prop · G403103 · 1980-12-31 00:00:00 — Kassakrav, somliksom Hkviditetskrav kan riktas endasi mot bankerna, belyder alt bankens medelpå checkräkning i tillsammans med så stor del av inneliggande kassasom medger skall motsvara viss andel - högst - av bankensförbindelser med de undanlag anger. Utlåningsreglering, .som f.n.kan gälla bara bankinsfitul, innebär atl ell högsta belopp fastställs förutlåningen. Regleringen kan omfatta såväl ufiämnade som beviljade men inleutlämnade lån samt garantiförbindelser. Ullåningstakel kan bestämmas som enandel av kreditvolymens storlek vid viss tidigare tidpunkt, som ell genomsnittav utlåningen under viss lid eller på annat sätt. Emissionskontrollen hindraratl någon annan än riksgäldskonloret ulan fillstånd ger ulobligationer, förlagsbevis och andra för den allmänna rörelsen avseddaskuldebrev. Kontrollen kan omfalla också andra långfristiga skuldebrev somkreditinslitut utfärdar. Genom allmän placeringsplikl åläggs bank- eHerförsäkringsinstitut atl se till atl viss andel av den ökning deras totalaplaceringar undergår består av prioriterade placeringar, dvs. lån ål staten ochlån för bostadsändamål. Med särskild placeringsplikl avses skyldighet för bankatl lämna byggnadskredil för särskilt angivet byggnadsprojekt. Det skall varafråga om projekt för vilket det utgår eller kommer alt utgå statligtbostadslån. Räntereglering slutligen innebär att högsta eller lägsta räntafastställs för inlåning eller atl högsta ränta faslsläHs för utlåning. Omregeringen har meddelat förordnande om kreditpoliliskl medel ankommer det påriksbanken alt svara för de föreskrifter som behövs för användningen.Riksbanken får begränsa användningen av kreditpoliliskl medel till ett ellerflera slag av institut, undanta visst institut, om särskilda skäl föreligger,och utfärda olika föreskrifter för skilda institut. Regeringenhar förordnat om likviditetskrav och kassakrav, som fortfarande gäller, samtvid ett tillfälle om utlåningsreglering, som gällde . I fråga omövriga medel har förordnanden inte meddelats utan har i ställetstyrt utveckhngen genom rekommendationer till berörda kreditinstitut ochöverenskommelser med dessa. I förarbetena till lagen framhålls att denkreditpolitiska lagstiftningen bör sättas i tillämpning först om behövligrestriktivitet inte har kunnat nås genom rekommendationer och överenskommelser(prop. 1974:168 s. 142). 1980/81:103 124 Emissionskontroll har på motsvarande sätt fortlöpandeutövats genom att bankerna har åtagit sig att inte delta i emissioner avobligationer och förlagslån utan att har meddelat atl den inle harnågot alt erinra. granskning avser lånels belopp, räntesats ochövriga viHkor. har också kommit överens med vissakreditinstitut på fastighetsmarknaden om en begränsning av derasreversupplåning. Vid olika tillfällen har det också förekommitutlåningsreglering som har grundats på rekommendationer eller överenskommelsermed bankerna. När det gäller allmän och särskild placeringspHkl träffassedan flera år tillbaka årHga överenskommelser mellan delegationen förbostadsfinansiering å ena sidan och bankorganisationerna och å andrasidan. Bankerna ålar sig därvid dels atl tillgodose byggnadskreditbehovet förprojekt med statliga lån och för nyproduktion av bostäder utan statliga lån,dels att bidra till den slufiiga bostadsfinansieringen genom att köpabostadsobligationer lill visst belopp. utfärdar också rekommendationertill allmänna pensionsfonden och försäkringsbolagen om förvärv avstatsobligationer, bostadsobHgafioner m.m. På räntepolitikens område harriksbanken bl.a. genom överenskommelser och rekommendationer styrt bankernasoch kapitalmarknadsinstitutens räntesättning. I flera remissyttranden över riksbanksfullmäktiges senasteframställning om förlängd giltighet av LKM framfördes kritiska synpunkter pålagen och dess tillämpning, bl.a. från bankernas organisationer. De föreslogatl lagen och liUämpning skulle ändras i flera avseenden.Riksbankens allmänna kreditpolitik borde enligt bankorganisationerna ges