prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — För att gäldenären skall bli fri från sin betalningsskyldighet molsäljaren bör krävas att säljarens samtycke lill försäljningen inhämtas. Jaggodtar därför beredningens förslag alt kronofogdemyndigheten med säljarenssamtycke skall kunna säQa egendomen med förbehåll för säljarens rätt, varefterden som förvärvar egendomen har att ensam svara för köparens skyldigheterenligt avtalet. Däremot bör sädan försäljning inte kunna äga rum enbart pågrund av att köparen enligt kontraktet är berättigad att överlåta sin rätt. 1980/81:8 9 kap. 9§ 631 fall skulle nämligen köparen inle lämpligen kunna befriasfrän sin betalningsskyldighet. FörsäQning med förbehåll försäljarens rätt torde ibland kunna orsaka svårigheter vid auktionsförsäljning,eftersom en säljare kan vilja lämna samtycke till överiålelse först sedan vissbestämd person har angetts som förvärvare. Förfarandet torde därför passabättre vid försäljning under hand. Vad som har sagts i del föregäendebör gälla även om varken konsumentkreditlagen eller den föreslagna lagen omavbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl. är tillämplig på avtalet. Säljarensfordran bör i så fall bestämmas enligt 5 8 sistnämnda lag, med möjlighet förkronofogdemyndigheten att jämka säljarens fordran efter vad som är skäligt. Utöver de ändringar i sak iförhållande till beredningens förslag som framgår av del tidigare sagda harparagrafens lydelse i departementsförslaget jämkats även redaktionellt. Bl.a.används i departementsförslaget uttrycket förbehåll om återtaganderätt istället för termen äganderättsförbehåll. 1 enlighet härmed anges i förstastycket av departementsförslaget att om utmätning har sketl av egendom somgäldenären har förvärvat av tredje man under förbehåll om återtaganderätt,egendomen får säljas endast om köpeskillingen förslår lill betalning av tredjemannens fordran, såvida inte tredje mannen i målet samtycker till all egendomensäljs med förbehåll för hans rätt. Andra stycket innehåller som första meningatt tredje mannens fordran bestäms enligt 13 8 konsumentkreditlagen eller, omkonsumentkreditlagen inte är tillämplig på avtalet, enligt 5 8 i den föreslagnalagen om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl. 1 en andra mening anges attom inte heller lagen om avbelalningsköp mellan näringsidkare m.fl. ärtillämplig på avtalet, tillämpas likväl 5 S samma lag, varvid jämkning får skeefter vad som är skäligt. I tredje stycket slutligen föreskrivs, med tanke pådet fallet att egendomen med tredje mannens samtycke säljs med förbehåll förhans rätt, att efter sådan försäljning den som förvärvar egendomen ensam svararför gäldenärens skyldigheter enligt avtalet. Beträffande tillämpningen avparagrafen bör understrykas att försäljning under villkor att köpeskillingen iförsta hand förslår till betalning av säljarens fordran, dvs. utan förbehållför dennes rätt, avses vara del normala försäljningssätlet. Dennaförsäljningsform får tillämpas även om säljaren skulle samtycka lill attegendomen säljs med förbehåll för hans rätt. De föregående paragraferna ikapitlet är tillämpliga även vid försäljning av egendom som gäldenären inneharunder återtagandeförbehåll. Det innebär bl.a. alt även om köpeskillingenförslår till betalning av säljarens återstående fordran, inrop resp. anbud inteutan berörda sakägares medgivande får godtas, om det är sannolikt att avsevärthögre köpeskilling kan uppnäs Gfr 4 8 första och tredje styckena och 8 S andrastycket). 