prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — Som undantag från denna huvudregelnämner beredningen vissa fall av universalsuccession. Verkställighet tordesålunda få ske mol svarandens dödsbo, förutsatt alt förpliktelsen inte harupphört genom dödsfallet ulan övergått på dödsboet. Ett annat fall är attsvaranden råkar i 1980/81:8 16 kap. 759 Enligl vad beredningen påpekar har också antagitsatt en ulgivningsdom kan verkställas hos den som besitter egendomen försvarandens räkning ulan att kunna åberopa egen rättsiitel. Skentransaktionertorde enligt beredningen inte heller hindra verkställighet hos den som har fållegendomen i besittning. Vidare förekommer i praxis att förordnande om avhysningverkställs även mol den lill vilken nytQanderätlshavaren i sin lur har upplåtitnytQanderätt till egendomen. Enligl beredningens uppfattningtorde den nuvarande ordningen i huvudsak ha fungerat tillfredsställande, menden kan ibland tänkas leda till onödig omgång. Beredningen har därför ingåendeövervägt att finna en ny reglering som ger ökade möjligheter lillverkställighet även mot annan än den som direkt anges i exekutionstiteln,närmast i anknytning lill vad som gäller om den materiella rättskraften hos olikaavgöranden och reglema om handräckning i 17 kap. av beredningens förslag.Beredningen har emellertid avstått från en sådan lösning, bl.a. därför attfrågan vad som omfattas av doms rättskraft hör till de mera omstridda ämnenainom processrätten och man därt"ör inte har någon säker utgångspunkt attlita till. Enligt beredningen saknar likväl frågan om rättskraften mot tredjeman inte enligt förslaget betydelse för möjligheten att genomföraverkställighet. i det särskilda fallet iredje man som innehar en sakuppenbart är bunden av ett avgörande om äganderätten till saken och eventuellinvändning från hans sida som rör något annat förhåUande inte heller förtjänaravseende, bör verkställigheten fortgå. Någon särskUd verkställighetsansökan mottredje mannen bör enligt beredningen inte krävas, men denne skall naturligtvisfå tillfälle att yttra sig. Han kan också överklaga verkställighets-beslutet,om han anser sin rätt kränkt. I fråga om avhysning harberedningen ansett att hithörande spörsmål om tredje mans ställning har så storpraktisk betydelse, alt en uttrycklig reglering därav är önskvärd. Bestämmelserhärom har tagits upp under 7 8 i beredningens förslag. Förslaget att iett särskilt kapitel föra samman bestämmelser om andra verkställighelsformer änutmätning och införsel har i allmänhet inte föranlett någon erinran. RSV ochlänsstyrelsen i framhåller i likhet med beredningen att detknappast kan ges några deiaQerade bestämmelser för alla de verkslällighetsproblemsom uppkommer i praktiken. RSV påpekar också att framtida erfarenheter kanlänkas framtvinga kompletterande eller ändrade bestämmelser. Vad gäUer förfarandet vid avhysninganför alt förslaget innebär en förbättring i förhållande liU gäUandelag, där förfarandet till stor del är oregleral. Hovrätten anser emeUertid, medtanke på att avhysning är en för den enskilde så ingripande verkställighet, bör gå ännu längre än beredningen och utforma ett särskilt kapitel omavhysning med mer detaljerade regler än som föreslås. Hovrätten anser attdet finns goda skäl att tillsätta en särskild utredning med uppgift att utformanya Prop.1980/81:8 16 kap. 760 reglerpå detta område. Därvid skulle särskilt beaktas behovet av samordning medsociala myndigheter och andra kommunala organ. Enligt hovrättens meningförefaller avhysningsinstitutel varken i sin nuvarande eller föreslagna formhelt förenligt med de värderingar som präglar modem socialpolitik. Gällande rätt saknar i stort settbestämmelser angående verkställighet av dom eller annan exekutionstitel sominte avser fuU-görande av betalningsförpliktelse. Endast i fråga om avhysningfinns vissa regler. Dessa tar närmast sikte på sådana frågor som underrättelseoch anstånd men reglerar inle närmare hur avhysning skall gå till. För att rådabot på bl.a. denna