prop · G403126 · 1980-12-31 00:00:00 — Uppmstningen och moderniseringen av förmediingsarbetet under1970-lalet skall ses som en betoning av platsförmedlingens cenirala roll i delarbelsmarknadspolitiska systemet. .. _ _ Antal arbetslösa Antalpersoner sysselsatta i arbetsmarknadspolltiska åtgärder 1 000-tal 160. .» Antal personer i beredskapsarbeten arbetsmarknadsutbildning ö ' ' " Källa: AMS och EFA. é' ' ' ' h' ' ' '! Prop.1980/81:126 23 Ökningeni utgifterna för arbetsmarknadspolitiken återspeglas i en ökning av anlalelpersoner som sysselsäfts med hjälp av arbetsmarknadspoliliska åtgärder. Ifigur 2:3 visas dels antalet personer som berörs av de direktasysselsältningsåtgärderna, dels del totala antalet arbetslösa sedan Dennafigur visar samma huvudtendens som kurvan över arbetsmarknadsverkels utgifter.Antalet personer som sysselsätts genom olika åtgärder ökar långsiktigt i formav Irappstegsvisa ökningar i lågkonjunkturerna. Detta tyder på en god förmågatill anpassning av ätgärdsvolymen i konjunkturdämpningarna. Det lyderemellertid också på atl behovet av ålgärder tenderar alt permanentas på allthögre nivåer. Trots mycket slora sysselsättningsökningar och motsvarandeminskning eller avtagande ökningslakt i arbetslösheten har inte antaletsysselsatta i åtgärder reducerats i någon betydande grad ikonjunktumppgångarna. Härigenom har "gmndni-vån" i åtgärdernasuccessivt höjts och ligger nu mer än så högt som i mitten av1960-lalet. Fördelningenav antalet sysselsatta i olika lyper av åtgärder framgår av tabellen 2:5. Antalet personer i arbetsmarknadspoliliska ålgärder.Arsgenomsnill. direkta åtgärderna sysselsattes under konjunkturdämpningen 1976-1978 drygt150000 personer, vilket motsvarade 3,av hela arbetskraften. Underkonjunkturdämpningen 1967-1968 låg antalet direkt sysselsatta på knappl 60000personer, eller 1,av arbetskraften. Bakom denna tillväxt ligger ungefärjämnslora ökningar i beredskapsarbete, arbetsmarknadsutbildning och olikaformer av skyddad verksamhel för svårplacerad arbetskraft. Närdet gäller beredskapsarbetena visar volymen en god överensstämmelse med dekonjunkturmässiga variationerna i arbetslösheten. Som framgår av figur 2:4 haranlalel personer i beredskapsarbete stigit jämsides medarbetslöshetstalen och lika snabbt reducerats i takt med del förbättradearbetsmarknadslägel. Förändring av arbeislöshei och anlalel personer iberedskapsarbete åren 197079 I ANTAL PERSONER I BEREDSKAPSARBETE Förarbetsmarknadsutbildningen (AMU) ser utvecklingen under 1970-lalel annorlundaut, vilket framgår av figur 2:5. Under första hälften av 1970-lalet ökadevolymen knappast alls trots konjunkturdämpningen . Under denföljande lågkonjunkturen skedde emellertid en mycket snabb och kraftigexpansion av arbetsmarknadsutbildningen. Under konjunkturålerhämtningen år1979 fortsatte sedan utbildningsvolymen att stiga ytterligare. Förändring i arbeislöshei och anlalel elever iarbeismarknadsulhildning lOM-tal HiHun PERSONER I AMUi EXKL FÖRETAGSUTB. .. . I.., I ,, ................ I . . . I . . . I . . . I , . . I . . . I , , , I , . 73 74 75 76 77 78 79 80 81 1980/81:126 25 Förall arbetsmarknadsutbildningen skall kunna medverka till atl skapa balans påarbetsmarknaden och underlätta strukturförändringar måste den ständigtförändras och anpassas efter arbeismarknadsulvecklingen. Arbetsmarknadsutbildningensinriktning har också förändrats under 1970-lalet. Utbildningarna till yrkeninom tjänstesektorn har mer än fördubblats, och mer än hälften av samtligaelever är kvinnor. Det föreligger emellertidvissa svårigheter atl snabbt anpassa utbildningsvolymen till ett förbättratarbetsmarknadsläge. De genomsnittliga kurstiderna har förlängts under andrahälften av 1970-lalet, vilkel kan hänga samman med dels all en ökad andel avarbetsmarknadsutbildningen sketl inom reguljära utbildningsväsendet och delsatl ulbildningen i olika avseenden kommit alt inslilutionaliseras. Behovet avförberedande teoretisk utbildning har också ökat. Arbetsmarknadsutbildningenär elt av instrumenten