prop · G40310 · 1980-12-31 00:00:00 — Här upptas en bestämmelse alt ersällning, som avses i 2 S,för krav etc. skall ges med skäligt belopp enligt vad regeringen närmareföreskriver. anser alt riktpunkten för dessa ersättningar börvara att de täcker självkostnaderna för borgenären. 1 inkassokostnadskungörelsenupptas föreskrifter om ersättningar för inkassoåtgärder. Exempelvis anges 55kronor såsom ersättning för krav som avses i 5 § inkassolagen. På sid. 217-218i promemorian anges de åtgärder som skall inkluderas i här avsett krav.Bankerna anser uteslutet att en ersättning av kan täcka självkoslnadenför samtliga dessa åtgärder. Enligtnuvarande inkassokostnadskungörelse utgår i ärende om lagsökning ellerbetalningsföreläggande ersättning för avskrifter eller fotokopior endast i denmån antalet sådana överstiger 25. Rält till ersättning bör föreligga församtliga avskrifter och kopior. På sid. 217 i betänkandet noteras att datainspektionensförslag betr. ersättningarnas storlek skulle innebära att normalbelopp skullefastställas, som varken skulle kunna överskridas eller underskridas annat än omdet förelåg synnerliga skäl för detla. Utan angivande av skäl sägs ibetänkandet att det inte synes finnas anledning att frångå den teknik som f. n.används enligt inkassokostnadskungörelsen och som innebär att regeringenfastställer endast ett högsta belopp, som dock får överskridas om särskildaskäl föreligger. På sid. 230 sägs bl. a. i denna fråga att "Anledningalt överväga avvisning därför att ett alltför högt belopp har yrkats tordeuppkomma endast om borgenären gör anspråk på ersättning med högre belopp än detsom för normalfallet skall utgöra maximum." Redan av detta skäl frågar sig föreningen om intedatainspektionens lösning är att föredraga, eftersom redan nu fillämpad maximitaxaändock anses skola utgå i normalfallet. Därigenom vinns den fördelen alt domstolarna trots allt ejbörjar tillämpa olika belopp för ersättning. Risken härför kan möjligen sägasha ökat genom att domstolarnas möjlighel till officialprövning vid summariskprocess omfattar även sådana fall där en sådan prövning f. n. inte sker. 4.2.21 (): Även den föreslagna bestämmelsen i 3 S lagen om ersättningför inkassokostnad avseende förbud alt räkna ränta på inkassokostnad kan ledatill problem i kontoförhållande. Det fall KF åsyftar är att gäldenären krävs påförfallen amortering av kontoskulden utan att hela skulden uppsägs tillomedelbar betalning. För det fall borgenären medger alt inkassokostnadenbelastas kontot eller då gäldenären vid betalningen helt eller delvisunderlåter att erlägga inkassokostnaden, borde denna kostnad kunna få påföraskontot och räntebelastas på samma sätt som övriga debiteringar. Räntekostnadenkommer i dessa fall alt bli mycket blygsam. 1980/81:10 292 kostnaden däremot inte får behandlas enligl kontotsnormala rutiner blir särbehandlingskoslnaderna oproportionerligt stora. Riskföreligger också för att det ur borgenärens synpunkt blir enklare och billigareatt väcka särskild talan om utfåendet av inkassokostnaden. I så fall kommer gäldenärenatt belastas med rättegångskostnader som vida överstiger räntekostnaden för detbetalningsanslånd avseende inkassokostnaden han eljest skulle kunna haåtnjutit. 4.3 Förslaget till lag om ändring i lagsökningslagen De föreslagna ändringarna i lagsökningslagen innebär altdomstolen skall göra en officialprövning av ett anspråk på ersättning för inkassokostnadsom framställs i summarisk process ulan hinder av att sådan ersättning är av civilrältslignatur. Datainspektionen har ingen erinran mot denna reglering. Lagsökningslagen har i skilda sammanhang prisats för attden på ett för fordringsägaren relativt billigt sätt för fram till betalning.Datainspektionens erfarenhet är att denna effektivitet i inte ringa mån erhållespå gäldenärernas bekostnad. Särskilt engångs- eller förslagångsgäldenärer fårofta otillräcklig eller icke genomarbetad information i domstolsformulärenvilket leder till diverse missförstånd som i sin lur leder till rättsförlusteroch andra olägenheter såsom missvisande kredilupplysningsnoleringar, kostnaderin. m. för gäldenären. 