brist förordar beredningen en något utförligare reglering avde frågor som rör verkstäUighet av annat än betalningsdomar o.d. (16 kap.).Förslaget har fått ell i huvudsak gynnsamt mottagande. De föreslagnabestämmelserna om verkställighet av avhysning har dock gett anledning tillerinringar från några håll. 1 17 kap. beredningens förslag ges regler omhandräckning. Dessa reglerar dels fömtsättningarna för beviQande avsäkerhetsåtgärd eller annan handräckning, dels verkställandet av kvarstad ochrättsverkningarna av kvarstad, dels när säkerhetsåtgärd skal! Förslaget i denna del bygger som tidigare nämnts på att handräckningskall beviQas av kronofogdemyndighet i stället för som av överexekutor. Som Jag har anfört i den allmänna motiveringen(avsnitt 5.2.4) har jag ansett alt det inte finns organisatoriskafömtsättningar för att flytta handräckningsmålen till kronofogdemyndighet isamband med att överexekutor avskaffas. Även av andra skäl har en sådanöverflyttning bedömts som mindre lämplig. I stället förordas atthandräckningsmälen flyttas till domstol. Mål om avhysning och återställande avbesittning m.m. avses föras samman med mål om lagsökning ochbetalningsföreläggande tUl en ny enhetlig summarisk process, benämndlagsökning. Frågor om kvarstad och andra säkerhetsåtgärder avses däremot blireglerade i RB. Avsikten är därvid att säkerhetsåtgärd enligt RB skall kunnabeviQas även om talan inte har väckts i huvudsaken eller om talan över huvudlaget inte är avsedd att väckas vid domstol. Till föQd av att handräckning inte skall beslutasav kronofogdemyndigheten kan vissa delar av bl.a. 17 kap. beredningsförslagetutgå ur UB. Kvar att reglera i balken blir i första hand genomförandet avbeslut som har nämnts . Genomförandet är därvid att betrakta som en form avverkställighet i den betydelse detta begrepp har tagits i departementsförslaget,dvs. verkstäUighetsåtgärdcma företas på grundval av en exekutionstitel. Motden bakgrunden är det naturligt att föra samman bestämmelsema i 16 kap. ochåterstående del av 17 kap. beredningsförslaget till ett enda kapitel, som fåravse all annan verkställighet än sådan som avser Prop.1980/81:8 16 kap. 761 uppfyllande av en betalningsförpliktelse. i departementsförslaget har utformats i enlighet härmed. Bland de verkställighetsformer somavses i departementsförslaget intar avhysning en särställning. inkomtill kronofogdemyndigheterna något mer än 10.000 ansökningar om avhysning.Knappt en tredjedel av dessa ledde dock fram till verkställighet. Ansökningarnaavser både fall då överexekutor har förordnat om avhysning och då beslutetmeddelats av domstol. Enbart överexekutor beviljade det året avhysning i drygt7.640 fall. Sammanlagda antalet slutligt handlagda avhysningsmål hos överexekutor(dvs. inkl, återkallade ansökningar o.d.) var då nära 12,500. varmotsvarande siffror ca 9,300 och 18,200. Del är emellertid inte bara medhänsyn till frekvensen som avhysnings-målen särskilt måste uppmärksammas,Avhysning är en för den enskilde mycket ingripande åtgärd, där behovet avskyddsregler är påtagligt. Reglerna om verkställighet av avhysning måsle varautformade på ett sätt som möjliggör för de sociala myndigheterna att gesvaranden den hjälp han behöver. måste sökandens intressen beaktas.Jag vill erinra om att särskilt bostadshyresgästerna har fåttsin ställning starkt förbättrad i olika hänseenden. Har saken ändå gått sålångt som till förordnande om avhysning, har sökanden i allmänhet starka skälför sin begäran om verkställighet. Denna bör då behandlas ulan alltför stortidsutdräkt. Det måsle vidare finnas bestämmelser som underiättar för kronofogdemyndighetenalt pä ett smidigt sätt bemästra de olika praktiska svårigheter som iblanduppkommer vid verkställigheten. Som exempel kan nämnas frågan hur det skallförfaras med avhysl egendom som svaranden inte kan eller vill ta hand om själv.Ett annat exempel är frågan hur verkställigheten skall genomföras när denberör tredje man. De bestämmelser om avhysning somberedningen har