prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — endast i fall då del skulle avsevärt fördröja ett beslut. Saken ligger däremot annorlundatill när gäldenären har bytt anställning och löneutmätning skall ske hos dennye arbetsgivaren. Gäldenären har då tidigare haft tillfälle alt framställainvändning mot borgenärens krav och de förhållanden som avser gäldenären ochsom har betydelse för utmätnings-beslutet kan förutsättas vara i huvudsakoförändrade. krav på att gäldenären i princip skall höras även vid byte avanställning kan dessutom ge gäldenären möjlighet att undandra sig utmätninggenom att ofta byta anställning. Gäldenären skall givetvis höras, om detföreligger särskild anledning därtill, t.ex. om det kan antas att hansresekostnader har väsentligt ändrats. När ett nytt beslut om löneutmätningskall meddelas efter byle av anställning bör därför principen vara attgäldenären skall höras endast om särskilda skäl föreligger. Jag kan sä tillvida godta lagrådets förslag beträffande detta fall att jag förordar att enuttrycklig bestämmelse om nämnda villkor tas upp i 7 8- I fråga om gäldenärens hörande vidändringsbeslut godtar jag i sak lagrådets förslag. Detta beaktar emellertidinte att även borgenären kan böra höras, nämligen om ändringsbeslutet är tillnackdel för honom. Jag förordar alltså att 10 8 kompletteras med föreskrifterom hörande av den part som den ifrågasatta ändringen går emot. Som exempel påfall då det är uppenbart obehövligt att höra parten kan nämnas ändringar somsker med anledning av nya föreskrifter om beräkningen av det utmätningsfriabeloppet. Dessa föreskrifter, som meddelas av , ändras en gångom året och föranleder generellt ändring i alla mål vari löneutmätning pågår. När del gäller 18 §, som innebäralt kronofogdemyndigheten kan ingripa med ett löneutmätningsliknande förfarandei fall då en gäldenär arbetar i en annans förvärvsverksamhet ulan lön eller moten uppenbart för låg ersättning, har lagrådet ansett att bestämmelsen geranledning tiU betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Bestämmelsen gårenligt lagrådet ulöver syftet att komma till rätta med illojala förfaranden,när den tillåter exekution mot arbetsgivaren trots att någonbetalningsskyldighet mot gäldenären inte åvilar honom. Lagrådet förordar därföratt bestämmelsen utgår. Detsamma gäller motsvarande bestämmelse iinförselkapitlei (15 kap. 19 8 jfrd med 7 kap. 18 8). Med anledning härav villjag framhålla följande. En bestämmelse om attkronofogdemyndigheten kan ingripa genom en införselliknande åtgärd i fall dågäldenären arbetar i en annans förvärvsverksamhet utan lön eller mot en uppenbartför låg ersättning infördes i samband med fillkomsten av 1%8 års införsellag.Bestämmelsen begränsades därvid till att gälla vid införsel förunderhållsbidrag eller en bidragsfordran. De förhållanden avprincipiell natur som lagrådet nu har åberopat diskuterades under förarbetenalill införsellagen men ansågs inte utgöra något hinder mot att införabestämmelsen (se 1980/81:8 SlutprotokoU 1220 UtsökningsrättIII, SOU 1964:57, s. 174 ff och prop. 1968:130 s. 61 f, 66 f, 101 f, 141, 223 foch 228 f). vidgades bestämmelsens tillämpningsområde till att gällaäven övriga införselbara fordringar, dvs. skatter och allmänna avgifter samtböter och viten. I det lagstiftningsärendet framställdes inte någraprincipiella invändningar mot bestämmelsen. Det remitterade förslagel till UBinnebär endast den nyheten alt motsvarande möjlighet skall stå till buds ävenvid löneutmätning. Såvitt jag känner till har bestämmelsen iinförsellagen inte lett till otillfredsställande resultat. Som framhölls i1968 års förarbeten skall bestämmelsen tillämpas med varsamhet. Denförutsätter att ett uppenbart missförhållande föreligger mellan en utgåendeersättning och arbetsinsatsen. Därvid skall beaktas bl.a. sådanaomständigheter som att gäldenären på grund av sjukdom, bristainde ulbildningeller annan anledning inte förmår göra en fullgod arbetsinsats samtarbetsgivarens ekonomiska förhållanden. Det