i arbetsförmedlingens arbele. Den skall tjäna som etlkomplement till arbetsförmedlingens olika medel för alt koppla sammanarbetslösa och lediga platser. Arbetsmarknadsutbildningen skall således inleuppfattas som ell alternativ till den vanliga vuxenutbildningen. Utvecklingenunder senare hälften av 1970-lalet tyder emellertid på allarbetsmarknadsutbildningens fiexibilitet avtagit och atl AMU förlorat en del avsin arbetsmarknadsinriktning. Den skyddade verksamhetenoch arbete med lönesubventioner har ökat krafligl i volym. År1960 sysselsattes ca I 900 personer vid verkstäder för skyddat arbele ochknappt 1500 i arkivarbete och musikerhjälp. berördes 10700 resp.8300 personer. I den senare uppgiften inkluderas halvskyddal arbele.Utbyggnaden fortsatte . sysselsattes ca22400 personer i skyddat arbele. Nästan 30000 ylterligare personer hadeanställning med lönebidrag som ersatt de båda ålgärdsformerna arkivarbete ochhalvskyddal arbele. Vid konjunklurdämpningenunder andra spelade de företagsinriktade åtgärderna enbetydelsefull roll. Tanken var all med åtgärder i "den förstaförsvarslinjen" uppehålla sysselsättningen inom företagen och motverka altarbetslösheten ökade p. g. a. permitleringar och driftsinskränkningar. Fömtombidraget till utbildning av permitteringsholad personal omfattade dennaåtgärdskalegori lagerstöd, industribeställningar, tidigareläggning av statligabyggnadsarbeten, sysselsättningsstöd lill tekoindustrin och slöd till företagmed dominerande ställning på orten. Sysselsättningseffekternaav dessa stöd är svårare all uppskatta än effektema av de individinriklade. Denmaximala effekten av dessa åtgärder motsvarar enligl AMS beräkningar ensysselsättning av ca 60000 personer. Figur 2:6 visar den beräknadesysselsättningseffekten av såväl förelags- som individinriktade ätgärder under1970-lalet. Antalsysselsatta i arbelsmarknadspolitiska ålgärder' AtgirclBr for äldre och irbttthandiklpfMdt 70/71 71/72 72/73 73/74 74/76 75/76 76/77 77/76 78/79 'bildades Samhällsföretag och arbetsmarknadsinstituten. Vissa beredskapsarbetenöverfördes då till Samhällsföretag. Närdel gäller de arbetsmarknadspolitiska åtgärdernas fördelning på olika gmpperarbetssökande har del under 1970-talel skett tvä genomgripande förändringar.För det första har det skelt en snabb ökning av andelen kvinnor och ungdomarinom de individinriktade åtgärderna, således en anpassning lill nyasökandegmpper. ökade andelen ungdomar iberedskapsarbeten från lill och andelen kvinnor stegfrån någon enstaka proceni till ca hälften. Särskiltunder den senaste lågkonjunkturen förelåg etl stort behov av ålgärder framförallt för ungdomar, och mycket omfattande arbetsmarknadspolitiska insatsergenomfördes för alt hålla uppe sysselsättningen och motverka ökningen av arbetslösheten. Förde yngsta grupperna () skedde en fortlöpande ökning av arbetslöshetenunder . Ökningen kunde dock begränsas genom en mycketkraftig successiv expansion av beredskapsarbelsvo-lymen och en mer begränsadutvidgning av arbetsmarknadsutbildningen. När arbetslösheten kulminerade underandra hälften av var drygl 50000 ungdomar ulan reguljärtarbete, vilket innebär att de anfingen var arbetslösa eller dellog i någonarbetsmarknadspolifisk ålgärd. Delta motsvarade drygt var femte person iarbetskraften för denna åldersgrupp. Ca 30000 ungdomar hadeberedskapsarbete, 5 000 gick i arbetsmarknadsutbildning och 15000 var såledesarbetslösa. Prop.1980/81:126 27 åtgärderskulle den öppna arbetslösheten bland ungdomar i dessa åldrar ha ökatdrastiskt. Läget var likartal . För denna grupp kulminerade arbetslösheten underförsta kvartalet 1979. Totall sett var då ca 50000, eller drygt var tiondeperson i arbetskraften i dessa åldrar, antingen arbetslösa eller i ovan nämndaåtgärder. För denna grupp svarade dock arbetsmarknadsutbildningen för mer änhälften av ätgärdsvolymen, som uppgick fill ca 30000 personer. En andra genomgripandeförändring i fördelningen av åtgärderna som skett under 1970-lalet är denökande vikt som lagts på de