föreslagit innebär i och för sig viss förbättring i förhållandelill nuläget. Enligl min mening bör man emellertid gå vidare på den vägberedningen har slagit in på. Beredningens förslag bygger väsentligen på dennuvarande regleringen i 193 8 UL, som går tillbaka ända till ändringari UL. De nuvarande bestämmelserna om underrättelse och anstånd är enligt min meningföråldrade och bör ersättas med en mer tidsenlig reglering. Beredningensförslag tillgodoser inle helt detta önskemål. har i sittremissyttrande ifrågasatt om inte ett särskilt kapitel om avhysning bordeutformas, med mer detaljerade regler än vad beredningen har föreslagit. Enliglmin mening behöver man inte gå så långt. Avhysningsinstitutel bör emellertidges en mer framträdande plats än vad det har fått i beredningens förslag.Vidare bör den nuvarande underrättelsefristen förlängas och anståndsmöjlighetenutvidgas så all sociala myndigheter får bättre möjligheter att ingripa när detfinns behov av det. Jag återkommer till dessa frågor i speciaimotiveringen till2-4 88. har på begäran avjustitiedepartementet 1980/81:8 16 kap. 762 gjorten undersökning av hur olika kommuner löser de praktiska frågor som har sambandmed avhysningar. Undersökningen har berört tio kommuner med varierandefolkmängd och stmktur (, , , , , ,, , och Partilie) och avser förhållandena år 1976.Av undersökningen framgår bl.a. att del hos flera av de tillfrågade kommunernapraktiseras olika former av samarbete mellan de allmännyttiga bostadsföretagenoch kommunen. Det förekom sålunda i en region att flera kommuner inom regionenträffat överenskommelse med de allmännyttiga bostadsföretagen där om attsocialförvallningama rutinmässigt skulle få en kopia av aktuella uppsägningarav hyresgäster. En annan samarbetsform som praktiserades var attbostadsföretaget sände en kopia av avhysningsdom till socialmyndigheten såsnart domen förelåg. Kommunen hade då förhållandevis på sig all utredafrågan och vidta åtgärder. Att underrättelse lämnades först sedanverkställighet sökts anså.gs av flera kommuner som otillfredsställande,eftersom man då bara hade drygt på sig för utredning och eventuellaåtgärder. En av de större kommunerna med stor erfarenhet av avhysningar ansågdock att systemet med att vänta tills kronofogdemyndigheten hörde av sig lillkommunen var bra och att det inte fanns någon anledning att se kritiskt som då stod till buds. Samtliga tillfrågade kommuner uppgav att delvanligaste sättet att lösa problemen i samband med avhysning var att bevjQasocialhjälp till hyresskulden eller att hjälpa lill att ordna enavbetalningsplan för denna. Jag kan i huvudsak ansluta mig till de uttalandensom beredningen har gjort beträffande frågan mot vem verkställighet får ägarum. Den av beredningen förordade tillämpningen torde åtminstone i ett fallinnebära en utvidgning i förhållande till vad som f n. får anses gälla, Enliglberedningen bör sålunda verkställighet av en ulgivningsdom kunna ske hos tredjeman, om denne uppenbart är bunden av ett avgörande om äganderätten till sakenoch eventuell invändning från hans sida som rör något annat förhållande inleförQänar avseende, exempel på en situation då en tredje man ärrättskraftigt bunden av ell avgörande om äganderätten till viss egendom är attden förlorande parten efler domen har överlåtit egendomen lill tredje mannenutan att denne kan åberopa godtrosförvärv. Är omständigheterna sådana alltredje mannen inte kan ha framgång i process mellan honom ochexekulionssökanden angående bättre rätt till egendomen talar onekligenpraktiska skäl för all verkställighet skall få äga rum mot tredje mannen utansärskild exekutionstitel mol honom. Stor försiktighet är emellertid tillrådligom tredje mannen bestrider att verkställighet får ske. Om kronofogdemyndigheteninte bedömer saken som alldeles klar bör myndigheten avslå från verkställighet. Bestämmelsema om avhysning har tagils upp i förstaavsnittet av 16 kap. departementsförslaget (1-9 88). Härefter föQer vissabestämmelser som gäller verkställighet