prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Den enskilde har berättigade kravpä alt ett beslul om utdömande av vite vilar på ett utredningsunderlag sompräglas av objektivitet och opartiskhet. Det finns visserligen ingen anledningräkna med annat än att av kronofogdemyndigheterna tillhandahålletutredningsmaterial skall fylla dessa anspråk och i förening med domstolensofficialprövning skall erbjuda tillräckliga garantier för den enskildesrättssäkerhet. Psykologiskt sett är det dock ofrånkomligt, att det i vissa fallkan vara ägnat att inge den enskilde en känsla av osäkerhet, om talan omutdömande av vite förs mot honom av någon som är eller sc>m han självuppfattar som sin motpart i själva utsökningsmålet. De skäl som sålunda kan anföras motatt i fråga om utdömande av vite ge talerätl även åt sökanden väger enligtlagrådets mening tyngre än de praktiska fördelar som kan stå all vinna med denföreslagna ordningen. Lagrådet förordar därför, att den föreslagna bestämmelseni 15 8 andra stycket om talerätt för sökanden får utgå. De praktiska synpunkter ocheffekliviletshynsyn som har motiverat förslaget om talerätl för sökanden skullei och för sig tillgodoses, om kronofogdemyndigheten i denna sin egenskap ochvid sidan av allmän åklagare gavs taleräll i säväl enskilda som allmänna mål.De skäl som enligt det föregående har föranleti lagrådet att avstyrka denföreslagna regeln om taleräll för sökanden föranleder emellertid med hänsyntill kronofogdemyndighetens dubbla ställning som handläggande myndighet ochföreträdare för staten i de allmänna målen, att även en sådan lösning måsteavvisas. Lagrådet vill tillägga, attförslaget inte innehåller några bestämmelser om förfarandet inför tingsrätten imål om utdömande av vite, när talan härom förs av sökanden. Om sökanden är ettenskilt rättssubjekt, kan rätten inle med slöd av 18 8 RP tillämpa RB:sbestämmelser om allmänt åtal. Men det ter sig också främmande att i ett mål därlalan förs på del allmännas vägnar och rör rent offentligrätlsliga förhållandenförfarandet skulle regleras av om enskilt åtal - bortsettfrån att det kan ifrågasättas om en sådan tolkning av detta stadgande i RP ärförenlig med grunderna för bestämmelsen. om enskilt åtal har utformatsmed utgångspunkt i att kärandeparten har ställning som måls- 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1071 ägande, sådant detta begrepp definieras i 20 kap. 8 8 RB,men en enskild sökande i ett utsökningsmål intar i ett mål om utdömande av viteav här förevarande art inte i nägot hänseende en ställning som är Jämförlig meden målsägandes. Att lagen om domstolsärenden inle blir tillämplig i mål avdetta slag ligger i öppen dag. För all en enskild sökande skall kunna gestalerätt i sädanl mål torde del således vara nödvändigt att det i UB införsbestämmelser - eventuellt i form av hänvisningar till RB - om förfarandet isådana mål. Om del återigen är fråga om ettallmänt mål och således kronofogdemyndigheten ar alt anse som sökande, blirbestämmelserna i 20 8 RP (ill-lämpliga. Dessa bestämmelser vilar på denallmänna grundsatsen att mäl inför domstol handläggs enligl de regler somgäller för ivislemål. om annat inle har föreskrivits. Några särskildaföreskrifler om förtärandet i hithörande fall har inle tagits upp i förslageltill UB. Förslaget innebär således att - med de avvikelser i fråga omrättegångskostnader och rättsmedel som anges i 20 8 RP - mål om utdömande avvite skall handläggas som tvistemål, om talan förs av kronofogdemyndighetensåsom sökande i utsökningsmålet. Lagrådet vill ifrågasätta om detta är enlämplig ordning. 