prop · G4038 · 1980-12-31 00:00:00 — I 5 kap. 13 8 första stycket föreslår beredningenatt gäldenär skall kunna åläggas att inställa sig till förhör, om skäliganledning föreligger. Bestämmelsen är inle inskränkt till alt avse uppgifterom gäldenärens tillgångar utan gäller även när det av annan anledning finnsbehov att höra gäldenären muntligen. EnUgt andra stycket första meningen i 13 8 skallgäldenären även kunna åläggas att inge förteckning över sina tillgångar. 1föreläggandet får enligt 19 kap. 13 8 föreskrivas vite. Detta skall i regelsättas ut i pengar men fängelse, högst , får förekomma, omsynnerliga skäl föreligger. Gäldenärens ekonomiska förhåUanden torde enligt beredningenofta vara så enkla att han kan på egen hand upprätta förteckning över sina tUlgångar,åtminstone om han får vissa anvisningar av kronofogdemyndigheten, men iblandkan gäldenäien behöva hjälp. För sådana fall föresläs i andra meningen av 13 8andra stycket att lämplig person vid behov kan förordnas att biträda gäldenärenvid upprättande av förteckning. Kostnaden för biträdet bör - liksom annanförrättningskostnad - pä kronofogdemyndighetens begäran förskolleras avsökanden, men denne bör kunna få utgiften ersatt av gäldenären (18 kap. 3, 6och 9 88). Beredningen anser att gäldenären under vissafömtsättningar bör vara underkastad straffansvar. I tredje stycket av 13 8föreslår beredningen 1980/81:8 4 kap. 14 § 399 skyldighetför gäldenären alt på heder och samvete skriftligen bekräfta de uppgifter omsina tillgångar som han har lämnat vid förhör eUer i förteckning. Om detbehövs, kan del vid vite föreläggas gäldenären att bekräfta sina uppgifter pånu nämnt sätt (19 kap. 13 8). Bekräftelsen skaU ske skriftligen. Den som isädan skriftlig utsaga lämnar osann uppgift eller förtiger sanningen kanstraffas enligt 15 kap. 10 8 BrB för osann försäkran, om han har handlatuppsåtligen, och för vårdslös försäkran, om han har handlat av grov oaktsamhet. Enligt förslaget krävs inle nägon begäran avsökanden för att gäldenären skall kunna åläggas att inställa sig till förhöreller inge förteckning över sina tillgångar eller alt bekräfta sina uppgifterpä heder och samvete. Om sökanden har begärt att gäldenären på sådant sättbekräftar sina uppgifter, måste enligt beredningen kronofogdemyndigheten beaktayrkandet och de skäl som sökanden har anfört. Bestämmelsema i 13 8 är - Uksom 48-tillämpliga även på gäldenär som är Juridisk person. Det blir i sådant faUbehörig ställföreträdare för gäldenären som har att lämna upplysningar ochbekräfta dem på heder och samvete. Beredningen understryker alt gäldenärensupplysningsplikt endast kan aktualiseras i ulmätningsärende. Har sådant ärendeavskrivits efter misslyckat utmätningsförsök, är gäldenären inte skyldiga»lämna uppgifterom sina tillgångar utan att ny ansökan görs om utmätning. Del bör enligl beredningen förbehåUas högrebefattningshavare vid kronofogdemyndigheten att besluta enligt 13 8. Föreskrifthärom bör meddelas i administrativ ordning. Bestämmelserna i paragrafen hindrar givelvis inte,framhåUer beredningen, att förrättningsmannen söker erhålla upplysningar frångäldenären på ett mera formlöst sätt, t.ex. per telefon eller i samband medutmätningsförrältning. Upplysningar som gäldenären lämnar i sädan ordning kandock enligt förslaget inte föranleda straffansvar. De nu behandlade bestämmelsema om skyldighet förgäldenär alt i ulmätningsärende lämna uppgifter om sina fillgångar innebärenligt beredningen en avsevärt enklare ordning än förfarandet enligt lagen omutmätningsed. Genomförs förslaget, bör den lagen avskaffas. Beredningen harlagt fram förslag härom i betänkandet (SOU 1974:55) Utsökningsrätt XIII. Beredningen framhåller i anslutning fill deföreslagna reglema om gäldenärens upplysningsplikt att utmätningsförrättningf.n. aUfid hålls i gäldenärens bostad, om inte egendom på annat stäUe hartagits i anspråk. Detta gäller även om förrättning har ägt mm hosgäldenären i annat ärende ulan att ge resultat. En sådan ordning var enligtberedningen mera naturlig förr, när mänga människor inle hade andra tUlgångarän lösöre i hemmet. Oavsett vilken egendom som finns alt tillgå synes delnumera inte så välmotiverat att förrättningsmannen rutinmässigt skaU besökagäldenären i hemmet. Även om detta oftast innehåller betydligtvärdefullare egendom än i äldre tider är ändå inte så mycket att Prop.1980/81:8 4 kap. 14 § 400 vinna, eftersom nuvarande regler om gäldenärens beneficiumär mycket liberala mot honom. Åtskillig egendom är f.