av förpliktelse i annat fall som inteinnefattar 1980/81:8 1 kap. 1 § 763 betalningsskyldighet(10-12 88). Bestämmelsema avser bl.a. verkställighet av dom på utgivande av lösegendom eller annan förpliktelse till positiv eller negativ prestation. Degäller även verkställighet av utslag enligl den nya lagsökningslagen i fallmotsvarande 191 8 UL samt verkställighet av beslut om säkerhetsåtgärd.Beträffande verkställighet av beslut om kvarstad har därutöver tagits uppvissa särbestämmelser i ett särskilt avsnitt (13-16 88). I detta reglerasutöver själva verkställigheten även kvar-stadens rättsverkningar. Kapitlet är av naturiiga skäl inle tillämpligt iallmänna mål, frånsett att kvarstad kan avse anspråk på böter m.m. Någonuttrycklig föreskrift härom har inte ansetts behövlig. Någon motsvarighet till 16 kap. 8 8beredningsförslaget, vilken innehåller en erinran om det hinder mot avhysningsom föreligger enligl lagen (1936:320) om skydd mot vräkning vidarbetskonflikter, har inte ansetts behövlig i departementsförslaget. 16 I paragrafen anges dels vad som är att förstå med avhysning, dels vilkenkronofogdemyndighet som är behörig att uppta ansökan om avhysning. Denmotsvarar 16 kap. 2 8 beredningens förslag (delvis). Termen "avhysning"förekommer inte i UL. I 192 och 193 88 används ordet "vräkning", menlagen anger inte vad som är att förslå därmed. Det får antas att vräkningenavser ett förfarande som går ut på att skilja svaranden från besittningen avfast egendom, hus eller lägenhet i hus, vare sig det är fråga ombostadslägenhet eller annan lokal, och att det är utan betydelse vilkenrättsgrund svaranden åberopar för sin besittning. Vräkning avser ocksä detfallet att svaranden över huvud laget inte har någon rättsgrund för sinbesittning. 1 UL finns inle några bestämmelser omutmätningsmannens lokala kompelens vid verkställighet av beslut om avhysning.Som huvudregel torde gälla att verkställighet söks hos den kronofogdemyndighetinom vars distrikt avhysningen skall äga rum. Bestämmelsen i 56 8 1 mom. UL attvid utmätning gäldenärens hemvist är generellt kompetensgmndande faktum tordekunna tillämpas analogiskt i vissa fall. Beredningen föreslår alt svarandenshernvist blir generellt kompetensgmndande även beträffande all sådanverkställighet som avses i 16 kap. Ansökan om verkställighet skall emellertidockså kunna göras hos kronofogdemyndigheten i den ort där egendom som avses medverkslällighetsåtgärden finns. I vissa fall kan behov föreligga att anlitaannan kronofogdemyndighet. Ansökan skall därför också kunna göras hoskronofogdemyndighet där verkställigheten eQest med fördel kan äga rum.Beredningen påpekar alt i administrativ ordning kan ges föreskrift om befogenhetför kronofogdemyndighet att överlämna ett ärende till annan kronofogdemyndighet. Prop.1980/81:8 16 kap. 1 § 764 Med det ökade hänsynstagande tillsvaranden vid avhysning som departementsförslaget innebär är det angelägel attklart ange i vilka fall dessa för svaranden förmånliga regler skall fåtUlämpas. Enligt min mening kan svaranden inte göra anspråk på attverkställigheten skall genomföras enligt bestämmelserna i förevarande avsnittannat än när han för sin besittning kan åberopa en giltig rättsgrund. Harsvaranden egenmäktigt tagit l.ex. en rivnimgslägenhel i besittning, bör hankunna avlägsnas därifrån utan den särskilda omgång som avhysningsreglemaföreskriver. I ett sådant fall följer verkställigheten i stället bestämmelsernai 10-12 88, om inle brott har begåtts och besiltningsförhållandel kan återställasmed polismyndighetens hjäilp. En annan sak är att det även i sådana fall kanfinnas anledning för kronofogdemyndigheten alt gå försiktigt fram. Den rättsgrund svaranden urspmngligen har haft försin besittning kan vara antingen äganderätt eller nytQanderätt. VissanylQanderälter regleras utförligt i JB, nämligen arrende, hyra och tomträtt. JBräknar därutöver-med vissa andra nytQanderätter, vilka följer de allmännabestämmelsema i 7 kap. Utanför JB:s reglering faller en del