prop · G40382 · 1980-12-31 00:00:00 — Vildsvinet har nämntsi diskussionen, men detta har inte lett till några regler eller rekommendationer. De största riskerna för att smitta skall föras in i ärvia import av levande svin eller köttprodukterfrån sjuka djur. Andra smittvägar, via matavfall från t.ex. fritidsbåtar, via fåglar samt smittade redskap m.m., är svårare attkontrollera. Riskerna för smittspridning på detta sättär dock lägre. Riskerna för en överföring avsmitta till vårt land är således begränsade. Skulle en sådan smittöverföring trots allt inträffa sker denmed största sannolikhet på annat sättän via vildsvin. I en situation medsvinpest i landet kan dock förekomsten avvildsvin försvåra sjukdomsbekämpandet. Vildsvinens betydelse idetta hänseende är oklar men troligen liten. 6.3.3 Vildsvinen och skogsbruket Att frånkontinentala erfarenheter dra någraslutsatser om vad frilevande svin skulle kunna betyda för svenskt, i förstahand Prop.1980/81:82 14 sydsvenskt, skogsbruk är» vanskligt. De skogsskador som påtalats rörpraktiskt taget enbart ädla lövträd av mycket ringa intresse för dagens svenska skogsbruk. Vildsvinens allmänt- och särskilt från polskt hållomvittnade -positiva roll som markberedare böremellertid även vara av värde för svensktskogsbruk. Marklevande stadier av skogsskadeinsekter skulle sannolikt utnyttjassom föda av svinen även här. Man vetatt svinen t.ex. gärna äter markstadier av tallsteklar och det tycks gälla generellt att ju större utbudet blir, desto större blir konsumtionen. Sannolikt skulle svinen också uppmärksamma enrikare förekomst av snytbaggar som leverunder barken på stubbar och rötter. Vildsvinens värdesom proteinkälla och jaktbart vilt bör ses mot bakgrund av att det näst rådjuret är det vanligast förekommandeklövviltet i Eruropa. På grund av den högareproduktionsförmågan ger svinen i relation till sin vinterstam högre avkastning och fler jakttillfällen än någon annan europeisk klövviltart. Vildsvinet skulle förde svenska jägarna bli ett mycket attraktivtvilt. De för beskrivnajaktformerna - klappjakt och vakjakt - börkunna tillämpas även i . Även jakt med drivande hund bör kunna bli aktuell. Hundar som användsvid jakten kan utsättas för stora risker. Från jakten i hösten 1979har rapporterats att vildsvin anfallit och svårt skadat två stövare. Hur dessa händelser gått till ärdock inte närmare känt. Konfrontationer mellan vildsvin och jakthundarkan bli relativt vanliga och detta kan, i synnerhet för taxar och drevrar, leda till att hundarna dödas. Eftersökav skadade vildsvin, särskilt i tätningar och under dåliga ljusförhållanden, kan troligen innebärabetydande risker för att hundar kommer till skada.Också jakt efter många andra djurarter leder emellertid som bekanttill svårigheter och faror för de hundar som används. Prop.1980/81:82 15 Starkt delade uppfattningar föreligger i frågaom möjligheterna att hålla vildsvinsstammen under kontroll genom attutnyttja enbart traditionella jaktformer. Innan de svenska jägarna fåtterfarenheter och kunskaper om vildsvinsjakt kommer effektiviteten att vara låg. Intresset föratt delta i vildsvinsjakt torde dock vara stort och detta talar för att det inom rimlig tid kommer att finnas många skickliga vildsvinsjägare. Det kan emellertid inte uteslutas, i varjefall inte , att extraordinära åtgärder i vissa fall kan erfordras för att hållaen frilevande vildsvinsstam på lämplig nivå. 6.3.5 Vildsvin och andra djur Man får räkna med att svinen i viss utsträckningger sig på markhäckande fåglarsbon och ungar samt späda harungar och rådjurslamm. Kontinentala erfarenheter tyderemellertid på att detta inte medför någon nämnvärd minskningi populationerna. Ett större problem är sannolikt att vildsvinens framfart i terrängen leder till att tryckande småvilt flyr, att häckandefåglar lämnar sina reden, etc. Vad som händer omvildsvin kommer i kontakt med späda lamm är inte känt.Eventuellt kan svinen anfalla och dödalamm. Svinen qår normaltalltid undan för människan. Deras sätt