prop · G403126 · 1980-12-31 00:00:00 — Härtillkommer de berörda organisationernas representafion i de beslutandesamhällsorganen. Utformningen och omfattningen av del fackliga inflytandet hardock kommit att bli olika vid skilda former av stöd. Delta behöver i och försig inle innebära något anmärkningsvärt. Tvärtom kan del vara naturligt allvissa stödformer kräver en större facklig medverkan än andra. ärdel exempelvis önskvärt att de fackliga organisafionerna medverkar inte baraföre beslul om samhällsstöd ulan även under den lid stödel utgår och vidgenomförandet av de åtgärder som stödet syftar fill. Prop.1980/81:126 139 Ävenom det säledes är ofrånkomligt att det fackliga infiytandel utformas olika vidskilda former av samhällsstöd visar den hittillsvarande utvecklingen enligl minmening all det finns ett behov av mer enhetliga och entydiga regler omarbetsmarknadsmyndigheternas handläggning av ifrågavarande ärenden. Det finnsockså rättsliga skäl för atl föra över merparten av de hittillsvarandebestämmelserna frän regleringsbrev lill förfallningsföreskrifter. Möjlighelatt formulera generella sädana regler finns framför allt när det gäller allinhämta berörda arbetstagarorganisationers uppfattning i själva bidragsfrågan.Något formellt krav atl de fackliga organisationerna skall ha tillstyrkt enansökan om bidrag bör dock inte ställas. En annan sak är att en avslyrkan somåtföljs av skäl som har fog för sig kommer atl väga tungt vid den prövning sommyndigheterna har att företa. En avslyrkan från en arbetstagarorganisation böri vissa fall också medföra atl myndigheten föranstallar om kompletlerandeulredning, exempelvis genom hörande av berörd arbetsgivarorganisation.Beslutet bör i dessa fall också förbehållas myndighetens styrelse. Motdenna bakgrund föreslår jag att huvudregeln bör vara alt AMS, länsarbetsnämndeiler arbetsförmedling - innan beslul fallas om samhällsstöd fill förelag -skall bereda berörda arbetstagarorganisationer tillfälle all avge yttrande. 1enlighet med den praxis som har utbildats inom arbetsmarknadsverket beträffandevissa stödformer bör dessutom läggas fast den principen att ärendet bör avgörasav länsarbetsnämnden i plenum respektive av distriktsarbetsnämnden, om enarbetstagarorganisation har avstyrkt en bidragsansökan. Delsamma bör även gällanär skäl härtill i övrigl föreligger. Vad som skall försläs med ullrycketberörda arbetstagarorganisationer lär normalt inte vålla nägra problem. 1 detövervägande anlalel fall är del den organisation eller de organisationer som ärpari i kollekfivavlal på arbetsplatsen som skall beredas tillfälle atl yttrasig. Om förelagel inle är bundet av kollektivavtal bör det vara den eller dearbetstagarorganisationer som har ingått det representativa kollektivavtaletinom branschen eller avtalsområdet som kommer i fråga. Denu föreslagna principerna bör komma atl omfalla såväl nuvarande stödformer somframlida nya stödformer, såvida det inte för elt visst fall finns anledning attföreskriva en annan ordning. Nuvarande regler om samråd m. m. med berördaarbetstagarorganisationer i själva bidragsfrågan kan alltså i motsvarande månutmönstras. Däremot kommer del även i fortsättningen atl i fråga om vissastödformer finnas behov av yllerligare föreskrifter angående organisationernassyn pä exempelvis genomförandel av olika insatser. Detla behov får bedömas förvarje stödform för sig. Här bör också uppmärksammas den betydelse sommedbestämmandelagen och i vissa fall även slyrelserepresentationslagen har fåttför fackföreningarnas möjlighet att påverka de nu aktuella frågorna bädebeträffande en arbetsgivares ansökan om statligt stöd och i fråga om beslutetsgenomförande. Isin ovannämnda skrivelse föreslår LO och TCO att det som villkor för Prop.1980/81:126 140 slödgenomgående skall krävas alt förelaget har tecknat kollektivavtal. Syftet medetl sådant villkor skulle enligt organisationerna vara atl garantera altavtalsenliga löne- och anställningsvillkor utgår. Dettorde vara en självklar