4.3.2 (jfr 4.1.1): Till fördelarna med att behandla inkassokostnader somrättegångskostnader hör främst att domstolen ex officio prövar frågor omhuruvida ersättning skall utgå och hur slor ersättningen skall vara. Dennafördel har man i promemorieförslaget velat så långt möjligt behålla genom attföreskriva att orältmätiga krav på ersättning skall avvisas ex officio redan påett inledande stadium. Detta gäller dock endast när det är fråga om en processenligt lagsökningslagen. Såvitt gäller den egentliga tvistemälsprocessenförutsätts att orältmätiga krav ogillas ex officio, men endast om svaranden ärhelt passiv och det blir fråga om tredskodom mot honom. Departementspromemorian behandlar frågor om officialprövningockså när del gäller obefogade ränteanspråk. Promemorians uttalanden om officialprövning berör vissaför rättegångs-Utredningen mycket centrala frågor om vilken roll domstolarnaskall ha i den framtida tvistemålsprocessen. Utredningen har arbetat med olikamöjligheter att samordna de olika processformerna på ivistemålssidan, dvs.processen enligl , småmålsprocessen, lagsökningsprocessen och betal-ningsföreläggandeprocessen.Till de intressantaste frågorna i det arbetet hör i vad mån domaren skall varaaktiv och utöva en stark formell och materiell processledning. Dit hör ocksåfrågor om i vad mån domaren skall behöva la hänsyn lill parternas agerande ochi vilken omfattning parterna skall ha rätt att t. ex. genom medgivanden förfogaöver en i grunden dispositiv tvist. Utredningsarbetet har ännu inte fortskriditså långt att utredningen kan anvisa några slutliga ställningstaganden men dettorde redan nu stå klart, att Prop.1980/81:10 293 man åtminstone inte har anledning att minska utrymmet fördomstolarnas officialprövning när det gäller t. ex. högre krav på ränta och inkassoersättningän som enligt författningarna kan utdömas. Det står för utredningen ocksåklart, att man i nu förevarande hänseenden inte har någon saklig anledning attbehandla mål olika med hänsyn till vilken processform som borgenären valt ellermed hänsyn till tvisteföremälets värde. När man ipromemorieförslaget behåller den nuvarande officialprövningen av krav påersättning för inkassokostnader så sker det genom en processuell innovation,som ytterligare särskiljer den egentliga tvistemåls-processen från densummariska processen; orältmätiga anspråk skall s. a. s. avvisas på materiellgrund. Någon saklig motivering ges dock inte till varför orältmätiga krav skalluppmärksammas ex officio och leda till avvisning i inledningsskedet av enprocess enligt lagsökningslagen men i den egentliga processen beaktas ex officioendast när tredskodom ges oeh då föranleda ogillande. Mandiskuterar ej heller hur rätten skall förfara då svaranden visserligen kommittillstädes - eller tredskodom av annat skäl ej är aktuell - men underlåter attinvända mot ett enligt domstolens mening uppenbart orättmätigt krav påersättning för inkassokostnader. Enligt rättegångsutredningens mening bör deti detta läge måhända vara domarens skyldighet att genom materiellprocessledning göra svaranden uppmärksam på att invändning härom har utsiktall bifallas. Skulle då svaranden trols detta förklara sig inte ha något attinvända mot kravet i fråga följer dock givetvis av målets dispositiva natur(som man uppenbarligen inte är benägen all sätta ifråga i promemorian) attersättning skall utdömas i enlighet med yrkandet. Att, somföreslås i promemorian, avvisa ett krav därför att man uppfattar det sommateriellt oriktigt är vidare - åtminstone enligt svensk processuell tradition- en egendomlighet. Institutet avvisning bör- bortsett från fall där detföreligger allmänt processhinder - användas endast som uttryck för ettförnekande av möjligheten alt i det enskilda fallet få sin lalan prövad enligtjust lagsökningslagen. Den föreslagna avvisningsregeln