sådaninriktning att behovet minskar av att utnyttja sådana tvångsmedel för styrningav kapitalströmmarna som ullåningsreglering, emissionskontroll och räntereglering.Vidare hävdades atl varje av påfordrad rekommendation,överenskommelse eller annan ålgärd från sida, avseende sådana medelsom regleras i LKM, måsle överensstämma med syfiet med LKM och kunna rymmasinom ramen för en direkt tillämpning av lagen. För egen del vill jag framhålla följande. Den svenskaekonomin kan beskrivas som en ramslyrd marknadsekonomi. Genom lagar ochförordningar fastställer statsmakterna ramar inom vilka producenter ochkonsumenter har atl verka. Inom dessa får förelagen konkurrera och de enskildamänniskorna fritt träffa sitt konsumtionsval. har en öppen ekonomi, somi förhållande till sin storlek har etl mycket omfattande utbyte av varor ochtjänster med utlandet. Genom alt i frihandelns form delta i del internalionellahandelsutbytet kan vi tillgodogöra oss de välfärdsvinster som specialiseringenmöjliggör som en betydande konkurrens råder på den svenskahemmamarknaden. kommer konsumenterna tiU godo. Genom atl i principförlita sig på marknadsmekanismen kan man få den omfallning och inriktning avproduktionen som svarar mot konsumenternas önskemål. Marknadsekonominkännetecknas vidare av etl decentraliserat beslutsfattande, jämförelsevis ringabyråkrati och, inte minst viktigt, slor anpassningsförmåga till ändradeförutsättningar. Av olika skäl - sociala, försörjningspolitiska eller skälav annan art - har statsmakterna emellertid på vissa områden ansett det befogatall ingripa med mer eller mindre långtgående detaljregleringar. Genom oHka ingrepphar utbud, efterfrågan och pris på vissa marknader påverkals eller styrts islörre eller mindre grad. Kreditmarknaden i har under efterkrigstidenkännetecknats av en i det närmaste permanent brist på jämvikt. Ersättningentill spararna har varit 125 Kommittéer: Ekonomidepartementet Del II E:2 lägreän vad som skulle ha varit fallet på en marknad med fri räntesättning ochefterfrågan på krediter har varit slörre än på en sådan marknad. DeränlepoHtiska målen har krävt atl konlroHen av den lotala kreditvolymen iallmänhet fått genomföras med andra medel än ränlevariationer. Genom olikaregleringar har främsl finansieringen av bostadsbyggandet och statens upplåningprioriterats. Även investeringar i den konkurrensulsalta industrin, kraftverkenm.m. har beretts särskilt utrymme på kreditmarknaden. På den s.k. organiseradekredilmarknaden har den lotala kreditgivningen tiU dessa och andra ändamålbegränsats lill en volym som synts förenlig med balans mellanproduktionskapacitet och efterfrågan och med målen för valutapolitiken. Jaganser att tiden nu är mogen för att granska den förda kreditpolifiken och desseffekter i stabiliserings-, resurs- och inkomslfördelningsmässiga hänseendensaml atl förutsättningslöst se över kredilpolilikens mål och medel och denkreditpolitiska lagstiftningens ändamålsenHghet. Fören sådan översyn lalar även det förhållandel alt den samhällsekonomiskasituationen nu är en helt annan än den som rådde när LKM antogs . Denbalansrubbning som därefter har inträffat yttrar sig bl.a. i en högreinflationstakt och underskott i bytesbalansen. Bytesbalansunderskotlen harframtvingat en betydande upplåning utomlands som den växandeutrikeshandeln gett upphov till en omfattande kommersiell kreditgivning i bådariktningarna mellan och utlandet. Variationer i handelskrediternaberor inte enbart på handelns utveckling ulan också på kreditmarknadsläget härhemma jämfört med i utlandel. Härigenom har vårt beroende av de inlernalioneHakredilmarknaderna ökal väsentligt. Inomlandet återspeglas balansrubbningen också i den kraftiga ökningen av statensårliga budgetunderskott från betydligt . under1970-talels första hälft till den nuvarande nivån på mer än 50 miljarder kr.Finansieringen av underskoll av denna storleksordning ställer speciella krav påkredilpolitiken och låneinstrumentens utformning som underskotlen somsådana hotar att