mot · G302215 · 1980-01-14 00:00:00 — av m. fl. om användningen av hälso- och miljöfarliga produkter tillkom lagen om hälso- och miljöfarliga varor. Lagen var ett svar på den mycket starka kritik som riktats mot de ansvarigas agerande i bekämpningsfrågor. SJ-anställda, som besprutat banvallar, tillhörde den grupp människor som genom sitt arbete direkt berördes av gifternas verkan och som slog larm då man misstänkte ett samband med cancer. Lagen om hälso- och miljöfarliga varor hälsades med tillfredsställelse av landets miljöaktiva. Det ansågs unikt med den omvända bevisbörda som föreskriver att grundad misstanke om ett preparats skadlighet skall utgöra tillräckligt skäl för ett förbud och att det åligger tillverkaren att motbevisa misstanken. Såväl representanter för dåvarande regeringen som fackligt aktiva och miljörörelsen sade sig vara övertygade om att den nya lagstiftningen effektivt skulle sätta stopp för alla andra misstänkta miljögifter. Men lagen har grovt saboterats av flera inblandade parter. uttalade intentioner och riktlinjer när lagen antogs har nonchalerats. De offentliga myndigheter som enligt lagstiftningen har högsta ansvaret har i regel tillmötesgått krav från gifttillverkare och gifthanterare i stället för att lyssna på miljöopinionens krav. har emellertid denna opinion varit så stark att regering och riksdag tvingats ingripa för att stoppa preparat som uppenbarligen borde ha förbjudits av tillsynsmyndigheten. Ett känt exempel är fenoxisyran 2,4,5-T, som innehåller dioxin och som var en del av handelspreparatet hormoslyr. 2,4,5-T förbjöds av , men inte , dvs. närmare efter Sevesokatastrofen i . Ett senare exempel var när jordbruksministern i senaste valrörelsen gick ut och vädjade till skogsägarna att avbryta skogsbesprutningarna. Grundad misstanke om fenoxisyrornas skadlighet har funnits under en rad av år och har framförts av såväl forskare som en mycket stark opinion. utfördes en epidemiologisk undersökning (SundellAxelsson) beträffande svenska banarbetare anställda vid och som exponerats för olika växtgifter. Avsikten med undersökningen var att utvärdera totaldödlighet, cancerdödlighet och dödlighet i lungcancer. I utredningen hävdades att de arbetare som sprutat med amitrol drabbades i större utsträckning än de som hanterat fenoxisyror. Detta sades vara i så god överensstämmelse med djurexperimentella erfarenheter att försiktighet i användningen av amitrol måste anbefallas. Amitrolet förbjöds, och fenoxisyrorna 2,4,5-T och 2,4-D frikändes. I nr 35/1977 meddelas emellertid att ovanstående undersökning reanalyserats och att det nu fanns en viss misstanke om att översjuklighet i tumörer skulle kunna åstadkommas även av fenoxisyror. Efter detta har nya larmrapporter lagts fram. I en undersökning av skogsarbetare i , gjord av m. fl. vid onkologiska kliniken i , dras följande slutsats: Av undersökningen framgår att det föreligger en klart ökad risk för maligna mesenkymala mjukdelstumörer associerad med hantering av fenoxisyror eller klorfenoler. I en senare undersökning av jordbruksarbetare i , gjord av professorerna , docent , läkarna , heter det: Sammanfattningsvis talar studien för att exposition för fenoxisyror torde utgöra en riskfaktor vid uppkomsten av maligna mesenkymala mjukdelstumörer och att risken hänför sig inte endast till sådana fenoxisyror, vilka i likhet med vissa klorfenoler kan innehålla polyklorerade dibensodioxiner och dibensofuraner, utan även till andra fenoxisyror. Trots dessa larmrapporter har produktkontrollnämnden inte förbjudit fortsatt användning av 2,4-D, MCPA m. fl. I detta sammanhang finns också anledning att erinra om vad vid sin kongress beslutade, nämligen att om kemiska medel som används i skogsbruket visar sig medföra risker av betydelse för den som arbetar med medlen eller kommer i beröring därmed, så är ett totalförbud det enda acceptabla beslutet. Få preparat har diskuterats så intensivt som fenoxisyrorna. Ingen annan kemisk produkt har varit föremål för så många olika protestaktioner. Varje besprutningssäsong kämpar lokalbefolkningen på många håll i landet för att få stopp på giftspridningen i skogen. I kampen deltar skogsarbetare, miljögruppsmedlemmar och allt fler människor som upptäckt att ansvarig myndighet underlåter att använda den restriktiva lagstiftning som finns. En stor del av människorna saknar helt förtroende för de centrala tillsynsmyndigheterna. Ävenså hälsovårdsnämnderna, den lokala tillsynsmyndigheten, saknar i praktiken möjlighet att ingripa mot besprutningar även om t. ex. en vattentäkt hotas. Ett av de löften som getts handlade om att ge de lokala tillsynsmyndigheterna större befogenheter att skydda människor och miljö inom den egna kommunen. De flesta beslut som syftat till att minska giftspridningen har upphävts av högre instanser (länsstyrelse m. fl.). Den negativa handläggningen har ofta skett med stöd av uttalanden från produktkontrollbyrån vid . Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att beslutar om totalt förbud mot användningen av fenoxisyror i skogsbruket, 2. att beslutar om totalförbud mot all kemisk lövbekämpning i skogsbruket, 3. att hos regeringen hemställer om förslag om vidgade befogenheter för hälsovårdsnämnderna i tillsynsarbetet anslutning till lagen om hälso- och miljöfarliga varor. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) PER (vpk)