mot · G302994 · 1980-01-24 00:00:00 — Vid riksdagsbehandlingen behandlades denna fråga av arbetsmarknadsutskottet (AU 1978/79: 20). Utskottet uttalade avslutningsvis att de ekonomiska problem som slutligt kan drabba vissa organisationer får tas upp i samband med prövningen av annat stöd från det allmänna. Socialdemokraterna ser allvarligt på de farhågor för arkivarbetamas framtida sysselsättning som uttrycks av företrädare för vissa organisationer. Vi kan inte acceptera att handikappade förlorar tidigare möjligheter till sysselsättning på den öppna arbetsmarknaden. En sådan utveckling måste förebyggas genom insatta motåtgärder. Det bör därför ankomma på regeringen att noga följa utvecklingen. Detta bör ske dels genom att de allmännyttiga organisationernas nyrekrytering med lönebidrag noga följs upp, dels genom att organisationernas ekonomiska förutsättningar att öka sitt finansiella engagemang fr. o. m. för nu sysselsatta systematiskt kartläggs. Resultatet av denna uppföljning bör redovisas för senast i budgetpropositionen 1981. bör regeringen för framlägga de förslag till förstärkning av annat stöd från det allmänna till organisationerna som kan visa sig motiverade och som förutsattes i arbetsmarknadsutskottets ovan refererade uttalande. Vad vi här anfört om utveck 1979/80: 994 lingen av sysselsättningsformen anställning med lönebidrag i vissa fall bör av ges regeringen till känna. 4.1.6 Arbetsbiträde vid anställning med lönebidrag Våra förslag i det föregående har utformats med utgångspunkt i en strävan att inte lämna någon väg oprövad som kan leda till ökad sysselsättning för handikappade. I denna anda vill vi nu ta upp förslaget från sysselsättningsutredningen, vilket vunnit växande stöd inom bl. a. de handikappades organisationer, att bidrag för arbetsbiträde skall kunna utgå även vid anställningar med lönebidrag. Bidragsbehovet bör därvid prövas enligt nuvarande regler. Bidragsgivningen bör inledas fr. o. m. och ske på försök. bör verksamhetens resultat redovisas för . Skulle den kombinerade bidragsgivningen visa sig bli ett effektivt komplement till övriga insatser för handikappades sysselsättning bör den sedermera permanent inordnas i åtgärdssystemet. Verksamheten torde t. v. få en så begränsad omfattning att de ökade kostnader som kan föranledas av den förordade försöksverksamheten väl kan rymmas inom ramen för de medel som arbetsmarknadsministern beräknat för särskilda åtgärder för arbetsanpassning. 5 Arbete för kvinnor Ett centralt mål för socialdemokratin är att skapa jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet. Arbetshinder i form av en otillräcklig barnomsorg, dåliga kommunikationer, felaktig bebyggelseplanering osv. Insatser måste via skolan, arbetsförmedlingen och arbetsmarknadsutbildningen göras för att motarbeta ett könsbundet yrkesval. En fortsatt utjämning av löne- och anställningsvillkoren bör komma till stånd. Det är således åtgärder över en bred front som krävs. Betydande insatser har redan gjorts. Åtgärderna har haft effekt och möjliggjort för många kvinnor att förverkliga sina önskemål om förvärvsarbete. Utvecklingen innebär att allt fler kvinnor har kommit in på arbetsmarknaden och fått sysselsättning. Men alltjämt finns det många kvinnor som hindras att förvärvsarbeta på grund av att det inte finns arbetstillfällen eller på grund av arbetshinder orsakade av hur samhället eller arbetsplatserna fungerar. I det fortsatta tar vi upp vissa förslag som syftar till att bryta ned sådana hinder. 