förstärka balansbristen i samhällsekonomin genom sinlikviditetsskapande effekt. Förutsättningarnaför kreditpolitiken har således ändrats framför allt lill följd av det växandeberoendet av ufiändska kredilmarknader och behovet av stafiigbudgetfinansiering. Dessa förhållanden kan också väntas få långsikliga effekterpå kreditsystemets, i synnerhet banksystemels, struktur och funktionssätt. Medhänsyn liH vad jag nu har anfört bör en kommitté tillsättas för översyn avkreditpolitiken. Decentrala målen för den ekonomiska politiken är alt uppnå full sysselsättning,god tillväxt, låg inflationslakt, jämvikt i de utrikes betalningarna, regionalbalans och en rättvis inkomstfördelning. Kredilpolitiken ulgör ett viktigtmedel för alt nå dessa övergripande mål. Kredilpolitiken kan också ses som ettmedel atl uppnå syften av mer speciell karaktär exempelvis atl underlättabostadsbyggandet, finansiera del statliga budgetunderskottel, främja vissaregionalpolitiska mål.sättningar eller underlätta de mindre och medelstoraföretagens verksamhet. Såvitt gäller de mindre och medelstora förelagen börkommittén samråda med den utredning om deras finansiella situation som föreslåsbli tillsatt . Kommitténbör vid utvärderingen av den förda kredilpolitiken undersöka dels ivad mån de uppställda målen nåtts, dels i vad mån negafiva biverkningar uppkommit.Del är också angeläget alt kommittén beaktar DelIIE:2 8kr.1980/81:103 126 erfarenheternai länder som kan jämföras med och där kredit- och penningpolitikengetts en delvis ny roll . Kommillénshuvuduppgift bör vara alt lägga fram förslag om hur kredit-och penningpolitikenbör utformas inför den samhällsekonomiska utveckling som kan förutses.Förslagen bör la hänsyn lill den flexibiUtet i poHliken som krävs för all mötaolika tänkbara situationer. Molbakgrund av de fördelar en fri kredilmarknad har bör en allmän strävan vara atti möjligaste mån avreglera kredilmarknaden. En nackdel med relativt långtgåenderegleringar av kreditmarknaden är atl den information om utbud och efterfrågansom i en marknadshushållning normall förmedlas via prisbildningen så småningomgår förlorad. Härtill kommer kostnaden för alt kreditmarknaden riskeraratl stelna i elt oföränderligt mönster och all marknadens förmåga atllillgodose nya kreditbehov reduceras. Delta motverkar en dynamisk utveckling avkredilmarknaden och förkväver nya initiativ. Kommitténbör med hänsyn lill de svårigheier som är förknippade med en övergång till enfri kreditmarknad ange två huvudalternativ. ena förutsälls all detaljreglering kan undvaras och all kredilpolitikenbedrivs med generelll verkande, marknadsanpassade medel. Kommittén bör såledesnoggrant pröva förutsättningarna för atl kredilpolitiken normalt skall förlitasig på generella medel, såsom diskonlopolitik, marknadsoperationer, statsskuldspolilikoch kassakvoler. Idet andra huvudalternativet förutsätts atl en kreditpolitisk reglering måstebevaras. Kommittén bör då undersöka vilka förändringar som bör göras i detgällande regleringssystemet. Debåda alternativen bör granskas mot bakgrund av följande problem. Kommitténbör studera utformningen och effekterna av en kredilpolitik som bedrivs medgenerelll verkande medel. Det är rimligt atl anta att en sådan inriktning avkreditpolitiken ger möjlighet för atl reglera antingen penningmängdoch total kredilvolym, å ena sidan, eller räntenivån, å andra sidan. Delförefaller lämpligl all skilja mellan mera grundläggande institutionella ellerekonomiskt-politiska faktorer, å ena sidan, och förekomsten av i principtillfälliga balansrubbningar, å andra sidan. Enfråga när det gäller marknadsallernalivet är om den kombination som Sverigef.n. har av höga marginalskatter och hög inflationstakt innebär atl låntagaremed höga skatter skulle driva upp räntorna så atl företagen får svårt att konkurreraom tillgängliga medel. Kommittén bör belysa denna i fråga och dess kvantitativabelydelse. Om inflationen nedbringas och/eller skallesyslemel ändras så att desnedvridande effekterna reduceras