prop · G403126 · 1980-12-31 00:00:00 — Både bytesbalansunderskott och budgetunderskott har ökal kraftigt. Medanfull sysselsättning var en naturlig del i en gynnsamekonomisk bild, har del under 1970-lalel krävts stora och växandeansträngningar för att nå detta mål. En betydande del av den offentligautgiflsexpansionen och de växande underskotlen avspeglar de höga ambitionernapå sysselsätlningsområdel. Vikande internationell efterfrågan och minskadefterfrågan på investeringssidan har fått ersättas med efterfrågeslimulans i eneller annan form. Delta har ökal såväl slalens utgifter och budgetunderskottsom underskottet i bytesbalansen. Svårigheternapä sysselsätlningssidan hänger enligt utredningen i slor utsträckning ihop meden fortgående försvagning av industrisektorn. Under hela 1970-lalet harindustrisysselsältningen minskal. Prop.1980/81:126 35 förstärkskraftigt när den intemationella konjunkturen viker, vilket har sattsysselsättningspolitiken på svära prov. Långtidsutredningenkonstaterar vidare alt den försvagade industrisektorn i kombination med destora underskotten i budget- och bytesbalans har ökat den svenska ekonominskänslighet för internationella störningar. Försvagningen av industrisektorn harmedfört, alt den har små möjligheter alt av egen kraft stå emol enkostnadsstörning eller en konjunkturmässig nedgång i den internationellaefterfrågan. Sädana störningar tenderar nu atl ge myckel slora effekter päinduslrisysselssätlningen. leder de stora underskotten till att denstabiliseringspoliliska handlingsfriheten är beskuren. Möjlighelerna alt stödjasysselsättningen genom ökade offentliga utgifter eller genom skattesänkningarbegränsas starkt, när underskotten redan i utgångsläget är stora. Om del under1980-lalet skall vara möjligt all klara den fulla sysselsättningen liksom deövriga målen för den ekonomiska politiken är det nödvändigt alt stärkaindustrisektorn och minska underskotlen. Enliglulredningen var en viktig förklaring till den lyckosamma utvecklingen under1950- och 1960-talen den ekonomiska politik och den arbetsmarknadspolitik somfördes under dessa år. Arbetsmarknadspolitiken hade en stark inriktning påröriighet och flexibilitet för all möjliggöra den stmkturomvandling somkrävdes. Den stabila ekonomiska utvecklingen skapade också goda betingelser fören framgångsrik stabiliseringspolitik för full sysselsättning. En viktigkomponent i denna polifik var all offentliga invesleringar ochbostadsinvesteringar kunde ges etl anficykliskl förlopp. Även de privalainvesleringarna kunde delvis slyras med hjälp av bl. a. investeringsfonderna. Ulredningenkonstaterar vidare atl började en del avfömtsättningarna för modellen att svikta. Utvecklingen under 1970-taletmedförde sedan atl knappast någon av de förutsättningar som angivits som nödvändigaför den "svenska modellens" funkfion kvarstår. Denför arbetsmarknadspolitiken centrala gmndfömlsätlningen för modellen sombörjade vackla var enligt utredningen den rörliga arbetsmarknaden.Förändringarna ledde också lill en försvagning av stabiliteten ochexpansionskraften i industrisektorn. Konjunkturnedgången åren 19671968 kom atlutgöra startpunkten för en fortgående nedgång i induslrisysselsätlningen itimmar räknat. En fortsatt ökning av produktiviteten efter det tidigaremönstret var nu möjlig all upprätthålla endast genom en sysselsällningsmässigkrympning av industrisektorn. Sammanlaglkom industriproduktionen knappt alt översliga nivå.Sysselsällningen i industrin var ca 80000 lägre än . Soliditeteni industriföretagen har fortsatt all falla. Kostnadskrisen spelade en avgöranderoll för nedgången i industrin åren 1975-1977. En viktig del av bilden varockså de allvarliga branschkriserna. 