företagsinriktade åtgärderna jämfört med deindividinriktade. Syftet med de företagsinriktade åtgärderna har främst varitatl förhindra all personer som har arbete blir arbetslösa. Vidkonjunkturnedgången ökade, som tidigare nämnls, omfattningen avlagerslöd och induslribeslällningar. Därefter skedde en snabb utvidgning avföretagsutbildningen för permilteringshotade som nya tidsbegränsadesysselsätlningsslöd introducerades inom bl.a. järn-, slål- och teko-industrin. Betoningen av deföretagsinriktade åtgärderna skall dels ses i samband med strävandena atlfrämja anställningstryggheten, vilket varil ett framträdande drag inomarbelsmarknadslagsliftningen under 1970-talel. Dels skall den förändradeinriktningen också ses som en anpassning till behovet av alt under kortvarigakonjunkturavmatlningar hålla uppe sysselsättningen i den konkurrensutsattasektorn. Härutöver bör observeras att en stor del av de företagsinriktadeingripandena för bevarande av existerande arbetstillfällen har sketl inomnäringspolitiken och kan därför inte åskådliggöras genom uppgifter om utgifterför arbetsmarknadsverket och antalet sysselsatta i verkets olika ålgärder. Antalet arbetslösa p.g.a.permitleringar eller personal- och driftinskränkningar uppgick under densenaste konjunkturnedgången till endast hälften så många (15000 ) somunder konjunkturnedgången då antalet i genomsnitt var 33000.Trots atl de individinriktade åtgärderna utformades för alt bättre svara motkvinnornas och ungdomarnas behov ökade andelen ny- och återinträdande bland dearbetslösa. Del introducerade nyrekryteringsbidraget hade därfördet dubbla syftet atl främja utvecklingen inom expansiva industriföretag ochalt direkl eller indirekt öka sysselsättningsmöjligheterna för de grupper somännu inle var etablerade på arbetsmarknaden. Trots de ålgärder, somvidtagits inom ramen för regionalpolitiken för atl främja en geografiskanpassning mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft föreligger myckel sloraskillnader i sysselsättningsläget mellan olika regioner. Denna skillnadkvarstår trots alt betydande sysselsättningsskapande och andraarbetsmarknadspoliliska åtgärder salts in under såväl låg-som högkonjunktur.Dessa skillnader är mest markerade i fräga om kvinnornassysselsättningsmöjligheter i olika delar av landet. Prop.1980/81:126 28 Enillustration av skillnaderna ges av del faktum alt . då arbetslösheteni landet kulminerade, uppgick arbetslösheten i övre (AC och BD län)lill av arbetskraften som ylterligare drygl avarbetskraften var sysselsatt i arbelsmarknadspolitiska åtgärder. 1 Stockholmslän låg motsvarande siffror på tillsammans . Deregionalpolitiska medlen får vanligen effekt först pä längre sikl, och deregionalpolitiska satsningarna är endast undanlagsvis ägnade alt komma tillrätta med akuta sysselsättningsproblem. Enligt de av fastställdamålen för regionalpolitiken skall detla heller inle vara syftet. Svårigheternaalt förverkliga de regionalpolitiska målen har medfört alt i de mest utsattaregionerna har arbelsmarknadspolitiska insatser mer eller mindre permanent fältkompensera den regionala obalansen. Somjag lidigare redovisat föreligger en tendens lill såväl ökandearbets-löshelslider som vakanstider. Det allvarliga är att denna tendensuppträtt när de arbetsmarknadspoliliska insatsernaökat kraftigt. I början av 1960-lalel motsvarade i högkonjunkturlägen summan avarbetslösa och sysselsatta i åtgärder av arbetskraften. Under år 1980låg motsvarande siffra pä . Utgifterna för arbetsmarknadspolitiken harunder stigit frän av BNP till av BNP. De ökande insatserna kandelvis ses som en följd av ökande ambitioner i sysselsättningspolitiken i taktmed att en allt slörre del av befolkningen i aktiva ålderar sökt sig ut påarbetsmarknaden. Arbetsmarknadspolitiken har därmed fått ökade uppgifter allunderlätta inträdet på arbetsmarknaden. har bl.a. medfört atl elt stortantal tidigare hemarbelande kvinnor som helt saknat eller haft begränsad yrkeserfarenhetfått arbete på öppna arbetsmarknaden. Atl åtgärderna