är givetvis avsett att den nuförevarande bestämmelsen skall tillämpas på samma sätt. I fråga om såvällöneutmätning som införsel torde bestämmelserna främst ha betydelse genom attde kan få en gäldenär att avstå från eventuella planer på att söka undgåbetalning genom att skaffa sig en anställning utan (synlig) lön eller mot enmycket låg ersättning. Det bör vidare framhållas att en gäldenär som, ulanatt sädana förhållanden föreligger som har nämints i det föregående, avstårfrån lön för sin arbetsinsats inte kan anses handla lojalt mot sina borgenärer,särskilt om avslåendet sker i direkt syfte alt undgå verkställighet. Om engäldenär avstår från lön t.ex. vid anställning i eget bolag eller hos ennärslående, torde detta dessutom komma honom till godo på något annat sätt. Detkan därför inte anses opåkallat med en möjlighet all ingripa exekufivt motarbetsgivaren, även när del i verkligheten inte utgär någon lön eller endast enmycket låg ersättning. Jag anser sålunda att det inte finns anledning attnu avstä från den förevarande bestämmelsen. Delsamma gäller motsvarandebestämmelse i införselkapitlei. Jag godtar lagrådets förslag beträffande 2 §.Paragrafen bör alltså begränsas till egendom for vilken skyddsbelopp skallbestämmas. Trots att Jag inte har kunnat till fullo biträdalagrådets förslag till ändrad disposition av 3 kap., delar jag lagrådets meningatt 4 § i förevarande kapitel bör jämkas i förtydligande syfte. Jag biträder lagrådets mening alt 5 § förstastycket bör förtydligas. Beträffande den SUuationen att sökandens fordran ärförenad med särskild förmånsrätt i egendomen som gäller mot envar vill jagerinra om att, som Prop.1980/81:8 SlutprotokoU 1221 framgårav det föregående, föreläggande kan underlåtas i ett sådant fall. För det fallatt föreläggande likväl har meddelats godtar jag lagrådets mening att det börmedföra hinder mot försäljning. Jag godtar den ändring av 7 § första stycketangående ianspråktagande av en handpenning som lagrådet har föreslagit.Lagrådets förslag att bestämmelserna i § om underhandsförsäljning skall delasupp på två paragrafer kan jag också godta, liksom i huvudsak även dejämkningarsom lagrådet har förordat i sistnämnda bestämmelser. Beträffande 10-12 §§ om indrivning av utmättfordran har lagrådet förordat vissa ändringar i bestämmelsernas utformning.Lagrådet har därvid bl.a. framhållit att en klarare skillnad än i detremitterade förslaget bör göras mellan en utmätt fordran som är förfallen lillbetalning och en fordran som inte är förfallen till betalning samt att termenindrivning bör undvikas i lagtexten för den senare typen av fordran. Jag kan godta att bestämmelserna jämkas iförtydligande syfte, till slor del i överensstämmelse med lagrådets förslag.Enligt min mening bör man emellertid över lag kunna använda termen indrivningnär del gäller att söka skaffa betalning av sekundogäldenären för en utmättfordran, även om fordringen inte är förfaUen till betalning. Lagrådet har ocksågodtagit att termen används med denna generella innebörd i andra bestämmelser ibalken (se l.ex. 4 kap. 26 8, 8 kap. 8, 9, 11, 13 och 14 88 och 14 kap. 5 8).Inte heller i övrigt anserjag att det finns anledning alt frångå de uttryckssättsom används i det remitterade förslaget. De ändringar som jag föreslår innebär attbestämmelsen 110 8 första stycket utgår, att bestämmelserna i 11 8 förstastycket och 12 8 om en förfallen fordran förs samman till en paragraf, attbestämmelsen i 11 8 andra stycket om en fordran som inte är förfallen las upp ien särskild paragraf samt all bestämmelsen i 10 8 andra stycket tas upp sist iavsnittet. Jag biträder lagrådets förslag attfullföljdsreglema i 33 § tredje stycket flyttas till 18 kap. och att iparagrafen i stället tas upp en erinran om nämnda bestämmelser. Jag godtar lagrådets förslag beträffande 1 §.Undantagen från huvudregeln om att redovisning skall ske så snart som möjligtbör alltså föras Prop.1980/81:8 SlutprotokoU 1222 sammanfill en bestämmelse. Jag kan också godta alt andra meningen 