får nu ses som enprovisorisk lösning lill följd av att ogillande ej kan ske i lagsökningsprocessen. Enligtpromemorian skall avvisning kunna ske partiellt i så måtto att ettersättningskrav avvisas endast i den del som det är att betrakta som orättmäligtenligl lagförslaget. Om man befarar att flertalet borgenärer efter ett avvisningsbeslutkommer alt vilja föra talan den vanliga rättegångsvägen i den avvisade delenvore det dock möjligen bättre alt domstolen får avvisa hela ansökningen oehinte - säsom enligl promemorieförslaget - bara en del. En sådan regel skulle haden fördelen att stävja yrkanden "i överkant". Med den i promemorianföreslagna ordningen riskerar man vidare att få två processer. Man kanske dockhar anledning anta att borgenärerna endast mera sällan kommer att gå vidaretill rättegång angående enbart den avvisade delen och om det antagandet ärrikligt, är promorieförslaget med partiell avvisning kanske att föredra, ivarje fall från processekonomiska synpunkter. mening vore det emellertid bättre om orättmätiga krav påersättning för inkassokostnad alltid föranledde ogillande i samband medärendets slutprövning. Att införa regler härom i den nuvarande lagsökningslagenär dock praktiskt omöjligt. För att man inte av processuella skäl skall tvingasuppskjuta en materiellt sett befogad reform intill dess resultatet av rätlegångsutredningensarbete kan skönjas, tillstyrker Prop.1980/81:10 294 utredningen att promemorieförslagel genomförs men del börbetonas att lösningen är av provisorisk karaktär, Samfundet tillstyrker alt promemorians förslag lilländringar i lagsökningslagen, vilka endera betingats av föreslagna ändringar ilagen om ersättning för inkassokostnad eller är av rent redaktionell art, läggestill grund för lagstiftning. 4.3.4 Hovrätten över och : Hovrätten kan inle biträda förslaget i 2 och 19 §Slagsökningslagen om alt ansökan om lagsökning respektive betalningsföreläggandeavseende inkassokostnad skall åtföljas av styrkt avskrift av kravbrev ellerannan handling för vars upprättande ersättning begärs. Visserligen framstår detföreslagna åläggandel som följdriktigt om det ställs samman med förslaget omatt domstolarna skall ha en officialprövning när del gäller fordringar avseendeinkassokostnader. måste emellertid beaktas att det tillkommerdatainspektionen inom ramen för dess tillsynsverksamhet att se till att idkareav inkassoverksamhet iakttar inkassolagens regler. Del nu framlagda förslagetleder till att även domstolen fåren övervakningsfunktion. En sådan dubbelkontrollav inkassoverksamheten framstår som omotiverad. Härtill kommer att denföreslagna ordningen skulle medföra en icke oväsentlig ökning av domstolarnasredan stora arbetsbörda. Uppgift av borgenären om all kravbrev innehållandeföreskrivna uppgifter tillställts gäldenären bör godtagas, om den av gäldenärenlämnas obestridd. I anslutning till uttalanden i promemorian (s. 157) ochbilaga 1 till promemorian (s. 6) om domstolspraxis vid prövning av yrkande om inkassoersättningvill tingsrätten upplysa, att dess enhet för betalningsförelägganden och lagsökningarnumerai princip av borgenären kräver uppgift om datum för inkassoåtgärd och påståendeom att kravet varit utformat enligt 5 § inkassolagen. När anledning kan tänkasförekomma, att inkassoåtgärden inte har varit riktigt utförd, begärtingsrätten in kopia av inkassobrevet. Det har i sådana fall hänt attiakttagelser har gjorts, som föranlett att ersättning har vägrats. Tingsrätten avstyrker förslaget att, om lagsökning eller betalningsforeläggandeavser inkassokostnad, vid ansökningen skall fogas avskrift av kravbrev.Tingsrätten behandlade ungefär 40 000 mål inom den summariskaprocessen. I nästan alla dessa mål förekom anspråk på ersättning för inkassokostnad.Förslaget om bifogande av avskrift av kravbrev (två för varje mål) skullemedföra hantering inom tingsrätten av ytterligare omkring 80 000 handlingar.Del delgivningssätt som används medför, att tingsrätten skulle få ta