mot · G3021117 · 1980-01-21 00:00:00 — av m. fl. om skärpta straff för narkotikabrott Höj maximistraffen för narkotikabrott till och placera grova narkotikabrottslingar på speciella och isolerade anstalter! Dessa krav framförs nu från åklagare och poliser som sysslat med narkotikabrottslighet. De innebär indirekt en kritik inte minst mot oss politiker, en kritik som vi borde ta fasta på och dra lärdom av. Det talas mycket om vård av narkomaner. Det är riktigt att vården av narkotikamissbrukare måste förbättras både kvantitativt och kvalitativt. Men många som arbetar i denna vård frågar sig om den egentligen hjälper, så länge man inte kan stoppa tillströmningen av gifter till de mycket unga narkomanerna. Det förekommer ofta att den som blivit slav under narkotikan måste begå brott för att få medel till anskaffande av olika former av stimulantia eller knark. I många fall blir dessa människor också ertappade och dömda till fängelsestraff. Självfallet borde avtjänandet av fängelsestraff i sådana fall kombineras med vård, i detta ords rätta bemärkelse, för att missbrukaren skall kunna anpassas till en tillvaro ute i samhället efter det att vederbörande kommit ut från fängelset. Detta tycks emellertid f. n. vara en omöjlighet. Det finns i vårt land strängt taget ingen anstalt som är narkotikafri. Tvärtom framkommer allt oftare uppgifter om att mycket av den organiserade narkotikahandeln utövas via våra fängelser. Denna försäljning bedrivs av intagna som är dömda just för att ha ägnat sig åt narkotikhandel i yrkesmässiga former. Dessa människor är ofta inte själva narkotikamissbrukare, och för dem krävs alltså inte den vård som missbrukarna är i behov av. Sådana knarklangare måste i stället oskadliggöras för så som möjligt och isoleras från omvärlden genom att placeras på säkra anstalter, där de inte kan fortsätta med sin hantering. Med långa straff, utan permissioner, har de inte heller möjlighet att komma i kontakt med omvärlden för att kunna göra upp planer för hur en fortsatt knarkhantering skall bedrivas. Storleken av de problem som här berörts omvittnas nu från olika håll av människor som kommit i beröring med dem. Och dessa problem är mångfalt större än vad ledamöterna i riksdag i allmänhet tror. Vad som sker är ingenting annat än mord på en stor del av den unga uppväxande generationen, och domen kommer att bli hård över de politiker och lagstiftare som inte törs se sanningen i vitögat och skärpa tonen. Det som anförs av åklagare och polis i narkotikafrågan får nu stöd också genom det som kommit fram i en artikelserie i en av våra större Kvällspressen är ju inte det läger som man normalt brukar åberopa som sanningsvittne, men vi tror att den här artikelserien verkligen har visat sanningen. Detta har också omvittnats av inblandade parter, såväl de anhöriga som polis och andra myndigheter. Det är fråga om skakande reportage, som verkligen borde få oss att känna vårt ansvar. Många av de stora narkotikahandlarna bär utländska namn, vilket ger en indikation om att den svenska släpphäntheten kan ha gjort vårt land till en internationell knarkhandelsfristad. Det är hög tid för oss politiker att vakna och se sanningen som den verkligen är. Vad som framstår som angeläget är en skärpning av såväl minimistraffet som det högsta fängelsestraffet, , enligt narkotikastrafflagen. Likaså måste en betydligt strängare restriktivitet visas vid beviljande av permissioner till personer dömda för narkotikabrott än vad som är fallet. Dessutom bör stark återhållsamhet iakttas med avkortning av straff för narkotikabrott. En snabb genomgång av förutsättningarna för och effekterna av åtgärder av här nämnt slag är starkt påkallad. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en skyndsam utredning samt förslag syftande till att 1. skärpa straffpåföljderna för narkotikabrott, 2. förändra formerna för fängelsestraff för sådana brott så att den dömde i största möjliga utsträckning förhindras att få befattning med narkotika och/eller bedriva handel med narkotika. BO () ()