ö. ofta köpt påavbetalning under äganderättsförbehåll från säljarens sida. Förrättningar igäldenärens bostad ger därför i regel dåligt resultat, 1 de flesta fall befinnsgäldenären sakna utmätningsbara tillgångar. Förfarandet innebär ocksåolägenheter. Om gäldenären eller annan inte är hemma när förrättningsmanneninställer sig, anses denne ha rätt och skyldighet att ta sig in i bostaden medhjälp av portvakt eller låssmed eller på annat sätt. Beredningen anser att besöken igäldenärens bostad kan minskas. bör i större utsträckningsöka fä underlag för sin bedömning genom att höra gäldenären på Qänsterummeteller utfråga honom per telefon. Hembesök bör göras endast om anledning därtillkvarstår. Det har sagts att gäldenären inle sällan betalar frivilligt när dethar meddelats honom alt hembesök har satts ul att äga rum. Meddelande tillgäldenären kan emellertid sannolikt utformas på annat sätt med ungefår sammaverkan, t.ex. genom tillkännagivande att utmätning i avlöning riskeras elleralt hembesök kan äga rum om gäldenären inte betalar. Om del av gäldenärensuppgifter framgår att han i bostaden har egendom som bör tas i mät, skallgivetvis hembesök göras. F.n. förekommer det alt kronofogdemyndigheten gängefler annan får göra resullallösa hembesök hos en och samma gäldenär. Närresultatlöst hembesök har skett enligt den nya ordningen, blir i allt fallkronofogdemyndigheten befriad från att upprepa besöket så snart ny utmätningsansökankommer in. Beredningen föreslår inte nägralagbestämmelser om när hembesök bör göras. Man får i viss utsträckning prövasig fram och närmare anvisningar kan vid behov meddelas i administrativordning. Vad som har sagts om hembesök gäller inte besök på fastighet eller iaffärslokal, där gäldenären driver näringsverksamhet. I sådana fall kankronofogdemyndigheten, om inle sökanden eller gäldenären själv anvisarutmätningsbar egendom, i regel inte underlåta att söka konstatera vilkainventarier m.m. som finns att tillgå. En särskild fråga rör, anförberedningen vidare, under vilka förutsättningar kronofogdemyndigheten kanutfärda bevis att gäldenären har befunnits sakna utmätningsbara tillgångar. Omgäldenären är fysisk person eller dödsbo, anses sådant bevis f.n. i allmänhetkunna utfärdas endast när besök har gjorts i bostaden. Den ordning somberedningen förordar bör inte hindra att motsvarande bevis utfärdas, baserat pågäldenärens uppgifter och vad som i övrigt har förekommit i ärendet. Sådant bevisbör fä samma verkan som bevis om hembesök med negativt resultat, t.ex. vidansökan om att gäldenären efter den misslyckade utmätningen skall försättas ikonkurs. Varken den ena eller den andra metoden ger enligl beredningen fullvisshet om all gäldenären saknar utmätningsbara tillgångar. Förslaget om införande av upplysningsplikt för Prop.1980/81:8 4 kap. 14 § 401 gäldenären tillstyrks eller lämnas ulan erinran avremissinstanserna. anser att därigenom undanröjs enallvarlig brist i nuvarande lagstiftning. Genom upplysningsskyldigheten börutmätningsinstitutet bli effektivare. Enligl statskontoret innebär förslageten viktig reform. På grund av beneficiereglerna har antalet utmätningar avlösöre minskat och det är sannolikt att denna utveckling fortsätter. Det tordedärför bli allt vanligare all förrättningsmannen vid sina förrättningar kankonstatera att nägon utmätningsbar egendom inle finns. HärtUl bidrar ocksäenligl slalskonlorel ökade svårigheter att få avsättning för utmätt gods. Enligt hovrätten för det utan tvekan en uppenbar brist i nuvarande ordning att