1980/81:126 36 emellertidinte enligt ulredningen förklara varför den lotala svenska induslriutvecklingen1974-1979 blev så mycket sämre än den internationella. Slutsatsen är i stället,att det finns svagheter och bristande expansionskraft i mycket slora delar avden svenska industrin. Långtidsutredningendiskuterar de balansbrister som utgör vårt centrala ekonomisk-politiskaproblem. Den konstaterar att det är nödvändigl alt lösa dessa balansproblem föralt kunna uppnå den ekonomiska polifikens övergripande mäl, av vilka den fullasysselsättningen är det högst prioriterade. Ulredningens scenario för enekonomisk utveckling där balansbrislerna reduceras och där det är möjligt atluppnå de primära målen för den ekonomiska politiken betecknas som utredningensalternativ I. 1 detla anges en väg till balans för den svenskaekonomin inom ramen för de restriktioner som bl.a. den internalionellautvecklingen och den möjliga kapaciletstillväxten lägger pä ekonomin.Nödvändiga delar i en strategi för balans är atl - bytesbalans- ochbudgetunderskotten reduceras Långtidsutredningenskalkyler visar alt en sådan strategi kräver en slor återhållsamhet i privat ochoffentlig konsumtionsökning, vilket innebär etl klart brott med utvecklingenunder . Åven för industrin innebär alternativet en radikaltrendförändring. Dessa trendbrott anses enligt utredningen inte kunna ske utanbetydande förändringar i den ekonomiska politiken och i lönebildningen. Långtidsutredningensalternativ 2 beskiiver en utvecklingsväg för svensk ekonomi fram ,där de centrala trögheterna på ekonomins utbudssida kvarstår, och där deninhemska konsumtionen fortsätter att expandera enligt ungefär samma mönster somfömt. Konsekvenserna härav blir en utveckling som i långa stycken påminner omden senare hälft. Utgångslägets kraffiga obalanser förvärras,och p. g. a. elt stagnerande näringsliv kan den fulla sysselsättningen inleupprätthållas, trots all avsikten enligl detla alternafiv är atl hålla sysselsättningenuppe med en expansiv politik. Trotsatt de omedelbara påfrestningarna kommer alt vara slora i den kommandekonjunkturnedgången måste enligt ulredningen prioritet ges åt att skapabetingelser för en slmkturell förbättring av ekonomin i nästa konjunkturuppgång.Om delta misslyckas ökar risken för en utveckling av samma typ somlångtidsutredningens alternativ 2. Ulredningens analys visar all med en sådanutveckling ökar de framtida anpassningskraven. Utredningen har också visal attkänsligheten för störningar under sådana omständigheter ökar. Det kan därmedbli allt svårare all styra den ekonomiska utvecklingen. Om vi väntar för längemed all lägga om kursen mol balans kan den svenska ekonomin därför enligtutredningen komma in i en utveckling som får alternativ 2 atl framstå som enopfimisfisk bild. Under1970-lalet ökade antalet sysselsatta med sammanlagl 270000 personer eller med0,. Mätt i antalet arbetade timmar sjönk emellertid den faktiskaarbetsvolymen med 0,. Orsakerna härtill är bl. a.kortare ordinarie arbetstid och ökad frånvaro i olika former. Enbetydande sektoriell förskjutning i arbetsvolymen skedde också under1970-talel. Arbetsvolymen i timmar i den offentliga sektorn var nära40% slörre än . Antalet sysselsatta ökade emellertid . Antaletsysselsatta inom industrin minskade men arbetsvolymen sjönk med nära20%. I övriga näringslivet exkl. de primära näringarna minskade arbetsvolymenmed , medan antalet sysselsatta i stort sett var oförändrat.Förskjutningen i sysselsättning mellan industrin och offentlig sektor framgårav figur 3:1. Denviktigaste bestämningsfaktorn för arbetskraflsutbudels tillväxt under1970-talet var ökningen av befolkningens arbetskraftsdeltagande, framför alltkvinnornas inträde på arbetsmarknaden. Det relativa arbetskraftstalet förkvinnor steg från år , medan männens relativaarbetskraftstal sjönk från till . Samhällel har påolika sätt stött denna utveckling, t. ex. genom alt undanröja olikaförvärvshinder och alt införa individuell beskattning av arbetsinkomster. Förprognosperioden fram har arbetskraftsutbudel i stort sett antagilsfölja 1970-lalets utveckling. I några åldersgmpper bland kvinnorna har dock derelativa arbetskraftstalen nu nått så höga nivåer, alt det ansetts rimligt allanta en fortsättningsvis någol dämpad