ökas möjligheterna atl bedriva kreditpoHfikmed generelll verkande medel. Skattereglernaär i viktiga avseenden föremål för olika ulredningar.Realbeskattningsutredningen (B 1978:07) har sålunda i uppdrag all belysakonsekvenserna av en real beskattning av ränlor och kapitalvinster m.m.Kapilalvinstkommiltén(B 1979:05) skall se över dubbelbeskattningen av aktieutdelningar ochakfievinstbeskattningen och pröva vissa andra frågor angåenderealisationsvinslbeskatlningen av lös egendom. Vidare avses frågan om avdragför underskott vid inkomsttaxeringen bli föremål för en särskild översyn.Kommittén bör samråda med dessa och andra utredningar på skatteområdet ochöverväga möjlighelerna alt eliminera de svårigheter som skatleförhållandenareser för en väl fungerande kreditmarknad. Detligger i sakens natur atl en penning- och kredilpolilik som arbetar medmarknadsanpassade medel inle ger upphov till kreditregleringens nämnda 127 Kommittéer: Ekonomidepartementet Del II E:2 Å andra sidan kan en konflikt uppkomma mellan strävan altkontrollera penningmängden och önskemål rörande räntenivån. När de två typerna avkredilpolilik jämförs bör bl.a. de senaste årens penningteoretiska forskningbeaktas. Enligl denna kan de selektiva kredilpolitiska medlen inle ersätta degenerella medlen som lar sikte på all kontrollera den allmännapenningtillgången. En åtstramning av kreditmarknaden med hjälp av selektivamedel resulterar i framväxten av en icke organiserad ("grå")kreditmarknad. Alt så är fallet styrks av svenska erfarenheter under senare år.Man har vidare funnit att de selektiva medlen kan användas som ett komplementtill de generella medlen men alt det bör ske endast under kortare perioderfrämst på grund av de selektiva ingreppens negativa effekter påresursfördelningen, vilka tilltar ju längre dessa medel används. Utländska undersökningartyder även på all kreditpolitiken verkar med en påtaglig fördröjning och alt enomläggning av politiken får effekter på sysselsättning, inflation ochbetalningsbalans först elt ä i efterhand. Möjhgheten alt drivapenningpolitik på kort sikl med någon högre grad av precision blir dåbegränsad. Dessa erfarenheter talar för att man bör inrikta sig på all undvikaen politik med stora kastningar mellan expansion och åtstramning. har man ocksåi olika länder använt sig av förhandsbesked angående den planeradepenningpolitiken i syfte att påverka inflationsförväntningarna. Kommittén bör undersöka ivad mån man för del kan tillgodogöra sig framkomna forskningsresultatoch erfarenheler från de länder där nya former av penningpolitik tillämpatsunder senare år. Etl annal slag av faktorersom måste påverka bedömningen av kredilpolilikens utformning är arten ochgraden av de balansbrister som kännetecknar den samhällsekonomiskasituationen. Stalsskuidpolitiken ställs inför de svårförenliga målen attundvika en överdriven likviditelsökning i ekonomin och atl undvika attnäringslivels investeringar trängs undan genom en hög räntenivå eller andrafinansieringssvårigheter. Del är uppenbart all dagens slatsfinansiering ställersärskilda krav på kredilpolilikens instrument och verkningsmöjligheler.Kommittén bör lägga fram förslag om lämpliga finansieringsformer med hänsynhärtill. De växande underskotten ivåra löpande betalningar med ufiandel är en annan balansrubbning som uppståttsedan lagen om kreditpolifiska medel infördes. Det står klart att behovet avfortlöpande upplåning i utlandet och av all balansera de kapilalslrömmar somkan uppslå vid en slor stock utestående lån i utlandet skärper kraven på enfortlöpande anpassning av den svenska räntenivån och Hkvidiletssiluationen,oavsett om man förlitar sig på hitfills fillämpade kredilpolitiska metodereller går över till en mera generell politik som lar sikte på atl kontrolleraden inhemska penningmängden. Jag vill här understryka,att även bortsett från balansbrislen i vår ulrikesekonomi, den ökadeinternafionaliseringen av den svenska kredilmarknaden, som bl.a. den slorautlandsupplåningen medfört, har slora effekter på vår penningpolitiska handlingsfrihet.