gäldenären inle ärskyldig att i ulmätningsärende lämna uppgifter om sina tillgångar.Länsstyrelsen i framhåller alt bestämmelsen om skyldighet förgäldenären att uppge sina tillgångar fär anses fylla ett behov. Bestämmelsenhärom innebär enligt mening en välmotiverad ändring iförhållande lill gällande rätt. Ett par remissinstanser ifrågasätterom inle gäldenärens uppgiftsskyldighel bör avse även skulder och andraekonomiska förhållanden. framhåller därvid den betydelse somkonkurslagskommitténs förslag om förenklad konkurs m.m. (SOU 1974:6) kan länkasfå i detta hänseende. Enligt kommitténs förslag avskaffas borgenärernaskostnadsansvar vid mindre konkurser. Därmed ökar ocksä behovet av ett altemativt- men billigare och mindre ingripande - förf"arande som Qänar syftet attklariägga gäldenärens förmögenhetsförhållanden. Man riskerar annars enligthovrätten att antalet onödiga, och dyrare, konkurser ökar. Ävenhovrätten för anser att gäldenären bör vara skyldig all uppgesina skulder. På sä sätt underiättas kronofogdemyndighetens möjligheter altutröna gäldenärens skuldsättning och undvika konkursförfarande. Utredningen omsäkerhetsåtgärder m.m. i skatteprocessen anser att upplysningsplikten böromfatta alla uppgifter som har betydelse för utmälningsförrätlningen, bl.a. omskulder. Även förslaget alt gäldenären skallkunna åläggas att inge förteckning över sina tillgångar har fält ett positivtmottagande. Utredningen om säkerhetsåtgärder m.m. i skatteprocessen anser attgäldenären alltid bör vara skyldig alt inge förteckning och att särskildablankellformulär lämpligen kan utformas för ändamålet. är emellertid kritiskt mot förslaget och anser att del bör varatillräckligl all gäldenären kan åläggas all inställa sig hoskronofogdemyndigheten för alt fritt höras angående sina ekonomiskaförhållanden. Bestämmelsen attkronofogdemyndigheten skall kunna förordna lämplig person alt biträdagäldenären vid upprättande av förteckning bör enligt ulnylQasså snart tillgångarna inle kan utredas ulan svårigheter eller eljest är av såkomplicerad natur att sakkunnig bedömning 1980/81:8 4 kap. 14 § 402 RSV och hovrätten för förordar altkostnaden i samband med förordnande av biträde får stanna pä statsverket. Förslaget att gäldenären skall varaskyldig alt pä heder och samvete skriftligen bekräfta de uppgifter om sinafillgångar som han har lämnat vid förhör eller i förteckning och därmedunderkastas straffansvar möter kritik från i , somtror att gäldenärema ofta kommer att nonchalera kallelse till förhör ochundertecknande av försäkran. Bestämmelsen skulle vidare kunna leda fill attgäldenären provoceras till all osant uppge sina tillgångar. Kritik anförs ocksåav , som påpekar att utmätningsåtgärder ofta drabbarmänniskor i små ekonomiska omständigheter. Enligt förbundet kan den föreslagnaordningen komma att uppfattas som en onödig hårdhet från samhällets sida. föreslår attbefattningshavare som handlägger fråga om skriftlig försäkran skall varaskyldig att erinra gäldenären om hans sanningsplikt och om det straffansvar somkan följa enligt BrB. En sådan skyldighet förordas också avhandelskammarförbundet. i årkritisk mot beredningens uttalande att om sökanden begär att gäldenären påheder och samvete bekräftar sina uppgifter, kronofogdemyndigheten måsle beaktayrkandet och de skäl som sökanden har anfört. befarar att deltakan leda till att enskild borgenär regelmässigt framställer sädant yrkande.Enligl mening bör det stå kronofogdemyndigheten fritt allavgöra om förhör bör håUas. För all uppnå en begränsning av antalet förhör börenskild borgenär åläggas viss avgiftsskyldighet. anser attbestämmelsen om skriftlig försäkran bör kompletteras med en regel motsvarande13 8 lagen om utmätningsed, nämligen att gäldenär normalt inle skall varaskyldig all avlägga ny försäkran förrän efter tre är. Även iNorrbottens län är inne på denna tanke. förordar enbestämmelse att om del på sannolika skäl bedöms föreligga gäldenärsbrott,ärendet skaU överlämnas till åklagarmyndigheten. Beredningens uttalande