ökningslakt. Industrins och den offentliga sektorns andelar av toiala sysselsällningen 1960 Källa: LU 80 Prop.1980/81:126 38 väntasdock befolkningen i förvärvsaktiva åldrar öka något snabbare än under1970-talel, varför anlalel personer i arbetskraften beräknas öka i ungefärsamma takt som då, eller med 0,i genomsnitt för . Liksomunder 1970-talel fömtses dock arbetsutbudet komma atl reduceras av en fortsattminskning av den genomsnittliga medelarbetstiden per sysselsatt och är.Frånvaron anlas fortsätta alt öka och den genomsnittliga arbetstiden per veckafömtses fortsätla alt sjunka lill följd av en ökande andel dehidsarbelande m.m. Sammantagna beräknas dessa två faktorer dra ned arbetsvolymen relativt selllika myckel som under 1970-lalet (0,). Till skillnad frän 1970-talelsutveckling förutses arbetsvolymen dock inle komma atl dras ned av någon allmänarbetstidsförkortning eller föriängning av semestern. alternativ I, som leder lill full sysselsättning, beräknasden efterfrågade arbetsvolymen kunna öka svagt, eller framlill 1985. Bortsett från en viss friktionsarbelslöshel anlas fullsysselsättning råda 1985. Utvecklingen enligt detta alternativ innebär, att denfidigare minskningen av arbetsvolymen i industrin nu måsle upphöra. Åven inomövriga näringslivet (exkl. jord- och skogsbmk) krävs en i stort sett oförändradarbetsvolym. Del utrymme som slår lill buds för ökning av arbetsvolymen ioffentliga sektorn utgörs i storl sett av den fortsatta minskningen i jord- ochskogsbruk. Dekrav som i alternativ 1 slälls på sysselsättningens sektoriella fördelningöverensstämmer enligt ulredningen myckel väl med arbetskraflsutbudelsberäknade sammansättning av personer med olika arbelstidsönske-mål,frånvarofrekvenser etc. 1 åtminstone elt avseende är dock prognosen härvidlagosäker. Under 1970-talel synes successivt ha uppkommit negativa altityder lillarbele inom industrin. Till en del kan uppkomsten av sådana attityder troligenhänföras till alt arbeiskraftseflerfrågan i andra sektorer, främst denoffentliga sektorn, varit relativt sett stark, varför arbetskraften totalt settändå funnit sysselsättning. Skulle dock negativa attityder lill industriarbetefå större fotfäste finns enligt ulredningen allvarliga risker för allutvecklingen enligl alternativ 1 inle kan förverkligas. Problemels omfattningkan illustreras med alt industrins arbetsstyrka i detta allernaliv behöverutökas med drygl 60 000 personer fram . Sysselsättningsutvecklingeni enlighet med alternativ 1 framgår av följande tabell 3:1. Arbetsvolymeni limmar anlas bli närmast oförändrad (-1-0,). Hela den ekonomiska tillväxten måsle därför komma till stånd genom enökad arbetsproduktivitet. Den nödvändiga produktivitetsökningen för industrinfram lill är 1985 anges till 4,, och för ekonomin som helhel lill 2,6%per är. 1 båda fallen innebär detta en väsentlig ökning jämfört med föregåendefemårsperiod, då produktivitetsökningen i industrin uppgick till 1,per åroch i tolala ekonomin till 1,. Antalet sysselsatta personer, 1000-tal Källa: LU 80 1 långtidsutredningens alternativ 2 anlas obalansproblemenkomma alt öka till följd av en expansiv politik. Sysselsättningsutvecklingen ienlighet med alternativ 2 anges i tabell 3:2. Antalet sysselsatta personer, 1000-tal Källa: LU 80 Eftersom utbudet av arbetskraft inte antas påverkas av attefterfrågan enligt alternativ 2 blir lägre, leder detta allernalivkalkylmässigt till en öppen arbetslöshet på drygt 190000 personer,vilket ulgör 4,av arbetskraften delta år. Arbetsvolymen i limmar beräknas i delta alternativ sjunkamed totall 2,. Produktivitetsökningen beräknas stanna vid 3,inomindustrisektorn och 1,i ekonomin som helhel. 3.3 Konsekvenserna för arbetsmarknaden Del måste understrykas atl långtidsutredningensberäkningar inte skall ses som någon prognos över den sannolika utvecklingen,ulan bygger pä atl vissa krav för den svenska ekonomin skall uppfyllas. 