mot · G502519 · 1980-01-20 00:00:00 — Kommentarerna till budgetpropositionen på kriminalvårdens område koncentreras till en redogörelse för den svåra beläggningssituationen på anstalter och häkten. Beläggningssituationen vid kriminalvårdsanstalterna inger oro, skriver föredragande statsråd, och han konstaterar också i en framtidsprognos att anstaltsbeläggningen vid en oförändrad kriminalpolitik kommer att öka . Denna dystra framtidsprognos borde kanske också kommenteras utifrån en allmän samhällsanalys. Ett samhälle med en fortsatt ökande arbetslöshet och utslagning från arbetsmarknaden är förstås en grogrund också för en ökad och allt allvarligare kriminalitet liksom för drogmissbruk med ty åtföljande kriminalitet. En progressiv kriminalpolitik måste för att lyckas ha som grund en progressiv politik för samhället som helhet; en politik som tar fasta på människors vilja till arbete, och som på alla sätt bekämpar arbetslöshet, som låter människor få ett reellt inflytande på sin arbetsplats och över sin bostadsmiljö och som också på alla sätt bekämpar passivitet liksom isolering och konkurrens människor emellan och uppmuntrar till gemenskap och samarbete. Den politik som f. n. förs i lämnar mycket övrigt att önska i detta avseende, och mot den bakgrunden kanske det inte är så förvånansvärt, att inte heller kriminalpolitiken får annat innehåll än ett konstaterande av dystra fakta om en alltmer ökande kriminalitet. Några förslag till reformer, för att bryta det ökande antalet intagna finns inte, trots att förslag till sådana inte saknas i utredningar och tidigare motioner till , förslag som avslagits eller skjutits enbart av statsfinansiella skäl. I de inledande kommentarerna till budgetpropositionens bilaga 5, , görs en indelning av samhällets åtgärder mot brott. Rehabiliterande åtgärder nämns som en grupp, och dit hör enligt propositionen de åtgärder som syftar till att ge personer som har begått brott bättre förutsättningar till anpassning i samhället. Eftersom återfallsbrottsligheten utgör en avsevärd del av den samlade kriminaliteten, är det uppenbart att ett framgångsrikt arbete för att underlätta lagöverträdarnas anpassning fyller en mycket betydande funktion även från brottsförebyggande synpunkter, anförs vidare i propositionen. Något längre fram kan man i propositionen under rubriken påföljder av brott läsa att klara belägg finns i stället för att frihetsberövande påföljder, trots de stora ansträngningar som läggs ned inom kriminalvården, oftast har direkt negativa verkningar med dålig rehabilitering och hög återfallsfrekvens som följd". Av dessa två citat ur budgetpropositionen att döma måste slutsatsen bli att frihetsberövande påföljder står i strid med samhällets rehabiliterande åtgärder och inverkar negativt på förebyggande av brott. Ändå kan samhället knappast helt undvara fängelsestraff. Vissa företeelser är för samhället och medborgarna så stötande att en reaktion från samhället är nödvändig. Dessa reaktioner har växlat under historiens gång, och i dagens samhälle tillämpas penningbot och frihetsberövande. Fängelsestraffet är ett nödvändigt ont, och vad som därför borde vara självklart är att vidta de åtgärder som är möjliga för att minimera dess skadliga effekter. Vpk har gett förslag till sådana åtgärder i ett flertal motioner, och många av förslagen har avslagits enbart på grund av statsfinansiella skäl. Att detta är dålig ekonomi , det visar en brottsutvecklingsprognos som nämndes inledningsvis. Vi återupprepar därför nedan några av de förslag som vi anser är mest angelägna att genomföra : Ett snabbare förverkligande av lokalanstaltssystemet. Minskning av bostadsavdelningarnas storlek. Försök med narkotikafria avdelningar enligt den s. k. Osteråkersmodellen på flera anstalter. Ökad satsning på frigångshem av typ Björka. Genomförande av systemet med marknadsmässiga löner. Senareläggning av inlåsningen till 21.00. Utökning av antalet fritidsassistenter. Vi är medvetna om att dessa förslag kostar pengar. Enligt vår mening blir det dock dyrbarare att avstå från dessa förändringar. Vi anser att hos regeringen bör begära en plan för en successiv reformering av kriminalvården . Ovanstående förslag gör inte anspråk på att vara heltäckande, men de bör ingå i en sådan plan. Vad gäller de konkreta anslagen inom kriminalvården vill vi liksom föregående år föreslå smärre höjningar. Det gäller även anslaget till biblioteksverksamheten inom kriminalvårdsanstalterna. Situationen för folkbiblioteken har inte blivit bättre sedan föregående år, och det är enligt vår mening ett anständighetskrav att staten ger full kostnadstäckning för denna verksamhet och inte vältrar över delar av kostnaderna på kommunerna. Vi anser också att kostnaderna för behandlings- och stödåtgärder inom frivården skall utgå enligt KVS:s förslag. I stället görs nu i propositionen en nedskärning med . helt utan att detta kommenteras. Det är anmärkningsvärt, eftersom KVS i sin anslagsframställning räknat upp denna post med . både i sitt reform- och i sitt besparingsförslag. Det kan knappast vara framsynt att skära ned just här, en väl fungerande frivård är ju ett av medlen för att få återfallsbrotten att minska och därmed spara pengar. Avslutningsvis kan konstateras att regeringen tvingats räkna upp lönekostnaderna för kriminalvårdsanstalterna med 9,5 milj. kr. Det visar att en kriminalpolitik som inte tar itu med den ökande brottsligheten kommer att bli mycket dyrbar . Med hänvisning till vad som anförts föreslås 1. att under bilaga 5, E 2. Kriminalvårdsanstalterna, beslutar att anvisa ett med . i förhållande till regeringens förslag förhöjt belopp avseende biblioteksverksamhet, 2. att hos regeringen hemställer om förslag i enlighet med vad som anförts i motionen avseende reformering av kriminalvården, 3. att under bilaga 5, E 3. Fri vården, beslutar att anvisa ett med . i förhållande till regeringens förslag förhöjt belopp avseende behandlings- och stödåtgärder. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)