1980/81:8 9 kap. 10 § 632 Indrivning av utmätt fordran 10 8 Denna paragraf som motsvarar 10 kap. 10 och 13 88i beredningens förslag, reglerar frågan hur utmätt fordran skall realiseras. Beträffande fordransom har utmätts föreskrivs i 88 b 8 1 mom. UL att utmätningsmannen skall anmodaden från vilken fordringen skall utgå att betala till honom. Sådan anmodanskall dock inte ske, om hinder möter för det utmättas försäljning eller särskildaskäl eQest föreligger. Sker betalning, skall utmätningsmannen göra anteckningdärom på handling som enligt 75 8 UL har tagits i förvar och skyndsamtunderrätta gäldenären. Beträffande influtet belopp har föreskrifterna omköpeskUling för uimätningsvis såld lös egendom motsvarande tillämpning. Efterkommerinle sekundogäldenären uppmaning all betala, återstår för utmätningsmannenendast att sälja fordringen. Beredningen haransett det angeläget alt den linje på vilken man slog in genom 88 b S ULfullföljs. 1 10 kap. 10 8 föreslås därför som allmän regel att när fordran harutmätts kronofogdemyndigheten i stället för att sälja fordringen skall sökadriva in den hos sekundogäldenären. Närmare bestämmelser om hur det skall gåtill finns i 11-13 88, varjämte kompletterande föreskrifter enligt beredningenbör meddelas i administrativ ordning, t.ex. om anteckningar på skuldebrev. 1fråga om inflytande belopp blir 14 kap. tillämpligt. Beredningens förslag innehållerinle någon bestämmelse om indrivning av rätfighet, som inle kan betecknas somfordran. Beredningen framhåUer att indrivning av rättighet som sådan knappastkan bli aktuell. Däremot kan det. utmätt patenträtt medförfordringsanspråk, vara lämpligt att en sålunda aktualiserad fordran som härrörfrån den utmätta rättigheten drivs in av kronofogdemyndigheten. Sådana fallomfattas av bestämmelserna i 10-13 88 och någon särskild föreskrift somunderstryker nämnda möjlighet har inte synts behövlig. Indrivning av fordran i den ordningsom förutsätts i 10-12 88 i beredningens förslag kan dra ul . Även omdet är föga önskvärt alt då tillgripa försäljning, har del inte syntsberedningen lämpligt att helt avslå från en sådan realisationsmöjlighet. 113 8föreslås därför att om fordran inte kan drivas in inom rimlig tid, den fårsäljas om del finnes lämpligt och hinder eljest inte möter. Del förutsätts enligt beredningeninte att allvarligt försök har gjorts att driva in fordringen, utanförhållandel kan t.ex. vara att förfallodagen är avlägsen och överenskommelseom betalning inte har uppnåtts. Även av andra skäl kan man ibland frånböGan se att indrivning kommer att ta lid. t.ex. om kronofogdemyndigheten harutmätt en fordran på grund av ett byggnadskontrakl och uppgörelse inte kanväntas förrän . 1 sådana fall kan del vara tveksamt, omkronofogdemyndigheten skall vänta så länge eller sälja fordringen i befintligtskick. 1980/81:8 9 kap. m 633 ningens mening bör man iaktta största återhållsamhet medförsäljning, när fordringen är oklar av sådan anledning som har nämnts . Detär i och för sig konsekvent att om gäldenären själv måste vänta på betalning,även utmiitningssökanden kan få vänta. Saken kan emellertid komma att förhalas,t.ex. därför alt gäldenären inte är intresserad av att medverka till ellerkanske direkt försvararen uppgörelse. Det måste därför enligt beredningenfinnas utrymme att handla efter omständigheterna i syfte alt få mesta möjligavaluta för fordringen. Beredningensförslag att ulmätt fordran i första hand skall drivas in i stället för altsäljas har inle föranlett erinran från någon remissinstans. hovrättframhåller alt det inte torde råda nägot tvivel om att försäljning av en fordrani allmänhet ger sämre ekonomiskt utbyte än att driva in fordringen. Det är enligt minmening uppenbart att försäljning av utmätt fordran som regel ger sämre resultatän indrivning hos den betalningsskyldige. Jag godtar därför förslaget attutmätt fordran om möjligt skall drivas in i stället för att säljas. Det syneslämpligt att en bestämmelse härom får inleda den avdelning i förevarandekapitel som handlar om indrivning av utmätt fordran. I departementsförslagethar emellertid även en bestämmelse om alt utmätt fordran i andra hand fårsäljas tagits upp i förevarande paragraf har bestämmelserna jämkatsredaktionellt. I 10 8 anges sålunda att utmättfordran skall av kronofogdemyndigheten drivas in hos sekundogäldenären samt attfordringen dock får säljas, om indrivning inle kan ske inom rimlig tid. Det ärtydligt att hinder mot försäljning som föreskrivs i 8 kap. gälleräven i dettafall. I detta sammanhang vill Jagframhålla att banktillgodohavande bör utmätas såsom en fordran. 