ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G302850 · 1980-01-23 00:00:00 — om inrättande av ett miljömedicin I regeringens proposition 1979/80:6 om uppgifter och organisation m. m. föreslås att bl. a. gokänner förslaget om inrättande av ett miljömedicin (yrkande nr 4). Detta förslag har föregåtts av ett omfattande utredningsarbete dels i en interdepartemental arbetsgrupp, dels i beredningsgruppen för framtida uppgifter och organisation. Förslaget har sin grund i den växande insikten om de psykosociala miljöfaktorernas betydelse för hälsan och välbefinnandet, i arbetsmiljön, under uppväxtåren och i tillvaron som pensionär. Ett uttryck för detta är att såväl olika myndigheter m. fl. organ med anknytning till miljöfrågor som de fackliga organisationerna har visat stort intresse för den verksamhet som bedrivs vid laboratoriet för klinisk stressforskning vid . Regeringens förslag är att den tillämpade delen av laboratoriets verksamhet skall bilda ett nytt institut med finansiering över socialhuvudtiteln, medan den mer grundläggande, kunskapsuppbyggande forskningen och utbildningen även i fortsättningen skall finnas kvar vid stressforskningslaboratoriet med finansiering över utbildningshuvudtiteln. Verksamheterna förutsätts komplettera och samverka med varandra, varigenom såväl de mer grundläggande, liksom de på tillämpning inriktade, forskningsbehoven tillgodoses, som samordning och gott resursutnyttjande säkerställs. I propositionen 1979/80:6 anförs att det nya institutet skall inrättas . står det klart att ställningstagande till regeringens proposition om uppgifter och organisation m. m. kan komma att fördröjas av de ännu ej avslutade förhandlingarna mellan regeringen och landstingskommunala organ om ändrat huvudmannaskap för delar av den verksamhet som bedrivs av . Med hänsyn till att frågan om ett miljömedicin är grundligt utredd, behovet klart dokumenterat och att det är angeläget att institutet inrättas möjligt hemställer vi att fattar beslut om det föreslagna institutet i särskild ordning och i så god tid att inrättandet kan ske planenligt . Ett sådant beslut kan fattas med bibehållande av handlingsfrihet i vad gäller övriga yrkanden i regeringens förslag. Med stöd av vad sorn anförts i motionen får vi härmed hemställa att beslutar att ett miljömedicin inrättas .
mot · G302852 · 1980-01-25 00:00:00 — 1979/80 852858 Motion 1979/80: 852 av m. fl. om utbyggnad och decentralisering av barnreumatikervården Antalet reumatiskt sjuka barn i vårt land är ca 2 000. Man räknar med 68 fall av reumatism hos barn per 100 000 invånare. Undersökningar visar att ca 150 nya fall av kronisk ledgångsreumatism hos barn tillkommer . vårdas mer än 200 barn med kronisk ledgångsreumatism på barnkliniker och ortopediska kliniker i vårt land. Av dem behöver åtminstone reumatologisk specialistvård , vilket motsvarar 3035 vårdplatser. Men finns endast 1820 vårdplatser för reumatoida barn, nämligen vid den barnreumatologiska enheten vid i . Det är alltså nödvändigt med en utbyggnad av antalet vårdplatser för reumatoida barn. Det är också mycket viktigt att vården decentraliseras. Med nuvarande förhållanden måste barn från hela landet vårdas vid barnreumatologiska enheten i . Det kan innebära stora påfrestningar både på barnen själva och deras familjer att barnen vistas långt borta från hemmet. Det är således angeläget att inrätta vårdplatser för reumatoida barn på fler platser i landet. Det har förts diskussioner om inrättande av en klinik för barnreumatologisk specialistvård vid sjukhusets reumatologiska klinik, men enligt uppgift har någon sådan avdelning inte kommit till stånd. Det är dock mycket angeläget att den tilltänkta avdelningen vid inrättas. Dessutom är det viktigt att kunna ge barn i de norra delarna av vårt land specialistvård relativt nära hemmet, och det är därför angeläget att inrätta en barnreumatologisk avdelning vid i . har i uppdrag att utreda den vårdsektor som gäller rörelseorganens sjukdomar, där barnreumatologin utgör ett delområde. Det är angeläget att det utredningsuppdraget fullföljs och att förslag läggs fram om utbyggnad och decentralisering av barnreumatikervården. Vi hemställer med stöd av det anförda att hos regeringen begär att bör fullfölja sitt utredningsuppdrag och framlägga förslag till utbyggnad och decentralisering av barnreumatikervården. () ()