5.1 Könskvotering vid samhällsstöd m. m. I tidigare motioner till om sysselsättningspolitiken har vi konstaterat att resultaten från könskvoteringen i den regionalpolitiska stödverksamheten varit så goda att man borde gå vidare och undersöka 1979/80: 994 om liknande system kunde införas i anslutning till andra former av statligt stöd till företag. Därvid borde prövas möjligheterna till någon form av kvotering, bl. a. när samhället genom bidrag stöder nyrekrytering och personalutbildning inom företagen. Könskvoteringen inom det regionalpolitisk! motiverade stödet underlättas av att den därvid kommer att tillämpas vid nyrekrytering av personal. Också inom arbetsmarknadspolitiken finns en råd stödformer som syftar till att främja nyanställning av personal. Det bör prövas om kvoteringsregler kan användas även i dessa sammanhang. Enligt vår mening bör man gå vidare och pröva möjligheterna till kvoteringsregler också inom de olika former av stöd till etablering och utvidgning av företag som utvecklats inom näringspolitiken. Vad vi här anfört om könskvotering vid statligt stöd till företag bör av ges regeringen till känna. 5.2 Kvinnor utan yrkeserfarenhet har med rapporten redovisat en kartläggning av de hemarbetande kvinnornas situation. a. framgår att ca 330 000 hemarbetande kvinnor önskar ett förvärvsarbete. har sysselsättningsutredningen visat att kvinnor i åldrarna möter särskilda svårigheter när de söker sig ut på arbetsmarknaden. Dessa kvinnor har små möjligheter att få del av de olika arbetsmarknadspolitiska hjälpmedlen. Antalet kursdeltagare i AMU är t. ex. mycket lågt. och AMS har bedrivit viss försöksverksamhet med syfte att försöka stimulera äldre arbetssökande att utnyttja arbetsmarknadsutbildningen. Bakgrunden är att man vet att de äldre arbetssökande är underrepresenterade i arbetsmarknadsutbildningen. Försöket har bl. a. gått ut på att genom särskilda informationsbroschyrer och information på arbetsförmedlingarna, informationsträffar med äldre arbetssökande, besök på AMU-center och företag påverka äldre arbetssökande till att genomgå arvetsmarknadsutbildning. Resultaten från försöken är uppmuntrande. Vi har tidigare motionerat om att man nu bör försöka att föra verksamheten vidare till ytterligare ett antal län eller delar av län med låg kvinnlig yrkesverksamhetsgrad. Därvid kunde tidigare erfarenheter läggas till grund för insatserna till samverkan med den kommunala vuxenutbildningen och erbjuda medelålders kvinnor med kort grundutbildning möjligheter till förkovran och förbättrade förutsättningar för mera kvalificerad yrkesutbildning. borgerliga majoritet har emellertid ställt sig avvisande till våra förslag. 1979/80: 994 nu och föreslår att det som här anförts om ökade insatser till förmån för förvärvsverksamheten bland medelålders kvinnor av ges regeringen till känna. 5.3 Barntillsyn vid arbetsmarknadsutbildning Arbetslösheten bland yngre kvinnor ligger på en förhållandevis hög nivå. Speciellt svår är situationen för glesbygdens yngre kvinnor med barn. Särskilt gäller detta i ett län som . Om dessa kvinnor kom i åtnjutande av utbildning skulle de stå betydligt bättre rustade att få arbete och klara försörjningen. Socialdemokraterna har tidigare tagit upp frågan om barnomsorgen i samband med arbetsmarknadsutbildning. Därvid förordades att arbetsmarknadsverket skulle få bestrida kostnader för barntillsynsplats i vissa fall för elever som utbildas inom hemkommunen men utom hemorten. Den borgerliga majoriteten avstyrkte förslaget. Vi återupprepar nu vårt förslag, då det enligt vår mening är av stor betydelse att hinder för föräldrar att genomgå arbetsmarknadsutbildning elimineras så långt det är möjligt. 6 Arbete i skogslänen Människor i olika regioner skall erbjudas likvärdiga sysselsättningsmöjligheter och en likvärdig tillgång till social, kommersiell och kulturell service samt god miljö. Detta är regionalpolitikens övergripande mål, formulerade under socialdemokratins ledning och fastlagda av statsmakterna. Våra möjligheter att förverkliga dessa mål blir alltid sist och slutligen beroende av vår förmåga att stärka den totala sysselsättningen i landet. Endast genom en framgångsrik samlad sysselsättningspolitik kan tillgängliga arbetstillfällen värnas i landets olika delar som nya jobb skapas som är möjliga att genom lokaliseringspolitiska insatser fördela över landet med hänsyn till de lokala och regionala sysselsättningsbehoven. De koncentrationsmekanismer som finns inbyggda i den okontrollerade marknadsekonomin träffar såväl människor som kapital med väldig kraft. Vi har lärt oss att en rättvis fördelning av arbetstillfällena och därmed även tillgången på social, kommersiell och kulturell service samt befolkningsmässig balans mellan landets olika delar kan värnas endast genom kraftfulla åtgärder från samhällets sida för att stärka sysselsättningen som koncentrationskrafterna neutraliseras. Det är från dessa utgångspunkter som vi i det föregående understrukit vikten av att regeringen förelägger förslag om den samlade sysselsättningspolitikens framtida utformning. 