upplåtelser som äralt anse som nyujanderäiier. Viktigast bland dessa är bostadsrätt. I den mån nu nämnda nytGanderälter är förenade medbesittning och del när nytQanderätten upphört kan bli aktuellt att avlägsna dentidigare nytQanderätlshavaren med tillhörigheter från egendomen i fråga, skallvid verkställigheten tillämpas bestämmelsema i förevarande avsnitt. Lagtekniskthar detta beaktats på så sätt att förevarande 1 8 inleds med en beskrivning avvad som i departeinenlsförslagels mening är att anse som avhysning. Medavhysning avses sålunda verkställighet av förpliktelse för tidigare ägare ellernylQanderättshavare att flytta från fast egendom, bostadslägenhet eller annatutrymme i byggnad. Denna definition har sin motsvarighet 115 8 förslaget tillny lagsökningslag. Med tidigare ägare avses även t.ex. den som harbesuttit fast egendom såsom förment ägare men som förlorat mål angående bättrerätt tUl egendomen. Del är också tydligt att den som i egenskap avfamiQemedlem eller anställd hos tidigare ägare eller nylGanderättshavare rentfaktiskt besuttit egendomen eller lägenheten är i förevarande hänseende attJämställa med ägaren resp. nylGanderättshavaren själv. Beträffande sublokationföreslås en särskild bestämmelse i 8 8. Paragrafen anger vidare vilken kronofogdemyndighetsom får verkställa förordnande om avhysning. Liksom när det gäller utmätningoch införsel bör kronofogdemyndigheten i det distrikt där svaranden har sillhemvist vara behörig (beträffande begreppet hemvist se 2 kap. 3 8 andra stycketdepartementsförslaget). Behörig bör självfallet också vara kronofogdemyndigheteni den ort där avhysningen skall äga rum. När ansökan har gjorts i svarandens hemvist i falldå avhysningen skaU äga mm på annan ort bör kronofogdemyndigheten i svarandenshemvist ha viss möjlighel att överlämna målet till den andrakronofogdemyndigheten. Bestämmelser i detta hänseende kan meddelas avregeringen. Prop.1980/81:8 16 kap. 2-4 §§ 765 2488 1 dessa paragrafer ges bestämmelser om bl.a. den lid inom vilken avhysningnormall bör genomföras (2 8), underrättelse till svaranden (3 8) och anståndvid avhysning (4 8). Bestämmelsema i 2 8 saknar motsvarighet i beredningensförslag medan 3 och 4 88 närmast motsvarar 16 kap. 6 8 beredningsförslaget. Enligl 193 8 1 mom. UL gäller attförordnande om avhysning enligl 192 8 inte får verkställas om inleunderrättelse om att verkställighet är sökt har sist föreavhysningen blivit genom utmätningsmannen meddelad den som ansökningen avser.Underrättelsen kan ske n unlligen eller skriftligen. Om utmätningsmannen intesjälv lämnar underrättelsen skall underrättelseskyldigheten anses fullgjord,när skriftligt utfärdad underrättelse bevisligen har kommit den som ansökningenavser till banda eller, om denne har sökts men inte anträffats i sitt hemvist,meddelats hans make eller husfolk eller, om inle heller de har anträffats, islutet kuvert avlämnats i hans hemvist eller blivit fäst på hans husdörr. Harsvaranden inte stadigt hemvist i riket och inte heller känt ombud i orten, ärunderrättelse inte nödvändig. Enligt 193 8 2 mom. UL får utmätningsmannen medgesärskilt anstånd med avhysningen under högsl , om förhåUandena föranlederdel. Finns synnerliga skäl, får anståndet utsträckas att gaUa högsl fyraveckor, om skälig gotlgörelse erläggs för hela den fid som anstånd sålundamedges utöver den i I mom. angivna liden och otillbörligt intrång inte i övrigtvållas i sökandens eller annans rätt. I 3 mom. av 193 8 UL föreskrivs attbestämmelserna i 1 och 2 mom. skall gäUa även när eQest enligt UL avhysningskall äga rum från fast egendom eller ur hus. I praxis anses sökanden kunna ge anstånd medavhysning, även om en sådan befogenhet kan tänkas medföra vissa olägenheter förkronofogdemyndigheten. Bestämmelser som i huvudsakmotsvarar 193 8 UL har i beredningens förslag tagils upp som första och andrastycke av 16 kap. 6 8. Beredningen påpekar alt enligt beredningens förslag i 16kap. 3 8 svaranden före all sådan verkställighet som avses i kapitiel