mot · G302853 · 1980-01-24 00:00:00 — Motion 1979/80: 853 av m. fl. om åtgärder för att förbättra de allergisjukas situation Allergiska sjukdomar drabbar många människor och medför stora konsekvenser för den enskilda och för samhället. Därför behövs förebyggande verksamhet, t. ex. miljösanering och bred information om allergisjukdomarnas natur. a. bör man uppmärksamma frågor om diet under graviditet och spädbarnstid, allergiproblem i förskola och skola, yrkesrådgivning till ungdomar med allergi eller allergianlag och yrkesmiljöernas risker. Samhället har ännu inte gjort någon samlad insats för att förbättra de allergisjukas situation. Möjligheter till allergologisk utredning och behandling saknas i stora delar av landet. Expertrådgivning och yrkesvägledning i skola och yrkesliv finns nästan inte alls. Vidare är forskningen och den vetenskapliga aktiviteten starkt eftersatta då det gäller allergiska sjukdomar. Det finns alltså stort behov av åtgärder på området. Inom och pågår arbete med utredning av frågor som rör insatser för allergiker, och det är angeläget att det arbetet slutförs möjligt. Det är helt klart att en mängd olika åtgärder kan och bör vidtas både i förebyggande syfte och när det gäller vård av allergiker. Vi anser därför att bör få ta ställning till ett förslag till samlade insatser på detta område. Ett sådant förslag bör kunna utarbetas med utgångspunkt i resultatet av nämnda utredningsarbete. Med stöd av det anförda hemställer vi att beslutar att hos regeringen begära att ett förslag utarbetas till samlade insatser för att förbättra de allergisjukas situation i samhället. () ()
mot · G302856 · 1980-01-24 00:00:00 — Motion 1979/80: 856 av m. fl. om åtgärder mot asbest i dricksvatten har materialet asbestbetong använts här i landet för olika ändamål, kanske främst inom byggmaterialindustrin. Användningen har också utsträckt sig till rörområdet. Sålunda har det tillverkats och nedlagts betydande sträckor av dricksvattenledningar vars rör varit tillverkade av asbestbetong. Någon längre erfarenhet av detta material fanns inte för rörens nedläggande. börjar emellertid sådana erfarenheter att komma fram, och de är tyvärr av negativ art. Asbest har visat sig vara ett för människan synnerligen vådligt ämne. Svåra lungförändringar kan uppkomma som följd av att asbestdamm inandats och de små fibrerna hamnat i lungblåsorna. Till följd av dessa erfarenheter är asbest numera förbjudet och får användas bara i sådana fall där ersättningsmaterial ännu inte kunnat frambringas. Att asbestdamm är mycket skadligt för människan att är klart belagt. Om asbest utgör hälsorisk också vid nedsväljning är däremot inte lika väl belagt. Man har dock kunnat konstatera förändringar också i matsmältningskanalen hos de patienter som fått lungförändringar genom asbestdamm. Sannolika skäl talar för att asbest kommit in i matsmältningsorganen via nedsväljning av slem från luftvägarna. Med den kunskap som finns om asbestens skadlighet för människan finns anledning att undvika all kontakt med detta ämne, självklart också nedsväljning av asbestfibrer via föda eller dricksvatten. Det har visat sig att dricksvattenrören av asbestbetong inte är stabila under alla betingelser. Vid lägre pH-värden