Å andra sidan har möjligheterna till utlandsupplåning betydelse för de svenskaförelagens konkurrenskraft. Bankernas förmåga att konkurrera med ufiändskakreditgivare har stärkts till följd av de tillstånd till ufiandsupplåning dehar fått. För exportföretagen har möjligheterna att lämna exportkrediter ochfinansiera Del II E:2 Skr. 1980/81:103 128 sigi ufiandel främjat avsättningen av varor. Det nu sagda bör beaktas närkommittén bedömer konsekvenserna av utlandsupplåningen. Kommitténbör beakta sambandet mellan valutapolitik, valutakontroll och den svenskakredilpoHliken. Valularegleringens framlida stäUning som ekonomiskt-politisktinstrument blir närmast en del av den kredilpolitiska strategin. Kommittén börarbeta i nära samråd med valutakommiltén (E 1977:85) som har i uppdrag all seöver valutaregleringen. Medde tilltagande anspråk som ställs och kommer att ställas påobligationsmarknaden på grund av framför allt de myckel slora finansieringsbehovsom staten, bostads- och energisektorerna saml industrin har, är det ocksåangeläget, oavsett den principiella inriktningen av kredilpolitiken, altundersöka vilka möjligheter det finns att bredda obligationsmarknaden. Det ärinle bara stora finansieringsbehov som kommer att riktas motobHgalions-marknaden utan kravet på en slörre flexibilitet vad gällerlånevillkor kommer troligtvis också atl öka. Kravet på en breddning avobligationsmarknaden och kravet på ökad flexibilitet bör förutsättningslöstanalyseras av kommittén. Olika sätt all göra obligafioner lill intressantaplaceringsformer för förelag och hushåll bör utredas. Närmastmed anknytning lill del andra huvudalternativet - fortsatt mer eller mindreomfattande reglering - finns del dessulom anledning att granska ett antalfrågor. Kreditvolymenpå den organiserade marknaden är lättare all kontrollera med hjälp avriktlinjer för kreditinstitutens utlåning än med räntevariationer ellermarknadsoperationer. Som jag redan nämnt gynnar den selektivaåtstramningspolitiken uppkomsten av en grå kredilmarknad. Mycket talar för attkreditgivningen på denna marknad motverkar regleringen i den meningen att denavsedda effekten minskar eller uteblir. Vid en åtstramning av bankernasutlåning tenderar den grå marknaden att växa tills räntan ökal så alt jämviktnås mellan utbud och efterfrågan på kredit. Lättnaderi restriktionerna för bankernas kreditgivning i syfte att åstadkomma enkreditexpansion kan på motsvarande sätt resultera i att banklånen i första handtas i anspråk för att lyfta av utestående lån på den grå marknaden. Därigenomförsvagas den avsedda expansionen. Om skillnaderna i ränta, löptid etc. på denorganiserade och den grå marknaden är mer betydande kan sådana överströmningarantas bli omfattande. Kommittén bör söka uppskatta vad olika kredilpolitiskamedel betyder för möjligheterna alt genom reglering av kreditvolymen påverkaden reala efterfrågan. Regeringen har i prop. 1979/80:159 föreslagil atlullåningsreglering och emissionskontroll skaH kunna lillämpas på finansbolagen.Som anfördes i propositionen bör det emellertid vara en uppgift för kommitténall förutsättningslöst överväga i vad mån kreditpolitiska medel behöveranvändas mot finansbolag eller företag utanför den kontrollerade kreditmarknaden. Kommitténbör vidare utvärdera tillämpade metoder för kreditpriorite-ring. Dessa kan sessom medel atl genomföra statsmakternas beslut på olika områden.Bostadsbyggandet är ett sådant exempel på del allmännas realainvesteringsplanering som genomförs med bl.a. kreditpolifiska insatser.Kreditpriorilering kommer i fråga först då räntenivån inte tillåts anpassa sigtill efterfrågan och en ransonering av kreditutbudet måsle göras. En annanmetod som delvis används är alt låta kapitalmarknadsräntan närmasig jämviklsnivå och subventionera kreditkostnaderna för de prioriteradeändamålen. Kommittén bör i jämförande syfte utvärdera dessa två 129 Kommittéer: Ekonomidepartementet Del II E:2 metoder i renodlad form. Del är angelägel