1alternativet 1 uppfylls dessa krav om de olika sektorerna i ekonomin utvecklasenligl LU:s beräkningar. Det är naturligtvis möjligt atl göra andra antaganden Prop.1980/81:126 40 ochavvägningar, där dessa krav realiseras. Det intressanta ur arbetsmarknadspolitisksynvinkel torde dock mindre vara de olika prognosalternativens sannolikhet, änden huvudinriktning politiken måste ha och den beredskap som måste byggas uppinför såväl förväntade som ofömtsedda påfrestningar. Utan atl ta slutligställning till LU 80 skall jag med utgångspunkt från ulredningens kalkyler härta upp några av de problemställningar jag anser vara cenirala för utvecklingenpå arbetsmarknaden och som har betydelse för mina fortsattaöverväganden. Ulredningenser anpassningsproblematiken som den mest centrala uppgiften förarbetsmarknadspolitiken under 1980-talel. Frågan om all förena arbelen ocharbetssökande inom olika sektorer av arbetsmarknaden kan sannolikt väntas bliän mer framträdande än under 1970-lalel. Självfalletföreligger också risk för obalans på total nivå och särskilt under en långvarigrecession kan detla bli etl betydande problem. Slabiliseringspoliliken och denallmänna ekonomiska politiken måsle därför utformas i nära samspel medarbetsmarknadspolitiken så atl akuta balansproblem förebyggs. Deoroande tendenser på arbetsmarknaden som jag berörde i inlednings-avsnittetbelyses också i långtidsutredningen. Ulredningen visar, alt de irögheter somtar sig uttryck i förlängda arbetslöshets- och vakanstider eller samtidigtökande arbetslöshet och arbetskraftsbrist trots successivt förstärktaarbetsmarknadspoliliska insatser har blivit allt tydligare sedan mitten av1960-talel. En förutsätlning för alt åstadkomma balans i samhällsekonomin ärenligt utredningen att dessa trögheter motverkas. Påulbudssidan utgör den låga rörligheten på arbetsmarknaden en restriktion fören ökad industriell tillväxt. Som framgår av del föregående krävs en årligsysselsättningsökning inom industrin på 12000 personer fram lill , föratt balans i ekonomin skall kunna uppnås i enlighet med utredningensanlaganden. Därför måsle den ekonomiska politiken aktivt verka för förändringarsom möjliggör atl industrins arbetskraftsbehov tillfredsställs. Jagdelar självfallet uppfattningen, all en ökad industriproduktion måste kommatill stånd, och all industrins arbelskraftsförsörjning därför är en cenlralfräga. Utan atl bedöma rimligheten i utredningens totala eller sektorvisasysselsältningskalkyler kan det således konstaleras, all arbetsmarknadspolitikenmåsle medverka lill att möjliggöra en nödvändig expansion av industrin. prognos för arbetskraflsulbudet kommer arbels-kraftstillväxtenfram till är 1985 all lill ca nio tiondelar bestä av kvinnor. Av denerforderliga sysselsättningsökningen inom industrin beräknas i alternafiv I merän hälften avse kvinnor. ökade andelen kvinnor bland deindustrisysselsatta 1980 uppgå till . Prop.1980/81:126 41 Dennaandelsökning uppnåddes dock inom ramen för en sjunkande tolal sysselsättninginom industrin. Mot bakgmnd av behovet altunder 1980-lalet öka den totala industrisysselsättningen är det uppenbart altdet krävs anpassning hos såväl arbetsgi- varna som hos arbetskraften.Industriföretagen måsle dels sträva efter alt erbjuda konkurtenskrafligaanställningsförhållanden och dels acceptera slmkturen på del tillgängligaarbetskraflsutbudel. Arbetskraften måste ä sin sida acceptera dearbetsfillfällen som slår till buds inom industrin och genom ulbildning skaffasig de nödvändiga kvalifikafionerna för dessa arbelen. Eftersom den offentligasektorn inle kommer all växa i samma takt som är det särskiltvikligl alt just kvinnorna ges och efterfrågar den yrkesutbildning somindustrin kräver. Vadbeträffar utveckhngen av arbetskraftsutbudel kankonstateras all del endasi lill mycket begränsad del kommer att ske en ökningvia befolkningstillväxten. Den helt övervägande delen av ökningen kommer istället all ske genom en ökad förvärvsverksamhet inom befolkningen, således enakfivering av personerna utanför arbetskraften. materiel finns en ingående beskrivning