prop · G403119 · 1980-12-31 00:00:00 — Enligt 21 § första stycket brandlagen är kommunernaberättigade till ersättning av statsmedel för dels räddningstjänst med anledningav oljeutflöde till havs eller i kustvattnen, , , ,eller , dels sanering av oljeskador som haruppstått lill följd av sådana oljeutflöden. Ersättning utgår dock endast förden del av kostnaden som överstiger elt belopp som regeringen fastställer, f.n. . För kostnader för räddningstjänst vid andra nödlägen, t.ex.oljeutflöden i hamnområden, är kommunerna enligt 21 § tredje stycketberättigade till ersättning av statsmedel efter vad regeringen i varje särskiltfall bestämmer. Ersättning utgår endast då kostnaderna har varit särskiltslora. Oljeskyddskommitténföreslår atl de nuvarande ersättningsreglerna i brandlagen ändras enligtföljande. Kommun skall vara berättigad till skälig ersättning av statsmedel förkostnad för bekämpnings- och saneringsin-salser med anledning av oljeulflödesom har skett till havs eller i kustvattnen, , , ,eller . Ersättning för bekämpnings- ochsaneringsinsatser efter oljeutsläpp som har skett i hamn skall kunna ulgåendast om det visas eller görs sannolikt 8 1980/81. Prop.1980/81:119 Bilaga 3 Kommundepartementet 18 alt utsläppet härrör från fartyg som vid utsläppstillfälletpasserat genom hamnen eller sökt nödhamn där. skall enliglkommittén meddela närmare föreskrifter för tillämpningen av ersättningsreglernaoch utöva löpande kostnadsövervakning. Oljeskyddskommitténföreslår vidare att ersättningsreglerna ändras så att ersättning av statsmedelkan utgå även för kostnader för åtgärder som vidtas när skada på grund avoljeutflöde kan befaras ske. Deföreslagna ändringarna av reglerna för ersättning lill kommunerna förbekämpnings- och saneringsinsatser får elt blandat mottagande. De flestaremissinstanserna tillstyrker förslaget om en prövning av skäligheten avkommunernas kostnader. Förslaget möter emellertid stark kritik från kommunalthåll. Enligt sker bekämpnings- och saneringsarbete understark tidspress, varvid det inte är möjligt atl i varje situation bedöma enviss åtgärds skälighet. Liknande synpunkter framförs av länsslyrelsen i Kalmarlän samt av , , och kommuner. Svenskakommunförbundel intar också en avvisande hållning till förslaget. reglerför vad som skall anses som skäligt efteriyses. Förslaget i fråga om utsläpp ihamn möter ocksä kritik frän remissinstanserna. Däremot inollarremissinstanserna genomgående posilivt förslaget att medel frän stålen skallkunna utgä för kostnader för ålgärder då oljeulflöde befaras ske. Såsom jagnyss har angett har kommunerna i princip ratt till ersättning av statsmedel förbekämpning av och sanering efter oljeutflöde lill sjöss. Av skäl som har anförtsfrån kommunalt håll ställer jag mig avvisande till tanken att göra dennaersättningsrätt beroende av en skälighetsprövning i det enskilda fallet.Samtidigt vill jag emellertid framhålla atl den nu gällande ersättningsregelninte kan tolkas sä alt det skulle föreligga rätt för kommunerna alt fåersättning för oskäliga kostnader. En sådan tolkning skulle strida molvedertagna rättsprinciper. Det ankommer följaktligen på statens brandnämnd, sombetalar ersättningen, att bevaka stålens intressen i delta hänseende. Det ärockså brandnämndens uppgift att i kostnads-och ersättningsfrågorna biståkommunerna. Med hänsyn till de erfarenheter som brandnämnden har vunnit av desenaste årens oljeutsläpp bör nämnden aktivt kunna spela en rådgivande roll.Det är angeläget all man i dessa frägor kan uppnå etl förtroendefulltsamarbete. Jag anserinte heller all det i övrigt finns anledning att nu göra nägon ändring igällande ersättningsregler. Ersättning bör således också i fortsättningenkunna utgå om kostnaderna har varit särskilt slora. Vad gäller den avoljeskyddskommillén aktualiserade frägan om ersättning för kostnader förålgärder som vidtas när oljeulflöde befaras ske vill jag erinra om atlräddningstjänst anses kunna föreligga och därmed ersättning kunna utgä när detär överhängande fara för ett nödläge. Om det däremot är fråga om ersättning förkostnader för förebyggande åtgärder under andra förhållanden är del en frågasom f. n. behandlas av räddningstjänstkommittén. 