prop · G40392 · 1980-12-31 00:00:00 — Mångaav dessa kostnader och intäkter är självfallet myckel svåra all mäta men ävengrova uppskattningar kan ofta vara av värde. Miljökostnadsuiredningen harföreslagil att forskning rörande samhällsekonomisk värdering av miljöpolitikenskostnader och intäkter främjas. Jag delar uppfattningen att sådan forskning börges högre prioritet än hitlills. Därvid kan man också undvika att intressethell inriktas pä sådana miljöstörningar som är lättast att identifiera ochkostnadsberäkna. har i sin anslagsframställning för budgetåret1980/81 med hänvisning bl.a. lill utredningens förslag begärt medel underanslaget lill miljövärdsforskning bl.a. för start av ett nytt projektområde medinriktning på miljöekonomi. Vid min medelsberäkning under anslaget har jagocksä utgått frän att en. ökad satsning på miljöekonomisk forskning skall kunnakomma lill ständ. Medutgångspunkt i sin allmänna genomgång av hittillsvarande miljö-värdsinsatserhar miljökostnadsuiredningen föreslagil en ökad långtidsplanering inommiljövärden. Ett slorl antal remissinstanser har instämt i detta förslag.Enligt min mening är en långsiktig planering av miljövärden mycket angelägen.Långtidsplaneringen bör genom samlade redovisningar och bedömningar ha tillsyfte alt pä ett tidigt stadium peka på de viktigaste miljöproblemen, ange hurolika problem bör prioriteras och vilka insatser som bedöms vara nödvändiga päolika omräden. En sädan långlidsplän bör syfta lill att underlätta långsiktigapolitiska beslut pä miljövärdsomrädel. I direktiven till naturresurs- ochmiljökommittén har jag ocksä framhållit all dess arbete bör ses som inledningtill en planmässig utredningsverksamhet inom naturresurs- och miljöområdet. 1direktiven framhålls vidare att kommittén skall pröva möjligheterna attupprätta ett samlat program för framtida insalser när det gäller skyddel av denyttre miljön. Jag förutsätter mot denna bakgrund att formerna för enlångtidsplanering inom miljövården kommer att mer ingående behandlas av dennakommitté. Jaggår nu över till alt behandla de förslag lill ändringar i miljöskyddslagen somhar lagts fram av miljöskyddsutredningen. Förutsättningarnaför att man skall fä driva verksamhet eller vidta älgärd som faller under MLanges i vissa tillåtlighetsregler. 1 dessa fastslås bl. a. att för miljöfarligverksamhei skall väljas sädan plats att ändamålet med verksamheten kan vinnasmed minsta intrång och olägenhet utan att kostnaden blir oskälig. Den somutövar eller ämnar utöva sädan verksamhet skall vidta de skyddsåtgärder, tåladen begränsning och iaktta alla andra försiktighetsmått som skäligen kanfordras för att förebygga eller avhjälpa olägenhet genom verksamheten. Medstöd av bemyndiganden i ML har regeringen genom beslämmelser imiljöskyddskungörelsen (MK) infört förprövningsplikl i fråga om olika 1980/81:92 26 slag av miljöfarlig verksamhet som närmare anges i MK. Försådan miljöfarlig verksamhei som kan medföra de allvarligaste riskerna för miljöngäller skyldighet att söka tillständ hos . Ibeslut om tillständ meddelas föreskrifter om försiklighetsmäll och de villkor iövrigl som skall gälla för den prövade verksamheien. För annan i MK närmareangiven verksamhet där riskerna inte har bedömts vara fullt så allvarligagäller skyldighel all göra anmälan hos innanverksamheien påbörjas. I anledning av en anmälan har möjlighetatt bl.a. meddela räd och anvisningar eller föreläggande om försiktighetsmått.Skyldigheten all söka tillstånd eller alt göra anmälan gäller inte bara när enny fabrik eller annan inrättning skall anläggas utan ocksä när en befintliganläggning eller inrättning av del slag som anges i MK skall ändras, om ändringenkan medföra att störningen eller föroreningen ökar eller får en annansammansättning eller att sättel för utsläppet ändras. Beträffande alla företag som är tillsländsplikliga harstatens nulurvårds-verk befogenhet alt efter prövning i varje särskilt fallmedge undantag från skyldigheten att söka tillstånd (dispens).Dispensprövningen, som