skallberedas tillfälle att yttra sig. Med hänsyn till denna bestämmelse kundeifrågasättas om del finns behov av alt särskilt underrätta svaranden föreavhysning på det sätt som föreskrivs i 193 8 UL. Det har dock inte syntsberedningen rådligt att avstå från föreskrift om en bestämd tidsfrist. I likhetmed vad som gäller bör emeUertid finnas utrymme att vid behov i vissa fallgöra undanlag från underrättelseskyldigheten. Beredningen erinrar om alt det tidigare fannsbestämmelse om undantag från underrättelseskyldigheten även vid utmätning, omsvaranden inte hade stadigt hemvist i riket och inte heller känt ombud i orten.Vid 1963 ärs ändringar i UL ändrades bestämmelsen så att undantag från underrättelseskyldighetennu endast gäller om gäldenären saknar känt hemvist och det inte är veleriigtvar han uppehåller sig eller ombud för honom 1980/81:8 16 kap. 2-4 §S 766 Motsvarande bör enligt beredningen gälla även ifråga om underrättelse vid avhysning. 1 fråga om självaunderrättelseförfarandet vid avhysning torde enligl beredningen den nuvarandemöjligheten alt lämna underrättelsen muntligt böra behållas. Om svaranden skallunderrättas skriftligen, är det som regel naturligt alt bestämmelsema idelgivningslagen tillämpas. Enligt 15 8 första stycketdelgivningslagen får delgivning ske genom kungörelse, om den sökte, inte harkänt hemvist - inom eller utom riket -och det inle kan klarläggas var hänuppehåller sig. Kungörelsedelgivning fär enligt andra stycket i paragrafen ävenanvändas, när den sökte visserligen har känt hemvist inom riket men inte harkunnat anträffas där och handlingen inle heller har kunnat lämnas till annansom enligt 12 8 är behörig alt motta delgivningen saml det inte kan klargörasvar den sökte uppehåller sig, allt under förutsättning all det finns anledninganta all den sökte har avvikit eller på annat sätt håller sig undan. Undersamma förutsättning kan handlingen i stället lämnas i slutet kuvert i densöktes hemvist eller, om detta inle kan ske, fästas på dörren lill hans bostad(s.k. spik-ning). Enligt beredningens mening skulledel i hithörande ärenden vara för restriktivt, om möjligheten lill delgivninggenom att lämna handlingen i slutet kuvert i den söktes hemvist ellerverkställa s.k. spikning skulle göras beroende av att det finns anledning antaatt den sökte har avvikit eller håller sig undan. 1 den delen bör sålundadelgivningslagens bestämmelser inte tillämpas pä underrättelseförfarandet vidavhysning Qfr prop. 1970:13 s. 29. 229 och 232). Beredningen anser alt fräganbör lösas på det sättet all delgivningslagen görs tillämplig vid skriftligunderrättelse, med den avvikelse som enligt det anförda är påkalladbelräft"ande möjligheten alt lämna handlingen i kuvert i den sökteshemvist eller verkställa s.k. spikning. 1 administrativ ordning bör i enlighetmed anförda synpunkter närmare bestämmas på vilket sätt underrättelsepliktenskall fullgöras. 1 första stycket av 16 kap. 6 8anges - i överensstämmelse med 5 kap. 12 8 andra stycket beredningsförslaget -att underrättelse inte behövs om svaranden saknar känt hemvist och det inle harkunnat klarläggas var han uppehåller sig. Om känt ombud finns, skallnaturligtvis ombudet underrättas. Beredningen påpekar att om tiden förgenomförandet av avhysning kan förutses när svaranden skall höras enligl 3 8 i16 kap., kan kronofogdemyndigheten ta in uppgift därom i den anmodan tillsvaranden som skall ges. Detta bör dock inte ske annat än om saken synesalldeles klar. Vidare framhåller beredningen altdet, utöver den formella underrättelsen, ofta är önskvärt attkronofogdemyndigheten tar personlig kontakt med svaranden inför en föreståendeavhysning. Upplysning måsle vinnas om hans famiQeförhållanden och hansmöjlighet att få ny bostad m.m. Svaranden kan vidare behöva anvisningar t.ex.om vart han skall vända sig för att få hjälp från det allmänna. Hithörandefrågor bör så långt möjligt klarläggas innan förrättningen äger mm. 1980/81:8 16 kap. 2-4 §§ 767 De regler om anstånd som finns i193 8 UL har.