utgångspunkt all de förelag som kommer i åtnjutande avolika former a v stal ligt slöd följer de kollektivavtal som de är bundna avoch även i övrigt rättar sig efter arbelsmarknadens spelregler. Del är ocksåett naturligt krav alt anställda som berörs av statliga stödåtgärder uppbärlön och andra förmåner jämförbara med branschens kollektivavtal. Detla innebärdock inte att kollektivavtalsbundenhel bör vara ett formellt krav vidsamhälleliga stödinsatser. Etl sådanl krav, som skulle innebära avtalslvång ochorganisationstväng, strider mot grundläggande principer på svensk ochinternationell arbetsmarknad. stort anlal, framför allt mindre,arbetsplatser i detta land skulle vidare i så fall ställas utanför dearbetsmarknadspolitiska insatserna (jfr. Ds A 1980:2 s. 86). harocksä avvisat tanken pä atl ell sädani krav slälls upp (mol.1975/76: 1824, NU 1975/76:51, rskr 1975/76: 330 och prop. 1977/78:40, NU1977/78:34, rskr 1977/78:110). Om kollektivavtal saknas, bör del kravet dockställas alt de anställda uppbär lön och andra anställningsförmåner som ärjämförbara med dem som utgär enligt kollektivavtal inom branschen. Jaganmälde i samband med min redogörelse för det bakgrundsmaterial som dennaproposition bygger på, att EFA i egenskap av initierande och samordnande organför den arbelsmarknadspolitiska forskningen avgivit ett förslag tillforskningsprogram. I rapporten , 1980, har EFA närmare än vad som skelti del belänkande man lade fram 1978 utvecklat och sammanfattat sina synpunkterpä behoven och inriklningen av påbörjade och fortsatta forskningsinsatser.Utifrån en analys av några cenirala utvecklingstendenser på den svenskaarbetsmarknaden ges förslag lill sådan forskning, som man anser vara avspeciell vikt för utformningen och värderingen av framtidaarbelsmarknadspolitiska insatser. Jagskall i del följande först beröra den arbelsmarknadspolitiska forskningensallmänna inriktning och därefter ta upp vissa frågor rörande forskningensorganisation. EFAhar framhållit att ingående kunskaper om förhållandena och utvecklingen päarbetsmarknaden är en förutsätlning såväl för att kunna bedöma behovel avarbetsmarknadspolitiska åtgärder och för all kunna utforma åtgärderna pä bästasätt som för att kunna utvärdera effekterna av Prop.1980/81:126 141 EFA:s hittillsvarande forskningsresultat pekar bl. a. påtendenser lill växande trögröriighet och minskande anpassningsbenägenhet påarbetsmarknaden, längre vakans- och arbetslöshelstider, ökad arbelslöshetsbördaför ny- och återinträdande på arbetsmarknaden och ökade svårigheier alt föra enframgångsrik stabiliseringspolifik. Del är mot denna bakgmnd man skall se de iprogrammet framförda förslagen till forskningsprojekl. EnliglEFA:s forskningsprogram bör den fortsalla forskningen omfalta två huvudområden, - gmndläggande forskning kringarbetsmarknadens funktionssätt - utvärdering och uppföljning avarbetsmarknadspolitiken. Detförsta huvudområdet omfattar forskning inom de två projektområdena Detandra huvudområdet omfatlar forskning inom projektområdena - avvägningen mellanarbetsmarknadspolitik och andra politikgrenar - utvärdering och uppföljning avolika arbelsmarknadspolitiska åtgärder. Del framhålls i programmet aft det ärangelägel atl forska kring arbetskraftsulbudets bestämningsfaktorer och kringhur förändringar i röriigheten (såväl extern som intern rörlighet ochyrkesmässig, geografisk och branschmässig rörlighet) påverkar arbetsmarknadensfunktionssätt. På så sätt kan ökad kunskap nås om vilka hinder som finns föranpassningen mellan arbelskraflsutbud och arbeiskraftseflerfrågan. Eftersom eltav målen för arbetsmarknadspolitiken är atl öka jämställdheten pä arbetsmarknadenär det också en viktig forskningsuppgift atl studera de mekanismer som påverkararbelskraflsutbud, yrkesval och karriärmöjligheter för män och kvinnor. För alt framgångsriktkunna stabilisera arbeiskraftseflerfrågan och påverka dess sammansättningkrävs mer kunskap om arbelskraflsefterfrågans bestämningsfaktorer och bl.a.behöver