att reagera skiljer sig inte från vad som gällerför de flesta andra viltarter. Ett på grund av skadskjutning eller av annan orsak sårat vildsvin kan emellertid vara farligt, framför allt fördem som deltar i eftersök av djuret. En farlig situationkan också uppstå för den som råkar komma mellan en sugga och hennes späda kultingar eller om suggan av annan orsak ser kultingarnahotade. Vildsvinet kan dock inte sägasvara farligare för människan än t.ex. älg, varg eller björn. Mellaneuropeiska erfarenheter_tyder på att risken förtrafikolyckor med vildsvin inblandade ärliten i förhållande till den risk som förekommeri fråga om annat klövvilt. Prop.1980/81:82 16 6.4.1 Val av alternativ De myndigheter och organisationer som redovisat sin inställning i fråganom en frilevpnde vildsvinsstam i redovisar starkt skilda uppfattningar.Företrädare för de näringar som riskerar att drabbas av skador genom förekomst av vildsvin samt flera länsstyrelser ställersig avvisande till att tillåta vildsvin.Den motsatta uppfattningen redovisas av bl.a. företrädare för jägare, naturvårdsintressen och forskning. I flera av remissvaren betonag att de ställningstaganden man gjort grundas på ganska osäkrauppgifter om vad förekomsten av frilevande vildsvinkan innebära från skadesynpunkt. Bland de frågor,utöver frågan om skador påjordbruks- och trädgårdsprodukter, som man anser börutredas ytterligare kan nämnas risken för sjukdoms-spridning, inverkan på skogsbruket, störningaroch dödande av annat vilt, möjligheterna att hållastammen under kontroll genom jakt eller andra åtgärder samt svinens förmåga att klaraen anpassning till svenska förhållanden. Ett förslag om utrotning av vildsvinen förutsätter, motbakgrund av beredningens principiella inställning,kunskaper eller erfarenheter som visar att vildsvinen skulle medföra mycket allvarliga risker för sjukdomsspridning eller genom skadeverkningar på annat sätt.Som tidigare framhållits är såväl erfarenheterna som kunskaperna om vildsvin isvensk miljö starkt begränsade. Ett accepterande av frilevande vildsvin förutsätter å andra sidan att mycket allvarliga skadeverkningarbedöms osannolika. Finns det grund för en sådanbedömning får argumenten att vildsvinen en gång tillhörtden svenska faunan en särskild styrka. Med beaktande av deprinciper som tillämpas ifråga om faunans skydd och utveckling, bör en frilevande stam i då kunna accepteras. Alternativet med försöksverksamhet i vissa områden innebäratt ett definitivt ställningstagande grundat på de delvis bristfälligakunskaper som finns uppskjuts. 1980/81:82 17 under en tämligen , som ytterligare erfarenheter kaninhämtas och en klargörande diskussion om vildsvinets framtid hinnerutvecklas. Beredningens principiella inställning som redovisats i avsnitt 6.2 innebär att frilevande vildsvin i bör kunna accepteras om inte särskilda skälföreligger. Vildsvinen har en gång tillhörtden svenska faunan och de principer som tillämpas i fråqaom faunans skydd och utveckling talar starkt emot en utrutning av ursprungligasvenska djurarter. De särskilda skäl som kan tala fören utrotning av vildsvinen är delsriskerna för skador på jordbruksgrödor,främst potatis och stråsäd, delsriskerna för spridning av allvarliga,smittsamma sjukdomar (epizootier), främstsvinpest. Skadorna på jordbruksgrödor torde, sett i ett större ekonomiskt perspektiv, bli av ringa omfattning.Vildsvinen förekommer i ett stort antal länder med en landskapstyp och en inriktning av jordbrukoch trädgårdsskötsel som rimligen innebär större skadekänslighet änvad förhållandena på de flesta håll i ger anledning till. En spridning av svinpest i landet skulle få allvarliga ekonomiska konsekvenser och bl.a. försvåra export avlevande svin och svinkött. Denna allvarliga fråga har, som redan framgått, varit föremål för särskilda överväganden och studier i beredningen. Av det materialberedningen inhämtat framgår att vildsvinen knappast kan komma att utgöra någon påtaglig risk vad avser smittspridning till landet. Ensådan