i samband medkonjunkturuppgångarna inte alls kunnal avvecklas i en omfattning som motsvararsysselsättningsökningen antyder dock atl friktions- och slurkturarbetslöshelensuccessivt ökat. Slutsatsen måsle bli att arbetsmarknadens funktionssätt harundergått en försämring som inle har kunnal motverkas trots ökandeanpassningsfrämjande insatser. Arbetsmarknadens funkfionssätl har alltsåförändrats på ett sådanl sätt att ökade arbetsmarknadspoliliska insatser skulleha behövts även för att upprätthålla en oförändrad ambitionsnivå. Denförsämrade anpassningsförmågan på arbetsmarknaden får negaliva konsekvenser försåväl enskilda arbetssökande som för näringsliv och samhällsekonomi. Fömtom denallmänt höjda arbetslöshetsnivån har utvecklingen medfört en urvälfärdssynpunkl olycklig omfördelning av ar-belslöshelsbördan till de gmppersom har svårast all bära denna. Svårigheterna all fylla vakanser innebär inleendasi alt de berörda företagen försil- Prop.1980/81:126 29 termöjligheten till order och produkfion. De medför också inflationsdrivandekonkurrens om arbetskraft och påfrestningar på bytesbalansen genom uteblivenexport och ökande import. Ennaturlig utgångspunkl i diskussionen om arbetsmarknadspolitikens framtidautformning är frågan om orsakerna lill arbetsmarknadens försämradefunkfionsförmåga. Enligt min mening måste förklaringen sökas i förändringar somsammanhänger såväl med arbetskraftens och arbetsgivarnas anpassningsbenägenhelsom med institutionella förhållanden. Enfaktor av gmndläggande belydelse som EFA pekar på är den ökande bindningenmellan arbetsgivare och arbetstagare. EFA framhåller alt delta är en långsiktigtendens på svensk arbetsmarknad, som förstärkts av bl.a.anslällningsskyddslagsliftningen och av förändringar i inriktningen av dearbetsmarknadspoliliska medlen. Etl tecken på denna utveckling är atl denexterna rörligheten på arbetsmarknaden minskat. Rörligheten mellan olikaarbetsgivare har således minskat som rörligheten inom förelagensannolikt har ökal. Figurerna 2.7-2.9, som illustrerar hur slor andel avarbetskraften som byter arbetsgivare under etl år, visar all denna minskanderörlighet gäller alla ålders- och yrkesgmpper. Denhär utvecklingen som innebär en ökad betydelse för den interna och minskadbelydelse för den externa arbetsmarknaden, medför vissa positiva effekter bådeför arbetsgivare och anställda. För arbetsgivarna innebär varje nyanställningen investering i form av inskolning, som kan variera lillflera månader. Onödig personalomsättning innebär extrakostnader. Det är därförockså ofta ekonomiskt rationellt för en Anlal arbelsgivarbylen i proceni av anlal sysselsalla I-- 1- 1-- 1-- 1-- 1-- 1-- 1-- 1 I 1-- 1- 1-- 1--- 1966 70 75 79 Är Källa: LU 80 Prop.1980/81:126 30 arbetsgivareatt behålla arbetskraft över fillfälliga produktionsnedgångar. För de anställdainnebär det självfallet en välfärdsvinst om anställningen inte påverkas avsvängningar i konjunkturen och föreiagsinlerna produktionstekniskaförändringar. Åven om ersättningen vid arbetslöshet utgör elt ekonomisktgodtagbart skydd vid lillfällig arbetslöshet kan redan varsel om uppsägningmedföra en svår psykisk påfrestning. Den interna arbetsmarknaden ger ocksåökade möjligheler till ulbildning, förkovran och befordran för de redananställda. Deförhållanden som jag här berört har varit drivkrafter bakom framväxten av deinlerna arbetsmarknaderna och den fastare bindningen mellan arbetstagare ocharbetsgivare och innebär välfärdsvinster och ekonomiska fördelar som del finnsall anledning att slå vakt om. Men denna utveckling har även en negaliv sida.Den har medfört effekter som påverkar arbetsmarknadens funklionssäll i enriktning som i förlängningen kan medföra förluster såväl av effektivitets- somvälfärdskaraktär. Detförhållandel atl ell anställningsbeslul mer och mer får karaktären av elllångsiktigt investeringsbeslut leder lill en noggrannare prövning av dearbetssökande i rekryleringsprocessen och medför en hårdare"sortering" och uppdelning av arbetskraften. Detla