effekterna av tendenserna mol ökad belydelse för inlernaarbetsmarknader och mot ökad sortering av arbetskraften belysas mer ingående. Isamband med fortsatta försök att belysa varför arbetslöshetsbördan tenderat allalltmer koncentreras fill vissa grupper, bör man också undersöka i vilkenutsträckning arbetsmarknaden delals upp i sektorer med välutvecklade internaarbetsmarknader med goda karriärmöjligheter resp. sektorer med sämrearbetsförhållanden och sämre karriärmöjligheter. IEFA:s senaste belänkande (SOU 1978:60) restes i samband med en diskussion omarbetsmarknadspolitikens stabiliseringspoliliska roll frågan om vilkenomfattning arbetsmarknadspolitiken kan ha ulan att bli överbelastad. För atlkunna belysa delta behövs bl.a. studier kring avvägningen både mellan olikaarbetsmarknadspolitiska åtgärder och mellan arbetsmarknadspolitiken och övrigaekonomisk-politiska åtgärder. Prop.1980/81:126 142 Densom del verkar förvärrade konfiiklen mellan sysselsättningsnivå ochinflationsgrad gör det angelä,get att närmare utvärdera de företagsinrikladeätgärder i form av sysselsätlningsslöd för att upprätthälla eller ökasysselsättningen, som utgjorde elt betydande inslag i politiken under lågkonjunkturenåren 1976-1978. Åtgärder som lagerslöd, förelagsutbildning förpermilteringshotade, industriella beredskapsarbeten och andra sysselsätlningsslödi form av lönesubventioner behöver utvärderas ur säväl stabiliserings- somtillväxlsynpunkl. Delframhålls vidare som angeläget atl studera de konflikter mellan fördeiningsmåloch effektiviletsmål som traditionellt anses vara förknippade med åtgärder somkompenserar för välfärdsföriuster i samband med arbetslöshet. Framför allt ärdet viktigt att ur såväl individernas som samhällets synpunkl analyseraetfeklerna av olika inkomslkompenserande åtgärder, såsom kombinationer avarbetslöshetsunderstöd, avgångsbidrag och förtidspensioneringsmöjligheter,gentemot mer aktiva arbetsmarknadspolifiska åtgärder. Enallt slörre del av de arbelsmarknadspolitiska insatserna har syftat lill allförbällra välfärdsförhållandena för handikappade. 1 en framställning den 28november 1980 har AMS bl.a. betonat behovet av alt bedöma insatser förhandikappade även i etl samhällsekonomiskt perspektiv och med hänsyn tilleffekterna på den offentliga ekonomin. Styrelsen anser det vara av storl värde,om befinlliga forskningsorgan pä del arbetsmarknadspoliliska området kunde gesi uppdrag att göra sådana systematiska ekonomiska analyser. Jag delarstyrelsens uppfattning atl behovel av alt utvärdera dessa åtgärder, säväl deav rehabiliterings- som de av sysselsättningsskapande karaktär, är mycketstort. Allmänlsell finner jag att förslaget till arbetsmarknadspolitiskt forskningsprogramär en lämplig utgångspunkt för EFA:s fortsatta arbete. Jag anser det angelägelalt stödja och skapa förulsällningar för arbetet med all genomföra och utvecklaforskning kring arbetsmarknadspoliliktens effekter i enlighet med de av EFAuttbrmade riktlinjerna. Det innebär givelvis inte atl jag därmed angett engräns för vad jag uppfattar som angelägen forskning inomarbetamarknadsdepartementets ansvarsområde. Det är således nödvändigl alt EFAföljer upp och kontinuerligt förnyar programmel för forskning kringarbetsmarknadspolitikens effekter. Vidare täcker ovannämnda program inte denutanför EFA:s omräde vikliga forsknings- och utredningsverksamhet angåendeinvandringen, som samordnas av expertgruppen för invandrarforskning (EIFO) ochden forskning angående arbetsmiljön och arbetsplatsens problem, som bl.a.bedrivs inom arbetslivscentrum. 