1980/81:119 Bilaga 3 Kommundepartementet 19 arbetebör avvaktas innan man tar ställning till den nu aktualiserade frågan. Kommitténför miljörisker vid sjötransporter (MIST) föreslår att en specialstyrka förbekämpning av kemikalier upprättas inom kustbevakning. Styrkanskall enligt kommittén ha hög beredskap och vara beredd att snabbt sättas inlill havs eller i kustvattnen där behov uppslår. Dess uppgift vid olyckor avsesvara att göra förstahandsinsatser för skadebegränsning och att leda övrigpersonal. Specialstyrkan avses även svara för utbildning avkustbevakningspersonal. Enligt MIST är en samverkan med brandförsvaret i en delstörre kommuner naturlig t.ex. vid kemikalieolyckor i hamnar samt vidkunskapsuppbyggnad, övningar och utveckling av bekämpningsmetoder. Förslagetfår ett blandat mottagande. Ett antal remissinstanser är positiva tillförslaget och betonar behovet av resurser för kemikaliebekämpning. Någraremissinstanser erinrar dock om de resurser som finns vid de större kommunernasbrandförsvar samt vid berörda industrier. framhåller altbrandförsvaren har utbildad och övad personal med slor vana atlingripa vid kemikalieolyckor. För insatser vid större kemikalieolyckor behövs enliglbrandnämnden omfattande personella resurser med hänsyn till att aktionstidenför arbete i kemskyddsui-ruslning är begränsad. Enligt brandnämndensuppfattning är det bl. a. från samhällsekonomisk synpunkl angeläget att närmareundersöka i vilken mån brandförsvarens resurser kan utnyttjas avkustbevakningen. Även från andra håll erinras om atl antalet kemikalieutsläpptill sjöss är myckel litet och atl specialstyrkan bör anordnas inom nuvarandebemanningsram. Enligt min mening är detväsentligl att beredskapen för ingripanden mot kemikalieulsläpp förbättras bådetill sjöss och på land. Detta är frågor som både räddningstjänstkommittén ochutredningen (K 1979:01) om transport av farligt gods arbetar med.Räddningstjänstkommitlén skall enligl sina direktiv lämna förslag till åtgärdersom kan förbättra förutsättningarna för en effektiv räddningstjänst. bl.a. särskilt beakta alt det för en effektiv räddningstjänstär av väsentlig betydelse alt goda förutsättningar skapas för elt effektivtulnyltjande av de resurser för räddningstjänst som finns eller kan byggas upphos statliga, kommunala, landstingskommunala och enskilda organ. Fråganom en förbättrad personalberedskap för kemikaliebekämpning till sjöss är en såavgränsad fråga att det pågående utredningsarbetet enligt min mening inte börförhindra en lösning innan arbetet är avslutat. Detta gäller framför allt omlösningen ligger i linje med inriktningen av utredningsarbetet. Som framhållsfrän vissa remissinstanser finns personal med erforderliga kunskaper inombrandförsvaret. Också vid vissa industrier Prop.1980/81:119 Bilaga 3 Kommundepartementet 20 somhanterar kemikalier finns sakkunskap inom området. Jag vill peka på attsamarbete redan förekommer på vissa håll mellan industrierna och det lokalabrandsförsvarel. Kompetent personal finns vidare i viss utsträckning hosbrandnämnden och tullverkels kustbevakning. Detgäller enligt min mening i första hand att klargöra vilka personella resursersom redan finns på landsidan och hur de kan utnyttjas för att förstärkakustbevakningens organisation om ett kemikalieutsläpp skulle inträffa tillsjöss. Först därefter är det enligt min mening möjligt att ta ställning till omdet behövs någon personell förstärkning. Jag anser att det är angeläget atlorganisera de resurser som kan behövas på ett sådant sätt, atl de kan utnyttjasbåde på land och till sjöss. Utbildnings- och övningsfrågorna behöver ocksåbelysas. Jag anser alltså att det krävs etl fortsatt utredningsarbete innan mankan ta slutlig ställning till frågan om organisationen avkemikaliebekämpningen till sjöss. Det utredningsarbete, somjag nu