lillkom för att tillgodose behovet av ett snabbt ochsmidigt prövningsförfarande, sker under friare former än lillständsprövningenmen är i princip lika omfatiande, eftersom samma lillätlighetsregler skalllillämpas. En viss dispensprövning har lagts också på länsslyrelserna. Antaleldispensärenden har minskat . Som jag har nämnt redovisas den nuvarandelydelsen av ML oeh MK i bilaga I, till vilken jagvill hänvisa för en merdetaljerad information om innehållet i de aktuella beslämmelserna. Förprövningenav miljöfarlig verksamhei är en mycket viktig del av miljöskyddsarbetet. Ilikhet med utredningen och remissinslanserna anser jag alt det nuvarandeförprövningssystemet behöver förenklas och effektiviseras i olika avseenden.Jag ansluter mig lill utredningens förslag att ochlänsstyrelsernas dispensrätl nu tas bort och alt prövningen skall skehos koncessionsnämnden och länsslyrelserna. uppgifter somförprövande myndighel bör sälunda upphöra. Verket bör därigenom kunnakoncentrera sina insalser som central tillsynsmyndighet och som företrädare förmiljöskyddsintresset i miljöskyddsärenden. Enligt utredningens förslag bör detnuvarande anmälningsförfarandet förstärkas och kombineras med en förprövningav verksamheten i fräga hos . Förslaget innebär all enmiljöfariig verksamhet inte skall få påbörjas, innan det föreligger ell beskedfrån om de villkor pä vilka verksamheten skall få bedrivas. I likhet med flera remissinslanser anserjag attövervägande skäl lalar för att formerna för förprövningen i princip bör varadesamma vid länsstyrelserna som vid koncessionsnämnden. Ulredningens förslagom en anmälningsskyldighet för företagen kombinerad med förprövning avlänsslyrel- Prop.1980/81:92 27 sernabör ersättas med en reglering genom tillståndsprövning. Varken för företagareneller prövningsmyndighelen lorde ett tillsländstvång vara mera betungande änden av utredningen föreslagna regleringen under förulsällning attprövningsförfarandet såsom jag förordar i det följande anpassas till ärendenasart. Koncessionsnämndensuppgift i förprövningssystemet bör även i fortsättningen vara att pröva sådanmiljöfarlig verksamhet som bedöms kunna medföra de allvarligaste ölägenheternaför miljön och där prövningen av tillåtlighetsfrägan således kräver särskildkompelens. Ilikhet med vad som gäller f. n. bör det ankomma pä regeringen att med stöd avett bemyndigande i ML beslula om vilka slag av miljöfarlig verksamhet som överhuvud tagel skall vara underkastade förprövningsplikl och vilka av dessa somskall prövas av koncessionsnämnden resp. länsslyrelserna. För informationvilljag i korthet redovisa hur bemyndigandet enligt min mening bör användas.Jag delar utredningens och flertalet remissinstansers uppfattning allförprövningsskyldigheten i fortsättningen i huvudsak bör omfatta de skilda slagav miljöfarlig verksamhet som är underkastade tillstånds- elleranmälningsplikt enligl MK. Belräffande ärendenas fördelning mellankoncessionsnämnden och länsstyrelserna kan jag i stort sett ansluta mig tillutredningens förslag. Förslaget innebär att vissa slag av miljöfarligaverksamheter, som är tillsländsplikliga och som av utredningen bedöms varaav mindre allvarlig art, i forlsältningen skall prövas av länsstyrelserna istället för av koncessionsnämnden. Utredningenföreslår att ett anmälningsärende som skall prövas av skallkunna hänskjutas lill , om anserdet motiverat pä grund av ärendets principiella vikl eller om naturvårdsverketbegär del. Jag har samma uppfallning som utredningen att ärenden som är av denlyp som normall skall prövas av kan komma att visa sig vara såkomplicerade eller kontroversiella med hänsyn omständigheterna i delsärskilda fallet all det finns anledning att ta i anspråk den kompelens somfinns hos koncessionsnämnden. Det bör därför vara möjligt att hänskjula sådanaärenden lill nämnden. Enligt min mening bör del ankomma pä attsjälv avgöra när underställning skall ske. Därvid bör givetvisnaturvårdsverkets uppfattning i fråga om behovet av