mot · G40241 · 1980-10-22 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:10 om ändring i kreditupplysningslagen (1973:1173), m. m. I proposition 1980/81:10 föreslås att kreditupplysningslagen skall omfatta finansbolagens interna kreditupplysningsförmedling. Detta till skillnad för vad som gäller för andra kreditinstitut som i likhet med finansbolagen står under bankinspektionens tillsyn. (Lagen gäller inte förmedling av kreditupplysningar mellan företag inom samma koncern.) Flera skäl till denna ståndpunkt redovisas. Ett skäl påstås vara att om undantagsregeln för bankernas interna kreditupplysningsförmedling får omfatta även finansbolagen skulle det innebära en kraftig inskränkning av lagens nuvarande tillämpningsområde. Denna inskränkning är emellertid begränsad eftersom flertalet finansbolag redan är undantagna i följd av att de är dotterbolag till banken och därmed ej omfattas av lagen i följd av den s. k. koncernregeln. Ett annat skäl som åberopas är att en betydande del av kreditupplysningsförmedlingen till och från de expanderande finansbolagen sker utan att skyddsreglerna i kreditupplysningslagen gäller för den. Det finns anledning påminna om att det endast är fråga om finansbolagens interna förmedling och även denna del av finansbolagens verksamhet står under kontinuerlig tillsyn av bankinspektionen varigenom erforderligt skydd garanteras. Lagen blir emellertid tillämplig, i den mån finansbolag lämnar kreditupplysning externt, dvs. till några som inte omfattas av bankinspektionens tillsyn. I sådant fall kommer också verksamheten att stå under tillsyn av datainspektionen. Ytterligare ett skäl som anförs är att det bör beaktas att inte alla finansbolag omfattas av den antagna lagen om finansbolag och därmed av bankinspektionens tillsyn. Det kan hävdas - sägs det - att finansbolag med likartad verksamhet och likartade förutsättningar i övrigt skall behandlas lika i kreditupplysningssammanhang vare sig de står under bankinspektionens tillsyn eller inte. Här måste emellertid beaktas att de finansieringsföretag som är finansbolag helt dominerar marknaden. Vidare är den större delen av finansbolagens marknad redan undantagen genom att bankägda finansbolag ej omfattas av lagen. Det är således de finansbolag som står under bankinspektionens tillsyn som måste behandlas lika. Propositionens förslag innebär att förmedling av kreditupplysningar mellan finansbolag under bankinspektionens tillsyn och mellan sådana finansbolag och andra kreditinrättningar under bankinspektionens tillsyn skall falla under lagen. Detta innebär ett avsteg från den nuvarande principen att kreditupplysningslagen inte skall omfatta förmedling av kreditupplysningar mellan banker och andra kreditinrättningar under bankinspektionens tillsyn. Motiveringen för detta avsteg är knapphändig och inte bärande. Särbehandlingen av bankers och andra kreditinstituts interna kreditupplysningsverksamhet motiverades utförligt vid tillkomsten av kreditupplysningslagen (prop. 1973:155 s. 124 f.). Ett huvudargument varatt kreditinstituten intar en särställning i så måtto att de fungerar både som förmedlare av kreditupplysningar och som kreditgivare. Den information som förmedlas mellan kreditinstituten ansågs med rätta ha mycket stor betydelse vid deras kreditgivning både vid prövningen av nya kreditansökningar och vid bevakningen av redan lämnade krediter. Departementschefen uttalade på s. 124 f. i anslutning härtill: Det kan förutses att besvärande konsekvenser skulle uppstå, om man lät samma inskränkningar i informationsinnehållet gälla betr. kreditinrättningarnas interna upplysningsförmedling som i fråga om annan kreditinformation. Särskilt gäller detta förbudet mot uppgift om betalningsförsummelse som inte har fastslagits av myndighet. Av naturliga skäl är det av stort intresse för kreditinstituten att få information om att en kund hos en annan bank eller motsvarande har misskött en kredit. Risken för att kreditinstituten på denna punkt lämnar en oriktig eller missvisande uppgift är också mycket liten. konstaterade departementschefen att riskerna för integritetskränkningar var små även om man tillät en relativt fri kreditupplysningsverksamhet inom kretsen av kreditinrättningar. För bankernas del hänvisades därvid till det skydd som banksekretessen innebär för den personliga integriteten. De sålunda åberopade skälen för en särbehandling av kreditinrättningar under bankinspektionens tillsyn anser vi äga giltighet även för finansbolag som arbetar under sådan tillsyn. Medlemsföretagen tillmäter den interna informationen mellan finansbolagen inbördes och mellan banker och finansbolag stor praktisk betydelse. Att begränsa utbytet av information inom kretsen av reguljära kreditgivare skapar onödiga risker för kreditgivning till personer som enligt i och för sig tillgänglig erfarenhet inte bör erhålla kredit i ett sunt kreditliv. Motiveringen till det särskilda skydd som banksekretessen innebär inom bankvärlden åstadkoms beträffande finansbolagen genom den särskilda regel om tystnadsplikt som intagits i lagen om finansbolag. Lagen om finansbolag tillerkänner f. ö. bankinspektionen sådana befogenheter beträffande finansbolagen att en skillnad mellan dessa och andra kreditinrättningar under inspektionens tillsyn inte bör ifrågakomma. Bankinspektionen bör i kraft av dessa befogenheter kunna meddela bl. a. de föreskrifter som må erfordras för ett fullgott skydd av personlig integritet. Det finns vidare skäl erinra om att banklagsutredningen har i ett framlagt betänkande (Ds E 1980:3 Konsumentskyddet inom bankområdet och bankinspektionens styrelse) uttalat att starka skäl talar för att vad som gäller för tillsynen över bankverksamheten även bör tillämpas på andra kreditinstitut, däribland finansbolag, som omfattas av bankinspektionens tillsyn. Utredningen föreslår att även tillsynen enligt annan lagstiftning än banklagarna och lagen om finansbolag koncentreras till bankinspektionen. På anförda skäl hemställs att beslutar att 1 § ändras på sådant sätt att kreditupplysningslagen ej omfattar finansbolagens interna kreditupplysningsverksamhet. () ()