12.2Organisationen av den arbetsmarknadspolitiska forskningen Ianslutning lill vad jag nu har anfört om den arbetsmarknadspolitiskaforskningens allmänna inriktning vill jag la upp vissa frägor rörande den Prop.1980/81:126 143 organisatoriskaram som behövs för att tillgodose behovel av samordning och återföring avforskningsresultaten. Detta aktualiseras bl.a. av EFA:s framtida ställning. Deforskningsprojekt som bedrivs med ekonomiskt stöd från anslagspos-len forskningoch utveckling under tolfte huvudtiteln har delvis antingen initierats av EFAeller beviljats stöd sedan EFA beretts tillfälle att bedöma projektensangelägenhelsgrad. EFA, i vilken ingår företrädare för departement,myndigheter, arbelsmarknadens parter och forskningen, har vidare kontinueriigtföljt forskningsprojekten och kunna lägga synpunkler på projekten underarbelets gång. EFA har slutligen pä del säll jag tidigare redovisatsammanställt och tolkat forskningsresultaten. EFAhar verkat och enligt min mening spelat en viktig roll föratt initiera och samordna den arbetsmarknadspolitiska forskningen. EFA hargenom sill arbele medverkat lill all för arbetsmarknadspolitiken viktigaforskningsresultat har kunnat utnyttjas vid utformningen av politiken. Jag ärför min del övertygad om att den kontakt mellan forskningen, säväl den inom somutom landel, och de adminislraliva organen som upprätthälls genom EFA:sverksamhet är till gagn både för forskaren och den som skall omsätta forskningsresultateni konkrela former. Jag anser också alt EFA med den sammansättning gruppen harär etl lämpligl organ för att även fortsättningsvis hålla denna kontakt. EFAhar verkat som kommitté. Denna organisationsform har visat sig kunnage fömtsättningar för fiexibilitet i arbetets uppläggning och inriktning. EFAhar dock inle de tidsbegränsade utredande uppgifter som normalt gäller för enkommitté. Det finns därför skäl alt på liknande säll som vad gäller den underindustridepartementet hörande expertgmppen för forskning om regional utveckling(ERU) ta hänsyn lill delta och anpassa EFA:s organisafionsform. Enligt minmening skulle det därvid vara av stort värde, om EFA:s verksamhel ges en merpermanent karaktär än kommilléformen. är det naturligtvis viktigt atlbehålla den flexibilitet som präglat EFA:s hittillsvarande arbele. Jaganmälde under tolfte huvudtiteln i regeringens budgetförslag (prop. 1980/81:100bil. 15) min avsikt att EFA ombildas till en delegation förarbetsmarknadspolifisk forskning. Del är önskvärt alt EFA därvid samlokaliserasmed inslilulel för social forskning () vid universitet.Kontakter kommer alt tas med i denna fråga. Förslaget ärinle avsett all föranleda någon ändring av EFA:s nuvarande sammansättning ocharbetssätt. Delegationensviktigaste uppgift skall liksom vara atl initiera, stödja och samordnaarbetsmarknadspolitisk forskning saml se till atl forksningsresultaten blirkända och tillgängliga för beslutsfattare och andra intressenter. Vidare bör enviktig uppgift för delegationen vara alt kontinuerligt följa forskningsarbetetinom det arbetsmarknadspoliliska området. Konlakler med forskare ochforskningsorgan inom della område och angränsande områden bör kontinuerligthållas för utbyte av forskningsrön. 1980/81:126 144 Ensamlokalisering av med skulle enligt min mening medföra alldelegationen får bättre förutsättningar alt förmedla forskningsresultat lilldem som praktiskt arbetar med arbelsmarknadspolitiska frägor. Den tillgänglill vetenskapliga biblioteksresurser och den vetenskapliga diskussion ochkritik som en bred forskningsmiljö ger tillfälle fill bör vara till slor fördeli delegationens verksamhel. Jag vill i samband härmed understryka min åsikt atlden arbetsmarknadspolifiska forskningen även fortsättningsvis skall bedrivasinom högskolans ram, så atl universiteten på detta område fungerar som decentrala forskningsorganisafionema. Detbör ankomma på regeringen alt besluta om hur EFA:s verksamhel skall bedrivas.Jag avser senare föreslå regeringen alt fr. o. m. organiseraverksamheten i huvudsak på del sätt jag här redovisat. Som tidigare aviserats(prop. 1980/81:100 bil. 15) beräknas kostnaderna för delegationen betalas fråntolfte huvudtitelns kommilléanslag. Arbelslidsfrägomaulgör en viklig del av arbetet med all förbättra arbetsmiljön. Sociala ochfamiljepolitiska aspekter liksom krav på jämställd-hel mellan könen har successivtlett till en ny syn på arbetstiderna. Arbelslidsfrägoma