underställning tillmätasstor betydelse. Naturvårdsverketkan uppenbarligen inte yltra sig i samtliga tillståndsärenden hoslänsstyrelserna. Verket bör emellertid kunna underlätta länsslyrelsernasprövning även av ärenden vari yttranden inte avges, om verket såsom jagförutsätter meddelar råd och anvisningar i fråga om de försiktighetsmått som iallmänhet bör gälla vid skilda slag av miljöfarlig verksamhet. Enligt minmening är det värdefullt om sådana anvisningar innehåller bl. a. exempel päsådana föreskrifter som normall bör knytas lill tillstånd till miljöfarligverksamhet av olika slag. Prop.19180/81:92 28 villkorsföreskrifterbör som regel kunna tillämpas i sådana ärenden där tillståndsfrågan frånmiljöskyddssynpunkt framstår som relalivl okomplicerad och där det till följddärav gär att tillämpa en viss schablonmässighet vid bedömningen. Förtydlighels skull vill jag påpeka alt det slag av räd och anvisningar som jaghär har diskuterat självfallet inte är bindande för prövnihgsmyndigheterna. Någraremissinstanser har väckt frägan alt införa förprövningsplikl enligt ML förfasta trafikanläggningar såsom flygplatser och vägar. Med hänsyn tiU attmiljöskyddsuiredningen enligt sina direktiv har i upprag att överväga dennafråga och enligl vad jag har inhämtat avser all i ett kommande betänkande läggafram förslag, som syfiar till en från miljöskyddssynpunkt effektivare prövningav dessa anläggningar, är jag inle beredd alt nu ta slällning lill hurmiljöskyddsprövningen i dessa fall bör "vara utformad. Somjag har redovisat har regeringen enligt ML befogenhet att föreskrivaanmälningsplikt beträffande miljöfarlig verksamhei som inte ärtillståndspliktig. En sådan befogenhet bör finnas kvar. Som naturvårdsverketanför i sitt remissyttrande kan det beträffande viss slags verksamhet somnormalt sett är mindre miljöfarlig än den lillslåndspliktiga vara tillräckligtfrån kontrollsynpunkl med anmälningsplikt. Varoch en som utövar eller ämnar ulöva miljöfariig verksamhet för vilkentillståndsplikt inte råder har enligt ML rätt att begära prövning hoskoncessionsnämnden, humvida han får driva verksamheten och under vilka villkordel får ske. En sådan ordning med frivillig tillståndsprövning bör finnas ocksäi ett reformerat prövningssystem. EnligtMK bör den som planerar att anlägga en förprövningspliktig miljöfarligverksamhei inhämta räd och anvisningar från ellerlänsstyrelsen. Genom sädana räd och anvisningar fär företagaren kännedom ombl.a. vilka skyddsåtgärder som normall brukar krävas för en verksamhet avaktuellt slag. Dessulom kan företagaren fä allmän information omtillståndsprövningen. En ansökan om tillständ skall innehålla de uppgifter,ritningar och tekniska beskrivningar som behövs för att bedöma verksamhetensbeskaffenhet, omfattning och verkningar. Samma krav i fråga om innehålletställs ocksä på en anmälan lill . Om ansökningshandlingarna visarsig vara ofullständiga kan koncessionsnämnden förelägga sökanden alt vid vitekomplettera dessa. Även kan begära att ofullständiga handlingar iett anmälningsärende kompletteras. Är verksamheten sädan att regeringen skallpröva den enligt 136a§ byggnadslagen (1947:385) eller enligt lagen (1978:160)om vissa rörledningar, får koncessionsnämnden inle behandla ansökan innanregeringens prövning skett. skall enligt ML sörja för attvarje ärende blir fullsländigl utrett. Nämnden skall genom kungörelse i Prop.1980/81:92 29 eneller flera ortstidningar eller pä annat lämpligt sätt bereda den som kanberöras av den miljöfarliga verksamheien tillfälle att yttra sig. samråda med de myndigheter som har väsentliga inlressen att bevaka ifrågan. är skyldig alt hälla sammanlräde med den saken angåroch besiktning pä platsen, om del inle är uppenbari Onödigt. Även länsstyrelsenhar möjlighet att besiktiga platsen för en miljöfarlig verksamhet. Jaghar i det föregäende (avsnitt 2.2.1) föreslagit att formerna för förprövningeni princip bör vara desamma vid länsstyrelserna och koncessionsnämnden. Förlänsstyrelsernas tillståndsprövning bör därt'ör gälla samma bestämmelser somför koncessionsnämnden, om inle särskilda skäl föranleder annat. Samtidigtmåste emellertid beaklas att de ärenden som länsstyrelserna avses få pröva blirav myckel varierande svårighetsgrad. I vissa fall kan ärendena såsom lidigarehar antytts vara sä komplicerade att de i det närmaste kan jämföras med deärenden som skall prövas av koncessionsnämnden. 