill barn och frånskilda, m, m. (s. 142). Oavsett hur avgränsningen sker i lag.måsle stora vanskligheter möta för kronofogdemyndigheten alt avgöra om lagenskriterier är uppfyllda i del Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1108 Man måste nämligen räkna med alt de bådakontrahenterna, för att freda egendomen, lämnar motstridiga uppgifter ellersamstämmigt bestrider alt "äktenskapsliknande samlevnad" föreligger. Av det anförda framgår, att erpresumtion om samäganderätt kan uppställas endast för de fall då det ärsamboende makar som har egendomen i sin gemensamma besittning. Eftersom denicke gäldbundne makens möjligheter alt freda sin egendom från att tas ianspråk för den andres gäld enligt gällande lag är alltför begränsade, villlagrådet tillstyrka förslaget alt genom en sådan presumtionsregel förbättrarättsläget för gäldenärens make. Skulle lagstiftaren önska iutmätningshänseende likställa icke gifta samboende med dem som är gifta, måsleandra vägar prövas än att utsträcka samäganderätlspresumlionen lill ett områdedär den saknar erforderlig verklighetsförankring. Måhända kan frägan om ensådan lagstiftning åtminstone delvis komma i ett ändrat läge, omfamiljelagssakkunnigas utredningsarbete skulle resultera i en reglering somåterverkar på de samboendes inbördes ekonomiska förhållanden. Som förut nämnts har samboende somlever under äktenskapsliknande förhållanden i ett par rättsfall frän senare tidlikställts med gifta på så sätt att den icke gäldbundne ansetts vara skyldigalt enligt 69 8 UL styrka sin rätt till egendom, som han menar vara sin, förall freda den frän att tas i mät för den andres gäld. En sak är emellertid att på grundav förhållandena i det särskilda fallet låta samboende bli underkastadesamma rättsliga reglering som äkta makar, en annan att bygga en ny lagstiftningpå antagandet att samboendes äganderätlsförhällanden skulle generellt settvara så lika dem som råder inom äktenskapet att de skulle kunna bära upp enpresumtion om gemensam äganderätt. Enligt förslaget skall presumtionenom samäganderäll brytas, om det görs sannolikt att egendomen tillhör endera avsambesillarna. Regeln innebär, att egendomen, om det är sannolikt att dentillhör gäldenären, i sin helhet kan tas i mät för hans gäld, medan egendomen isin helhet är fredad från utmätning, om det är sannolikt alt den tillhör denandre sambesittaren. Frågan huruvida en sannolikhetsbedömning är tillräckligeller om ett slörre mått av bevisning bör krävas för att kullkasta presumtionenom samäganderäll beror i viss mån på hur starkt förankrad i verklighetenpresumtionen aUmänt sett är. Motsvarar den i flertalet fall det civilrättsligaläget, bör självfaUet ganska mycket fordras för all presumtionen skall hävas,medan motsatsen bör gälla, om presumtionen kan antas i ett slörre antal fallavvika från de verkliga förhållandena. Lagrådets förslag begränsartillämpningsområdet för samäganderätlspresumlionen pä sådant sätt att den kanantas mera regelmässigt återspegla de faktiska äganderättsförhållandena. Attlåta en presumtion om samäganderätt inom ett sålunda begränsat område brytastill förmån för utmätningssökanden redan när sannolika skäl talar förgäldenärens ägan- 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1109 derätl till egendomen i dess helhet skulle innebära, att iett jämförelsevis stort antal fall hela egendomen skulle kunna tas i mäl trotsatt den andra maken i verkligheten har del i egendomen. Denna make skulledärigenom normalt gä helt föriustig sin egendom och det värde denrepresenterar. Från den icke gäldbundna makens synpunkt är därför en skärpningav beviskravet pä sökandesidan påkallad. För utmätningssökanden skulledäremot en sådan skärpning inle fä så långtgående följder. Del högrebeviskravet skulle visserligen i en del fall medföra, att egendom, som iverkligheten tillhör gäldenären, blev undandragen utmätning, men sökandensfordran består ju och möjligheten att få annan egendom utmätl eller alt på nyttsöka utmätning står sökanden till buds. Enligt lagrådets mening bör under dessaförhållanden presumtionen kunna brytas till förmån för utmätningssökandenendast om del framgår i målet alt egendomen tillhör gäldenären. Vad därefter angår frågan vilketbeviskrav som bör ställas för att presumtionen skall brytas till förmån förgäldenärens make anser lagrådet det tänkbart att låta sannolika skäl för dennesexklusiva äganderätt vara tillfyllest. Med ett sädant beviskrav skulle riskenför att gäldenärens make tillhörig egendom utmäts för den andres gäld blimindre än med ett krav på full bevisning. Det lägre beviskravet skullevisseriigen medföra större risk alt, lill förfång för utmätningssökanden,egendom som i verkligheten tillhör gäldenären blir undandragen utmätning, mensåsom lagrådet förut utvecklat medför den omständigheten att gäldenärensegendom går fri från utmätning ej sä långtgående följder för utmätningssökandensom följderna blir för den vars egendom med orätt utmäts för annans skuld. Den sist anförda synpunkten kanemellertid knappast tillerkännas avgörande betydelse, omsamäganderätlspresumlionen begränsas lill ett område där den regelmässigtåterspeglar det civilrältsliga läget. Härtill kommer, att det finnsomständigheter som talar emot alt nu införa en regel, enligl vilkenpresumtionen bryts lill förmän för gäldenärens make redan när sannolika skältalar för hans