1979/80: 994 6.1 Lokalise ring ssamråd eller etableringskontroll I tider av stagnation kan målet för regionalpolitiken reduceras till att försvara redan existerande sysselsättning. Ofta handlar det då om att förhindra företagsnedläggelser. Som ett led i arbetet att förstärka samhällets inflytande härvidlag framlägger vi i ett senare avsnitt förslag om samhällskontroll vid nedläggning av företag, . Självfallet måste emellertid målen sträcka sig längre än så. Ytterst går lokaliseringspolitiken ut på att tillföra bygder och landsdelar med brist på arbetstillfälen ny syssesättning. För detta ändamål har ett omfattande system av bl. a. finansiella stödåtgärder utvecklats för att påverka företagens lokalisering av nyinvesteringar. Metoden består i att med direkt ekonomisk subvention eller försörjning med riskbärande kapital öka intresset för en viss lokalisering. I olika sammanhang har övervägts att komplettera detta system med administrativa regler för företagens lokalisering. löper en överenskommelse mellan regeringen och om samråd i lokaliseringspolitiska frågor. Verksamheten synes hitintills i stort ha förblivit utan resultat. Från regeringshåll har detta förklarats med den kraftiga nedgången i industriinvesteringarna och den därmed förenade försvagningen av sysselsättningen. De uteblivna resultaten är en ovälkommen illustration till vad vi vid upprepade tillfällen framhållit: att den regionala balansen kan stärkas bara i tider med expanderande ekonomi och växande total sysselsättning. I tider av stagnation sviks löftena om arbete i skogslänen. De politiska utfästelserna riktade till medborgarna i de sysselsättningssvaga regionerna har varit så entydiga att ingen väg i längden kan lämnas oprövad för att förverkliga en mera rättvis fördelning av sysselsättningstillfällena. Skulle det därför , med mera normal investeringsverksamhet, visa sig att systemet med lokaliseringssamråd ej ger önskade resultat, bör en fullmaktslag om etableringskontroll övervägas. Inte minst bör därvid möjligheterna prövas att med detta system kompensera vissa bygder, med lång industritradition och svåra strukturomställningar, för en vikande sysselsättning. Vad vi här anfört om skärpt uppmärksamhet på sysselsättningsutvecklingen i skogslänen och behovet av en lag om etableringskontroll bör av ges regeringen till känna. 6.4 styrelserepresentation i vissa företag Socialdemokraterna i arbetsmarknadsutskottet har tidigare tagit upp frågan om styrelserepresentation i lokaliseringsföretag. Betydande ekonomiska resurser ställs till företagens förfogande genom lokaliseringsmedel i form av lån och bidrag m. m. För att bibehålla sysselsättningen har också många kommuner getts ekonomiskt stöd ge 1979/80: 994 a. borgensåtaganden. För att förbättra kommunernas möjligheter att mera direkt få upplysningar om de olika företagens planer är representation ett verksamt medel. Ett första steg är att ge kommunerna rätt till styrelserepresentation i de företag som fått lokaliseringsmedel eller borgen. har avslagit förslagen. Vi för nu åter fram kravet på kommunernas rätt till styrelserepresentation i företag som erhåller lokaliseringsstöd. 