smittspridning skulle sannoliktske på annat sätt, t.ex. via införselav charkuterivaror. Vildsvinens roll vad gäller spridning av smitta inomlandet är oklar. Internationellaerfarenheter tyder på attförekomsten av vildsvin kan försvåra sjukdomsbekämpningen. För att vildsvinen i detta sammanhangskall få någon betydelse Fordras emellertidatt de på ett eller annat sätt blir smittade och att de därefter kommer i kontakt med och överFör smitta till tamsvin. Med beaktandeav dels den korta inkubationstiden, dels hur tamsvin hålls i vårt 2 1980/81. Prop.1980/81:82 18 land torde riskerna Föröverföring av smitta från vildsvin till tamsvin vara mindrei än i många andra länder. Beredningens bedömningblir således att varken förväntade skadorpå jordbruksgrödor eller risker för sjukdomsspridning är av denomfattningen att ett förslag om utrotning kan motiveras.Det faktum att frilevande vildsvin kan komma att orsaka vissa skador i bl.a.jordbruket är inte ett tillräckligt skälför att föreslå enutrotning. Andra skadevållande djurarter med "hemortsrätt" i landet har getts omfattande skydd från samhälletssida och det framstår knappast som motiverat att göra undantag frånden principiella inställningen vad gäller vildsvin. Den svenska älgstammen har genom en aktiv viltvård byggts upp trots de mycket stora skador den vållar. Detsamma gällerbl.a kronhjorten och bävern. Ett förslag som förts fram äratt vi, mot bakgrund av den osäkerhet sområder, nu bör låta utrota defrilevande vildsvinen eftersom möjligheteratt skapa en frilevande vildsvinsstam genom ut-plantering alltid kommer attfinnas. Som framgått av det föregående bedömer inte beredningen osäkerheten vara såstor att en utrotning är motiverad. Att genomföra utrotning av en art under hänvisning till möjlighetertill senare utplantering är därtill inte förenligt med den principiella inställning som redovisats. Önskemålet om enlivskraftig och artrik fauna syftar självfallettill att de olika arter som hör hemma iden svenska naturen skall leva i frihet och under så naturliga betingelser som möjligt, inte att de skall hållas "i reserv" inom vilthägn. Enligt beredningens mening bör således en Frilevande vildsvinsstamaccepteras. Stammen bör emellertid, mot bakgrund av bl.a.den oro jordbrukets företrädare gett uttryck för, inte tillåtas växaokontrollerat. Det är nödvändigt att kontinuerligt Följa .stammens utveckling och de skador den Förorsakar föratt med ledning därav utforma närmare riktlinjer för var vildsvin skall få förekomma, hur starka stammarna skall få bli samt hur jakten skall bedrivas, I syfte att kontrollera stammens utveckling är det givetvis viktigt att så långt möjligt förhindraytterligare rymningar Från 1980/81:82 19 hägn med vildsvin. Ett Förslag med FöreskriFterom hur vildsvinshägn skall vara konstruerade, bl.a. för att minska risken för rymning, har av naturvårdsverketsänts för granskning till berördamyndigheter och organisationer. Beredningen vill i detta sammanhangunderstryka behovet av att hägnenutformas så att rymningar kan undvikas.Vidare har verket utarbetat förslag tillskärpning av reglerna för etablering av vildsvinshägn. Förslaget harredovisats till regeringen. Beredningen har övervägt möjligheternaatt, innan ett slutligt ställningstagande görs, bedriva försöksverksamhet påvissa begränsade områden. Därigenomskulle man få fram ytterligare erfarenheterbeträffande vildsvin i svensk miljö. En sådanförsöksverksamhet skulle i förstahand ge kunskap om hur jakten bör bedrivasoch om hur en Framtida Frilevande vildsvinsstam bör hanteras. En försöksverksamhet av här angivet slag skulle dock medföra en rad problem, bl.a. därigenom att stora insatser skulle krävas för attundvika en spridning till andra områden.Dessutom skulle en rad juridiska och administrativa problem vara förknippade med försöksverksamhet i särskiltavsatta områden. Alternativet med försöksverksamhetavvisas därför av beredningen. De erfarenheter en försöksverksamhet inom vissa begränsade områdenskulle ge kan enligt beredningen