13 S jämkas iförtydligande syfte. Lagrådets förslag till jämkning av 7 J andrastycket kan jag också biträda. Det särskilda villkoret för föreläggande böralltså anges med uttrycket "om det ej av särskilda skäl ärobehövligt". Vidare bör uttryckligen anges att talan enligt föreläggandelskall avse rätten till medlen. När det gäller bestämmelserna i 7 § tredje stycketom befogenhel för kronofogdemyndigheten att i vissa fall själv pröva enfördelningstvist anser lagrådet att det inte finns tillräckliga skäl att härgöra avsteg från grundsatsen att tvister i utsökniiigsmå! skall prövas avdomstol. Lagrådet förordar därför att tredje stycket jämte första stycket andrameningen ulgår. Med anledning härav villjag till en börjanunderstryka att huvudregeln i det remitterade förslaget alltjämt är altfördelningstvister skall prövas av domsto). En befogenhet för överexekutor attunder vissa förutsättningar själv pröva en fördelningstvist i ett där anhängigtärende infördes i samband med lagändringar rörande fartygsexekution.Det remitterade förslaget innebär att denna befogenhet med oförändradeförutsättningar förs över lill kronofogdemyndigheten, varvid den dock vidgastill att gälla oavsett den utmätta egendomens beskaffenhet. Av remissprotokollet framgår bl.a. att bestämmelsenfrämst åsyftar fall då tvisten rör flera borgenärer, i första hand efter enförsäljning av registrerat skepp, att den inte skall tillämpas annat änundantagsvis samt att kronofogdemyndigheten bör fästa stort avseende vidsakägarnas mening i saken. Bestämmelsen syftar alltså lill alt i vissasärskilda fall erbjuda de berörda sakägarna en enklare och smidigare ordning,när prövning i rättegång skulle bli alltför betungande. Med hänsyn härtill kandet enligl min mening inte möta några avgörande principiella betänkligheter allavsteg på denna punkt görs från principen alt tvister i utsökningsmål skallprövas av domstol. Mot att befogenheten i fortsättningen skall tillkommakronofogdemyndigheten i stället för som f.n. överexekutor bör inte heller medfog kunna riktas någon invändning. Den ifrågavarande bestämmelsen tillgodoserett praktiskt behov då en fördelningstvisl berör flera borgenärer, särskiltutländska borgenärer. Jag finner sålunda inte anledning alt frångå detremitterade förslaget på denna punkt. Trots att jag inte helt och hållet har kunnatbiträda lagrådets förslag till ändrad disposition av 3 kap,, delar jaglagrådets mening att 14 § i förevarande kapitel bör jämkas i förtydligandesyfte. Vidare bör 20 § förtydligas på sätt lagrådet har förordat. Lagrådet har vänt sig mot förslagets ståndpunkt attett exekutivt köp skall för sitt bestånd vara beroende av att försäljningenstår fast och inte 1980/81:8 SlutprotokoU 1223 En sådan ordning skulle enligt lagrådet i avsevärd mån äventyraomsällningstryggheten och inverka menligt på det exekutiva förfarandetseffektivitet. Lagrådet har anseti att en köpares rättigheter och skyldigheterpå gmnd av ett exekutivt förvärv bör bestämmas av allmänna avtals- ochköprättsliga regler och att förvärvet inte utan en särskild överenskommelseskall vara beroende av att den exekutiva försäljningen som myndighetsåtgärdbetraktad står fast. När det gäller exekulivköparens förhållande till entredje man som gör anspråk på egendomen ansluter sig lagrådet till förslagetatt samma regler i princip skall gälla som vid en frivillig överlåtelse.Lagrådet förordar emellertid alt det särskilda kravet pä laga kraft i 14 kap. /§ utgår. De kritiska synpunkter som lagrådet har framförtmot förslagets ståndpunkt beträffande exekutiv försäljning gäller framför alltlös egendom i allmänhet. I fråga om exekutiv försäljning av registrerat skepp,registrerat luftfartyg och fast egendom har lagrådet ansett sig böra godtaförslagets ståndpunkt. Lagrådet har emellertid förordat att bl.a. köparensbefogenhet att frånträda köp av sådan egendom när försäljningen överklagas blirföremål för översyn i lämpligt sammanhang i syfte att förbättra köparensställning. För egen del villjag först