1 alla händelser synes det, när som i detta fall talerätteninte för nägon av de laleberältigade är subsidiär i förhållande till de övrigaslalerält - i motsats till vad som gäller i fråga om förhållandel mellanåklagares och målsägandes åtalsrätt enligl RB - inte vara motiverat att skildaförfarande-regler skall tillämpas, allteftersom talan förs av åklagare, enskildsökande eller kronofogdemyndigheten säsom sökande i allmänt mål. Förfarandetsynes böra vara enhetligt, och detta torde kunna åstadkommas endast genom altuttryckliga föifaranderegler meddelas i UB. Enligl 16 8 i förslaget skall i vissafall häktning kunna tillgripas som tvångsmedel. Fråga om häktning skall prövasav allmän domstol. Talan skall väckas och ulföras av kronofogdemyndigheten.Detta galler oavsett om utsökningsmålet är ett enskilt eller ett allmänt mål. Häktning såsom tvångsmedelförekommer främst i brottmålsprocessen mol den som misstänks för brott (24 kap.RB). Prövningen av häktnings-frågan ingår som ett led i ett inlett brottmål,och rättens avgcirande utgör tekniskt sett ell beslut under rättegängen. Vidhandläggningen företräds del allmänna av åklagaren ellerförundersökningsledaren: detta gäller även om häklningsfrågan sedan åtal harväckts las upp på yrkande av målsäganden eller av rätten självmant. Förtärandet inför domstolen iirsåledes kontradiktoriskt. Del regleras av jämförelsevis utförliga bestämmelseri RB. som till stor del är tillkomna av hänsyn till den enskildesrättssäkerhet. Del må framhållas, alt bl.a. bestämmelserna om offentligförsvarare och de allmänna rättegångskostnads-reglerna i 31 kap. RB är tillämpligaockså i den del av brottmålsprocessen som avser prövning av häktningsfrågor. 1 rättegång kan häktning också användas som tvångsmedelmot vittne. 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1072 somvägrar att avlägga ed eller att yttra sig (36 kap. 218 RB). Sådanhäktningsåtgärd vidtas av rätlen ex officio och föregås inte av någotkontradiktoriskt förfarande, vilket givetvis sammanhänger med att domstolensbeslut uteslutande grundas pä omständigheter som domstolen själv har kunnatiaktta. Häktning enligl delta lagrum i RB får inte i nägot fall bestå underlängre tid än . I vissa fall kan konkursdomare meddela beslul omhäktning, t.ex. av konkursgäldenär som underlåter att fullgöra edgång (94-96 88KL i lydelse enligt lag 1979: 340): bestämmelser av motsvarande innebörd finnsi 8 och 9 88 lagen (1921: 244) om ulmälningsed. Enligt de aktuellabestämmelserna i kan i fall då konkursgäldenären är juridisk person häktningtillgripas ocksä mol vissa av den juridiska personens ställföreträdare, häktning enligt de angivna lagrummen prövas på framställning av förvaltareneller av kronofogdemyndigheten i dennas egenskap av tillsynsmyndighet.Förhandling kan hållas inför konkursdomaren men är inte obligatorisk. Ingen färmed stöd av dessa bestämmelser hållas häktad ""underkonkursen"" . har inyssnämnda egenskap rält att föra lalan mot konkursdomarens beslut (210a8 KL),Några detaljbeslämmelser i övrigt rörande förfarandet vid handläggning avhäktningsfrågor inför konkursdomare finns inte, 1 nära anslutning lill dessa bestämmelser i hari 8 8 av lag om statlig lönegaranti vid konkurs meddelats vissabestämmelser om möjlighet för konkursdomare att meddela beslul om häktning avarbetsgivare som underlåter alt fullgöra viss uppgiftsskyldighel. Fråga omhäktning enligt dessa bestämmelser tas upp på framställning avkronofogdemyndigheten. I övrigt hänvisas beträffande sådan häktningsåtgärd till95 8 KL. Som framgår av det sagda tillämpas ett rentkontradiktoriskt förfarande i de fall då fråga om häktning kommer upp vidallmän domstol såsom ett led i brottmålsprocessen och företräds därvid detallmänna av åklagare eller högre polismyndighet. Också i övriga här berördafall kommer fräga om häktning upp i ett redan pågående förfarande införjudicieU myndighet. I dessa fall har visserligen förfarandet en något merinkvisitorisk karaktär. Del bör emellertid betonas alt häktningsreglerna i KLär av gammall datum och tillkom långt före den nya och att denöversyn av konkurslagsliftningen som resulterade lagstiftning om ändringari bl. KL inte enligt utredningsdirektiven omfattade de här berördahäktningsreglerna. Reglerna behölls väsentligen oförändrade och kan därförinte anses som uttryck för en modern syn på hur bestämmelser om häktning somtvångsmedel bör vara utformade. När såsom enligl del nu föreliggande förslaget heltnya bestämmelser om häktning som tvångsmedel skall införas pä utsökningsrättensområde bör mot den angivna bakgrunden förfarandereglerna i 24 kap. RB snarareän konkurslagens motsvarande bestämmelser utgöra förebild. 