11 8 I paragrafen, som motsvarar 10 kap. 11 8 iberedningens förslag, behandlas förfarandet vid indrivning hossekundogäldenären. Här kan hänvisas tillredogörelsen för gällande rätt under 10 8. Beredningenframhåller att den åtgärd som ligger närmast lill hands när utmätt fordranskall drivas in naturligtvis är att kronofogdemyndigheten anmodarsekundogäldenären att betala sin skuld till myndigheten, om den är förfallentill betalning. Bestämmelse härom har tagits upp i första stycket av 10 kap. 11§. Enligt förslaget skall betalningsanmodan ske utan dröjsmål. Beredningen harinte funnit anledning göra undantag för fall då hinder mot försäljning skulleha mött. Om betalning flyter in efter skedd anmodan, omfattas medlen givetvisav den redan skedda utmätningen. Är fordringen förfallen tillbetalning, torde enligl beredningen solvent sekundogäldenär regelmässigt hörsamma kronofogdemyndighetens 1980/81:8 9 kap. Il § 634 anmodan och betala skulden till myndigheten. Det tordeockså vara klart att om uppsägningslid gäller, en anmodan fränkronofogdemyndigheten till sekundogäldenären att betala har samma verkan som omgäldenären själv hade sagt upp fordringen Qfr 5 kap, 30 8 i beredningensförslag). Det kan emellertid enligt beredningen vara olägligt att behövaavvakta uppsägningstidens utgång. Detsamma gäller naturligtvis, om en fordranförfaller viss bestämd dag som ligger mer eller mindre längt fram i tiden. i sådana fall inte rimligen kan avvakta förfallodagen,är myndigheten f n. nödsakad alt säQa fordringen. Att sälja en fordran är emellertid,framhåller beredningen, ett realisa-tionssält som kan ge mycket dåligtresultat, till skada såväl för utmätningssökanden, om han inte själv ropar infordringen, som för gäldenären. Beredningen har därför övervägt att låtakronofogdemyndigheten bestämma att sekundogäldenären skall betala , omdel kan ske utan kännbar olägenhet för honom. Del kan ibland förhålla sig pådet sättet alt sekundogäldenären - t.ex. en bank - inte har något emot atttillmötesgå kronofogdemyndigheten men inte anser sig kunna betala föreförfallodagen av den anledningen att det innebär ett åsidosättande av deavtalsvillkor som gäller mellan gäldenären och sekundogäldenären. Beredningen framhåller att de Fallav utmätning som rör fordran bunden naturligtvis är sällsynta. Denantydda regeln kunde antas få viss användning beträffande fordringar somförfaller efter viss uppsägningstid och då avsevärt underlätta attutmiälningsärendel avslutas inom rimlig tid. Del kan emellertid enliglberedningen resas invändningar mot au låta kronofogdemyndigheten ensidigtbestämma om förfallotiden. Även om man kan utgå från att kronofogdemyndighetenskulle handha befogenheten med försiktighet, har beredningen ansett sig börata hänsyn därtill. Beredningen föreslår i stället endast en bestämmelse om attkronofogdemyndigheten får med sekundogäldenären avtala om förtida betalningoch den nedsättning av fordringens belopp som kan föranledas därav. Dennabestämmelse har tagits upp som andra stycke i 11 8. 1 fråga om behövlig rabattering avfordran med låg ränta är det enligt beredningen inle alltid givet alttillämpning av 2 kap. 17 8 i beredningens förslag ger sekundogäldenärentillräcklig kompensation. Om del allmänna ränteläget ligger högt, ärtillämpning av sistnämnda lagrum inte tillfyllest. Från gäldenärens synpunkttorde inte någol vara alt erinra mol att kronofogdemyndigheten vid indrivningmedger en reduktion till belopp som motsvarar dagsvärdet, eftersom enförsäljning inle kan väntas ge bättre resultat. bördärför kunna avtala om en sådan reduktion. Det ligger enligtRSV i sakens natur att anmodan alt betala skall göras så snabbt som detnågonsin är möjligt. Orden ""utan dröjsmål"' i paragrafensförsta stycke bör därför utgå. RSV framhåller att liknande uttryckssätt i ULhar utmönstrats under det hittillsvarande reformarbetet. 