mot · G302755 · 1980-01-23 00:00:00 — av m. fl. om räddningstjänsten m. m. Brokatastrofen i kostade åtta människor livet. Med sina fordon störtade de ned i djupet vid den raserade . Mycket talar för att åtminstone någon av dessa inte hade behövt sätta livet till om vägbanan på Tjörnsidan av den raserade bron snabbt blivit avstängd. På fastlandssidan av bron var en polispatrull snabbt på platsen sedan larmet gått. På Tjörnsidan dröjde det mycket . När denna motion skrivs är utredningen av olyckan knappt påbörjad, och omständigheterna kring de senfärdiga reaktionerna inte klarlagda. Avsikten med motionen är inte heller att utpeka någon eller några syndare. Vår avsikt är i stället att fästa uppmärksamheten på vad som inträffat och få till stånd en larmberedskap basrad på vettiga instruktioner och en utryckningsorganisation som är både snabb och effektiv. Att brister i dessa avseenden förelåg vid brokatastrofen i stod tämligen klart redan innan utredningen igångsattes. Tiden rann i väg Det första man frågar sig är varför polisstationen inte larmade någon person som är bosatt i närheten av bron på Tjörnsidan. Inte heller brandkår eller hemvärn larmades. Man nöjde sig med att ringa en polisman som hade jour i sin bostad, trots att det stod klart att det skulle dröja länge innan denne var på plats. När polismannen från - mot vilken ingen kritik skall riktas - hunnit fram till den raserade bron, hade avsevärd tid förflutit. Olycksplatsen hade då hunnit bli en katastrofplats där flera människor mött döden på ett ohyggligt sätt. Det skall noteras att när polismannen hunnit fram hade man från sida - på eget initiativ - sjövägen tagit sig fram till katastrofplatsen på Tjörnsidan och stängt av vägen. Just det faktum att det dröjde så oförsvarligt länge innan vägbanan avstängdes har skapat ett bittert inslag i tragiken kring olycksoffren. Någon hade kunnat räddas - det är den allmänna uppfattningen. Det förefaller egendomligt att polisstationen nöjt sig med att endast larma en polisman. Men av de uttalanden som landshövdingen i gjorde i TV föreföll det som om polisen medvetet, avstår ifrån att söka hjälp hos civilbefolkningen vid olyckssituationer av detta 1 1979/80. och liknande slag. Detta är allmänt sett svårbegripligt. I fråga om katastrofsituationer måste även civilbefokningen ges möjlighet att bli till hjälp. Likaså borde det vara en självklarhet att brandkårer och även hemvärn får larm när en större olycka inträffat och det kan bedömas finnas möjlighet för dessa institutioner att vara till hjälp. Även ett larm till närbelägna taxistationer borde kunna ingå i rutinerna när en stor olycka inträffar. En bild av reaktionerna från öbefolkningen får man av följande intervju i : - Vi kunde varit där på . När man hör tala om att detta inte var en brandkårssak blir man ju så arg att håret reser sig på huvudet på en. Det säger brandschef som basar över 16 brandmän och två bilar i och en lika stor styrka i , nära bron och olycksplatsen. -Vi fick faktiskt inget larm alls, fortsätter . När vi kom till platsen omkring 3.30 var det ändå vi som först fick fram strålkastare till att belysa olycksplatsen. Anledningen till att vi över huvud taget fick veta något var att vice brandchefen jobbar vid och blev uppringd av dem. - Vilken privatperson som helst kunde ju ha spärrat av bron, det vore ju bara att ställa en bil tvärs över körbanan. Men jag förstår att polisen kan ha svårt att få tag i någon - de saknar lokalkännedom från Kungälvspolisen. Men en privatperson skall klä på sig och allt sånt. Vi hade ju jour så nära att ingen ändå kunnat komma före oss - om vi bara fått larmet. Vi vet av erfarenhet att vi kunnat ha fyra-fem man vid våra två bilar i , så skulle vi varit på plats. - Detta tal om att det inte var en brandkårssak är ju rent vansinne. Det måtte väl polisen veta att vi t. o. m. heter numera och de visste ju också var vi fanns. Detta är i högsta grad egendomligt. - Den första långtradaren hade vi kanske inte kunnat hindra men väl flera andra bilar. Hittade polisen ingen privatperson kunde man väl åtminstone ringt taxi . . . Det måste också betecknas som förvånansvärt att inte riksradion larmades så snart det stod klart för polisen att det rörde sig om en broolycka. Vid det här laget har ju radion visat sig kunna fylla en angelägen funktion i trafiksäkerhetsarbetet. Hade radion fått ett larm det borde varit möjligt att bedöma situationen, och detta meddelats i pågående P 3-sändning, hade möjligheten funnits att åtminstone någon av bilisterna, som mötte döden vid brofästena, fått en varning . De flesta som kör bil har radio i bilen och brukar lyssna. Det bör vara en självklarhet att larmberedskapen i vårt land också innehåller instruktioner om att såväl riksradion som lokalradion skall larmas när en större olycka inträffar. En annan åtgärd i olycksförebyggande syfte bör vara automatiska larmanordningar även på broar. I alla större byggnader finns inbyggt automatiskt brandlarm. Det är också vanligt med tjuvlarm. Men på broar hur starkt trafikerade de än må vara - finns tydligen inga automatiska larm som kan varna bilister. Tekniskt sett är det enkelt att arrangera ett varningssystem på broar. Två stoppljus, ett vid vartdera brofästet, och en ledning emellan utmed bron, är tillräckligt. Skadas eller raseras bron bryts ledningen och vilströmmen i ledningen utlöser rödljussignaler. Signalsystemet kan även ledas till en bemannad polisstation som ges larmsignaler. Hade det funnits röda stoppljus vid landfästena på hade sannolikt åtta människor sluppit mista livet sedan bron påseglats och fallit ned i djupet. Den katastrof som inträffade visade på skrämmande brister i den larmberedskap och det räddningssystem som man trodde fanns i funktion i vårt land. Det är möjligt att utredningen kommer att visa exakt vad som brustit, och man får utgå ifrån att förslag till åtgärder kommer att läggas fram. Det bör emellertid vara en angelägenhet också för att ta sådana initiativ att bästa möjliga organisation upprättas och att instruktionerna till bl. a. polisen blir sådana att människoliv inte skall behöva gå till spillo eller i onödan riskeras på grund av bristfälliga rutiner. De iakttagelser, synpunkter och förslag som framförts i denna motion, bör - liksom andra erfarenheter från brokatastrofen - omgående bli föremål för en snabbutredning och leda till åtgärder. Det gäller givetvis inte bara broar utan trafiken i dess helhet. Med hänvisning till vad som i motionen framförts hemställs att i skrivelse till regeringen anhåller om en snabbutredning beträffande larmberedskapen och dess organisation, räddningstjänsten samt polisens instruktioner och rutiner vid olyckor av olika slag. () () BO () ()