1 fråga om ändamåletmed häktning som tvångsmedel råder emellertid nära släktskap 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1073 mellan de nu aktuella nya bestämmelserna i och de förutberörda häktningsreglerna i 36 kap. RB resp. i KL och vissa näriiggande författningar.UB bör därt'ör erbjuda samma möjligheter som KL att i fall då gäldenären ärjuridisk person häkta dennas ställföreträdare en fräga som saknar aktualitetvid tillämpning av 36 kap. 21 8 RB. Vidare bör häktningstidens längdunderkastas samma begränsning här som i nämnda lagrum i RB och iförfattningarna på konkursrättens område, dvs. att häktning inle skall kunnabeslå . En anpassning av förfarandereglernalill bestämmelserna i 24 kap. RB innebär inle bara att häklningsfrågan börprövas av domstol, att det allmänna bör företrädas av särskild myndighetutanför domstolen och att förtärandet bör vara kontradiktoriskt. Det innebärenligt lagrådets mening ocksä, att avsteg från regeln att det allmänna i sådanaärenden skall företrädas av åklagare bör frångås bara om särskilda skälföreligger. 1 remissprotokollet har inte anförts annat skäl för att uppgiftenskall läggas pä kronofogdemyndigheten än att '"häktning utgör en direkiåtgärd i utsökningsmålet för alt få lill stånd verkställighet"".Argumentet är knappast övertygande - det kan i själva verket användas om varjetvångsmedel som används i vilket som helst förvaltningsärende. Däremot gör sigde skäl som i det föregäende har anförts för att talan om utdömande av viteskall kunna föras endast av åklagare gällande med än större styrka i fråga omhäktning, främst med hänsyn lill delta tvångsmedels ingripande karaktär.Betänkligheterna mot att låta kronofogdemyndigheten föra talan är visserligenmindre framträdande i enskilda mäl, men det kan knappast komma i fråga attfördela uppgifterna på skilda myndigheter i olika slags mål. De praktiska fördelarsom skulle stå att vinna i de enskilda fallen med den i remissprotokolletföreslagna ordningen torde för övrigt vara så obetydliga alt de inte kantillmätas avgörande betydelse i detta sammanhang, i all synnerhet sommöjligheten till häktning främst kommer att fylla en preventiv funktion ochkan antas bli utnyttjad endast i undantagsfall. 1 enlighet med del anförda börenligt lagrådets mening häktning ske på framställning av åklagare efter anmälanav kronofogdemyndigheten och häktningsfrågan prövas av tingsrätten i den ortdär kronofogdemyndigheten finns. När begäran om häktning görs vidtingsrätten, kommer häktningsfrågan att handläggas utan anknytning lill någotvid domstolen redan inlett JudicieUt förfarande. 1 det avseendet föreligger enbetydelsefull skillnad i förhållande till de tidigare berörda häktningsreglernai 36 kap. RB samt häktningsbestämmelserna i och därtill anslutandeförfattningar. Oavsett om man utgår från det remitterade förslagel eller frånlagrådets ståndpunkt att talan skall föras av åklagare, blir 20 8 RPtillämplig, vilket som förut framhållits innebär, alt medendast vissa undantag kommer all gälla. Delta kan knappast anses vara enlämplig ordning. En särskild reglering av förfarandet är därför påkallad. Prop.1980/81: 8 Lagrcidets yttrande 1074 fattade bestärnmelserna i 16 8 andra och tredje styckena iförslaget är otillräckliga. Sä t.ex. krävs bestämmelser om domförhet. omrättegångskostnader, om den enskildes möjligheter alt få offentlig försvarare,om påföljd för utevaro. om formen för rättens avgörande av saken och omomedelbar verkställighet av avgörandet. Det ter sig naturligt allhäktningsbestämmelserna i 24 kap. RB tas till utgångspunkt för en reglering. 1vilken omfattning det fordras avvikande eller kompletterande föreskrifter äremellertid en fråga till vilken lagrådet i avsaknad av behövligtutredningsunderlag ej anser sig kunna la ställning. Lagrådet förutsätter, attdessa frågor kominer att ytterligare övervägas inom . 