6.3 Kollektivavtal i stödföretag föreslog i sitt betänkande om det lokaliseringspolitiska stödet att som villkor för sådant statligt stöd skall gälla att förhållandet mellan det stödmottagande företaget och dess anställda är reglerat genom kollektivavtal. Enligt kommittén borde inriktningen vara att kollektivavtal skall finnas på de arbetsplatser där regionalpolitisk! Vissa problem kan dock uppkomma om ett ovillkorligt krav ställs på att kollektivavtal skall finnas för att ett företag skall få åtnjuta regionalpolitiskt stöd. Kommittén föreslog därför att det bör ankomma på beslutande myndighet att i de enskilda fallen avgöra vilka krav som i detta avseende skall ställas. Av remissinstanserna stödde bl. a. LO och TCO kommitténs förslag. Däremot avvisade bl. a. SAF, och uppfattningen att kollektivavtal skall vara en förutsättning för att regionalpolitiskt stöd skall lämnas. Under hänvisning till att den föreslagna ordningen skulle innebära krav på organisationstillhörighet har regeringen avvisat utredningens förslag. Detta skäl finner vi inte giltigt. Arbetsgivare som står vid sidan av arbetsgivarorganisation kan genom s. k. hängavtal reglera förhållandena på arbetsplatsen. Mot denna bakgrund föreslår vi att som allmänt villkor för lokaliseringspolitiskt stöd bör gälla den ordning som sysselsättningsutredningen förordade: att förhållandet mellan stödföretaget och dess anställda är reglerat genom kollektivavtal. 6.4 Åtgärder i glesbygder I årets budgetproposition introduceras en enklare anslagskonstruktion för åtgärder i glesbygder. Detta är välkommet. Enligt vår mening bör dock ytterligare åtgärder kunna vidtas för att förenkla handläggningen av stödärendena. Det är sålunda vår mening att handläggningen skulle kunna förenklas som erforderligt samband skulle kunna upprätthållas mellan olika verksamhetsområden och över sektorsgränserna om stödet hand 1979/80: 994 Det kan inte vara rationellt att stödärenden handläggs i flera olika organ. Naturligen borde i stället nödvändigt samråd ske genom försorg. Vi anser därför att ärenden rörande det nya glesbygdsstödet bör handläggas av i samråd med övriga berörda länsorgan. Likaså anser vi att skäl talar för att reglerna för den nya stödformen Åtgärder i glesbygder, i likhet med vad som varit fallet beträffande de bestämmelser som gäller i fråga om nu tilllämpade stödformer, föreläggs för beslut. Vad vi här anfört om regler och handläggningsordning för åtgärder i glesbygder bör av ges regeringen till känna. 7 Samhällskontroll vid nedläggning av företag m. m. Riskerna för att arbetstagare definitivt slås ut från arbetsmarknaden växer vid företagsnedläggelser. Särskilt hårt slår utslagningen, om det nedlagda företaget har en sysselsättningsmässigt dominerande ställning på orten och medelåldern bland de anställda är relativt hög. Ett viktigt inslag i en politik för trygg sysselsättning blir därför att utveckla former i vilka samhället kan medverka till en socialt acceptabel omvandling av näringslivet. F. n. saknas lagenlig möjlighet för regeringen att uppta förhandlingar med ett företag om en planerad personalminskning vare sig det är fråga om en företagsnedläggning eller en driftinskränkning. Det är vidare självklart att ett företag inte är bundet av tidigare lämnade uppgifter om investeringsplaner m. m. Vid ändrade förhållanden kan företaget således fatta beslut om personalminskning, trots att man kanske tidigare tänkt sig att utvidga verksamheten. Det varsel som lämnas till länsarbetsnämnden är en sorts väckarklocka för nämnden att vidta åtgärder för att bereda sysselsättning åt de arbetstagare som förlorar sitt arbete. De fackliga organisationerna har möjlighet att i sak förhandla med företaget om en planerad driftinskränkning. Detta är ett uttryck för en strävan att stärka arbetstagarnas inflytande. Alltjämt ligger emellertid beslutanderätten hos företaget. Därmed gäller att lyckas man inte från de fackliga organisationernas sida i förhandlingarna övertyga arbetsgivaren om att en personalminskning inte bör ske är det arbetsgivaren ensam som fattar beslutet i frågan. I en särskild motion tar vi upp frågor rörande fortsatta insatser för att stärka arbetstagarnas ställning. Även om regeringen inte har någon lagenlig förhandlingsrätt i förhållande till företagen i dessa frågor förekommer det givetvis att förhandlingar upptas med företagen om ifrågasatta personalminskningar. Ofta kan i sådana förhandlingar enighet uppnås mellan parterna om hur företagens situation skall ut. 1979/80: 994 alltid avhängiga av företagets intresse av dem. Enligt vår mening behöver här ett förhandlingssystem formaliseras genom lagstiftning. I fortsättningen utvecklar vi närmare vår syn på lagstiftningens riktlinjer. 