alt konkurrensförhållandena mellaninslitulen på den svenska kredilmarknaden påverkas i så liten grad som möjligtav kreditpolitiken. Kommittén bör redovisa vilka verkningar dess förslag får idelta; hänseende. Som tidigare nämnts har del framförts kritik mot detsyslem av rekommendationer och överenskommelser mellan ochkredifinsfiluten som förekommer ulan all LKM formelh har salts i tillämpning.Det har bl.a. hävdats att varje rekommendafion eller överenskommelse somriksbanken påfordrar- och som avser sådana kredilpolitiska medel som regleras iLKM -måsle överensstämma med syftet med LKM och kunna rymmas inom ramen för endirekt tillämpning av lagen. Kommittén bör överväga om den tillämpade ordningenär lämplig samt efter en analys av rättsläget bedöma de krifiska synpunkler somframförts mol rådande praxis. Kommittén bör också undersöka om man för Sverigesdel kan tillgodogöra sig erfarenheter av de informella metoder som används avcentralbanker i andra länder i syfte att påverka kredilmarknaden. Härutöver finns det anledning alt ta upp en del frågor omändring i LKM. En sådan översyn bör göras, även om en övergång fill enkredilpolilik som verkar genom generella medel skulle föreslås. Del kannämligen också i sådanl fall finnas behov av en fullmaklslag av LKM:s typ som undervissa speciella förutsättningar kan sättas i kraft. När frågan om förlängd gilfighet av LKM behandlades, hävdades det från flera håll alt emissionskontrollen somenligt LKM är ell ordinärt kreditpoliliskl medel, i stället bör betraktas sometl extraordinärt medel. En sådan ändring skulle kunna få fill följd allriksbankens emissionskontroll, som har utövats oavbrutet sedan början av1950-talel, i fortsättningen utnyttjas endast i begränsad omfattning. Iproposifionen om den svenska kapitalmarknaden (prop. 1978/79:165) har frågan ombehovel av emissionskontroll berörts. Slutsatsen är där alt förutsättningarnaför all slopa kontrollen är små, så länge vi inle har kommit till rätta medolika faktorers snedvridande effekter. Även den särskilda näringspolitiskadelegationen har i betänkandet (Ds Ju 1979:1) Vägar till ökad välfärd behandlatfrågan om behovet av emissionskontroll. Delegationen (majoriteten) redovisarmotsatta synpunkter. Kommittén bör därför pröva förutsättningarna föranvändningen av emissionskontroll. Det kan enligt vad som anfördes i prop. 1978/79:47 sältasi fråga, om reglerna om särskild placeringsplikl f.n. har den bästautformningen för att nå en snabb och smidig fördelning av byggnadsprojekten närdel finns behov av etl ingripande från regeringens och sida.Delegationen för bostadsfinansiering har föreslagit alt reglerna omförutsättningarna för elt förordnande om särskild placeringsplikt skallförtydligas. Vidare bör enligt delegationens mening särskild placeringspliklkunna tillämpas för projekt, där statligt bostadslån utgår, inte bara närkommunal borgen föreligger ulan också så snart del finns annan säkerhet som ärgodtagbar i banklagens mening. Kommittén bör vid behov med förtur övervägadessa frågor. Dock bör, såsom framhållits vid de nuvarande reglernas tillkomst,beaktas att ett kredifinsfilut aldrig bör tvingas alt i strid medbanklagsfiftningen godta en säkerhet som det inte finner betryggande. När del gäller de kredilpolitiska medlen i övrigt enliglLKM bör kommittén överväga om de är ändamålsenligt utformade och om det finnsbehov av nya medel i lagen samt lägga fram de förslag övervägandena kan 9 1980/81. 1 samL Nr 103 DelIIE:2 Skr.1980/81:103 130 föranleda.Jag vill erinra om atl jag berör frågan om elt nytt kreditpoliliskl medel -marginellt kassakrav- i den proposition i vilken vissa kredilpolitiska medelföreslås kunna lillämpas på finansbolagen men atl jag förklarar mig inte varaberedd atl förorda ell sådanl medel ulan närmare utredning (prop. 1979/80:159).Kommittén bör utreda möjligheten atl införa ell sådant kassakrav. EnliglLKM saknas rätt atl anföra besvär över riksbanksfullmäktiges beslut ikreditpolitiska frågor. 1974 avvisades en sådan rättbl.a.