har nämnt, bör ledas av brandnämnden, där den största kompetensen fördetla slag av räddningstjänst finns pä myndighetssidan. Arbetet bör:>jälvfallet bedrivas i samråd med generaltullslyrelsen och . När del gäller frågan om utbildning bör denna samordnas meddet arbete med översyn av brandförsvarsutbildningen som bedrivs av en särskildarbelsgmpp inom . Jag avser att senare lägga fram förslag förregeringen om en undersökning med den uppläggning som jag nu har berört. Fråganom ytterligare medel för anskaffning av maleriel för kemikaliebekämpning tarjag upp , tillsammans med övriga anslagsfrågor (avsnitt 2.9). Chefenför jordbruksdepariementet har redan behandlat vissa samordningsfrågor. Jagavser nu atl ta upp vissa frågor om samverkan vid olje-och kemikaliebekämpningsaml samordning inom räddningstjänsten. Vidare går jag in på frågor omledningen av större bekämpningsoperationer. Oljeskyddskommitténframhåller att ansvariga myndigheter av samhällsekonomiska och andra skäl inlekan ha egna resurser som säkerställer insatser även i särskilt svåra fall. Dåmåste enligt kommittén samhällets samtliga tillgängliga resurser utnyttjas påbästa sätt. Kommittén anser alt det på central nivå, utöver det till slalensbrandnämnd knutna rådet för räddningstjänst, behövs elt formellt etableratorgan för löpande samarbete i frågor om beredskapen för insatser mol såväl oljatill sjöss som olja som har flutit i land. 1 organet bör enligt kommittén ingåbl.a. företrädare för , ,generaltullstyrelsen och statens brandnämnd. Ifråga om ledning av bekämpningen anser oljeskyddskommittén att samverkan mellankustbevakningens skadeområdesledare (s.k. On-Scene Commander) och berördabrandchefer är av allra största betydelse och att 1980/81:119 Bilaga 3 Kommundepartementet 21 ettsådant samarbete måsle etableras så snart olja kan befaras nå land. Kommitténföreslår att brandlagen ändras så att den särskilde befälhavaren somlänsstyrelsen förordnar enligt 12 § brandlagen skall ansvara för operativledning medan brandcheferna svarar för den taktiska ledningen. atl befälhavaren bör vara utsedd på förhand. Befälhavaren bör enligtkommittén ha särskilda insikter i oljebekämpnings-frågor och biträdalänsstyrelsen i beredskapsfrågor. Kommittén anser alt han skall svara förlöpande samordning och samverkan samt för viss utbildning och information. Vidoperationer anses han böra samgrupperas med regionalaledningsorgan. 1fråga om ett centralt samarbelsorgan lämnar drygt hälften av remissinstansernasynpunkter. Flertalet av dem tillstyrker atl ett sådanl organ bildas. Någraremissinstanser framhåller att även andra myndigheter än de av kommitténföreslagna bör vaia representerade i samarbelsorganel. Enligl dessaremissinsianser bör överbefälhavaren, , länsstyrelser ochkommuner ingå i del centrala samarbelsorganel. ,statskontoret, generaltullslyrelsen, slalens naturvårdsverk, havsresursdelegationen,och är direkt negativa tillatl etl centralt samarbelsorgan inrättas. Huvuddelenav remissinstanserna är positiva till oljeskyddskommitléns förslag i fråga omfördelningen av ansvaret mellan den särskilde befälhavaren och brandcheferna.Detsamma gäller förslaget att länsstyrelserna skall utse befälhavare i förväg.Flera länsstyrelser och tvä kommuner anser att många av den presumtivebefälhavarens uppgifter är likartade med dem som är aktuella inom annanräddningstjänst och att resurser för att lösa dessa uppgifter i stället börtillskapas i form av tjänster inom länsstyrelseorganisationen. uppfattning skulle del vara en fördel om den presumtivebefälhavaren utsågs för större områden än län, t. ex. civilområden. jör miljörisker vid sjötransporter (MIST) tar upp samordningsfrågorna.Kommittén föreslåratt del såväl på central som regional nivå bildas särskildasamarbetsorgan mellan miljövårds- och bekämpningsmyndigheter. Vidare föreslårMIST alt berörda länsstyrelser i särskild författning åläggs att upprättaberedskapsplaner för samhällets insatser mot olje- och kemikalieutsläpp tillsjöss samt att med berörda parter öva dessa planer. Enligt MIST bör ocksäbrandlagen ändras så atl länsslyrelsen kan agera efter ett utsläpp till sjössmen innan ett nödläge på land kan anses ha inträffat. MIST:s förslag omcentralt samarbetsorgan får ett blandat mottagande av remissinstanserna. Bl.a.statskontoret och avslyrker förslagel om samarbelsorganoch anser att uppgifterna kan lösas inom ramen för nuvarande myndighetersverksamhet. Även många instanser som tillstyrker ett centralt samarbetsorganifrågasätter lämpligheten av de föreslagna regionala samarbelsorganen. Detsynes ocksä vara en ut-9 1980/81. 