lika välvinnas genom att utvecklingen av den frilevande vildsvinsstammen kontrollerasgenom ett relativt hårt jakttryck och följs med lämpligaundersökningar på valfria platser i landet. En uppföljningsverksamhetförknippad med ett accepterande av enfrilevande vildsvinsstam kan ge uppgifter i bl.a. följande avseenden. - Biotopval och näringsutnyttjande - Nordgräns med hänsyntill klimatförhållanden - Spridning tillnya områden - Skador ijordbruk och trädgårdsnäring - Hur man värderar och reglerar skadorna 1980/81:82 20 - Effekter avolika skadeförebyggande åtgärder - Möjligheter att reglera stammarna - Hur och när jakt skall bedrivas Inverkan på andra viltarter Särskild uppmärksamhet börägnas de sjukdomar, främst epizootier, som kan drabba vildsvinen. Det bör uppdras åt naturvårdsverketatt svara för uppföljningen och med stöd av återkommande inventeringar gerekommendationer i fråga om avskjutningen. Beredningenhar tidigare, bl.a. i betänkandet (SOU 1979:52) Viltskador,föreslagit att verket skall gesomfattande arbetsuppgiFter. Här redovisadeFörslag innebär en ytterligare arbetsbelastning För verkets sektion för faunavård och jakt. harmeddelat beredningen att man är beredd attställa en forskare på halvtid till förfogandeför uppföljningsarbetet beträFFande Frilevande vildsvin. Beredningen förutsätter att deytterligare resurser som erfordras aktualiseras av verket i samband medordinarie petitaframställning. Skador genom vildsvin böri Första hand Förebyggas genom att stammen med lämpligt anpassad jakt lokaliseras till mindre skadekänsliga områdenoch att antalet djur hålls på en lämplig nivå. För att få en effektiv kontroll av vildsvinsstammenrekommenderas en samordning av jakten överstörre områden. Älgjaktsområden eller jaktvårdsområden torde mångagånger utgöra naturliga områdenför jaktligt samarbete. Jakten efter vildsvin börske med användande av traditionellajaktmetoder. Som beredningen har föreslagiti betänkandet om ändringar i jaktlag och jaktstadga (Ds Jo 1979:12) bör dock nattjakt vara generellt tillåten. Föreskrifterbör vidare ges om fredning av förande sugga då kultingarna ärberoende av suggan. För jakten bör i övrigt gälla att hagel och helmantlad ammunition inte skall få användas.Beredningen har i det ovannämnda betänkan- Prop.1980/81:82 21 det föreslagit att förbud mot helmantlad ammunition förs in i jaktstadgan. Att andra kulvapen än klass 1 vapen inte får användas framgår av naturvårdsverketskungörelse (SNFS 1978:4 NV:1). Det bör vidare krävasatt man vid jakten hai tillgång till hundsom kan användas För spårning avskadat vilt. En bestämmelse om detta kan lämpligen Förasin i 3 § jaktstadgan. I samband med beredningens remiss har det visat sig att särskilt jordbruksarrendatorer utan jakträtt är obenägna att acceptera frilevande vildsvin. Jägarnas riksförbund- Landsbygdens jägare har i sitt svar pekat på möjligheternaatt ge jordbruksarrenda-torerna jakträtt.Arrendatorerna skulle tillåtas att genom jakt skydda sina grödor och därigenomi större utsträckning kunna acceptera förekomsten av vildsvin. Beredningen har studerat frågan och därvidockså varit i kontakt med arrendelagskommittén. Betraktar man fråganom jordbruksarrendators rätt att jaga vildsvin som ettproblem som bara rör vissa arrendatorer förefaller det naturligt att eventuella regler om en sådan rätt hör hemma i jaktlagstiftningen och inte iarrendelagstiftningen. Efter mönster avbestämmelserna i 15 § jaktlagen, som ger bl.a. gårds- och trädgårdsinnehavare rätttill skyddsjakt efter vissa djurarter, skulle en jordbruksarrendator utan egenjakträtt kunna ges möjlighet att skjuta eller fånga vildsvin. Flera invändningar kan emellertid göras mot en sådanbestämmelse. Från principiell synpunkt kan detdiskuteras om en enbart till vildsvin begränsadskyddsjakt kan försvaras när motsvarande och kanske större behov av sådanjakt finns i fråga om älg, hjort, rådjuroch grävling. Den ifrågasatta rätten till skyddsjakt skulle dessutom få en omfattning som i avsevärd grad skiljer