ungefär 5000 kopior av kravbrev, när nya delgivningsförsändelser behöver sändas ut.Granskningen av kravbreven och annat merarbete skulle ofrånkomligen leda tillbehov av personalförstärkningar. Del är säkert riktigt att - som anförs pä s. 157 ipromemorian - 1980/81:10 295 bestämmelserna om kravbrevs utformning inte har slagitigenom utanför det tiUståndspliktiga området. Trots detta anser docktingsrätten all man bör pröva andra vägar, innan man bestämmer sig för åtgärdenalt tvinga borgenärerna att förete avskrift av kravbrev i domslolsförfarandet. Tingsrättenvill då till en början hänvisa till vad datainspektionen i promemorian (s. 154)anför om att det för alt god inkassosed skall kunna upprätthållas fordras, altde som bedriver inkassoverksamhet fortlöpande informeras om vad som är att belraktasom god inkassosed i olika situationer. Inspektionen anser sig dock inte hahaft resurser för en sådan informationsverksamhet. Tingsrätten menar, att mani stället för alt utöka kontrollen vid domstolarna genom att låta dem granskavarje kravbrevs innehåll bör öka datainspektionens insatser med information ochutbildning om god inkassosed och därmed också om kravbrevs utformning. Det börför domstolarnas del räcka med en kontroll av kravbrevens utformning, när behovav någon anledning uppkommer i det enskilda fallet, t. ex. vid invändning av gäldenären. Datainspektionenborde kunna framställa en enkel broschyr om de krav som enligt 5 § inkassolagenställs på utformningen av ett kravbrev. Denna broschyr skulle en domstol ipedagogiskt syfte kunna tillställa en borgenär, när inkassoersättning inte dömsul. Också andra typer av broschyrer för allmänhetens och inkassoföretagensledning borde kunna framställas av datainspektionen. Tingsrätten har sig f. ö.bekant, att datainspektionen håller på all arbeta ut visst informationsmaterialangående rättelse enligt 12 S kreditupplysningslagen. Säkert kan detta bli ettvärdefullt hjälpmedel för allmänheten och andra. Enligttingsrättens mening bör information om god inkassosed inte bara lämnas avdatainspektionen. Exempelvis kunde bankinspektionen, ochdomstolsverket sprida information till bankinrättningar och advokater,kommunförbundet till kommunerna och företagarföreningarna till sina medlemmar.Enskilda borgenärer kunde påverkas genom alt blanketter, som används av dem,ges lämplig utformning av blankettillver-karna. Som harframhållits bör broschyrer kunna utges av datainspektionen. Också TV och radiobör brukas för allmän information. 4,3.6 Datainspektionen: Enligt departementsförslaget skall en förutsättning föratt inkassoersättning skall ulgå i summarisk process vara att avskrift avkravbrev respektive amorteringsplan inges i målet. Det är härvid meningen attdomstolen skall kontrollera att dessa handlingar uppfyller lagens krav. Dennaordning är väl ägnad att stärka gäldenärens skydd mot otillbörliga inkassokrav.Datainspekfionen finner det rimligt att denna uppgift åläggs domstolarna. Ävenom granskningen av handlingarna i fråga innebär en icke obetydlig ökning avdomstolarnas arbetsbörda synes motsvarande effektiva tillsyn inte kunna uppnåspå annat sätt lill rimlig kostnad för det allmänna. 4,3.7 (jfr 4.1.1): I departementspromemorian föreslås att vid ansökan om betalningsforeläggandeeller lagsökning skall fogas styrkta avskrifter av kravbrev eller annan handling för vars upprättande ersättning begärs. 