7.2 Riktlinjer för lagstiftningen En lagstiftning om samhällskontroll vid nedläggning av företag eller personalminskningar kan utformas i enlighet med följande riktlinjer: Företaget skall ha minst 500 anställda inom kommunen eller där svara för mer än en tiondel av det totala antalet anställda. Lagen begränsas till aktiebolag och ekonomiska föreningar. Lagen tillämpas om ett sådant företag har planer på att vidta en driftinskränkning som rör minst 100 anställda. , som enligt lagen om sysselsättningsfrämjande åtgärder blir varslad före en sådan driftinskränkning, bör åläggas att underrätta regeringen om detta varsel. Regeringen har rätt att begära förhandling med företaget inom efter det att varsel till länsarbetsnämnden lämnats. Försummar företaaet att varsla länsarbetsnämnden, har regeringen ändå rätt att begära förhandling. Under förhandlingarna med regeringen får företaget inte besluta om uppsägning eller verkställa ett sådant beslut. Vidtagna uppsägningar skall återkallas. Förhandlingarna skall bedrivas skyndsamt. När förhandlingarna är avslutade får företaget beslut om uppsägningar eller verkställa ett tidigare fattat beslut. Regeringen äger dock rätt att, om särskilda skäl finns med hänsyn till företagets förhållanden och sysselsättningsläget på orten, föreskriva särskilda villkor för den fortsatta driftinskränkningen. Regeringen kan föreskriva bl. a. att uppsägningar får ske först efter en viss särskilt angiven tid eller att uppsägningar får ske i olika intervaller. Föreläggandena kan givetvis kombineras med olika typer av statliga insatser för att underlätta företagets ekonomiska situation. Om det föreligger synnerliga skäl med hänsyn till företagets ekonomiska ställning och sysselsättningsläget på orten, får regeringen föreskriva att uppsägningar inte får ske t. v. De förelägganden som regeringen meddelar kombineras med vitén för företaget, vilka skall kunna vara så kraftiga att de blir effektiva. Med den ordning vi här förordat öppnas nya vägar för bättre information till kommunerna om utvecklingen i företagen och ges kommunerna möjlighet att påverka förhandlingar m. m. bör begära att regeringen skyndsamt lägger fram förslag till lagstiftning enligt dessa riktlinjer. 1979/80: 994 8 Utbildningsfonder i företagen förde fram tanken på ett fondsystem i företagen för att man skall kunna använda personalutbildningen som ett medel att utjämna aktiviteten mellan hög- och lågkonjunktur. Dessa fonder skulle kunna byggas upp i huvudsak i enlighet med de principer som gäller för investeringsfond för konjunkturutjämning. Ett sådant nytt fondsystem, ställt under samhälleligt och fackligt inflytande, skulle kunna få stark verkan för att trygga sysselsättningen inom företagen. Förslaget fick vid remissbehandlingen bl. a. stöd av LO. Den socialdemokratiska regeringen hade för avsikt att låta utredningen om personalutbildning i företagen få i uppdrag att behandla denna fråga. Vi har tidigare föreslagit att hos regeringen skall begära att frågan om utbildningsfonder blir föremål för utredning. avvisades förslaget av de borgerliga under hänvisning till att utskottet erfarit att regeringen skulle låta utreda frågor rörande arbetsmarknadsutbildningen. Därvid skulle frågan om utbildningsfonder behandlas. Utredningen har ännu ej tillkallats. Först föreligger direktiven. Av dessa framgår ej uttryckligen att utredningen bör ägna särskild uppmärksamhet åt frågan om utbildningsfonder. Mot bakgrund av arbetsmarknadsutskottets uttalande (AU 1978/79: 21) är detta anmärkningsvärt. I detta läge finner vi det nödvändigt att återupprepa vårt krav att frågan om utbildningsfonder i företag utreds. Detta bör ske efter riktlinjer som utvecklades av sysselsättningsutredningen. Vad vi här anfört bör av ges regeringen till känna. 