20 8 Vad paragrafens första j.lycke innehåller gäller ävenutan särskilt stadgande. Anses dock en bestämmelse önskvärd av pedagogiskaskäl, kan en sådan las upp i verkslällighelsföreskrifter lill UB. Lagrådetföreslår alltså, alt första stycket utgär. 22 och 23 88 Beträffande dessa paragrafer hänvisarlagrådet till vad lagrådet anför under 13 kap. 7 8. Följs vad lagrådet därföreslår, förialler behovet av nu förevarande lagrum. 26 8 1 25 8 föreskrivs att säkerhet som har ställts enligtbestämmelse i UB skall beslå av pant eller borgen. 1 26 8 ges bestämmelser omhur kronofogdemyndighet skall förfara, när myndigheten skall ta ställdsäkerhet i anspråk. Enligt dessa bestämmelser får pant tillgodogöras i denordning som gäller för utmätt egendom och får borgen genast utsökas. Bestämmelsernautgår från att det under ett utsökningsföriarande kan uppkomma fall dåkronofogdemyndighet har all la ställd säkerhet i anspråk. Vilka dessa fall ärregleras inte här. Motiven hänvisar till 13 kap. 3 8. vilket stadgande geriiltryckliga regler om att kronofogdemyndigheten i vissa fall skall ta ianspråk säkerhet som har ställts av köpare eller sakägare vid exekutivförsäljning. 1 motiven till 2 kap. 26 8 omnämnsockså de regler som i förslaget är upptagna i 3 kap. 22 8 andra stycket, 13kap. 208 och 15 kap. 248. Enligt dessa regler kan kronofogdemyndighet genastutsöka belopp som i vissa fall har betalts ut men som mottagaren har blivitskyldig all betala tillbaka i mål om utmätning eller införsel. 1 här aktuellafall har mottagaren regelmässigt ställt säkerhet för återbetalning.Befogenheten att genast utsöka innebär bl.a., att kronofogdemyndigheten får, dåsäkerheten består av pant, ta den pantsatta egendomen i anspråk bara om dentillhör den betalningsskyldige eller eljest kan utmätas för hans gald.Förslagels ståndpunkt torde emellertid vara att den ställda säkerheten iförevarande fall alltid skall kunna tas i anspråk - således även när den bestårav t. ex. pant som är ställd av en iredje man. Detta synes böra komma lilltydligare 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1075 uttryck i lagtexten i 3 kap. 22 8 andra stycket - tredjestycket i lagrådets förslag till jämkad lydelse av paragrafen - 13 kap. 20 8och 15 kap. 24 S. 1 detta syfte bör lämpligen i vart och ett av de berördalagrummen uttryckligen anges, att ställd säkerhet får tas i anspråk. Bestämmelserna i 2 kap. 26 8 lordeej avses skola vinna tillämpning i andra fall än dem som regleras i 13 kap. 3 8och i nämnda . Lagrådet förordar, att 26 8 avfattas så all däravockså framgår vad som år paragrafens tillämpningsområde. Detta kan ske genomatt paragrafens första mening - med beaktande av lagrådels förslag lill ändradlydelse av 3 kap. 22 8 (23 8 i lagrådets förslag) - ges följande lydelse:""Nar kronofogdemyndigheten skall taga säkerhet i anspråk enligt 3kap. 23 8 tredje stycket. 13 kap. 3 eller 208 eller 15 kap. 24 8. får panttillgodogöras i den ordning som gäller för utmätt egendom." Förevarande kapitel innehåller i I8 en förteckning över förekommande exekutionstitlar. 1 de följande paragrafernai kapitlet ges vissa bestämmelser om hur verkställighet på grund av de olikaexekutionstitlarna skall ske. Dessa paragrafer är inordnade under rubrikerenligt den systematik som den inledande förteckningen använder. Genom dennalagstiftningsteknik blir regleringen i kapitiel ulan tvivel överskådlig.Lagrådet vill dock förorda, alt vissa ändringar, främst av systematisk art,görs i förslaget. I 8 I första stycket redovisas som exekutionstitlar underpunkten I dom och under punkten 3 utslag och beslut i lagsökningsmäl. bevis imäl om betalningsföreläggande att utmätning får äga rum saml utslag och besluti handräckningsmål. Enligl en bestämmelse i paragrafens andra stycke skall vadsom gäller om dom, om ej annat föreskrivs, i tillämpliga delar gälla ävendomstols utslag eller beslut. Enligt lagrådels mening synes nu berörda reglerlämpligen kunna ersättas av en föreskrift under punkten I. vilken i förteckningen överexekutionstitlar anger "domstols dom. utslag eller beslut"". I 17 kap. 6 8 RB föreskrivs, attstadfästelse av förlikning skall ske genom dom. 1 remissen föreslås emellertidalt en sädan dom. i motsats lill vad som skall gälla dom i allmänhet, inteskall vara exekutionstitel. 