1 flera andra fall kommer detredan på ett fidigt stadium av handläggningen att framgå att den akluellamiljöfariiga verksamheten medför inga eller endasl obetydliga olägenheler förmiljön. Följaktligen måste bestämmelserna om förfarandet vara sä utformade allde medger en flexibel handläggning. De enklaste ärendena bör. såsom ocksä harfömtsätts av utredningen, kunna handläggas i stort sett pä samma sätt som i dagsker i vissa anmälningsärenden. Föreskrifteni ML om skyldighet för prövningsmyndighelen att sörja för en fullständigutredning av ärendena kan inle anses strida mot önskemålet om atthandläggningen vid länsstyrelserna skall anpassas till omständigheterna ivarje särskilt ärende. Föreskriften syftar ytterst lill att värna om miljön mentar främst sikte pä den situationen all det i ärendet rader osäkerhet om vilkeninverkan pä miljön som den akluella verksamheten kan ha. Kravel pä ulredningeni ett ärende skall därför inte drivas längre än vad som är nödvändigl för atttillgodose miljöskyddsintressel. Del nu sagda innebär för länsslyrelsernas delatt de i enklare ärenden kan företa en mera summarisk prövning utan att dedärmed kan anses åsidosätta föreskriften om ulredningsplikt. Om riskerna förmiljöolägenheler är lilen, torde nämligen tillståndsfrågan i de flesta fallregelmässigt kunna avgöras på ett tillräckligt säkert sätt utan alt ettomfattande utredningsmaterial behöver tas fram. Medhänsyn till alt de ärenden som länsslyrelserna avses fä pröva är av sä vittskilda arter bör länsstyrelserna ha frihet att bedöma i vilka fall del behövssammanträde med sökande och sakägare. Den föreskrifl som gäller förkoncessionsnämnden i delta avseende, nämligen all sammanträde och besiktningskall hällas i alla de fall där del inle är uppenbari onödigt, är med hänsyntill att lokalkännedomen är god och all många ärenden kommer att varaokomplicerade inte fulll tillämplig för länsstyrelsernas del. Huvudregeln börvara att sammanlräde skall hållas men enligl min mening Prop.1980/81:92 30 börlänsstyrelserna inte vara skyldiga att hälla sammanlräde och besiktning iärenden där det inte behövs för ulredningen. Avsikten med en sådan regel är attlänsstyrelserna regelmässigt skall hälla sammanträde och besiktning i ärenden avinvecklad beskaffenhet eller där sakägare kan antas resa invändningar mot denaktuella verksamheten medan sammanlräde och besiktning bör kunna undvaras i deenklare ärendena. Ulredningenföreslår att förprövningen alllid skall föregås av ett informations- ochsamrådsförfarande. Syftet med förslaget är enligl utredningen att geallmänheten, sammanslutningar saml kommunala och statliga myndigheter möjlighetatt på ett tidigt stadium sätta sig in i verkningarna av en planerad miljöfarligverksamhei och kunna påverka verksamhetens lokalisering och utformning fränmiljösynpunkt. Den närmare innebörden av förslaget är alt en förelagare somplanerar att inrätta en förprövningspliktig anläggning skall inhämta råd ochanvisningar frän eller i huvudsakligöverensslämmelse med vad som gäller. Han skall vidare safnräda med berördamyndigheier och medverka till att information om den planerade verksamhetenlämnas till den del av allmänhelen som kan komma all beröras av verksamheien.Därvid skall allmänheten ges möjlighet att framföra synpunkter. Behovetav ett ökat samråd har över lag vitsordats under remissbehandlingen. Ocksä jaganser det angelägel att berörda myndigheier och allmänheten fär tillfälle attla del av planerna pä en miljöfariig verksamhei sä tidigt som möjligt. Dettagäller särskilt i fråga om sådan verksamhet som kan medföra betydandemiljöstörningar eller där man av annan anledning kan förvänta sig altverksamhetens miljöpåverkan kan komma all tilldra sig särskill iniresse hosallmänheten. De föreslagna åtgärderna för samråd bör vara ägnade aU ökaförståelsen mellan parterna och lorde i många fall medföra även den fördelenför företagaren alt själva prövningsförfarandet kommer att gä snabbare. Såsomhar underslrukits från flera håll under remissbehandlingen fär ettsamrädsförfarande inte bli ett självändamål och tillämpas slentrianmässigt. 