1980/81:10 296 bestämmelse saknas när del gäller ansökan om stämning. Somskäl för att borgenärer i den summariska processen skall behöva ge in deberörda avskrifterna anges i promemorian att man vill få ett ordentligtgenomslag av bestämmelsema i inkassolagen (1974:182) angående kravbrevs utformning. Den föreslagna ordningen skulle komma alt avse flerahundra tusen fall och innebära att uppskattningsvis mer än en halvmiljon papper mäste hanteras, vilket givetvis är arbetskrävande. Detkan ifrågasättas om man inte kan nä en godtagbar regelefterlevnad på ett förparter och domstol betydligt mindre betungande sätt. En helt dominerande andel av alla kravbrev upprättas inomramen för en yrkesmässigt bedriven inkassoverksamhet. Sådan verksamhet kräverenligt 2 § inkassolagen tillstånd av datainspektionen och datainspekfionenutövar enligt 13 § också tillsyn över efterlevnaden av lagen. Tillsynen börgivetvis också innefatta inkassolagens regler om hur kravbrev skall utformas.Kravet på domstolskontroll bör därför kunna slopas såvitt gäller kravbrevutformade av inkassoföretag som står under datainspektionens tillsyn. Ocksåbanker och advokater, vilka enligt 2 S andra stycket 4. inkassolagen intebehöver tillstånd för inkassoverksamhet, synes utan olägenhet kunna undantas. Givetvismåsle kravbrevet ges in om i undantagsfall kravet på inkassokostnader skullebestridas. 4.3.8 med instämmande av PKbanken,föreningsbankers förbund och : I 12 och 19 §§ föreslås en bestämmelse alt om ansökningenavser inkassokostnad skall vid ansökningen fogas styrkt avskrift av kravbreveller annan handling för vars upprättande ersällning begärs. från inkassobranschen skickar f. n. åtminstone en delföretag aldrig med kopia av kravbrevet eftersom delta fördyrar hanteringen ochdet är önskvärt att hålla kostnaderna nere. Det borde räcka att ansökningarna idessa ärenden upptar en försäkran alt krav har skett enligt 5 S inkassolagensamt att en stickprovskontroll utövas genom tillsynsmyndigheten. Härtill kommeratt gäldenären kan bestrida ersättning för krav som inte skett enligt 5 § inkassolagen.Till detta får gäldenären ett incitament om ansökningarna får den ovanföreslagna lydelsen. 4.3.9 (): Enligt förslaget skall kopia av kravbrevet bifogas för attersättning för inkassokostnad skall kunna utdömas. Detta kommer att förorsakaextra kostnader särskilt för inkassobolagen. MRF föreslår i stället, alt dylikskyldighet inte skall behöva föreligga för sådana inkassobolag som erhållitdatainspektionens tillstånd. Eftersom dessa inkassobolag står under kontinuerligtillsyn, synes nämligen uppgiftsskyldigheten vara onödig. I 2 och 19 §S uppställes krav på att till ansökning om inkassokostnadskall a, styrkt avskrift av kravbrev. Enligt föreningens mening uppslår en onödig hantering medåtföljande 1980/81:10 297 Det torde vara tillfyllest med en försäkran iansökan om att krav sketl. Gäldenären kan ju också bestrida ersättning därestkrav ej skett. Det bör för övrigt betonas att inkassoföretagen använder av datainskpeklionengodkända standardbrev. Givetvis sparas därför inle en kopia av del kravbrev somskickals till den enskilde gäldenären. Det bör vidare anmärkas att lagen intekräver att betalningsföreläggande skall vara i skriftlig form. Förslaget fill ändring av 12 § synes grunda sig på denförutsättningen att om gäldenären gör invändning mot ell anspråk på ersättningför inkassokostnad, som ej grundar sig på skriftligt fordringsbevis, så skalldenna invändning ej anses innefatta en invändning mot huvudfordringen.Förhållandet synes vara del omvända om gäldenären gör en invändning endast mothuvudfordran. När en invändning mol inkassokostnad sker i lagsökningsmål skallsåledes enligt förslagel denna fråga hänskjutas till rättegång, omförutsättningarna i övrigt är uppfyllda. Detta lorde innebära alt utslag skallmeddelas i den del av lagsökningsmålet mot vilken någon invändning inte harriktals. Enligt mening innebär emellertid den föreslagnautformningen av 12 S andra stycket sista punkten att målet i sådant fall i sinhelhet skall hänskjutas fill rättegång. För övrigt torde med inkassokostnad iden föreslagna 12 § endast avses sådan inkassokostnad som inte grundar sig påskriftligt fordringsbevis, vilket bör framgå av paragrafens ordalydelse. Lagsökning för inkassokostnad som inte grundar sig påskriftligt fordringsbevis skall enligt departementsförslaget få ske i sambandmed lagsökning för den fordran som har föranlett inkassokostnaden. Idepartementspromemorian (s. 231 ff) uttalas att skyldigheten all utgeersättning för inkassokostnad utgör en