1 stället avses den genom domen stadfästaförlikningen skola läggas till grund för verkställighet. 1 överensstämmelsehärmed tar I 8 första stycket 2 såsom exekutionstitel upp föriikning som ärstadfäst av domstol. 1 detta avseende överensstämmer förslaget med vad som nugäller enligl 45 8 UL. där det föreskrivs alt förlikning, som har blivitfastställd av domstol, skall verkställas i den ordning som är stadgad förlagakraftägande dom. Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1076 I sist angivna hänseende har ejinnehållet i de föreslagna bestämmelserna, vilka i sak motsvararlagberedningens förslag, närmare kommenterats i remissprotokollet eller iberedningens betänkande. Lagrådet anser sig emellertid böra ta upp frågan omdet alltjämt föreligger tillräckliga skäl att vid exekution göra den angivnaprincipiella åtskillnaden mellan dom. varigenom förlikning har stadfästs, ochannan dom. Lydelsen av 45 8 UL är ej ändradsedan UL:s tillkomst . Paragrafens innehåll återspeglar det synsätt somman hade på förlikning i rättegång. De processuella reglernaangående sådan föriikning utgick från att det var själva förlikningen som. närden fastställdes av rätten, blev exigibel. Ett uttryck härför var att rättensfastställelse inte betraktades som en dom i vanlig mening. Dessa processuellaregler upphävdes emellertid i och med att RB trädde 1948. De komalt ersättas av ett enda stadgande i RB, nämligen berörda bestämmelse i 17 kap.6 8. Införandet av RB föranledde, att vissa bestämmelser i ändrades.Stadgandet i 45 8 UL lämnades dock orubbat. Förarbetena till RB och gjordaföljdändringar i annan lagstiftning utvisar ej i vad män behovet av ändring i45 8 UL övervägdes i samband med rättegängsreformen. Följdlagstiftningenbegränsades dock självfallet till vad som ansågs nödvändigt med hänsyn till denya räliegän{;sreglerna. Några principiella ändringar i det exekulionsrättsligasystemet kom därvid ej alt aktualiseras. Läget är ett annat när, som i deltalagstiftningsärende, en ny exekutionsrätlslig lagstiftning skall tillskapas. 1 fråga om dom, varigenomförlikning med stöd av 17 kap. 6 8 RB har stadfästs, är övriga regler i RBangående dom tillämpliga. Sålunda gäller de aUmänna föreskrifterna om fullföljdav talan. Möjligheten att begagna extraordinära rättsmedel står också till buds(jfr NJA 1974 s. 295). För domsbegreppet är främmande, alt en dom skullesakna eller ha bara begränsad verkan i exekutivt h.änseende. Väl har skildauppfattningar kommit lill uttryck i doktrin och praxis om hur långträttskraften hos en dom. varigenom förlikning har stadfästs, sträcker sig. 1ett avgörande av högsta domstolen har en lagakraftvunnen sådan dom ej ansettsutgöra hinder mol att talan om ogiltigförkiaring av förlikningen tas upp tillprövning (NJA 1975 s. 507). Att rältskraflsverkan inte är i allo densamma somför domar i allmänhet torde emellertid ej ge anledning till all dom varom härär fråga särbehandlas i exekutionsrältsligt avseende. EJ heller synes delföreligga andra omständigheter, som utgör tillräckliga skäl för ensärbehandling som innebär att en dom frånkänns egenskapen av exekutionstitel. Lagrådet förordar således att dom,varigenom förlikning har stadfästs, i det nya exekutionsrättsliga systemetJämställs med annan dom i del hänseendet all den säsom exekutionstitel kanläggas till grund för verkslällighet. Den i I 8 första stycket upptagna punkten2 torde således böra utgå. I redovisningen av exekutionstitlar under punkten I kommer därigenom 1980/81:8 Lagrådets yttrande 1077 ""dom'" att innefatta alla slag avfullgörelsedomar. Det nu anförda leder också till att den föreslagna bestämmelsen 112 8 börJämkas. 