1980/81:119 Bilaga 3 Kommundepartementet 22 bredduppfattning atl samarbelsorganel endasi skall ha en rådgivande roll och inteutöva någon ledning av bekämpningsoperationer. Räddningstjänstkommitténframhåller atl förulsältningarna för en ökad samordning av räddningstjänstenbåde på lokal, regional och central nivå kommer att prövas av kommilién. Enligträddningstjänslkommiitén bör därför MlST:s förslag i denna del anslå till desskommittén har slutfört sitt arbete. Äveni fråga om länsstyrelsernas roll vid större bekämpningsoperationer ärremissinstanserna av mycket olika uppfattning. Räddningstjänstkommitlén anseratt frågan om roll bör ses i det större perspektiv om ansvarelför räddningstjänsten som helhet och det behov av samordning mellan allaberörda organ som kommittén skall utreda. Svenska kommunförbundel framhållerocksä all frågan om roll vid slörre bekämpningsåtgärder istrandlinjen bör penetreras ytterligare. Sjöövervakningskommillénhar avgett betänkandet (Ds H 1980: I) Samordning avövervakningen och räddningstjänsten till sjöss. Kommittén anser atl allamyndigheternas resurser bör användas så långt del är möjligt som en gemensamtillgäng för all räddningstjänst. Enligt kommittén måste man ha en enhetligledning när flera myndigheter deltar. Den myndighet som har huvudansvaret fören insats bör leda insatsen. anser att en rationelloch effektiv räddningstjänst förutsätter ett centralt samordningsorgan medansvar för vissa övergripande frägor samt föreslår att ett sådant organinrättas. Organets viktigaste uppgifter avses bli att samordnamaterielanskaffning och utbildning, att planlägga insatser, att fungera sområdgivare vid ledningen av insatser till sjöss, att utse myndighet att leda eninsats, när två eller flera myndigheter har ansvaret, samt alt fördelaövervakningsinsatser till sjöss. Deallra flesta remissinstanser som har yttrat sig över sjöövervaknings-kommitiénsförslag i denna del är positiva till alt någon form av samordning kommer tillstånd. Endast etl par remissinstanser godtar emellertid utan förbehållförslaget om alt inrätta ett centralt samordningsorgan med de uppgifter somkommittén föreslår. tillstyrker visserligen förslaget men ifrågasätterom det är nödvändigt att organet får myndighetsstatus. Flertaletremissinstanser motsätter sig i princip att ell samordningsorgan fårmyndighelsstalus och ledningsuppgifter. Överbefälhavaren, ,sjöfartsveikei, sjösäkerhelsrådel. luftfartsverket, , statensnaturvårdsverk, generaltullstyrelsen, länsstyrelserna i ochHallands län samt anser att eltsamrådsorgan bör finnas men att detta endasi bör ha samrådsuppgifter. Flerainstanser pekar dessutom på atl förslagel innebär onödig byråkrati. Föregen del villjag anföra följande. Samordningsfrågornaär enligt min mening av utomordentlig belydelse. Jag erinrar om att regeringengenom beslut har uppdragit åt statskontoret atl i samrådmed och generaltull- 1980/81:119 Bilaga 3 Kommundepartementet 23 styrelsen ta fram ytteriigare underlag för den fortsattaberedningen av MIST:s förslag om atl föra samman och tullverketskustbevakning lill en ny organisation. Jag har tagit initiativet till ett arbete för atteffektivt kunna utnyttja marinens resurser vid slörreoljebekämpningsoperationer. Arbetet bedrivs dels inom varvidföreträdare för marinen och kustbevakning biträder, dels påmyndighetsplanet av en mindre arbetsgrupp i vilken ingår representanter förmarinen och . Till en början