attbestämmelsema i 5 kap. 13 8 inte hindrar att upplysningar inhämtas på ett meraformlöst sätt tas upp av kronofogdeföreningen , som frågar sig i vilkenutsträckning sädana uppgifter som t.ex. har lämnats per telefon kan ligga tillgrund för bevis all gäldenär saknar utmätningsbara tillgångar. mening bör detta kunna vara fallet l.ex. om resullafiösutmätningsförrättning har ägt rum eller omuppgifter har lämnats vid förhör eller i förteckning inom samma tid.Kronofogdemyndigheten bör i sådana fall kunna inskränka sig lill all inhämtauppgifter från gäldenären eller annan per telefon och med ledning av dessauppgifter redovisa målet med hindersbevis. 1980/81:8 4 kap. 14 § 403 Frågan i vad mån förhör med gäldenären bör kunnaersätta hembesök berörs närmare av några remissinstanser. Enligl Ä5V börhembesök även i fortsättningen vara den primära verkställighetsälgärden. Förhörbör dock bli ett värdefullt komplement, fömtsatt att användningen därav blirfakultativ. bör sålunda kunna välja mellan att antingenhålla förhör eller göra hembesök eller göra bådadera. Ett förfarande därförrättning och förhör smidigt kompletterar varandra och där det enaförfaringssättet inte utesluter del andra torde enligt RSV ge de störstafömtsättningarna för en effektiv verksamhei utan nämnvärd ökning avkronofogdemyndighetens arbetsbelastning. En ordning med obligatoriskt förhörskulle kunna vålla ölägenheter beträffande gäldenärer som har läng väg tillkronofogdemyndighetens centralort eller slalioneringsort. Det är givelvis tillstor fördel om kronofogdemyndigheten kan fä kontakt med gäldenären. Genomförslaget om gäldenärens skyldighet att inställa sig till förhör blir fråganberoende av den ambitionsnivå som frän tid lill annan kan råda i detta avseendeoch som bestäms av en ändamålsenlig planering av verksamheten hoskronofogdemyndigheten. är ense med beredningen om bör sträva efler all minska antalet förrättningar i gäldenärens bostad, eftersomdessa som regel ger dåligt resultat lill följd av de liberala beneficiereglema.Det finns dock anledning befara att gäldenären i många fall inte efterkommerkallelse till förhör, även om vite har satts ut i kallelsen eller tidigareförelagt vite har dömts ul. I sådana fall bör kronofogdemyndigheten görahembesök i stället för att påkalla hämtning. Det torde därför inle kunnaundvikas att hembesök måste ske i relafivt stor omfattning även i framtiden.En alltför stark reducering av hembesöken kan enligt föreningen ocksä medföraatt betalningsmoralen försämras och att gäldenären i ökad utsträckning lämnarosanna uppgifter vid förhör. Liknande synpunkter anförs av ,som visserligen delar uppfattningen alt de nuvarande hembesöken kan begränsasmen som anser alt frågan om hembesök endast i ringa mån bör göras beroende avde upplysningar som gäldenären lämnar. RRV anser alt förhör med gäldenären och åläggandeför honom att inge förteckning över sina tillgångar kan vara rationellaalternativ lill rutinmässiga hembesök, särskilt om de kombineras med attinformation om gäldenären inhämtas frän deklaration och tillgängliga register.Enligt RRV är det emellertid angeläget att de nya instituten tiUämpas medurskillning sä alt de inte leder till slentrianmässig avskrivning i de allmännamålen. Under alla förhållanden är det viktigt att indrivningen sä långt det ärmöjligt sker genom personlig kontakt med gäldenären. i Ålvsborgslän anser sig inle övertygad om att de föreslagna reglerna omupplysningsskyldighet för gäldenären leder till att hembesöken kan minskas. Beredningensuttalande att lagen om ulmälningsed bör avskaffas, om de 1980/81:8 4 kap. 14 § 404 föreslagnabestämmelserna om upplysningsskyldighel för gäldenären i utmätningsmålgenomförs, godtas nästan genomgående av remissinstanserna. Nägraremissinstanser berör därvid sambandet med konkurs. Konkurslagskommitténerinrar om all det huvudsakliga syftet med lagen om ulmälningsed är altåstadkomma ett enkelt och billigt förfarande som alternativ till de s.k.faltigkonkursema när del gäller att fä konstaterat