1980/81:8 9 kap. 12 § 635 Beträffande bestämmelsen i andrastycket anser , som i och för sig inte har någol att erinra motförslaget, att anvisningar bör meddelas för diskontering av fordran tillnuvärde vid betalningstillfällel, så alt inle gäldenärens intresse träds förnär. i Norrbollens län larupp frågan hur det skall förfaras om sekundogäldenären försätts i konkurs.Länsstyrelsen undrar om kronofogdemyndigheten i sådant fall bör i enskilt målbevaka den utmätta fordringen i konkursen. Som beredningen harföreslagit bör vid indrivning av utmätt fordran kronofogdemyndigheten anmodasekundogäldenären att betala förfallen skuld till myndigheten. Det är enligtmin mening lämpligt att det i bestämmelsen härom, på liknande sätt sombeträffande exekutiv försäljning (8 kap. 3 8). anges att sådan anmodan skallske ulan dröjsmål. Jag godtar vidare förslaget all kronofogdemyndigheten skallkunna träffa avtal med sekundogäldenären om betalning av fordran som inte ärförfallen och om nedsättning av fordringsbeloppel med anledning av förtidabetalning. Jag kan också ansluta mig till beredningens överväganden beträffandeprinciperna för sådan nedsättning. 1 den mån närmare anvisningar kan ansesbehövliga i fråga om diskontering av fordran i fall som avses får sådanaanvisningar meddelas av RSV. En remissinstans har ställt fråganom kronofogdemyndigheten i enskilt mål bör bevaka utmätt fordran isekundogäldenärens konkurs. Med anledning härav villjag framhålla att enligt 4kap. 31 S i departementsförslaget har kronofogdemyndigheten befogenhet attvidta de åtgärder beträffande utmätt egendom som behövs föratt sökandens rättskall tas till vara. Bestämmelsen innefattar bl.a. befogenhet att bevaka utmättfordran i sekundogäldenärens konkurs. Har myndigheten fått kännedom om attsekundogäldenären har försatts i konkurs, får det anses åligga myndigheten attbevaka fordringen i konkursen, såvida inte utmätningsgäldenären själv har gjortsådan bevakning. 12 8 Denna paragraf innehåller bestämmelser om det falletatt sekundogäldenären inte betalar frivilligt. Den motsvarar 10 kap. 12 8 iberedningens förslag. Enligl nuvarandeordning har utmätningsmannen inte någon befogenhet att vidta exekutiva åtgärderhos sekundogäldenären, när fordran har blivit utmätt Qfr däremot 20 8införsellagen och 67 a 8 3 mom. Beredningen haransett det lämpligt att kronofogdemyndighetens befogenheter efter utmätning avfordran vidgas. 1 första stycket av 10 kap. 12 8 föreslås att omsekundogäldenären inte betalar frivilligt, kronofogdemyndigheten skall utsökaden utmätta fordringen i fall då exekutionstitel finns. Sistnämndaförutsättning gör att den omedelbara betydelsen av bestämmelsen är ganskabegränsad. 1980/81:8 9 kap. 12 § 636 Beredningen har övervägt, omkronofogdemyndigheten även bör åläggas alt söka utverka exekutionstitel, någotsom ibland kan vara Jämförelsevis enkelt t,ex, genom lagsökning ellerbetalningsföreläggande, men har inte anseti det lämpligt att myndigheten lar enså parlsbetonad befattning med saken. Mot rent exekutiva åtgärder frånkronofogdemyndighetens sida kan enligt beredningen inte någon principiellerinran göras, men däremot är del vanskligt all låta kronofogdemyndighetenträda in i gäldenärens ställe som part i en process. Även om denna särskilt ifråga om betalningsföreläggande kan lill en början synas myckel enkel, kansaken emellanåt kompliceras och kronofogdemyndigheten skulle då antagligennödgas lägga ned saken, om inte gäldenären - eller utmätningssökanden - villeller kan fullfölja den. Beredningen har därför stannat för att överiåta åtutmätningssökanden alt väcka talan, om han vill driva saken vidare. Enligt 5 kap. 21 § första stycket iberedningens förslag har kronofogdemyndigheten möjlighet all, om fordran ellerrättighet har blivit utmätt och tvist råder om fordringens eller rättighetensbestånd, förelägga sökanden att väcka lalan mol sekundogäldenären eller denfrån vilken rättigheten