mot · G3021069 · 1980-01-24 00:00:00 — Motion 1979/80:1069 av m. fl. Regeringen bemyndigade vid sammanträde chefen för ekonomidepartementet att tillkalla en kommitté med högst 5 ledamöter med uppdrag att utreda med jordbruksfinansieringen sammanhängande frågor. Med jordbruk avses i kommittédirektiven (Dir. 1979:58) även skogsbruk. har uppdragit åt regeringen att skyndsamt utreda de mindre och medelstora företagens finansiella situation samt lägga fram erforderliga förslag för att befrämja utvecklingsmöjligheterna inom denna företagssektor. Dessa båda utredningar ger tillsammans möjligheter till en bred överblick över svenska näringars finansieringsproblem. Tyvärr synes dock trädgårdsnäringen inte komma att närmare beröras i någon av utredningarna. Trädgårdsnäringen omsätter ca och består av såväl familjeföretag som företag med upp till flera tiotal anställda. Av beslut om trädgårdsnäringen (prop. 1978/79:136, JoU 1978/79:29) framgår att förutsättningarna för trädgårdsproduktion i vårt land är goda och att den väntade efterfrågeökningen bör kunna tillgodoses genom en utökad svensk produktion. Man ser det vidare som en självklar utgångspunkt att konsumenterna tillförsäkras produkter av god kvalitet till rimliga priser och att de som arbetar inom trädgårdsnäringen skall ha en ekonomisk och social standard, likvärdig med den som erbjuds inom andra näringar. I likhet med vad som gäller för jordbruket ges statligt stöd för att underlätta finansieringen av trädgårdsföretag. Detta sker i form av lånegaranti och i vissa fall som statsbidrag i samband med rationaliseringsåtgärder inom trädgårdsnäringen, nyförvärv av mark eller insats i sammanslutning inom trädgårdsproduktionen samt förvärv eller lösen av andel i sådan sammanslutning. Stödet ges till trädgårdsföretag som driver helt yrkesmässig produktion av trädgårdsprodukter. Med trädgårdsprodukter avses köksväxter, frukt och bär, plantskoleväxter, blommor och krukväxter. Start och/eller utveckling av företag inom trädgårdsodlingen kräver insats av kapital i betydande omfattning. Möjligheten till självfinansiering är därför begränsad och måste kompletteras med främmande kapital. I samband med tillväxt av företagen, ersättningsbyggnation och genom den med tiden alltmer avancerade tekniska utrustningen i trädgårdsföretagen blir kapitalbehovet allt större. Inte minst i samband med att den för växthusodlingen nödvändiga 1* 1979/80. produktionsenergin stigit våldsamt i pris, har finansieringsbehovet accentuerats. Med känd teknik kan man göra besparingar av oljeförbrukningen. Detta innebär emellertid avsevärda investeringsinsatser i ett läge, då stora delar av näringen befinner sig i en besvärlig likviditetssituation. Lån/krediter förmedlas av olika banker och kreditinstitut, varav en del har en starkt specialiserad inriktning. Privata, halvstatliga och statliga bank- och kreditinstitut finns. Villkoren för utlåning varierar starkt såväl i fråga om lånebelopp, räntefot, amorteringstid, säkerheter som ändamål med den verksamhet, för vilken utlåning sker. Den med tiden mer och mer specialiserade inriktningen av olika kreditinstituts verksamhet har kommit till uttryck genom destinationen av de lån som förmedlas eller lämnas, exempelvis genom industrikredit, företagskredit, lantbrukskredit, hantverks- och industrilånefond, , exportkredit osv. För de olika institutens utlåningsverksamhet har speciella föreskrifter fastställts rörande ändamål, branschinriktning m. m. Dessa föreskrifter är inte alla helt entydiga, och en praxis som kan vara svår att överblicka har utvecklats. Trädgårdsodlingen är varken industrijordbruk eller hantverk och kommer därför ofta att hänga i luften vid ändamålsbestämningen för eller tillämpad praxis av kreditinstituten. Efterfrågan av kapital är stor och ofta finns låneköer. Det har då inte varit angeläget för instituten att söka sig utanför den mera formellt fastställda ramen för utlåningen. Vidare har det varit svårt att i denna efterfrågesituation få krediter beviljade, även om statlig kreditgaranti kunnat lämnas. Även i fråga om säkerheter är trädgårdsnäringens ställning något oklar. Ett exempel härpå är att företagsinteckning får meddelas endast om näringsidkaren skulle ha varit bokföringsskyldig enligt bokföringslag eller driver jordbruk eller skogsbruk. En jordbrukare kan således alltid få företagsinteckning. Reglerna i detta avseende har inte ändrats på grund av nya bokföringslagens tillkomst (prop. 1975:104, s. 145). En trädgårdsodlare kan därför ej lämna företagsinteckning, vilket är olyckligt. Dessutom tillämpas gällande regler olika i olika delar av landet. Av vad som ovan anförts framgår att det föreligger ett stort behov av en översyn av trädgårdsnäringens finansieringssituation. Då det finns stora likheter mellan samhällets målsättningar för jordbruk och trädgård, anser vi att det vore lämpligt att utredningen om jordbrukets kapitalförsörjning ges tilläggsdirektiv, som innebär att man även bör behandla trädgårdsnäringens kapitalförsörjning på motsvarande sätt. Det bör emellertid betonas att hänsyn måste tas till de avgörande skillnader som föreligger i de båda näringarnas struktur avseende kapitaloch sysselsättningsintensitet etc. Med stöd av ovanstående hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla om att utredningen om jordbrukets kapitalförsörjning erhåller tilläggsdirektiv, som innebär att man utreder trädgårdsnäringens kapitalförsörjning på motsvarande sätt. () () () () () ()