avspeglar sig iden omfördelning av arbelslöshelsbördan som jag tidigare redovisat. En annaneffekt är att de RörUghelskvotför olika åldersgrupper. Figuren visar antalet personer som byll arbetsgivare underåret i förhållande till samtliga sysselsatta i resp. åldersgrupp. Rörlighetskvot (%) 25- I--------------- 1--------------- 1 ----- 1--------------- 1------ ;----- " 20-24 25-34 35-44 45-54 55-64 Ålder På egen begäran avgångna industriarbetare resp.induslritjänslemän i proceni av Källa: LU 80 1980/81:126 32 arbelensom anmäls till den externa arbetsmarknaden i ökande utsträckning är sådanasom antingen är mindre attrakliva eller sådana som är förknippade med speciellakrav på ertarenhel, yrkesskicklighel och fysisk eller psykisk ulhällighel. Åvendella leder till ökande svårigheier atl passa ihop de lediga platserna med dearbetssökande, till större tröghet i anpassningsprocessen och till ökandesvårigheier för nytillkommande grupper och sådana som blivit arbetslösa genomdriftsinskränkningar och förelagsnedläggelser. Motdenna bakgrund är det tilltagande motståndet mot förändringar isysselsältningssitualionen för den enskilde enligl min mening fulll förståelig.Den skärpning av arbetstagarnas krav från sysselsättningstrygghet tillanställningstrygghet pä den akluella arbetsplatsen som ofta kommer till uttrycki samband med näringslivets strukturella förändringar torde åtminstone delviskunna förklaras av att en stor andel av dem som berörs av driftsinskränkningarmöter slora svårigheier alt finna annan sysselsättning på den reguljäraarbetsmarknaden. Minskade ekonomiskaincitament brukar anföras som ett viktigt skäl till de förändrade attitydernatill rörlighet. Marginaleffekter i skatte- och transfereringssystemet ochminskade lönespännvidder är faktorer som man hänvisar lill. Enligt minuppfattning är det emellertid vikligl alt observera att sambandet mellanlönespännvidden och rörlighet på arbetsmarknaden har blivit komplicerat genomde mycket snabbi inträffade slmkturella kriser som drabbat den svenskaarbetsmarknaden. Så är slål-och varvsindustrierna exempel på krisbranscher medrelativt högt löneläge. I dessa fall har löneskillnaderna snarare minskal änökal rörlig-helsbenägenheten. Det finns också en tendens atl i ökandeutsträckning prioritera andra välfardsfaktorer än de renl ekonomiska. En annanviklig förklaring är alt hela hushållets situation får en ökande betydelse förden geografiska rörligheten allteftersom kvinnornas arbetskraftsdeltagande harökal. innebär byte av bostadsort att arbele måsle ordnas för bådamakarna i elt hushåll. Del är också troligt alt villkor rörande arbetstidenslängd och förläggning försvårar möjlighelerna att passa samman sökande ochplatser. Jagvill ocksä framhålla all samhällets egna politiska ambitioner och insatser ivissa fall tenderat att öka trögheten på arbetsmarknaden. Ambitionen attbereda sysselsättning ål en allt större del av befolkningen medför t.ex. atlfler personer med begränsade möjligheler atl anpassa sig lill ändradeförhållanden kommer ul på arbetsmarknaden. Del kan också vara så allspännvidden mellan uttalade politiska målsättningar och de resullal som kunnatuppnås verkar bromsande pä människors vilja till anpassnings-uppoffringar.Detla är kanske klarast uttalat i fräga om den geografiska omställningen.Reaktionerna pä utvecklingen under 1960-lalet har inte endast resulterat iökade satsningar på alt undanröja orsakerna lill den regionala obalansen, ulanocksä i ett uttalat motstånd mol geografisk rörlighet som etl medel alt hanleraobalansen. Prop.1980/81:126 33 Det är inte möjligt att ange vilken relativ belydelse dehär redovisade olika faktorerna har för de faktiskt observerade förändringarnai arbetsmarknadens funktionssätt. EFA framhåller i sitt betänkande att anpassningsförmåganförsämrats genom atl de privat- och företagsekonomiska kalkylerna över enanpassning kommit alt alltmer avvika från den samhällsekonomiska. Enligt minuppfattning har de icke-ekonomiska faktorerna ytterligare vidgat klyftanmellan vad som är attraktivt för den enskilde och vad som är önskvärt sett frånsamhällsekonomisk utgångspunkt. 