skall utgå. När det gäller att driva in utmätt fordrankan del, anför beredningen, inträffa att sekundogäldenären inte gör någoninvändning mol den utmätta fordringens existens men ändå underlåter attbetala. Även för sådant fall krävs en exekutionstitel. Som andra stycke i 12 8har därför tagits upp föreskrift, enligl vilken 5 kap. 21 8 första stycket fårtillämpas även när sekundogäldenären underlåter att betala utmätt fordran trotsatt tvist inte råder. Enligt beredningen bör föreläggande vid påföljd attutmätningen hävs inte meddelas, om det skulle vara betungande för sökanden ochfordringen ulan större olägenhet kan säljas. Frågan om del böråvila kronofogdemyndigheten all utverka exekutionstitel beträffande utmättfordran diskuteras närmare av RSV. I fråga om enskilda mål är RSV inlefrämmande för att sådan skyldighet skulle kunna föreligga i enkla fall. RSV haremellertid tills vidare stannat för uppfattningen att kronofogdemyndigheten börkunna utverka exekutionstitel endast i allmänna mål. Myndigheten bör i sådanamål kunna väcka talan mot sekundogäldenären, vilket bör ske genom lagsökningeller betalningsföreläggande. Om sekundogäldenären bestrider lalan och målethänskjuts till rättegång, får myndigheten vid behov uppdra åt advokat all förastatens lalan. Ein vansklig fråga är enligl RSV om talan bör väckas eller denutmätta fordringen säljas. får härvid beakta å ena sidanarbetet och kostnaderna med en process och å andra sidan ölägenheterna med en.försäljning. På motsvarande sätt, anför RSV vidare, uppkommer i enskilda målfråga huruvida föreläggande all väcka lalan skall meddelas utmätningssökandeneller om försäljning skall ske. Det är i dessa fall enklast alt låta sökandensjälv bestämma om han vill väcka talan. Dessutom är del knappast lämpligt attutmätningen 1980/81:8 9 kap. 12 § 637 skall kunna hävas om ett föreläggande inte iakttas, RSVanser därför att kronofogdemyndigheten i dessa fall bör beredautmätningssökanden tillfälle att väcka talan molsekundogäldenären. Om sökanden inle väcker lalan, bör fordringen säljas. Även utredningen omsäkerhetsåtgärder m.m. i skatteprocessen och kronofogdeföreningen anser attkronofogdemyndigheten bör kunna utverka exekutionstitel mot sekundogäldenären iallmänt mål. Som skäl anför nämnda utredning att möjligheten att ta ut detallmännas fordringar inle bör göras beroende av utmälningsgäldenärens intresseav att själv driva in sin fordran hos en sekundogäldenär. Enligt länsstyrelseni är det oklart om bestämmelsen 112 8 andra stycket innebär attkronofogdemyndigheten i egenskap av representant för staten skall kunna utverkaexekutionstitel i allmänt mål. som menar att denföreslagna möjligheten all meddela föreliggande har goda skäl för sig, anseratt uppmärksamhet bör ägnas ål frågan hur partsställningen skall vara beskaffadoch hur käranden har att formulera sin talan. Enligt hovrättens mening kansekundogäldenären inte rimligen åläggas att betala till sökanden, utan betalningbör ske till kronofogdemyndigheten (eller möjligen till utmätningsgäldenären).Vidare bör kanske konstateras att dom i process mellan sökanden ochsekundogäldenären inte behöver anses bindande för och emot gäldenären. Skulleemellertid denne väcka talan om betalning för samma fordran, kan sekundogäldenärennaturligtvis stödja sig på den tidigare domens bevisverkan, om han vann denprocessen, eller framställa betalningsinvändning, i den mån han har ålagtsbetalningsskyldighet genom den första domen och har betalat. Skulle däremotbetalning yrkas direkt till sökanden eller utmätningsgäldenären vara bunden avdom mellan sökanden och sekundogäldenären, bör enligt hovrätten sökandens rättbegränsas till storleken av utmätningsfordringen. ifrågasätterom inle bestämmelsen om föreläggande måste kompletteras med förbud försökanden att med sekundogäldenären träffa förlikning som kan ländautmätningsgäldenären till förfång. Jag godtar förslagetatt kronofogdemyndigheten skall utsöka utmätt fordran, om