avarbetskraflsutbudels sammansättning. har de som slår utanför arbetskraftenkortare grundutbildning och sämre yrkesbakgrund än de som tillhörarbetskraften. Fyra av fem har enbart förgymnasial utbildning, i huvudsakkortare än , mot en av två bland personerna i arbetskraften. Av dem somstår utanför arbetskraften är 330000 i åldern . Tre Qärdedelar av dessaär kvinnor. Ca 150000 av de kvinnor som står utanför arbetskraftenhar barn . Hälften av kvinnorna i åldrarna uppgerhälsoskäl som anledning till all de inte förvärvsarbetar. Olika undersökningarvisar all personer som befinner sig utanför arbetskraften har speciella kravnär del gäller arbetstidens längd och förläggning. De vill i myckel litenutsträckning arbeta skift eller . Nära två tredjedelar uppger alt deöverhuvud tagel inle kan tänka sig att arbeta skift eller ha oregelbundnaarbetstider. Två tredjedelar vill också enbart arbeta deltid. Av de arbetslösa är än 20 år och ylterligare . Mer än hälften avsamtliga arbetslösa är kvinnor. Mellan en tredjedel och hälften av dearbetslösa finns i skogslänen. av de arbetssökande är arbetshandikappademen betydligt fler har olika klart uttalade begränsningar i sittarbelskraflsutbud. Situationen bland dem som berörs av arbetsmarknadsåtgärderär likartad. Detär lill betydande del bland dessa människor fillskoltel av arbetskraft skallhämtas. Näringslivet är därför tvingat atl acceptera del tillgängligaarbetskraflsutbudels sammansättning och all anpassa arbetsplatserna ocharbetsvillkoren i relation lill denna. Jag bedömer att många förelag i delta 1980/81:126 42 avseendehar betydande potentiella möjligheter. Detta kräver emellertid i många fallattitydförändringar hos de som ansvarar för personalrekryteringen i förelagen.Enskilda branscher eller förelag får inle omgärda sin arbeiskraftseflerfråganmed sådana krav att den inte kan fyllas av det tillgängliga utbudet. Attitydernabland de arbetssökande måste också förändras. Behovel av delta är likatvingande som för arbetsgivarna. Elt förhållandevis stort antal av personernautanför arbetskraften bor i mindre tätorter eller i glesbygder med begränsatsysselsätlningsutbud. Trots atl sysselsättningsskapande ätgärder satts in ibetydande omfattning är arbetslösheten relativt sett högre i dessa områden. Behovetav geografisk rörlighet framgår också av LU:s regionala beräkningar. Ettrealiserande av alternativet 1 förutsätter en total nettofiyttning som är någotslörre än neltofiytlningen . Delta skulle kräva en geografiskrörlighet pä arbetsmarknaden som är avsevärt slörre än den som registreradesunder senare . Alternativet 2, som kräver mindregeografisk rörlighet skulle å andra sidan innebära en myckel slor arbetslösheti samtliga riksområden med undantag för . Slutsatsen av detla ärenligt min mening alt en balanserad utveckling under 1980-lalel kräver såvälgeografisk rörlighet som betydande regionalpoliliska insatser. Rekryleringspolitikenär en vikfig aspekt i lönebildningen och därmed också avinflationsproblematiken. Ensidig rekrytering och konkurrens om vissa utvaldaarbelslagarkalegorier leder lill löneglidning och inflationstryck och enutsortering av viss arbetskraft. Det är arbetsmarknadspolitikens uppgift allpåverka arbetskraftsulbudets egenskaper för all underiätta anställningar på denöppna arbetsmarknaden. Utbildnings- och rörlighetsinsatserna är därmed denviktigaste jämviktsskapande mekanismen på arbetsmarknaden och förlönebildningen. Jag vill emellertid starkt understryka att sådana insatser isig inte är tillräckliga för atl lösa de primära balansbrislerna i ekonomin.Delta indikeras i figuren 3:2. Enligl Konjunkturinstitutelskonjunklurbarometerdata sammanhänger stagnationen mer med bristande.efteiTrågan än med att arbetskraflsförsörjningen inle varil tillräcklig. Medhänsyn till del svaga efterfrågeläget detta år var andelen företag med brist päarbetskraft likväl ovanligt hög. Fräganom trögheterna på arbetsmarknaden och verkningarna av denna är komplicerad ochkräver en nyanserad