3 Den svenska ekonomins utveckling på medellång sikt 3.1 bedömningar Ekonomin i obalans En bedömning av den svenska ekonomins utveckling pämedellång sikl har gjorts av långtidsutredning (LU 80). ularbelas inom ekonomidepartemenlel,men innehåller enligt praxis inte några för regeringen bindande uttalandeneller uppfattningar. Det omfattande utredningsmaterialet kommer dock altutnyttjas som etl av underlagen för de överväganden om den ekonomiskapolitikens utformning på medellång sikt som utförs inom regeringskansliet.Efter remissbehandling kommer regeringen alt redovisa sin samlade syn på deekonomiska problem som behandlats av ulredningen i komplelleringsproposifionenför /82. I del följande skall jag lämna en kort sammanfattningav några centrala avsnitt i ulredningen. Ulredningen konslalerar, atl för industriländerna innebarefterkrigstidens ekonomiska utveckling t.o.m. 1970-talets början en exempellösframgång. Del var möjligt atl på elt unikt sätt förena en mycket snabb fillväxti materiellt välstånd med full sysselsättning och stabila priser. I böljan av1970-talet bröts emellertid denna utveckling av en stark ökning av inflationenföljd av efterkrigstidens svåraste konjunkturnedgång. Del har därefter inlevaril möjligt för industriländerna att återvända högalilllväxttakt. Den tendens lill uppgång och stabilisering i västekonomiernasom kunde iakttas avbröts av den andra kraftigaoljeprisstegringen. Därmed tycks förhoppningarna om en återgång till1960-talels kombination av hög sysselsättning och låg inflation vara gmsade.1970-lalet har kommit att framstå som en vändpunkt i den ekonomiskautvecklingen. Oljeprisstegringarna har fått flera genomgripande effekterpå den ekonomiska utvecklingen i industriländerna. De viktigaste effekternatorde vara atl - ell försämrat bytesförhållande (terms of trade) genlemolomvärlden har uppkommit, 3 1980/81. Prop.1980/81:126 34 underskottssilualionenpå bytesbalanssidan har tenderat atl permanen tas, - infiationslryckethar ökal p. g. a. olje- och råvamprisslegringarna. Anpassningsproblemen till följd av dessa förändringar har varit mycket Denproduktionsapparat som industriländerna förfogade över i början av 1970-laletvar avpassad för 1960-lalels relativpriser på energi och olja. Omställningenlill de nya priserna krävde omfattande nyinvesteringar och övergång frän gamlalill nya produktionsprocesser. Industriländernasekonomier visade sig emellertid inte ha den nödvändiga flexibiliteten.Omställningarna har ocksä kraftigt försvårats av det depressiva ekonomiskaklimat, som oljeprishöjningarna skapat. Konkurrensen från de s.k. nyaindustriländerna har bidragit till en betydande överskottskapacitet, inteendast inom textilindustrin utan också inom varvsindustrin och järn- och stålindustrin.För att inle denna silualion skall bli permanent krävs en omstrukturering meden betydande kapacitetsneddragning. krav har kommit att stå imotsättning till regionalpolitiska och sysselsältningspolitiska strävanden i deenskilda länderna. Under1970-lalet har således enligl LU 80 den ekonomiska instabiliteten iindustriländerna ökal. Arbetslösheten har ökal, inflationen har stigit,tillväxten har blivit lägre och bytesbalanssituationen har försämrats. Utvecklingenunder senare delen av 1970-lalel har visat hur svårt det är att komma ur des.k. Det slår också klart alt 1970-lalels svagaekonomiska utveckling har djupgående orsaker. Den ekonomiska utvecklingen iSverige har i mänga avseenden varit sämre än den internationella. Däremot hardet varit möjligt för atl i högre grad än andra länder klara en högsysselsättning och en låg arbetslöshet. konstaterades att det var nödvändigl att åstadkomma enbättre balans mellan konsumlionsutveckling och produktionsutveckling för allnä en stabilisering i den svenska ekonomin. Detla har inte skelt. Gapet mellankonsumtion och produktion har inte slutils. Samfidigt har balansbrislernafördjupats.