1 I 8 andra stycket innehållerförslaget en bestämmelse om att godkänt strafföreläggande eller föreläggande avordningsbot gäller som lagakraftägande dom. En föreskrift med detta innehållfinns emellertid redan i 48 kap. 3 8 RB. hänseende hardenna föreskrift tydligen bl.a. den verkan att de godkända föreläggandenaskall, liksom domar, behandlas såsom exekutionstitlar. Det synes rikligast, attde ocksä nämns i den föreslagna förteckningen över exekutionstitlar i I 8första stycket. 1 denna förteckning bör därför, lämpligen i en ny punkt 2, lasupp ""godkänt strafföreläggande och godkänt föreläggande avordningsbot"". Den föreslagna bestämmelsen angående sådanaförelägganden i paragrafens andra stycke bör därvid utgå. En följd av de av lagrådetföreslagna ändringarna i I 8 första stycket, vilka alltså innebär all lydelsenunder I och 2 ändras och att punkten 3 utgår, blir att punkterna 4-7 erhållerbeteckningarna 3-6. Vidare utgär paragrafens andra stycke. 2 8 1 enlighetmed vad lagrådet inledningsvis anfört bör här hänvisas till""särskilda föreskrifter"". Såvitt lagrådet kan bedöma gerdock RF i detta fall ej utrymme för föreskrifter i annan form än lag. 3 8 I gällanderätt finns inte någon bestämmelse som reglerar i vad mån dom, som endast delvishar vunnit laga kraft, får verkställas, och rättsläget på denna punkt äroklart. Förslagel torde innebära, all dom i ej överklagad del i princip skallfå verkställas såsom lagakraftvunnen. Regeln härom i andra stycket äremellertid inte ovillkorlig. Enligt bestämmelsen skall sådan verkställighet fåäga rum "'när det kan ske"". Innebörden av detta villkor - somenligl ordalagen närmast tar sikte på att verkställighetshinder av faktisk artkan föreligga är någol oklar. Som motivering har endast anförts, att"'när det kan ske" avser den situationen att "inte de olikadelarna hör så nära samman all den ena delen inte i verkslällighelshänseendekan skiljas från den andra". Ordalagen i lagtexten synes emellertid föralängre; lagtexten ger inle någon anvisning om vilka kriterier som skall varaavgörande vid prövningen huruvida partiell verkställighet kan ske. mening bör huvudregeln vara. att dom som i viss del vunnii laga kraftskall i den delen - liksom dom som i sin helhet vunnii laga kraft fåverkställas utan villkor men att undantag från huvudregeln stadgas för densituation som lagberedningen haft för ögonen eller den då en partiellverkställighet skulle föregripa högre rätts prövning av den mot domen i övrigtfullföljda talan. Självfallet kan det ibland erbjudasvårigheter att avgöra i vilken del en dom skall anses överklagad och därmedockså huruvida den återstående delen kan anses vara lagakraftvunnen. Endast iden mån det med rimlig Prop.1980/81:8 Lagrådets yttrande 1078 grad av säkerhet kan faststäUas att viss del av domen ejomfattas av den fullföljda talan, kan tydligen villkorslös verkställighet fåäga rum. Del måste ankomma pä verkställighetsmyndighelen att självständigtpröva om och i vad mån förutsättningar för verkställighet föreligger. Den omständighetenatt motsvarande spörsmål är föremål för domstols prövning kan inte fåutgöra hinder mot att verkställighetsmyndighelen för sin del tar ställning isaken. En annan sak är, att myndigheten självfallet har att ta hänsyn till vadsom i utsökningsmålet har blivit upplyst om resultatet av den prövning domstolenkan ha förelagit. 1 fråga om de fall då partsflerheiföreligger på den förlorande svarandesidan och endast en eller några, men intealla, förlorande medparter har överklagat har föredragande statsrådet uttalat,att det överklagade avgörandet får verkställas som lagakraftvunnet motförlorande part som inte har klagat. Lagrådet vill framhälla. alt uttalandetsjälvfallet inte kan avse de fall då det råder s. k. nödvändig processgemenskapmellan de förlorande medparterna (jfr 14 kap. 8 8 andra stycket RB). I andra stycket av den nuföreslagna paragrafen har tagits upp föreskrift av innebörd att i fall då endom endast delvis har överklagats, den överprövande instansen kan förordna ominhibition av den verkställighet som har inletts eller kan komma att äga rummed stöd av verkslällighetsreglerna i paragrafen.