sig från vad som f.n. gäller i fråga om sådanjakt. Det kan förutsättas att jakten, om den skall bli effektiv, måste berörainte bara hela den arrenderade jordbruksmarken utan också andra delar av fastigheten eller brukningsenheten.Med hänsin till det kunnande och denutrustning som en vildsvinsjakt kräver,kommer säkert många jordbruksarren- Prop.1980/81:82 22 datorer att ha ett behov av att För jakten anlita ävenandra än Familjemedlemmar eller anställda. Det förhållandet att jakten kräver stora insatser av utövarnatalar för att arrendatorerna borde få del i jaktbytet. Oavsett detaljutformningen kommeren rätt till skyddsjakt efter vildavin Följaktligen att i avsevärd utsträckning inverka på markägarens ocheventuella jaktarrendatorers intressen. Beredningen är inte beredd att Föreslå ett så betydande avsteg Från vad som i allmänhet gäller i Frågaom jakträtten. Beredningen har ocksåövervägt möjligheten att göra rätten tillskyddsjakt efter vildsvin beroende av tillståndi det enskilda fallet. Vad som anförtsmot en generell regel kan emellertid i huvudsak också anföras mot en sådan lösning. Enligt beredningens mening bör i stället, åtminstone tills vidare, de problem som kan uppstå För jordbruksarrendatorernalösas i varje enskilt Fall genomavtal mellan markägaren och arrendatorn. Avtalet kanavse att ge arrendatorn jakträtt ellerinnebära att arrendebeloppet bestäms med hänsyntill Förekomsten av vildsvin. Vad beträFFar möjligheternatill omprövning av redan ingångna avtal kan hänvisastill vad beredningen anFört i betänkandet (SOU 1979:52) Viltskador, s. 139. Enligt 24 § 1 mom.jaktlagen (1938:274) kan Förelägga en jakträttsinnehavare att vidta åtgärder För att Förebyggaatt en viltart orsakar skada. En Förutsättning Föratt en sådant föreläggande skallkunna meddelas är att viltartens utveckling orsakatavsevärd skada på gröda, skogeller plantering. Vidare förutsätts att skadan inte kan förhindrasgenom rimliga åtgärder från den skadelidandes sida. Utgår ersättning ellerannan gottgörelse för skadan skall föreläggande inte meddelas. Underlåter jakträttsinnehavarenatt följa föreläggandet skall föratt minska viltstammen förordna om jakt av särskilt utsedda jägare. Beredningen har övervägt om det finns anledning att föreslå enkomplettering av 24 § 1 mom. som skulle ge möjlighetatt få till stånd en avskjutning av vildsvin även om avsevärdskada inte har konstaterats. En sådanbestämmelse skulle kunna Prop.1980/81:82 23 utformas så att även risk förskada eller andra olägenheter kan utgöra grund förett föreläggande för jakträttsinnehavaren att bedriva vildsvinsjakt. Det finns otvivelaktigt vissa skäl som talar fören sådan bestämmelse. Möjligheternaatt kontrollera vildsvinsstammens utveckling skulle öka liksom möjligheternaatt tillgodose jord-bruksarrendatorernas krav på åtgärder mot skador. Det är emellertidtveksamt om det finns tillräckliga motivFör att på detta sättgenerellt vidga möjligheten till tvångsjakt efter vildsvin. Enligt beredningens mening bör, åtminstone iförsta hand, en bestämmelse av mera begränsad räckvidd övervägas.Vildsvinen bör helt hållas borta Frånområden som Framstår som särskiltskadekänsliga, dvs. de utpräglade jordbruksområdena. Med hänsyn härtill kan det uppstå behov av att lokalt Få till stånd en total avskjutning av Förekommande vildsvin. Beredningen Föreslår ett tillägg till 24§jaktlagen som ger rätt att, i frågaom område där vildsvin kan befaras orsaka avsevärdskada, besluta om jakt efter sådant viltatt bedrivas av jakträttsinnehavaren eller av särskilt utsedda jägare.Det bör uppdras åt naturvårdsverketatt ge närmare föreskrifter om hur bestämmelsen skall tillämpas. Fällt eller fångatdjur bör i likhet med vad som gäller enligt 24 §1 mom. normalt tillfalla jakträttsinnehavaren. Frågan om en lagändring som allmäntskulle öka möjligheterna att förordna om tvångsjakt efter vildsvin bör däremot enligtberedningens mening bli beroende av erfarenheterna från de närmastejaktåren. Det bör först prövas om information och rådgivning till jakträttsinnehavarna tillsammans med 24 §1 mom. i dess nuvarande lydelse utgörtillräckliga medel för att kontrollera vildsvinsstammen i alla andrafall än när en tillämpning av den föreslagna tilläggsbestämmelsen kan komma i fråga (se bilaga 1). 