mot · G3021118 · 1980-01-25 00:00:00 — erhöll vederbörande s. k. korttidspermission av . Han återvände inte till kriminalvårdsanstalten efter permissionen. Han greps i efter att i ha inköpt ett narkotikaparti. Från har upplysts att ifrågavarande person erhöll permission, eftersom hans brott enligt inte haft internationell anknytning och han inte visat rymningsbenägenhet. tillämpade gängse principer, då permissionen beviljades. Parentetiskt kan nämnas att den grova varusmugglingen för vilken han dömts avsåg bl. a. ett narkotikaparti, som han själv varit med om att inköpa i . Det ter sig uppenbarligen stötande för de rättsvårdande myndigheterna polis, åklagare, domstolar- och även för allmänheten att permission beviljas efter så kort tids frihetsberövande trots att vederbörande dömts till ett långvarigt frihetsstraff för samhällsfarlig kriminalitet. Det har säkerligen ej heller förankring i det allmänna rättsmedvetandet utan en mer restriktiv permissionspolitik står bättre i överensstämmelse med rättskänslan hos gemene man. Det kan vara svårt att bedöma om det i ett enskilt fall då permission normalt skulle beviljas finns en påtaglig fara för fortsatt brottslig verksamhet. Enligt vår mening skulle i enlighet med vad vi tidigare gjort gällande i bedömningen underlättas om orden påtaglig i uttrycket påtaglig fara utgick ur 32 § lagen om kriminalvård i anstalt. Genom att polisen lyckats få fast ett antal grova narkotikaförbrytare, som avtjänar relativt långa fängelsestraff, finns ett ganska stort antal långtidsintagna på de slutna riksanstalterna. Dessa synes i viss utsträckning kunna fortsätta sin brottsliga verksamhet även innanför de slutna riksanstalternas murar. Färska siffror från tyder på att de intagnas valda förtroendemän i inte ringa utsträckning är sådana som är ådömda långa frihetssstraff för narkotikabrottslighet. av ledamöterna i förtroenderådet är enligt dessa siffror ådömda straff för grovt narkotikabrott eller grov varusmuggling. Anstaltsklientelet i dess helhet har en andel dömda för grovt narkotikabrott och grov varusmuggling som ligger . Dessa förtroendemän åtnjuter i denna egenskap friheter och lättnader inom sådana områden som gäller besök, rätt att ta emot brev, ringa och ta emot telefonsamtal etc. Val av de intagnas förtroendemän med acklamation eller i övrigt med handuppräckning eller annan valmetod som avslöjar den enskilde röstarens uppfattning saknar i fängelsemiljön alla förutsättningar att bli en från rädsla och hot fri valprocedur. Det svenska samhället håller i själva verket handlarna i narkotika med en marknad på våra fängelser. Genom den ordning som råder och länge rått inom svensk kriminalvård är detta precis vad som sker genom den olyckliga blandningen av de intagna. Icke missbrukande storhandlare, genomgående något äldre, blandas tillsammans med gravt beroende narkomaner, de flesta yngre som kommit på kant med rättvisan tidigt i tonåren. Det osunda psykologiska klimat som uppstår mellan de intagna i denna situation utnyttjas i ett mycket smidigt spel som storhandlarna bedriver. De behöver nämligen inte nödvändigt öppet visa sin makt, när denna är så självklar i kraft av narkomanernas beroende och underkastelse av rädsla att inte stå på god fot med dem de är beroende av. Vi anser att denna blandning av fångar är direkt i strid med grunderna för kriminalvården. I 20 § i kriminalvårdslagen stadgas att intagna som utgör fara för menligt inflytande på andra intagna får hållas skilda från andra intagna. Denna paragraf bör användas för att komma till rätta med narkotikaproblemet i våra fängelser. Vi har svårt att tänka oss något inflytande som skulle vara mer menligt än det som de stora knarkhajarna har på de narkotikaberoende fångarna och/eller de intagna som begått mindre ekonomiskt lönsamma brott. Utifrån de cyniska brott de icke missbrukande storhandlarna begått kan man sluta sig till att de utgör fara för menligt inflytande på andra intagna. Av de intagna som enligt 20 § sitter på isoleringsavdelningarna är det inte så många av storhandlarna i narkotika. Storhandlarna avancerar smidigt i systemet - till studier, självstudier, studiegårdar och andra lindrigare och öppnare behandlingsinstitutioner. Dessa är ju de artiga, belevade som väl vet hur de skall uppträda, medan det övriga klientelet består av dem som upplevs som besvärliga, störande och