biförpliktelse lill skyldigheten attbetala huvudfordringen. Det anförs vidare att, då huvudfordringen såsom tvistighänskjutes till rättegång, även anspråket på ersättning för inkassokostnadskall hänskjutas. Man kan dock tänka sig situationer då detta förfarande inteframstår som självklart. Om exempelvis gäldenären efter del att målet anhängiggjordesbetalat huvudfordringen och företer kvitto, skall målet vad beträffarhuvudfordringen - förutsatt att yrkandet om utfående därav inte återkallas -enligt 12 S första stycket lagsökningslagen, hänskjutas lill rättegäng. Del kani detta fall verka onödigt alt hänskjuta även inkassokravet. Å andra sidan vara praktiskt att slutligt handlägga hela fordringen i ett sammanhang. Idet fall borgenären återkallar huvudfordringen, sedan gäldenären efterlagsökningsmålets anhängiggörande betalat denna, bör, enligt datainspektionensmening, inte hinder föreligga att meddela utslag över anspråket på inkassokostnad. Slutligen vill tingsrätten, i anslutning till vad som sägsi promemorian (s. 229) om utfärdande av ett korrekt kravbrev efter ett tidigarefelaktigt sådant, framhålla alt, om yrkande om ersättning för korrekt kravbrevframställs i mål om lagsökning eller betalningsföreläggande först efler utfärdande av Prop.1980/81:10 298 föreläggande för gäldenären, yrkandet inte torde kunnabifallas. Domstolen kan nämligen inte pröva om sitt beslut i föreläggandet omkostnadsersättning. nytt kravbrev efler inledande av domstolsproeess tordeheller inle vara ägnat att tillvarata borgenärens rält och därmed inteföranleda beslul av domstolen om ersättning. 4.4 Behandlingen av inkassokostnad vid återtagande enligt konsumentkreditlagenoch lagen om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl. 4.4.1 (): I promemorian föreslås att inkassokostnad inle skall ingåi den avräkning, som sker i samband med att en vara återtas enligt konsumentkreditlagenoch lagen om avbetalningsköp mellan näringsidkare m. fl. Datainspektionendäremot hade i sin utredning föreslagit att inkassokostnaden skulle ingå som enpost i avräkningen. Kreditgivaren (säljaren) är enligt 6 S inkassolagenskyldig att innan han vidtar rättslig åtgärd med anledning av fordran skickaett krav lill gäldenären utformat på sätt som anges i 5 S inkassolagen.Eftersom också handräckning hos kronofogdemyndighet för återtagning enligt konsumentkreditlagenoch anses som en rättslig åtgärd, kommer säljaren regelmässigt att ha haft inkassokostnaderi sådant mål, innan han ansöker om verkställighet hos kronofogdemyndighet. Om avräkningen slutar i ett saldo säljaren tUl godo fårsäljaren enligt konsumentkreditlagen som regel inte kräva ut mellanskillnadenav köparen. Att säljaren - om inkassokostnaden tas med i avräkningen -därigenom skulle mista sin rätt att få ut ersättning för inkassokostnad lordekunna betraktas som försumbart om man beaktar att säljare, som gör bruk av sin återtaganderält.förlorar he'a sin återstående fordran enligt avräkningen. Har återtagning skettenligl , är det överhuvudtaget av mindre betydelse om inkassokostnaden tasmed i avräkningen. Säljaren måste nämligen oavsett om inkassokostnaden ingår i avräkningeneller inte skaffa sig en exekutionsurkund för att tvångsvis kunna la utbeloppet av köparen. Resulterar avräkningen i ett saldo köparen till godoskulle den nu föreslagna ordningen betyda att säljaren för att få tillbaka varanmåste betala ett belopp till köparen, som han inle får beakta sinfordran på inkassokostnad mot köparen. RSV anser ett sådant förhållandeotillfredsställande oeh menar alt säljaren i denna situation skall kunnadirekt fä tillgodoräkna sig inkassokostnaderna. Dessa kostnader skiljer siginte heller till siri art från t. ex. ersättning för eget arbete med anledningav målet, som säljaren får tillgodoräkna sig vid avräkningen. Frän allmän synpunkt är det en fördel om säljarens ochköparens mellanhavande och på en gång kan regleras i handräckningsmä-iet.Både proeessekonomiska oeh andra skäl talar härför.