avses en plan för samverkan mellanmarinen och vid större bekämpningsoperationer lill sjöss bliutarbetad. Förutsättningarna alt utvidga samarbetet även lill andra områdenkommer därefter att prövas. En mera övergripande samordning förekommer inom ramen förräddningsljänstkommilténs arbete. Kommittén skall i enlighet med riksdagenshemställan förutsättningslöst utreda frågan om huvudmannaskapet för enräddningstjänst med nuvarande och möjliga nya uppgifter. I kommitténs direktivframhålls att det på skilda områden pågår utredningsarbete med anknytning tillräddningstjänsten. Resultatet av utredningsarbetet kan enligt direktiven antasbli av betydelse för kommitténs överväganden i fråga om huvudmannaskapet förräddningstjänsten. Vid sina överväganden i denna fräga bör kommittén enligtdirekfiven särskilt beakta att det för en effektiv räddningstjänst är avväsenllig belydelse att goda förulsällningar skapas för dels ett effektivtutnyttjande av de resurser för räddningstjänst som finns eller kan byggas upphos statliga, kommunala, landstingskommunala och enskilda organ, dels en effektivledning av räddningsarbetet. Detta förutsätter i sin tur bl. a. en godplanläggning och en god samordning mellan de organ som kan ha att delta iarbetet. Oavsett ställningstagandet i huvudmannaskapsfrägan bör kommitténenligt direktiven överväga och lämna förslag fill åtgärder som kan ökaförutsättningarna för en effektiv räddningstjänst. En fråga som enligtdirektiven bör uppmärksammas särskilt är behovet av samordning avräddningsarbete som berör stora geografiska områden. Föredraganden anför atlhan härvid tänker på både det fallet att en händelse föranlederräddningsinsatser såväl lill lands som lill sjöss och på det fallet alt sådanainsatser måste vidtas i t. ex. flera län. Enligt minmening kan ansvariga myndigheter inte ha egna resurser som säkerställerinsatser även i särskilt svåra fall. Jag delar oljeskyddskommitténsuppfattning att samhällets samtliga tillgängliga resurser måste utnyttjas påbästa sätt och atl vår samlade beredskapsorganisation bör planläggas bättreför utnyttjande av externa resurser. Som ett led i en strävan att åstadkommadetta harjag tagit initiativet till del arbele som pågår för atl effektivarekunna utnyttja marinens resurser vid större oljebekämpningsoperationer.Arbetet är inriktat på att utarbeta en samverkansplan, och del avses vara klarti . Även del arbete som bedrivs av räddnings- Prop.1980/81:119 Bilaga 3 Kommundepartementet 24 tjänstkommitlén bör enligt min mening kunna medföraförbättrade möjligheter att samla tillgängliga resurser i enoljebekämpningsoperation. Vad gäller frågan om etl samordningsorgan på central nivåsom har aktualiserats av oljeskyddskommillén vill jag till en början erinra omatl det till slalens brandnämnd är knutet ett råd för räddningstjänst. Enligt 88 instruktionen (1974:408) för statens brandnämnd har rådet till uppgift atlverka för samordning av olika grenar av samhällets räddningstjänst. om rådet meddelas av regeringen. Föreskrifter har meddelats genombeslut . Enligl dessa är chefen för brandnämnden ordförande irådet. Han utser också rådels vice ordförande. Härutöver består rådet av enföreträdare för var och en av följande myndigheter och organisationer,nämligen , överbefälhavaren, ,, , , ,luftfartsverket, generaltullstyrelsen, arbetarskyddsstyrelsen. Ledamöterna förordnas av brandnämndenför av högst tre är efter samråd med vederbörande myndigheter ellerorganisationer. Såsom tillfälligt adjungerade ledamöter i rådet färbrandnämnden tillkalla särskilda sakkunniga. För atl åstadkomma en bättre samordning föreslåroljeskyddskommillén bl.a. att det på central nivå, utöver det till statensbrandnämnd knutna rådet för räddningstjänst, inrättas elt särskilt organ förelt fortlöpande samarbete i frågor om beredskapen för insatser mot såväl oljatill sjöss som olja som har fiutil i land. Kommitténs förslag i denna del harfått ett blandat mottagande. Enligl min mening är en förbättrad samordning avräddningstjänsten