1vad mån ätgärder för samråd skall vidtas får bedömas från fall till fall.Ytlersl bör det ankomma pä den myndighet som senare skall prövalillsländsfrågan att avgöra om erforderligt samråd har ägl rum. Jagtillstyrker utredningens förslag att förelagaren i tillståndsansökningen skallredogöra för vilka samrädsätgärder som vidtagits och vad som förekommit vidsamrådet. När en ansökan har kommil in, blir del lill-sländsmyndighelens sakalt avgöra om sökanden har fullgjorl sin samrådsskyldighet. Finnertillsländsmyndighelen att så inte är fallet, måsle myndigheten la ställningtill om bristerna i fräga om samråd bör avhjälpas under prövningsförfarandeteller om sökanden skall åläggas att vidla behövliga samrådsåtgärder innanhandläggningen fortsätter. 1980/81:92 31 ningbör således i ML införas en befogenhet för tillståndsmyndigheten att föreläggasökanden att vid vite se till alt kraven på samråd blir uppfyllda. Med den av mig förordadeuppläggningen av samrådsförfarandet ligger det i företagarens eget intresse altalltid inleda samrådet genom att ta kontakt med naturvärdsverket ellerlänsstyrelsen för att fä upplysningar om hur samrådsskyldighelen ifortsättningen lämpligen bör fullgöras. I annat fall riskerar han all få vidtasamrådsåtgärder sedan ansökan har ingetts och därmed drabbas av de förseningaroch andra ölägenheter som detta kan medföra för honom. Förall beslutsunderlaget i förprövningsärendena skall bli bättre och merafullständigt än f. n. föreslår utredningen vissa kompletteringar av ML:sbestämmelser om vad en ansökan om tillstånd skall innehålla. Förslaget innebäri huvudsak att sökanden redan i ansökan skall lämna en beskrivning av arten ochomfattningen av de störningar som den aktuella verksamheten kan medföra(miljöeffektbeskrivning). Sökanden skall vara skyldig att i ansökningen ocksålämna förslag till de skyddsåtgärder och andra försiklighetsmält som behövs föratt förebygga eller avhjälpa olägenheler av verksamheten. I det sammanhangethar utredningen granskat det system med miljöeffektbeskrivningar environmental impacl statements - som fillämpas i . Enligt utredningen finnsdet knappast anledning att ta efler det amerikanska systemet. Utredningens övervägandenoch förslag rörande beslutsunderlaget i för-prövningsärenden tillstyrks ellerlämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. Några remissinstanser, bl.a.Svenska och , anser att förslagen inle ärtillräckligt långtgående. Enligt mening måsle i varjeansökningsärende tas fram ett sä komplett underlagsmaterial alt allmänhelen haren möjlighet alt sätta sig in i frägan och bedöma vad den akluella verksamhetenfär för miljökonsekvenser. För detta ändamål behövs ett betydligtfylligare material än det som prövningsmyndigheten behöver för sin prövning.Det är enligl föreningen inte tillfyllest att låta myndigheterna frän fall lillfall avgöra om en miljöeffektbeskrivning skall krävas eller inte. En/igt hovrättenborde prövningsmyndigheten ha möjlighet all ålägga sökanden alt presenteraalternafiv i fråga om lokaliseringen av den verksamhei som avses med en ansökanom tillstånd. För egen del villjag idessa frägor anföra följande. Syftet med tillståndsprövningen är att samhällelskall ges tillfälle att på förhand bedöma om effekterna av en planeradmiljöfarlig verksamhet är sådan att verksamheten kan tillåtas. För den skullmäsle utredningen i ett lillslåndsärende sä långt möjligt klarlägga deninverkan på miljön som den aktuella anläggningen kan medföra. Jag ansluler migtill miljöskyddsutredningens