har ocksä fäll ökadarbetsmarknads- och regionalpolitisk belydelse. Denfaktiska arbetade tiden per sysselsatt har minskal . År 1970låg medelarbetstiden pä . Under 1970-talethar anlalel sysselsatta ökat med ca 270000 personer. Om dengenomsnittliga arbetstiden per sysselsatt hade varil lika slor åren 1979 och1970 så skulle antalet sysselsatta i stället ha sjunkit med totalt ca 230OCK)personer. En betydande del av minskningen i medelarbetstiden beror på detökande deltidsarbetet. Under 1970-talel har antalet deltidsarbetande stigit medca 30000 per är. Deltidsarbetet har ökat någolsnabbare än den lotala sysselsällningen. Var Qärde sysselsatt arbetar numeravanligen deltid. Andra faktorer bakom den minskade medelarbetstiden är t.ex.arbetstidsförkortningen åren 1971 1972, den femte semesterveckans införandeår 1978, minskal övertidsarbete och ökad frånvaro. Lagsfiftningenpä arbelstidsområdet har efter allmänna arbetstidslagens tillkomst år 1970inriktats pä atl skapa regler om ledighet för olika ändamål. Lagen om rätttill ledighet för värd av barn ger möjlighet till hel ledighet tills barnetuppnått la4" års ålder och rätl lill förkortning av arbetstiden till 3/4av normal arbetstid tills barnet fyllt . Prop.1980/81:126 145 somvill genomgå utbildning har rätl fill behövlig,ledighet från sin anställningutan särskild fidsgräns. Rätl lill delpension föreligger för anställda över 60år. Ledighet för facklig verksamhet och skyddsverksamhet regleras bl.a. avförtroendemannalagen och arbelsmiljölagen. Ytterligare ett antalledighetsändamål finns enligt föreskrifter i lag eller kollektivavtal.Ledighetslagstiftningens effekter på arbetskraftsutbudel har sålunda ökalsuccessivt . Vissagrupper av arbetstagare, l. ex. Ireskiftsarbelare och underjordsar-belare harunder 1970-lalet fåll sänkt veckoarbetstid genom kollektivavtal. Dessulom haralla anställda tillförsäkrats ett ökal inflytande över arbels-fidsfrågoma eftermedbestämmandelagens tillkomst. Ökaduppmärksamhet har ägnats även äl arbetet på obekväma och oregelbundnaarbetstider. Arbelarskyddsfonden har efter sin tillkomst initierat etlstort antal forskningsprojekl på detta område. Enfortsall sänkning av veckoarbetstiden i form av en generell arbetstidsförkortningär ett eftertraktat mål för stora löntagargrupper. Jag gär härefter försl övertill en sammanfattning av den rapport som delegationen för arbelstidsfrågor(DELFA) lämnade . DELFAfillsaltes efter överläggningar mellan den dåvarande regeringen ochlöntagarorganisationerna. LO, TCO och /SR har antagit program som innebär6-limmars arbetsdag eller 30 limmars arbetsvecka som etl långsiktigt mål.DELFAs uppgifter är bla all förse avtalsparterna med analyser avarbelsfidförkortningars effekter på ekonomi, sysselsättning, deltidsarbete,familjeförhållanden och fritidsvanor. DELFA lämnade rapportenArbetstiderna inför 1980-lalel (SOU 1979:48). Rapporten remissbehandladesparallellt med sysselsättningsutredningens slutbetänkande. Remissinstansernassynpunkter redovisas i bilaga 3 till detta protokoll. 1en internationell översikt på arbetslidsområdet konstateras att debatten omarbetstider varit intensiv i många . Den växande arbetslösheten harökat intresset för arbetstidsförkortningar som en väg att fördela deexisterande arbetsfillfällena. Diskussionen om worksharing har fömtom generellasänkningar av dag- eller veckoarbelsfiden även innefattat ålgärder sombegränsning av övertidsarbete, förlängning av semestern, sänkning avpensionsåldern, möjligheler till tjänstledighet av familjeskäl eller förstudier m. m. Delegationenredovisar beräkningar av utfallet av en arbetstidsförkortning på 2,5 limmarunder 1980-lalets första år. Olika säll atl kompensera arbetstidsförkortningendiskuteras. En arbetstidsförkortning kan antingen mötas med etl ökatarbetskraftsdeltagande eller produkfivilelsökningar. påpekasmöjligheten att öka arbetskraftsutbudet bland de del-10 1980/81. Prop.1980/81:126 146 lidsarbelande.Delegationen refererar lill beräkningar som visar