äganderätt. Frågan huruvida presumlionens bestånd skall varaberoende av en sannolikhetsbedömning är nämligen nära förknippad med frågan omandelarnas beräkning, och en regel med angivet innehåll får därföråterverkningar på systemet i övrigt, vilka kräver en lösning. Enligt lagen om samäganderällgäller, att om två personer innehar egendom med samäganderäll, varderadelägaren anses äga hälften, om ej annat visas. Lagberedningen framhåller, attdenna princip skall tillämpas också då samäganderäll är presumerad enligtförslaget, saml tillägger, att om det framgår alt de samboende har bidragittill förvärv av viss egendom i annan proportion, de bör anses ha andelar isamma proportion. Dessa uttalanden synes innebära, alt presumtionen omsamäganderäll till viss egendom skall brytas efter skilda regler beroende på ompresumlionens riktighet ifrågasätts beträffande egendomen i dess helhet elleren del därav: egendomen 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1110 blirhelt fredad sä snart del är sannolikt att den i sin helhet tillhör den ickegäldbundne sambesittaren, medan hans rätt till andel, i den mån den är störteän hälften, måste vara styrkt för att den skall undgå utmätning för gäldenärensskuld. Förslagel medför alltsä, alt det krävs ett mindre mätt av bevisning föralt skydda egendomen i dess helhet än för alt skydda en del. Detta är knappastgodtagbart. Det låter sig självfallet göra all undgå dennainkonsekvens genom att även andelarnas storlek får bli beroende av ensannolikhetsbedömning. Men då uppkommer i sin lur den följden alt beräkningenav andelarna kommer att ske efter andra regler i fall dä det är ostridigl ellerfulll klarlagt alt viss egendom är samägd - ett fall som ju ligger utanför denföreslagna presumtionsregeln. Del är visserligen möjligt alt även här införa enutjämnande lagregel, men den frågan inställer sig då om en sådan bör begränsastill lös egendom, vilken de samboende har i sin gemensamma besittning, ellerbör gälla all deras med samäganderätt innehavda lösa egendom. Men om man vidsamäganderäll till i princip all lös egendom vare sig samäganderätten ärstyrkt eller grundas pä en presumtion - vill låta en sannolikhetsbedömningvara avgörande för andelarnas beräkning, vidgas frågeställningen ytterligare, Presumtionen för samäganderäll har enligl förslagelavseende på lös egendom med undanlag av registrerat skepp och registreratluftfartyg. Beträffande sistnämnda slag av egendom - liksom beträffande fastegendom - tillmäts inskrivningen samma legitimerande verkan som i fråga omannan egendom följer av besittningen. Och liksom besittningen kan tillkommagäldenären och annan gemensamt kan självfallet inskrivningen vara gemensam förgäldenären och annan; ett vanligt fall lorde t. ex. vara att man och hustru hargemensam lagfart på fast egendom ulan att nägon viss kvotdel är angiven (jfr 4kap. 8 8 JB). Den gemensamma inskrivningen utgör självfallet som regel bevisför att egendomen med samäganderätt tillhör dem som vunnit inskrivning. 1 frågaom andelarnas beräkning gäller samäganderättslagens regel, att dessa skallberäknas efter huvudtalet, om ej annat visas. Om presumtionen om samäganderällskall brytas redan när sannolika skäl föreligger alt gäldenärens sambesitlareär ensam ägare och samma beviskrav uppställs för andelsberäkningen, kanskillnaden i fråga om andelsberäkningen leda lill egendomliga resultat. att man och hustru har gemensam lagfart på sitt fritidshus och hargemensam besittning lill inventarierna. Den icke gäldbundne maken, som menarsig äga större andel än hälften lill såväl fastigheten som inventarierna, måstedå styrka sin rätt till fastigheten för att freda också den överskjutande delenfrån alt las i anspråk för den andres gäld, medan det, när del gällerinventarierna, skulle räcka med att hans rält till den överskjutande delenframstår som sannolik. Förslagels regel all samäganderätlspresumlionenfaller sä snart gäldenärens medbesittare gör sin exklusiva äganderätt sannolikaktualiserar 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1111 alltså ell flertal problem såväl inom som utom denföreslagna presumtions-regelns ram. Att genom lagregler bringa dessa lill enlösning skulle kräva en mer ingående utredning än som kan verkställas ilagstiftningsärendets nuvarande läge. Enligt lagrådets mening bör man underdessa förhållanden, med del begränsade tillämpningsområde förpresumtionsregeln som lagrådet förordar, stanna för att presumtionen inteheller skall kunna brytas till förmån för gäldenärens make, med mindre det avutredningen framgår att denne är ensam ägare lill egendomen. En sådan lösning ställervisseriigen gäldenärens make när det gäller alt bryta presumtionen lill denmakens förmån i ett något sämre läge än förslaget. Detta kompenseras dock avatt det med lagrådets förslag krävs, att del skall framgå alt gäldenären ägeregendomen i dess helhet för att samäganderätlspresumlionen skall brytas tillförmån för utmätningssökanden. I vart fall blir den icke gäldbundna makensställning även med lagrådets förslag avsevärt starkare än enligl gällanderätt. I anslutning till det anförda villlagrådet slutligen framhälla, att i de fall då endast sannolika skäl föreliggerför att endera maken äger hela eller mer än hälften av egendomen, möjlighetenstår öppen att efler föreläggande enligt 20 eller 21 8 få äganderältsfråganprövad av domstol.