och remissinstansernas uppfattning att ML börkomplelteras med bestämmelser som 1980/81:92 32 åläggersökanden en skyldighet att som beslutsunderlag i ett tillståndsärendeförebringa en beskrivning av miljöeffekterna och att lämna förslag fillskyddsåtgärder och andra försiktighetsmått. Hur långt sökandens skyldighet idessa hänseenden bör sträcka sig i det enskilda fallet kan emellertid inteanges på förhand i författningsbestämmelser utan den frägan måste avgöras avprövningsmyndigheten med hänsyn till omständigheterna i varje särskilt fall ienlighet med vad som f. n. gäller på ML:s område. Erfarenheterna från BTKemi-fallet har lärt oss att det i utredningen i ett miljöskyddsärende måstefinnas uppgifter om hur det avfall som uppkommer i verksamheten skallhanteras. Det räcker därvid inte med att uppmärksamma bara det avfall somuppstår när produktionen fungerar normalt utan också det avfall som kanuppkomma när produkfionsprocessen misslyckas. Det är således viktigt attavfallsfrågorna blir belysta i en miljöeffektbeskrivning. Därigenom färprövningsmyndigheterna bättre möjligheter än f. n. att meddela föreskrifter omhanteringen av främst det miljöfarliga avfallet. Trots de särskildaföreskrifter som gäller i fråga om insamling, transporter och slutligtomhändertagande av miljöfarligt avfall, bör enligt min åsikt föreskrifler omhanteringen av miljöfarligt avfall regelmässigt övervägas vidtillståndsprövningen. Sådana föreskrifter bör vara inriktade på att det genomtiUsynen skall vara möjligt att kontrollera att hanteringen sker på ett frånmiljöskyddssynpunkt betryggande sätt. Med anledning avnaturskyddsföreningens synpunkter villjag understryka att det är angeläget attbåde sökanden och prövningsmyndigheten söker beakta allmänhetens intressen närställning tas lill frågor om framläggande av utredning i ell tillståndsärende.Det ligger i sakens natur alt utredningsmaterialet kan vara bäde omfaUande ochkomplicerat. Mot den bakgrunden bör strävan vara all lämna en öppen och förallmänheten begriplig redovisning av miljökonsekvenserna av en planeradmiljöfarlig verksamhet. Enligt min bedömning kommer den av mig nu förordadelösningen att pä ett enklare sätt tillgodose allmänhetens intressen än om ettobligatoriskt system med formaliserade miljöeffektbeskrivningar efteramerikanskt mönster skulle genomföras. Som jag nämntifrågasätter om inte sökanden borde vara skyldig att i etttillståndsärende redovisa alternativ til| den valda förläggningsplatsen. EnligttiUätlighetsreglerna i ML skall man välja sådan pjats för verksamheten attändamålet med denna kan iiås med minsta möjliga intrång och olägenhet utan attkostnaden blir oskäMgl hög, För tillämpningen av denna regel är det nödvändigtatt kQncessionsnämnden beaktar sådana alternafiv fill den av sökanden valdalokaliseringen som kan ha framförts i ärendel, även om tillståndsprövningeninte är upplagd sä att nämnden i ett och samma ärende kan välja mellan olikalokaliseringsalternativ. Bedömningen är i stället inriktad på att avgörahuvuvida den av sökanden valda platsen kan godtas från miljöskyddssynpunkl. Medhänsyn härtill kan koncessionsnämnden inte med stöd av gäljapde bestämmelser Prop.1980/81:92 33 avkrävasökanden en lika omfattande utredning rörande miljöeffekterna av en alternativlokalisering som när det gäller den föriäggningsplats som anges itillståndsansökan. Men om frägan om en alternativ lokalisering kommer upp i ettfillståndsärende t.ex. efter invändning från harkoncessionsnämnden befogenhet alt avkräva sökanden ett utredningsmaterial somär så utförligt alt nämnden kan bilda sig en uppfattning om humvida den avsökanden valda platsen kan godtas. Kan sökanden i ärendet inte visa att denförläggningsplats som han har valt är lämplig med hänsyn till befaradeolägenheter av verksamheien, riskerar han att fä sin tillståndsansökan ogillad. Detfinns således redan enligt gällande bestämmelser möjligheter förkoncessionsnämnden att avkräva sökanden utredning om allernaliv lokaliseringav verksamheten.