kan asbetsfibrer frigöras från betongen och följa med det genomströmmande vattnet. De närmare omständigheterna kring detta fenomen bör utredas. Det är därför önskvärt att landets kommuner åläggs göra en inventering av sitt rörnät och fastställa i vilka delar detta består av asbestbetongrör. måste dricksvattnet till konsumenterna kontrolleras. En kontroll sker oftast före inmatningen av vatten i rörsystemet, men här är det nödvändigt med en kontroll efter. Visar det sig att dricksvattnet innehåller asbestfibrer måste myndigheterna överväga de åtgärder som kan anses nödiga för att förebygga ohälsa. Det är härvid tänkbart att det kan vara ekonomiskt fördelaktigare att genomföra filtrering av det fiberhaltiga vattnet än att byta ut rören. Visar sig dricksvattnet vara fritt från asbestfibrer vid provtillfället så måste provtagningen fortsätta med vissa tidsintervaller för att hålla kontroll på att inte rören förändrats. 1979/80: 856 Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om lagförslag av innebörd att vederbörlig statlig myndighet kan ålägga landets kommuner att föranstalta om kontroll av konsumenternas dricksvatten i vad gäller förekomsten av asbestfibrer och vid sådanas förekomst vidta de åtgärder som kan anses nödiga till förebyggande av ohälsa. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) PER (vpk)
mot · G302857 · 1980-01-22 00:00:00 — Motion 1979/80: 857 om äldre invandrares situation Det finns inga exakta siffror på hur många invandrare som är . Men vi vet att det är ungefär 8 500 utländska medborgare, och vi vet att fram kommer andelen utrikes födda bland ålderspensionärerna att öka till . Självfallet har den äldre invandraren samma grundbehov som svensken, men invandrarna kan ha olika förutsättningar och speciella behov. Det kan vara matvanor som följer med livet ut, t. ex. vinet till middagen, eller att man på grund av religiösa skäl inte får äta fläsk och skinka eller annat. Hur klarar ett svenskt ålderdomshem sådant? Religionen har en stor betydelse för många invandrare. Men hur många gamla invandrare har nära till en gudstjänst enligt den egna religionen? Det är också ont om begravningsplatser för andra religionsutövare än protestanter. Isolering och ensamhet drabbar ofta de gamla. Bristande kunskaper i svenska hos invandraren och brist på personal som förstår hans eller hennes eget språk bidrar till detta tillsammans med det faktum att familjerna ofta splittrats till olika länder. Fritidsutbudet kan vara svårt att utnyttja, och den fysiska och psykiska hälsan kanske inte är så god. Den annorlunda kulturella bakgrunden och helt andra erfarenheter än de som mött de svenska grannarna kan också bidra till isolering. Men invandrarna kan ha fördelar som inte tillkommer svenskar. Dit hör stödet av familjen, om den också finns i . Få saker torde förhindra en för tidig och bitter ålderdom som just det att de äldre känner att de har en plats att fylla, att de kan få dela med sig av sin visdom och sina erfarenheter. För att tillgodose ett växande behov av tvåspråkig personal inom social hemhjälp för de äldre invandrarna vore det lämpligt att det anordnades kurser för invandrare och inom området social service och vårdyrkesutbildning med inriktning på åldringsvården. Vi behöver redan nu fundera över vilka studieåtgärder och insatser som behövs på olika områden, om vi skall kunna ordna en dräglig tillvaro för de äldre invandrarna i vårt land. Vi behöver redan nu förbereda studier, åtgärder och aktiviteter för och tillsammans med äldre invandrare för att underlätta deras situation. 1979/80: 857 Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär 1. att vid sin planering och utveckling av äldreomsorgen beaktar de äldre invandrarnas behov, 2. att företrädare för invandrarna tas med i planeringen.