understryka att det f n.inte råder någon tvekan om att en exekutiv försäljning som verkställs avöverexekutor har karaktär av en offentiigrättslig förrättning, som kanöverklagas. Även försäljningar som ombesörjs av utmätningsmannen lorde börabetraktas som sådana offentligrättsliga förrättningar, trots att det bl.a. integäller någon bestämd tidsfrist för klagan över en sådan försäljning. I vad månvanliga civilrättsliga regler om köp är tillämpliga på en exekutiv försäljningär däremot ovisst. I förslagel har exekutiv försäljning av all slagsegendom reglerats som en offenlligrättslig förrättning, för vilken gäller enbestämd besvärslid frän försäljningen. Den som är missnöjd med enexekufiv försäljning kan alltså angripa den genom besvär eller undantagsvismed anlitande av ett särskilt rättsmedel. Mot denna ordning har lagrådet inlehaft någon erinran. Något större utrymme för att vid sidan häravanvända allmänna köprältsliga regler torde knappast föreligga i praktiken,bl.a. med hänsyn till all gäldenären inle medverkar till försäljningen och allkronofogdemyndigheten inte själv torde kunna svara för civilrättsligapåföljder. Så t.ex. kan exekutivköparen inte åberopa något handlande frångäldenärens sida i samband med försäljningen som kan grundaskadeståndsskyldighet m.m. såsom vid avtalsbrott. Förslaget ulgår också frånatt gäldenären i allmänhet kan bli skadeståndsskyldig endast påutomobligatorisk gmnd. Beaktas bör vidare alt förslaget innehåller bestämmelserbl.a. om köpeskillingens eriäggande och påföljden av att betalning inte skerinom föreskriven tid. Vad nu har sagts utesluter dock inte att enexekutivköpare kan 1980/81:8 SlutprotokoU 1224 havissa befogenheter som tillkommer en vanlig köpare. Det kan dock endast blifråga om en begränsad tillämpning (se t.ex. 48 8 köplagen), och de svårighetersom denna föranleder är uppenbara. Det förhållandet att en exekufiv försäljning iförslaget behandlas som en offentiigrättslig förtättning föranleder också attkronofogdemyndighetens beslut om försäljning inle kan medföra någon definitivverkan förrän del har vunnit laga kraft. Detta hindrar dock inte all beslutetav praktiska skäl fär lända till efterrättelse i den utsträckningsom är lämplig. Exekutiva beslut skall ju som regel verkställas Gfr2 kap. 19 8), och att generellt hålla inne såld egendom till dess försäljningenhar vunnii laga kraft är inle påkallat av de förhållandevis få fall som kanväntas bli överklagade. Om försäljningen efter besvär anses böra upphävas, kanvissa svårigheter uppstå. Detta är emellertid en nackdel som man får godta,liksom när beslut i andra fall går i verkställighet. I fråga om rättsverkningarna av en lagakraftvunnenförsäljning vill Jag påpeka att det av 14 kap. I 8 framgår att det förhållandelatt försäljningen vinner laga kraft inte hindrar att exekutivköparen kan bliskyldig alt avslå den köpta egendomen åt en tredje man som var rätt ägare tillegendomen. Detla gäller framför allt egendom som inte kan bli föremål förexstinktivt godtrosförvärv. Tredje mannen kan alltså i sädana fall föra envindikalionslalan mot exekutivköparen. Enligt bestämmelser i förslaget blirvidare ett inrop ogiltigt om inroparen, när handpenning har erlagts, intebetalar återstoden av köpeskUlingen inom föreskriven tid (9 kap. 5 8 tredjestycket, 10 kap. 20 8 andra stycket och 12 kap. 41 8 tredje stycket). Dettagäller även om försäljningen har vunnit laga kraft. Beträffande den situationenatt en exekulivköpare vill åberopa fel i den köpta egendomen har iremissprotokollet uttalats att det för köpels hävande måsle krävas attförsäljningen undanröjs efter klagan. Detta uttalande torde gå för långt. Somredan har nämnts får man räkna med att köprättsliga regler i viss utsträckningkan komma till anviindning. I sådant fall kan talan härom föras i vanligrättegång. Beträffande felaktigheter i själva det exekutivaförfarandet, t.ex. att kungörandet av en auktion eller underrättandet avsakägarna inte har skett i behörig ordning eller att auktionsförtätlaren