rastlösa. Denna blandning av fångar får som konsekvens att de unga narkomanerna i storhandlarna finner identifikationsobjekt. De unga narkomanerna behöver verkligen identifikationsobjekt. Att kriminalvården skall erbjuda dem denna typ av identifikationsobjekt i form av storhandlare i narkotika kan aldrig vara försvarbart utifrån syftet med vården. Småtjuvarna börjar drömma om större och finare affärer; de får också lära sig hur, en del av dem får förmodligen också chansen att så smått börja med dessa större och finare affärer, ty storhandlarna behöver sina hantlangare. Det ligger nära till hands, eftersom de flesta av de yngre brottslingarna förutom för stölder och våld av olika slag även är dömda för narkotikainnehav. Enligt vår mening får denna blandning av intagna allvarliga konsekvenser för narkotikaproblemet i samhället. Vår tes är att det oundvikligen leder till att narkotikaproblemet i hela samhället trappas upp. För det första genom att de narkotikamissbrukande brottslingarna kommer att lämna fängelserna som större narkotikamissbrukare än de var när de kom dit. De kommer alltså att svara för en större efterfrågan, särskilt genom de kunskaper i storhandel de fått i fängelset. För det andra kommer storhandlarna att efter långa fängelsestraff lämna fängelserna med ett fast, stort och etablerat kundunderlag genom att samhället via kriminalvården hållit dem med en marknad även de suttit inne. Insmuggling av narkotika till anstalterna är i hög grad ägnad att störa och sabotera anstaltsvården. Ett dylikt brott av en permittent bör enligt vår mening betraktas som ett mycket allvarligt brott, vilket på ett mera uttryckligt sätt bör framgå av själva lagen. I konsekvens härmed bör också införande av narkotika till kriminalvårdsanstalt eller annan vårdinrättning av annan än permittent betraktas som en i hög grad försvårande omständighet vid bedömande av brottets svårighetsgrad. För detta krävs emellertid en ändring av narkotikastrafflagen så att brottet i ett dylikt fall t. ex. är att betrakta såsom grovt. Insmuggling av narkotika på anstalterna måste också bemästras genom en mer differentierad behandling av de intagna, varvid de som frivilligt önskar underkasta sig kontinuerlig stickprovsvis kontroll av förekomst av narkotika i kroppen ges möjlighet till kriminalvård i relativt sett större frihet än övriga. De narkomaner som inte vill underkasta sig detta bör enligt vår mening få finna sig i att hållas i anstalt med betydligt mer restriktiv kontakt med yttervärlden. Utgångspunkten måste självfallet vara att alla kriminalvårdsanstalter skall vara helt fria från illegal narkotika. Förhållandena på flera anstalter synes ha utvecklats därhän att den ordinarie anstaltspersonalen inte kan hantera de svåra langar- och missbruksproblemen. En rad åtgärder måste därför vidtas som får ses som de första stegen på väg mot att helt få bort den illegala narkotikan från anstalterna. De särskilda visitationspatrullerna, s. k. svarta gäng, synes ha uppnått goda resultat i sin verksamhet. En ökad satsning på dylika visitationspatruller borde kunna ge resultat vad gäller innehavet av narkotika på anstalterna. Vi föreslår att kampen mot narkotikabrottsligheten inom kriminalvården riktas in på följande områden. Narkotikabrottslingar måste hållas under effektiv anstaltsbehandling som omöjliggör att de kan fortsätta med sin utanför anstalten bedrivna verksamhet eller medverka till insmuggling och försäljning eller langning av narkotika inne i anstalterna. Okad satsning på särskilda visitationspatruller inom kriminalvården. Mer differentierad behandling av de intagna på kriminalvårdsanstalterna för att förhindra insmuggling av narkotika. Skärpta permissionsbestämmelser för dem som dömts till narkotikabrott. Mot bakgrund av vad som anförts hemställs 1. att hos regeringen begär en översyn av straffbestämmelserna i narkotikastrafflagen och varusmugglingslagen, 2. att uttalar att den allvarliga situationen inom narkotikabrottsligheten särskilt måste beaktas vid det fortsatta arbetet med fördelning av polismanstjänster, 3. att hos regeringen begär en översyn av permissionsbestämmelserna särskilt vad avser intagen med narkotikabrottslighet i domen, 4. att hos regeringen begär en utvärdering av försöken med s. k. narkotikafri kriminalvård. () () () () () () () () () () () () PER STENMARCK (m) PER () () () ()