9 Statligt finansiellt stöd till företagen har ett stort antal former för statligt finansiellt stöd till företag introducerats. Stödet, som kan ges bl. a. som direkta bidrag, avskrivningslån, lån med räntesubvention och/eller med villkorlig återbetalningsskyldighet, lån på konventionella villkor samt som lånegarantier, har stegvis byggts ut för att stimulera företagen till åtgärder som medverkar till att uppnå av samhället formulerade mål. Antalet stödformer och antalet myndigheter som administrerar stödet är stort. Företagen erbjuds stöd för regionalpolitiska och arbetsmarknadspolitiska ändamål. Men också inom områden som miljö, energi samt forskning och utveckling har introducerats ett betydande antal stödsystem. Företagen erhåller vidare stöd i form av allmän företagsservice och specifikt branschstöd. har enskilda bidrags effekter värderats och regelsystemens utformning ändrats. 1979/80: 994 slutfört sitt uppdrag. Däri ingick bl. a. att överväga nuvarande instrument inom arbetsmarknads- och regionalpolitiken. Därvid kom utredningen även att beröra formerna för branschstöd m. m. Mot den här refererade bakgrunden borde, som ett led i beredningen av den av oss tidigare begärda sysselsättningspolitiska propositionen, ingå att inventera övriga former för finansiellt stöd till företagen inom områden som företagsservice, miljö, energi, forskning och utveckling m. m. Denna genomgång borde ligga till grund för överväganden rörande möjligheterna att reducera antalet stödformer, harmoniera bidragsvillkoren samt förenkla företagens och myndigheternas stödhantering. Vad vi här anfört om åtgärder för förenklade och effektiviserade former för finansiellt stöd till företagen bör av ges regeringen till känna. 10 Ekonomisk grundtrygghet för arbetslösa Formerna för det ekonomiska stödet vid arbetslöshet reformerades genomgripande fr. o. m. . Utgångspunkten förblev att genom en frivillig försäkring kompensera för inkomstbortfall under arbetslöshet. Detta är samma inkomstbortfallsprincip på vilken sjukförsäkringen byggts upp. Genom arbetslöshetsförsäkringen avses den förlorade arbetsinkomsten kunna kompenseras intill . Vid stigande nominella löner blir, genom försäkringens finansiella konstruktion, beslut om inrättande av nya högsta tillåtna dagpenningklasser tid efter annan nödvändiga. Dessa beslut fattas av . 10.1 Höjd dagpenning från frivillig arbetslöshetskassa Med skrivelser har arbetslöshetskassornas samorganisation hos regeringen begärt att fyra nya dagpenningklasser införs, 200, 210, 220 och . Kravet på nya dagpenningklasser understöds i remissyttranden från AMS, LO, TCO och /SR. Även SAF finner det skäligt att nya dagpenningklasser införs. De upprepade kraven från arbetslöshetskassorna till trots och mot tillstyrkandena från en samlad remissopinion har regeringen ej funnit anledning höja dagpenningklasserna i försäkringen. Socialdemokraterna kan ej acceptera att beslut på detta sätt urholkas. Genom att ställa sig avvisande till kassornas framställningar åsidosätter regeringen dels principen att arbetslösa skall kunna kompenseras för inkomstbortfall intill av den förlorade arbetsinkomsten, dels utgångspunkten att grundtryggheten inom arbetslöshetsförsäkringen och sjukförsäkringen skall kunna utvecklas parallellt. Socialdemokraterna håller fast vid utgångspunkterna be 1979/80: 994 slut om frivillig arbetslöshetsförsäkring. Detta har tidigare inneburit att vi i regeringsställning förelagt förslag om höjda dagpenningar, så att basbeloppets utveckling och därmed höjningarna av ersättningarna inom sjukförsäkringen har kunnat följas upp. Regeringens beslut att inte föreslå nya dagpenningklasser innebär en allvarlig urholkning av utgående kontantstöd vid arbetslöshet för ett stort antal kassamedlemmar i förhållande till ersättningen från sjukförsäkringen.