haroriktigt bedömt möjligheten att vid ett senare försäljningstillfälle uppnå enavsevärt högre köpeskilling än den bjudna Gfr 9 kap. 4 8 första stycket),innebär förslaget att den frågan är slufiigt avgjord genom alt försäljningenvinner laga kraft, frånsett möjligheten alt anlita särskilda rättsmedel och atterhålla skadestånd av staten. Vad frågan nu i första hand gäller är om den som ärmissnöjd med en exekutiv försäljning kan efter besvär över försäljningen fådenna hävd med verkan alt själva köpet är undanröjt. Detta är enligt min meningen konsekvens av förslagets uppbyggnad. Det överensstämmer också med vad somf.n. gäller åtminstone i fråga om sådan egendom som säljs av över- Prop.1980/81:8 SlutprotokoU 1225 exekutor.Även i fråga om försäljningar som ombesörjs av utmätningsmannen synesrättspraxis närmast ge vid handen att försäljningen kan hävas efteröverklagande, med verkan att köparen är skyldig att avstå från egendomen motatt han återfår köpeskillingen (se bl.a. NJA 1922 s. 57 och 464 och 1977 s.353). Klagan av en tredje man över en av utmätningsmannen verkställdförsäljning under åberopande av att den sålda egendomen tillhörde tredje mannensynes dock f n. inte kunna leda till att försäljningen hävs. Förslaget utgåremellerfid frän att en försäljning kan hävas även i ett sådant fall. Detförutsätts dock att även utmätningen då undanröjs. Jag anser att goda skäl talar för förslagetsståndpunkt. Den innebär en konsekvent lösning beträffande all slags egendom.Förslaget medför att när ett fel har förekommit i samband med en exekutivförsäljning, vederbörande sakägare kan genom besvär över försäljningen på ettenkelt, snabbt och billigt sätt få rättelse till stånd, om det är praktisktmöjUgt. Även om en del skäl också kan åberopas till stödför lagrådets ståndpunkt, är den förenad med flera nackdelar. En svaghet äratt olika principer skulle komma att gälla mellan å ena sidan försäljning avlös egendom i allmänhet och å andra sidan försäljning av registrerade skepp ochluftfartyg samt fast egendom. Den sakägare som är missnöjd med en exekutivförsäljning av vanlig lös egendom skulle ocksä utsättas för olägenheter i olikaavseenden. Beträffande vissa typer av fel som kan haförekommit vid en exekutiv försäljning torde det sålunda med lagrådelsståndpunkt över huvud inte vara möjligt för en sakägare att få rättelse, såvidainte motparten frivilligt gär med på det. Jag åsyftar bl.a. det fallet attauktionsförrättaren har oriktigt bedömt möjligheten att vid ett senareförsäljningstillfälle uppnå en högre köpeskilling. Vanliga köprättsliga reglersynes svårligen kunna vinna tillämpning på ett åsidosättande av sådana rentexekutionsrättsliga föreskrifter. 1 andra fall blir vederbörande sakägarehänvisad till att få saken prövad i en rättegång, med den tidsutdräkt och dekostnader som det innebär. Härav följer att det i praktiken knappast skulle blimöjligt att erhålla rättelse av fel som har förekommit i samband med enförsäljning. En sådan ordning är särskilt betänklig beträffande mera värdefullegendom, bl.a. byggnad på annans mark och vissa rättigheter, t.ex. bostadsrätteroch patent. Som framgår av det föregående är den av lagrådetförordade ordningen inte heller väl förenlig med en del bestämmelser iförslagel. Här kan särskilt nämnas alt exekutiv försäljning över lag skallkunna överklagas, varvid besvär skall anföras fränförsäljningen (18 kap. 9 8 tredje stycket). Jag vill också erinra ombestämmelserna i 12 kap. 20 8 tredje stycket om kungörande av auktion påfastighet när särskild försäljning av fillbehör har ägt rum och 13 kap. 14 8 3om utbetalning av medel när besvär har anförts över exekutiv försäljning. 40 1980/81. 