utomordentligt angelägen. måste emellertid fråganses i elt större perspektiv. Denna uppgift ankommer i första hand på räddningstjänstkommittén. Jag anser del uppenbart att del till statens brandnämndknutna rådet för räddningstjänst i sin nuvarande form inte kan fylla denutvidgade samordnande funktion på central nivä som behövs. Det skulleemellertid enligt min mening vara möjligt att ombilda rådet så atl det meraaktivt kan verka för en samordning mellan ansvariga myndigheter. Därigenomskulle man kunna åstadkomma en praktisk lösning som kan fungera fram till dessresultatet av räddningstjänstkommitténs arbete föreligger. Jag föreslår såledesatl rådet ombildas. När det gäller sammansättningen av rådet är det en klarbrist att och saml länsstyrelsernainte är representerade. Företrädare för dessa bör kunna ingå i rådet. Ävenandra myndigheter och organ som berörs av de frågor som behandlas bör kunnanärvara. Enligt min mening bör rådet utses av regeringen. Rådet bör samla uppalla frågor inom räddningstjänstomiådet som kan behöva samordnas och utgöraett forum för diskussion av frågor av gemensamt intresse. Härutöver börnaturligtvis normala kontakter mellan de berörda myndigheterna fortsätla. 1980/81:119 Bilaga 3 Kommundepartementet 25 Jagär medveten om all del är många myndigheter och organ som blir berörda avrådets verksamhel. Olägenheten härav bör kunna motverkas genom uppläggningen avarbetet. Sammanträdena bör vid behov kunna koncentreras till vissa akluellafrågor som berör endasi en del av myndigheterna och organisationerna. På deltasätt bör antalet deltagare i ett sammanträde kunna begränsas. Enligt min mening börsålunda rådet fungera som ett samrådsorgan för all räddningstjänst ulan att hamyndighelsstalus. Samordningsfrågorna inom räddningstjänsten är sålunda rådetshuvuduppgift. Detta innebär enligl min mening atl man bör arbeta på atteffektivisera planläggning, alarmering, ledningsfrågor, radio- ochtelekommunikationer, standardisering, utbildning och övningar. Arbetet bör haen framåtsyftande inriktning. Myndigheterna skall självfallet ha kvar sittnormala ansvar men bl.a. den gemensamma övningsverksamhet som jag återkommertill (avsnitt 2.6.3 och 2.9) bör i regel behandlas i rådet innan beslul fattas.Genom den ombildning och förstärkning av rådet för räddningstjänst som jag nuföreslår bör fömtsättningar skapas för att lösa många av de samordningsproblemsom utredningarna har pekat på. Den ombildning av rådet för räddningstjänstsom jag föreslår bör således vara en smidig och praktisk lösning intill dessresultatet av räddningstjänstkommitténs arbete föreligger. Jag ser dennalösning som ell steg i riktning mot den bättre samordning av samhälletsräddningstjänst som räddningsljänstkommilténs arbete syftar lill. Behovet avsamordning pä regional nivå kan enligl min mening tillgodoses genomlänsstyrelserna som har ett sektorövergripande ansvar. Jag erinrar om attfrågan om regional samordning övervägs av räddningstjänstkommitlén. Enligt 12 § första stycketbrandlagen skall vid vissa nödlägen överta ledningen ochförordna särskild befälhavare för räddningsfiäns-ten pä olycksplatsen.Oljeskyddskommittén anser atl lagen bör ändras så att den särskildebefälhavaren som förordnar kan ansvara för operativ ledning medanbrandcheferna svarar för den taktiska ledningen. Befälhavaren avses vara utseddpå förhand och kunna delta i m. m. Förslaget fårhuvudsakligen elt positivt bemötande. Enligt min mening är enordning med en särskild befälhavare för operativ ledning och brancheferna förtaktisk ledning helt förenlig med nuvarande lydelse av brandlagen. Vidoljebekämpning kan olycksplatsen ofta vara elt vidsträckt geografiskt område.Om så inle är fallet, torde som regel förutsättningar saknas för länsslyrelsenatt överta ledningen. Jag anser det naturligt att ansvarel i praktiken delasupp vid elt större nödläge. Den särskilde befälhavarens uppgift blir således iförsta hand atl bestämma arbetets inriktning i stort och atl svara församordningsuppgifterna, dvs.