mot · G302858 · 1980-01-23 00:00:00 — Motion 1979/80:858 av och om dövblindas rätt till information m. m. Att vara dövblind innebär att vara isolerad från social och kulturell gemenskap, att nästan helt vara utestängd från förenings- och sällskapsliv, att inte kunna ta del av den information som TV, radio eller vanliga tidningar förmedlar eller att själv informera. Det finns omkring 500 dövblinda i vårt land. Antalet gränsfall är minst lika stort. Förutsättningarna för att ta emot information och kunna förmedla sig med sin omvärld varierar med hänsyn till bl. a. graden av syn/hörselskadan, vid vilken ålder skadorna inträffat och vilken skada som kom först. De barndomsdöva utgör den största gruppen (). De är teckenspråkskunniga men har ofta dåligt ordförråd och otillfredsställande utbildning. av de dövblinda är primärt blinda och har senare i livet förlorat hörseln. De saknar då kommunikationsmetod, övriga dövblinda utgörs till största delen av personer som fått båda handikappen vid relativt hög ålder. Även om de dövblindas speciella behov uppmärksammats alltmer , återstår mycket att göra. Den grundlagsfästa rätten att fritt ge och ta emot information är för denna grupp starkt inskränkt. förmedlas trefjärdedels dagstidningssida till de dövblinda, vilket kan jämföras med ett vanligt tidningsutbud på ca 200 dagstidningar och en mängd veckotidningar. Information genom radio och TV kan de dövblinda ej ta emot. De tekniska hjälpmedel som står till förfogande kan endast i mycket ringa grad bidra till att underlätta de dövblindas svårigheter i den dagliga livsföringen. Utvecklingsarbete på detta område saknas. Inträning på de olika hjälpmedlen saknas dessutom ofta. Tolktjänst håller på att byggas upp ute i landstingen men servicen varierar starkt, bl. a. med hänsyn till bristen på tolkar. Utbildningen av speciella dövblindtolkar har betytt mycket, men behovet är stort eftersom varje dövblind måste ha sin egen tolk. Färdtjänsten är av allra största betydelse för en människa som inte kan förflytta sig på egen hand och söka gemenskap med andra. Denna har dock sina brister på många håll i landet. I några få kommuner förekommer lokal nyhetsförmedling vid bibliotek. 1979/80: 858 har påbörjat vissa vuxenutbildningsinsatser, och fem särskilda konsulenttjänster har för detta ändamål inrättats regionalt. Föreningen (), som är de dövblindas egen intresseorganisation, har ca 160 medlemmar och begränsade ekonomiska resurser. Man försöker dock på olika sätt bryta de dövblindas isolering genom att ordna träffar, kurser, semesterveckor m. m. Sådan verksamhet bör på alla sätt uppmuntras och stödjas. För att kunna tillgodose de dövblindas speciella behov måste samhällets insatser när det gäller information, utveckling av tekniska hjälpmedel, träning, tolktjänst, föreningsstöd m. m. samordnas och förstärkas. En särskild plan för dessa insatser bör upprättas. Det är då viktigt att de dövblinda själva får vara med och utforma en sådan plan. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en samlad plan för att tillgodose de dövblindas rätt till information och kommunikation samt de övriga speciella behov som föreligger. () ()
mot · G302861 · 1980-01-24 00:00:00 — Motion 1979/80: 861 av och om översyn av almanackans namnlängd Den äldsta, nu bevarade svenska almanacka, som innehåller namnlängd, trycktes 1585. Ar 1751 utgavs den första svenska almanackan med namnlängd, som var utformad i enlighet med av Kungl. Maj :s beslutade principer. erhöll privilegium på utgivning av den svenska almanackan, varvid en modernisering av namnlängden företogs. Sålunda infördes vanligen förekommande svenska namn, såsom , , och . Ytterligare justeringar gjordes och , men fortfarande hade de flesta namn tyskt och katolskt ursprung med inslag av latinsk härstamning. krävdes från många håll att namnlängden i almanackan skulle ändras till att omfatta vanliga svenska namn, och biföll en motion med