atl en ökning av dedeltidsarbetande kvinnornas arbetstid till männens genomsnitt skulle betydalika mycket för de totala arbelskraftstillgångarna som en ökning av kvinnornasarbetskraftstal lill männens nivä. Tidigarearbetstidsförkortningar har till viss del kompenserats genom ökad produktivitetfrämst inom industrin. Delegationens kalkyler visar arbetslidsförkortningenseffekter med olika antaganden om arbetskraftsdeltagande,produktivitetsutveckling och arbetstidsförkortningens genomslag på dedellidsarbetandes arbetstider. Om produktionen inte skall minska krävs enligtkalkylerna en betydande syssselsättningsökning även om en del avarbetstidsförkortningen kan kompenseras med ökad produktivitet. Särskill storanyrekryteringsbehov skulle uppstä inom den offentliga sektorn. presenterar delegationen beräkningar som visarstorleken av de potentiella arbelskraftsfillgångarna i landet. Här konstaterasatt en slor del av de personer som slår utanför arbetskraften har olikaförvärvshinder och atl de regionala skillnaderna är betydande. I perspektivetinför en arbetslidsförkortning finns t.ex. i storslockholmsområdel inte ensdel antal sysselsatta som skulle krävas för en minskning av arbetstiden med 2,5timmer . 1 flera norrlandslän finns däremot arbetskraftsresurser sommolsvarar en sänkning av arbetstiden med . Delegationenframhåller atl det är arbetsmarknadens parter som skall bestämma tidpunkten förkommande generella ärbetstidsförkorlningar. Arbetstidsförkortningar äralternativ lill materiella standardökningar. En arbetstidsförkortningfömtsätter därför alt medborgare och myndigheter är väl medvetna om attutrymmet för konsumtionsökningar och resurskrävande reformer därigenom blirmindre. 1anslutning till de redovisade kalkylerna konstaterar delegationen att det ärviktigt alt följa deltidsarbetets utveckling och de bakomliggande orsakerna. Delegationenavvisar tanken atl arbetstidsförkortningar skall användas för atl bekämpaarbetslöshet och undersysselsätlning. Delegationenuttrycker vidare farhågor inför möjligheterna alt kompenseraarbelslidsbortfallel inom den offentliga sektorn. Här måste t.ex. beaktas denlånga utbildningstid som krävs för alt internt utbilda vissa yrkeskategorierinom speciella verksamhetsområden, t.ex. inom del mililära försvaret. Deregionala skillnaderna i sysselsättningsgraden och näringsgrensfördelningen ärenligt delegationens mening en betydande restriktion inför en slörrearbetstidsförkortning . Delegafionensslutsatser delades av merparten av remissinstanserna. Flera remissinstanserframhöll emellertid att del samhällsekonomiska läget under de närmaste åreninle ger utrymme för en sä kostnadskrävande Prop.1980/81:126 147 reformsom en generell arbetstidsförkortning. underslröks dock viklen av atldelegationens arbete fortsätter. 13.3Arbetsmarknads- och regionalpolitiska effekter av en arbetstidsförkortning 1fråga om framlida arbetstidsförkortningar vill jag anföra följande synpunkter. Enframtida arbetstidsförkortning kommer - till skillnad från tidigareförkortningar - atl få etl stort genomslag på arbetsmarknaden. Storanyrekryteringsbehov kommer företrädesvis att uppslå i de personalintensivadelama av tjänstesektorn. Kraven på arbetsmarknadspolitiken skulle ökaväsentligt. För atl täcka produktionsbortfallet vid en arbetstidsförkortningbehövs elt ökal arbetskraftsdeltagande från grupper med låga sysselsättningsgradert. ex. kvinnor och arbetshandikappade. Nya krav kommer att ställas på enanpassning av arbetstillfällena efter de nytilllrädande gruppernas önskemål. Ulbyggnadav barntillsynen, ökad utbildningskapacitet och förbättrad kollektivtrafik ärväsentliga beståndsdelar i arbetet med atl undanröja förvärvshinder och ökasysselsättningsmöjligheterna för de gmpper som slär utanför arbetsmarknaden.Trots de slora satsningar som gjorts av samhällel för alt få lill stånd en ökadtakt i utbyggnaden av barntillsynen kan man konstalera all del mål somangavs 1975 med kommunerna inle kommer all vara heltuppfyllt än .