behandling. Det är emellertid uppenbart atl anpassningen päarbetsmarknaden måste förbättras för alt den fulla sysselsättningen skallbibehållas under 1980-talel. Om så inte sker framtvingas åter omfattandearbetsmarknadspoliliska och industripoliliska insatser. De budgelmässiga och stabiliseringspoliliskakonsekvenserna av della kommer enligl LU 80 att ytterligare försvårabalansproblemen i ekonomin. Främsta hindret för en produktionsökning: Efterfrågan påföretagets produkter Bristen på arbetskraft Te -i 7ö V 7rr1T~W~mT9 éo ' 4 Arbetsmarknadspolitikens mål och uppgifter Deövergripande målen för den ekonomiska politiken utgörs av full sysselsättning,ekonomisk tillväxt, prisstabilitet, balans i utbytet med utlandel och en jämnfördelning av välfärden. Avdessa mål har den fulla sysselsättningen en särskild ställning. Möjlighelernaatl uppnå full sysselsättning är emellertid starkt beroende av uppfyllelsen avövriga mål. Inte minst medför obalanserna i utrikeshandeln 1980/81:126 44 klarabegränsningar av handlingsfriheten vid utformandet avsysselsätt-ningspolifiken. Målel för sysselsättningspolitiken är alt inom ramenför dessa restriktioner skapa fömtsållningar för sysselsättning ål alla somvill arbeta. Enpolitik för full sysselsättning är inle enbart motiverad av omtanke om delgemensamma materiella välstånd som fulll utnyttjade arbetskraftsresurserbidrar till. 1 målel om full sysselsättning eller arbele ät alla -liggerocksä etl erkännande av arbetets avgörande betydelse för individens helasociala situation. Arbelelger social gemenskap, berikar tillvaron och tillfredsställer grundläggandemänskliga behov av att lära och utvecklas. Goda sysselsättningsförhållandeninnebär för individen etl aktivt dellagande i samhällsprocessen och en allmäntstabil livssituation. Ett egel arbele ger också den enskilde den ekonomiskasjälvständighet som är en förutsättning för jämställdhet mellan kvinnor ochmän. Ävenför samhället som helhel är de icke materiella värdena i den fulla sysselsättningenav avgörande betydelse. I ell samhälle som accepterar omfattande arbetslöshetuppslår slora sociala klyftor med isolering och främlingsskap mellan människorsom följd. Denfulla sysselsättningens politik innebär ytterst alt arbetsmarknaden måsle organiserasså att varje individs förmåga att bidra till den gemensamma produktionen kantas tillvara. Del innebär också atl rätten till arbete skall omfalta ävenpersoner med nedsatt arbetsförmåga. Del är samhällets uppgift atl se lill altstadigvarande arbete i någon form kan erbjudas också dem som tillhör de gmpperpå arbetsmarknaden som lidigare betraktades som marginella. Måletom full sysselsättning kan inte anges i form av en bestämd sysselsättningsnivåhos befolkningen. Människors önskemål om förvärvsarbete förändras bl.a. i taktmed all behovet av insatser i aktiviteter utanför arbetsmarknaden förändras. Sähade t.ex. den nuvarande höga förvärvsverksamhetsgraden bland kvinnor intevarit möjlig utan en betydande rationalisering av hemarbetet och ulflyltning avtjänster från obetalda insatser inom hushållet lill organiserad produktion avsamma tjänster på arbetsmarknaden. Även reformerna inom det familjepolitiskaområdet har varit avgörande för kvinnors och mäns möjligheter atl kombineraförvärvsarbete med ansvar för familj och barn. En annan förutsältning harvaril den grundläggande förändringen av synen pä könsroller i arbetsliv och ihemarbete. Detavgörande för sysselsättningspolitiken måste därför vara atl de människor somvill ha ell arbele också skall ha en reell möjlighet att ta ett arbete.Förutsätlningar för detta måste skapas också genom insatser inom barnomsorg,kommunikationer etc. Sådana insatser får aldrig bli beroende av vilkensysselsällningsnivå sorn för tillfället råder i samhället. Denfulla-sysselsättningen uppnås alltså inle en gång för alla. 1980/81:126 45 observerasalt målet om full sysselsättning inle kan göras oberoende av slmkturen påarbeiskraftseflerfrågan eller arbetets organisation.