1980/81:8 SlutprotokoU 1226 Det finns enligt min mening inte anledning attförmoda alt förslagets ståndpunkt skall minska benägenheten att köpa egendomexekutivt eller inverka negativt på priserna. D«;t bör understrykas att enexekutivköpare aldrig blir skyldig att avstå från köpt egendom fill följd avbifall till besvär över försäljningen utan att han återfår köpeskillingen. Somjag strax skall återkomma till är Jag vidare beredd att godta lagrådets förslagatt godtrosförvärv av lösöre m.m. skall kunna äga rum ulan avvaktan på attförsäljningen vinner laga kraft. Det innebär att en exekutivköpare i ettsådant fall inte behöver lämna från sig egeridomen fill en tredje man, även omdenne överklagar försäljningen. Den ordning som följer av förslagel kan inteheller antas medföra andra avgörande nackdelar. Jag vill erinra om att sammaordning sedan gammall gäller åtminstone beträffande egendom som säljs avöverexekutor, och såvitt känt har det inle påståtts att detta skulle vara tillhinders för ett effektivt förfarande. På grund av det anförda är jag inte beredd attfrångå den ståndpunkt beträffande ett exekutivt förvärvs gilfighet och beståndsom förslaget utgår från. I fråga om 14 kap. I 8 villjag dock inte motsätta miglagrådets förslag att kravet på att försäljningen skall ha vunnit laga kraftfär utgä. Det innebär i fräga om lösöre och annan egendom som kan vara föremålför ett exstinktivt godtrosförvärv att en godtroende exekutivköpare blirskyddad mot en tredje mans äganderättsanspråk i och med att han får egendomen isin besUtning, även om försäljningen inle har vunnU laga kraft. En särskild fråga är om kronofogdemyndigheten, sedanen exekutiv försäljning har hävts efter besvär, kan tvångsvis la hand om densålda egendomen, om exekutivköparen vägrar att frivUligt återställa den.Härvid bör först erinras om att, som jag har framhållit, köparen inleär skyldig att lämna från sig egendomen utan att han återfår köpeskiUingen.Medel motsvarande denna måste därför hällas tillgängliga för honom Gfr 13 kap.20 8 och 2 kap. 29 8). I övrigt har man att utgå från att egendomen i dennasituation, när försäljningen har hävts, är alt anse som utmätt. Enligt 6 kap. iförslaget åligger det kronofogdemyndigheten att säkerställa utmätning enligt denärmare föreskrifter sorn anges där. Vid ett säkerställande, som även kan ägarum i ett senare skede av målet (se bl.a. 4 8), får också egendom som är i entredje mans besittning tas i förvar (7 8). Med stöd av denna allmännabefogenhet bör kronofogdemyndigheten även i nu förevarande fall kunnaomhänderta egendomen. Enligt min mening finns det inle tillräckliga skälatt, som lagrådet har varit inne på, fn. företa en översyn av bestämmelserna omköparens ställning, när en försäljning av registrerat skepp, registreratluftfartyg eller fast egendom har överklagats. Bestämmelserna om exekutivförsäljning av sådan egendom tillkom och några ölägenheter inämnda hänseende har såvitt känt inte yppats. Beträffande bestämmelsen i 2 § andra meningen fårJag hänvisa till vad som har anförts i det föregående i samband med 4 kap. 208. 1980/81:8 SlutprotokoU 1227 Lagrådet har kritiserat vissa uttalanden iremissprotokollet rörande den situationen att exekutivt såld egendom tillhördeannan än gäldenären i fall då utmätning har skett för en fordran som varförenad med panträtt eller retentionsrätt i egendomen. Enligt uttalandena är densom i ett sådant fall förvärvar egendomen vid en exekutiv försäljning skyddadmot anspråk frän tredje mannen. Lagrådet har däremot ansett att exekutivköpareninle bör vara skyddad mot en tredje mans anspråk endast därför att utmätningsfordringenvar förenad med särskild förmånsrätt i egendomen. För egen del villjagframhålla följande. F.n. synes gälla att när en exekutiv försäljningäger rum till betalning av en fordran, för vilken egendomen svarar oavsett vemden tillhör, giltigheten av äganderätlsövergången är oberoende av vem som varrätt ägare (se t.ex., beträffande fast egendom, , Om obehörig vinst s.299). Saken har uttryckts på det sättet att exekutivköparen i ett sådant fallinle härleder sin rätt från förre ägaren utan att det är en till egendomenknuten sakralt som har realiserats. Uttalanden av sådan innebörd har i fråga omfast egendom gjorts i förarbetena till JB (se prop. 1970:20 del B 2 s. 587) och20 kap. 9 8 JB grundar sig på detta betraktelsesätt.