huruvida gäldenären harutmätningsbara tillgångar. Institutet fatlig-konkurs har emellertid av olikaskäl ändå kommit att utnyUjas i mycket stor utsträckning. Enligt preliminärauppgifter avslutades omkring 3.000 konkurser som fattigkonkurs, vilketutgör tvä tredjedelar av samtliga avslutade konkurser, medan antalet slutligthandlagda ärenden angående utmätningsed uppgick till ungefär 3.300. Det skulleinnebära en inte önskvärd utveckling, om avskaffande av förfarandet medutmätningsed fick till följd all konkursinslitulel kom att anlitas i ökadomfattning. Det kan emellertid enligt kommittén förutsättas att förfarandetenligt de föreslagna bestämmelserna i 5 kap. 13 8 UB kommer att tillämpasåtminstone i samma utsträckning som det nuvarande förfarandet med ulmälningsed.Sålunda torde del föreslagna förfarandet ofta kunna komma till användning vidindrivning och avskrivning av skatter och andra statliga fordringar. Man börockså kunna räkna med att enskilda borgenärer inle sällan skall nöja sig meddetta förfarande i stället för att föranstalta om konkurs. Liknande synpunkteranförs av handelskammarförbundet. framhåller att förfarandet med utmätningsedsä till vida torde vara föga meningsfullt som del sällan medför att gäldenärenuppger tillgångar ulöver vad som redan har framkommit. Förbundet anser därföratt goda skäl talar för alt edgångsförfarandel avskaffas och i ställetutmälningsförfarandet byggs ut på sätt som beredningen har föreslagit. Det börvara så utformat alt dolda tillgångar i görligaste mån uppenbaras. Ettineffektivt ulsökningsförfarande kan bl.a. ge upphov fill ökat antal konkurser.Vid övervägande av utsökningsförfarandets gestaltning bör därför enligtförbundet återverkningarna i konkurshänseende beaktas. Endast i , som haravstyrkt förslaget all uimätningsgäldenär skall vara skyldig att understraffansvar lämna uppgifter i utmätningsmålet, anser att den nuvarandeordningen med utmätningsed vid domstol bör behåUas. framhåUer attdomstolen för gäldenären framstiir som en opartisk myndighet som inte tidigarehar tagit befattning med saken. Del har synts lämpligt att föra sammanbestämmelser om upplysningsplikt för gäldenären med regler om hur dennaskyldighet skall utkrävas. Bestämmelser om förhör och om tvångsmedel som stårtill buds har emellerfid tagils upp i 2 kap. Tredje mans skyldighet all lämnaupplysningar regleras i nästföljande paragraf. Jag delar uppfattningen att del är en brist inuvarande ordning att uimätningsgäldenär inte är skyldig alt i mälet hoskronofogdemyndigheten lämna 1980/81:8 4 kap. 14 § 405 uppgifterom sina tillgångar och att gäldenären sålunda kan förtiga tillgångar ocht.o.m. i allmänhet utan påföljd lämna oriktiga uppgifter. Utmätningsbar egendomutgörs numera inte i samma utsträckning som tidigare av lösöre i gäldenärensbostad utan består ofta av fillgångar av annat slag, bl.a. fordringar ochrättigheter, vUka kronofogdemyndigheten inle har samma möjlighet att utanmedverkan av gäldenären eller annan skaffa sig kännedom om.Kronofogdemyndigheten är därför i stor utsträckning hänvisad lill upplysningarsom kan erhållas om gäldenärens tillgångar, i första hand av gäldenären själv.Del kan erinras om att i flera andra länder är uimätningsgäldenär skyldig attlämna behövliga upplysningar i utmätningsmälel. 1 likhet med remissinstansemagodtar jag sålunda beredningens förslag om införande av skyldighet förgäldenären alt medverka i det exekutiva förfarandet genom alt lämnaupplysningar om sina tillgångar. Denna skyldighet utgör en viktig nyhet frånsåväl principiell som praktisk synpunkt. Upplysningsplikten bör kunna bidratill all göra utmälningsförfarandet mera effektivt. Den inverkar också påhandläggningen av målen. Till denna fråga återkommer jag i det följande. Beredningens förslag om upplysningsplikt förgäldenären avser dennes tillgångar. Bestämmelsen syftar till all kronofogdemyndighetenskall kunna få sädana upplysningar att den utmätningsbara egendom som finns kantas i anspråk. Det är sålunda tydligt alt uppgiftsskyldighelen