sekundogäldenäreninte betalar frivilligt och exekutionstitel finns. Enligt 4 kap. I 8 andrastycket i departementsförslaget får då utmätning ske. Beredningen har avvisat möjlighetenatt ge kronofogdemyndigheten befogenhet att själv väcka lalan i saken i fall dåsekundogäldenären inle betalar frivilligt. Delta har kritiserats av någraremissinstanser, som har ansett all kronofogdemyndigheten bör kunna utverkaexekutionstitel i allmänna mål. För egen del anserjag att det inte skulle varalämpligt om kronofogdemyndigheten i egenskap av exekutiv myndighet skulle haatt föra talan vid domstol. Detta gäller såväl enskilda som allmänna mål. Bl.a.måste beaktas att processen kan bli långvarig och kostsam, även om förd- 1980/81:8 9 kap. 12 § 638 ringen lill synes är obestridd. Jag vill erinra om att i 4kap. 31 8 i departementsförslaget, som reglerar kronofogdemyndighetensbefogenheter beträffande utmätt egendom, har tagits upp en uttryckligbestämmelse om att kronofogdemyndigheten inte får väcka talan vid domstol ellersvara i mål angående egendomen. Jag delar beredningens uppfattning att det istället bör ankomma på sökanden att vid behov väcka talan angående utmättfordran. Detta överensstämmer med vad departementsförslaget innehåller för detnärliggande fallet att tvist råder om utmätt fordrans beständ (4 kap. 22 Sförsta stycket). Med sökanden åsyftas i förevarande paragraf, liksom på andrahåll i balken, även staten resp. kommun såvitt avser allmänna mäl Qfr I kap. 78 första stycket). Till frågan vem som bör företräda staten återkommer jag idet följande. En remissinstans har kritiseratberedningens förslag att kronofogdemyndigheten skall kunna förelägga sökandenalt väcka talan mot sekundogäldenären vid äventyr alt utmätningen hävs. Nämndaremissinstans har förordat att sökanden i stället skall beredas tillfälle attväcka talan och att fordringen bör säQas om lalan inte väcks. Med anledninghärav villjag till en början framhålla att beredningens förslag innebär attkronofogdemyndigheten skall diskretionärt pröva huruvida föreläggande börmeddelas. Jag vill också erinra om beredningens uttalande att föreläggande intebör meddelas om det skulle vara betungande för sökanden och fordringen utanstörre olägenhet kan säljas.. Det är vidare enligt min mening lämpligt attsamma ordning får gälla för nu förevarande situation som i fall dä fordringensexistens är tvistig Qfr 4 kap. 22 8 första stycket). 1 detta sammanhang kanpåpekas att sökanden torde vara berättigad att även utan stöd av föreläggandeväcka lalan mot sekundogäldenären om dennes betalningsskyldighet. Har ienlighet härmed lalan redan väckts, saknas anledning för kronofogdemyndighetenatt meddela föreläggande. Jag godtar sålunda beredningens förslag rörandeföreläggande för sökanden. Jag vill understryka att förslagetger kronofogdemyndigheten möjlighet att. när sekundogäldenären inte betalarfrivilligt trots att tvist inte råderom fordringens existens, välja mellan altmeddela sökanden föreläggande och att sälja fordringen. Vilken åtgärd som börvidtas får bli beroende på omständigheterna i det särskilda fallet. Som har påpekats i det föregåendegäller bestämmelsen om föreläggande även i allmänna mål. En särskild fråga ärvem som bör företräda staten resp. kommun i rättegång angående fordran som harutmätts i allmänt mål. Det synes lämpligt att befogenheten liksom i andraliknande fall, bl.a. när tvist råder om utmätt fordrans bestånd, tillkommer RSV(se 2 kap. 30 8 andra stycket i departementsförslaget). Verket kan därvidförordna kronofogde som ombud i målet, om det är lämpligt. 1 ett par remissyttranden hartagits upp vissa processuella frågor rörande talan som sökanden med stöd avföreläggande enligt förevarande paragraf väcker mot sekundogäldenären. Medanledning härav får jag hänvisa till 1980/81:8 9 kap. 13 och 14 §§ 639 vad som har anförts under 4 kap. 21 och 22 88 samtdärutöver framhälla följande. Föremål för lalan enligt 4 kap. 22 8 förstastycket är fordringens existens.