6.4.3 Ersättning för skada av vildsvin Som framhållits i detföregående bör utvecklingen av en frilevandevildsvinsstam begränsas genom ett hårt jakttryck. Särskiltviktigt är att så långt möjligt förhindraen utbredning inom ut- Prop.1980/81:82 24 präglade jordbruksområden såsom ochKristianstadsslätten i , , i samt delar av . En relativt intensiv jakt kommer emellertid inte att utgöra ett tillräckligtmedel för att förhindra skada på jordbruksgrödor och trädgårdsodlingar. Inte heller kommer olika förebyggande åtgärder (se 6.3.1) att eliminera riskerna för skador. har denprincipen gällt att var och en är skyldig att tålaett visst mått av intrång och olägenhettill följd av förekomsten av vilt. Den principen kan med stor tyngdhävdas mot bakgrund av den numeraallmänt gällande synen att en art- och individrik fauna bör eftersträvas.Som redovisas i betänkandet (SOU 1979:52) Viltskador bör samhälletlämna ersättning förstnär någon drabbats av mera omfattande skador orsakade av vilt. I betänkandet presenteras ett förslag till ersättningssystemför skada av älg, kronvilt och dovvilt som bygger på den angivna principen. I korthet innebärsystemet att jägarna åläggs betalaavgifter för fällda djur till länsälgskadefonden. Från fonden utgår ersättning för skador i jordbruksföretag och till den del värdetav skadan överstiger en självrisk som antingen beräknas med hänsyntill företagets storlek eller med hänsyn till vilka grödor som odlats. Även skador i trädgårdsföretag ersättsmed ett liknande självrisksystem. Det motiv som föranleddeberedningen att föreslå gemensamma ersättningsregler för älg, kronviltoch dovvilt, nämligen att dessa djurslag orsakarlikartade skador som är svåra att särskilja, gäller ocksåbeträffande vildsvin. Med hänsyn härtilloch till att avgifter bör kunna tas ut också för fällda vildsvin börvildsvinsskadorna tills vidare inordnas i det föreslagna ersättningssystemet. Ett lämpligt avgiftstak kan vara det belopp, ,som beredningen föreslagit för dovvilt. Förfällda kultingar bör ingen avgift utgå. Man kan förutse att en sådan, allmänbestämmelse kommer att föranleda meningsskiljaktigheter om huruvida ett fällt djur skall räknassom kulting eller ej. Därför bör närmare anvisningar i detta avseende utarbetas av . 1980/81:82 25 Eftersom erfarenheterna av vildsvinens skadegörelse i vårtland är begränsade ärdet svårt att hu bedöma i vilken utsträckningavgifterna för fällda svin kommer att täckakostnaderna för att ersätta uppkomna skador, liksom att bedöma hur förhållandena kommer att variera för olika delar av landet. Problem förknippade med de redovisade ersättningsreglerna bördärför enligt beredningens mening tas upp senare méd ledning av de erfarenheter som då vunnits. Som framgår av betänkandet (SOU 1979:52) Viltskador avserberedningen att i sitt huvudbetänkande bl.a.lägga fram ett förslag därfrågan om finansiering av olikakostnader som hör samman med viltet, viltvården och jakten kommer att behandlas. 1980/81:82 26 Vi reservanter föreslår att nu frilevande vildsvin utrotas. I det följande vill vi närmaremotivera vårt ställningstagande. Beredningens majoritetsförslag ger en relativt allsidig belysning av förutsättningarna för och problemen med en frilevande vildsvinsstam i vårt land. Såledesredovisas också flera synpunkter i förslaget som inger sådana betänkligheter att dessa självständigt tordekunna utgöra grund för en majoritetsskrivning innebärande att man inte bör tillåta en frilevande vildsvinsstam. Vi vill fortsättningsvisuppehålla oss vid några skälsom är av särskild betydelse i sammanhanget. Inledningsvis finner vi det angeläget erinera om att den nu frigående vildsvinsstammen inte är ett resultat frånen planerad utsättning utan härstammar från"rymlingar" från vilthägn.