omfattar ävenegendom, som gäldenären har avhänt sig men beträffande vilken besittningstagande,underrättelse tUl iredje man eller annan liknande åtgärd som krävs för attöverlåtelsen skall gälla mot överiåtarens borgenärer inte har ägt mm.Skyldigheten är naturiigtvis inte inskränkt lill en uppräkning av tillgångarnautan avser även andra upplysningar som kronofogdemyndigheten behöver för allkunna la ställning liU om egendomen kan och bör utmätas och för att säkerställautmätningen, bl.a. uppgifter om tillgångamas närmare beskaffenhet och var definns. Ett par remissinstanser har ansett att gäldenärensupplysningsplikt bör avse även skulder och andra ekonomiska förhåUanden. Ävenom sådana uppgifter ibland kan tänkas ha betydelse för sökanden eller annan, ärdel enligt min mening inte lämpligt att betunga utmätningsförfarandet medutredning därom. Det bör emellertid påpekas all skyldigheten att lämnauppgifter om tUlgångama även omfattar upplysningar i vad mån egendom häftar förfordran, t.ex. pä gmnd av panträtt. Att upplysningsskyldigheten begränsas tillatt avse tUlgångama torde knappast kunna påverka antalet konkurser i någonstörre omfattning. 1 enlighet med det sagda anges i första stycket avförevarande paragraf att gäldenären är skyldig all lämna de uppgifter om sinatillgångar som kronofogdemyndigheten behöver. All som beredningen harföreslagit uttryckligen ange att uppgiftema skall lämnas noggrant synes intebehövligt. Det är tydligt att gäldenärens upplysningar skall vara såpreciserade att de kan ligga till grund för kronofogdemyndighetens bedömning. I fråga om de medel som bör ståtill buds för att avkräva gäldenären upplysningar villjag tiU en början erinraom att enligt 2 kap. 10 S. som är generellt tillämplig i alla slagsutsökningsmål, får kronofogdemyndigheten vid behov hälla förhör med svaranden.Kallelse till förhör kan förenas med vitesföreläggande och under vissaförutsättningar kan svaranden hämtas till förhör (2 kap. 10 8 tredje stycketoch 12 8 andra stycket). Vidare kan gäldenären med slöd av 2 kap. 15 8föreläggas vite i samband med alt han avkrävs uppgifter. Om gäldenären iredskasoch synnerliga skäl föreligger, kan enligl 2 kap. 16 8 häktning komma i fräga. Beredningens förslag attkronofogdemyndigheten, vid sidan av befogenheten att hålla förhör medgäldenären, även skall kunna ålägga denne att inge förteckning över sinatillgångar har godtagits av praktiskt tagel alla remissinstanser. Även Jaganser att sädan skyldighet bör slås fast i UB Gfr vad som sägs om avskaffandeav systemet med ulmälningsed i det följande). Förteckningen synes börabegränsas till tillgångarna. Någon skyldighet för gäldenären att alllid ingeförteckning över sina tillgångar bör dock inte föreskrivas. Huruvida sådanförteckning bör avkrävas gäldenären får avgöras från fall lill fall. Åläggandeför gäldenären att inge förteckning kan förenas med vitesföreläggande och vidtredska föranleda häktning. Även förslaget alt lämplig person vid behov skallkunna förordnas att biträda gäldenären med upprättande av förteckning anser jaglämpligt. Kostnaden för sådant biträde bör stanna på statsverket. Bestämmelser om gäldenärensskyldighet att inge förteckning och om biträde för upprättande av förteckninghar i departementsförslaget tagits upp som ett andra stycke i 14 8. I det föregäende har jag nämntvilka tvångsmedel som skall slå till buds för alt framtvinga uppgifter avgäldenären. För att skyldigheten all lämna upplysningar skall bli effekfiv böräven lämnandet av oriktiga uppgifter vara sanktionerat. I detta syfte harbcedningen föreslagit att gäldenären skall vara skyldig att på heder och samveteskriftligen bekräfta sina uppgifter om tUlgångarna, med påföljd att den somlämnar osanna uppgifter eller förtiger sanningen kan straffas enligt 15 kap. 108 BrB för osann försäkran resp. vårdslös försäkran. Detta förslag, som harfillsiyrkls eller lämnats ulan erinran av nästan alla remissinstanser, börgodtas. En bestämmelse i saken har tagits upp i tredje stycket av 14 8.