detta krav. En kommitté tillsattes, som lämnade ett förslag till ny namnlängd . I den nya namnlängden, som infördes almanacka, hade 150 namn strukits, 28 moderniserats och 177 tillkommit. Denna namnlängd är densamma som finns almanacka. Endast tre namn har bytts ut . Efter unionskrisen infördes , och 1934 . Almanackan innehåller så ovanliga namn som , , , , , , , , , , , , , , , m. fl. Många av dessa namn har inte ens svenskt ursprung. Så har vi också Menlösa barns dag . Den biblisk-historiska bakgrunden till Menlösa barns dag är ju att när ryktet om nådde kung , gick han ut och lät mörda alla gossebarn . Dagens barn och ungdom förstår inte varför en sådan dag finns i almanackan, och speciellt de barn som råkar födas på denna dag blir ofta tråkade av kamrater. Enligt uppgift firas inte dagen av . Vid en översyn av almanackans namnlängd bör Menlösa barns dag . har förflutit sedan almanackan senast genomgick en modernisering. Det är enligt vår mening hög tid att företa en genomgripande översyn av namnlängden. 1979/80: 861 Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om en översyn av den svenska almanackans namnlängd så att den överensstämmer med nutida namnskick och att vid ovan nämnda översyn även Menlösa barns dag . () ()
mot · G302862 · 1980-01-23 00:00:00 — Motion 1979/80: 862 av om statsbidrag till plastbeläggning av 70-metersbacken vid Riksskidstadion i I finns Riksskidstadion, som invigdes och där världsmästerskapen på skidor hölls . Staten bidrog med betydande belopp vid byggandet av anläggningen, som består av ett för längdskidåkning samt två skidbackar en 90-metersbacke och en 70-metersbacke. Problemet är att det i inte finns plastbeläggning i någon större skidbacken. De svenska backhopparna har därför fått allt svårare att kunna konkurrera med hoppare från kontinenten, där det finns många plastbelagda backar och där träningen kan börja tidigare. Svenska skidförbundets backhoppningskommitté är nu beredd att satsa hårt för att få fram en ny backhoppargeneration. I finns en duktig svensk tränare och tillgång till utländsk tränare. Vid Dalregementets idrottspluton gör många lovande backhoppare sin värnplikt och kan träna i de fina hoppbackarna. Höstterminen startas i ett idrottsgymnasium, vid vilket en grupp backhoppningselever kommer att placeras. För att ytterligare förbättra träningsmöjligheterna för ovannämnda grupper och för de backhoppare som är bosatta i är det absolut nödvändigt att 70-metersbacken i beläggs med plast möjligt. Riksskidstadion behöver statligt bidrag för att anläggningen skall kunna göras komplett och svenska ungdomar få möjlighet att tävla med utländska backhoppare på lika villkor. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om statsbidrag för plastbeläggning av skidbacke vid Riksskidstadion i .
mot · G302863 · 1980-01-23 00:00:00 — Motion 1979/80: 863 om statligt stöd till kulturhistoriskt värdefull bebyggelse har i sitt betänkande Kulturhistorisk bebyggelse värd att vårda (SOU 1979: 17) lagt fram ett enhälligt förslag till system för statligt stöd till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Stödet skall i princip ersätta ägaren helt eller delvis för den kulturhistoriska överkostnad det innebär för denne att vårda byggnaden på ett kulturhistoriskt riktigt sätt. En förutsättning för att erhålla stödet skall vara att byggnadens eller bebyggelsens framtida skydd skall vara garanterat. Om det föreliggande utredningsförslaget kan förverkligas, kommer ett av kulturminnesvårdens svåraste och mest angelägna problem att lösas. I finns en stor del av landets äldre timmerbebyggelse. Möjligheterna för ägarna att vårda dessa ofta månghundraåriga byggnader utan stöd är för det mesta mycket svåra, då byggnaderna ofta ej går att använda. Den kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsen står därför ofta och förfaller, som önskemålen att vårda dem ökar i takt med en ökande opinion och fortlöpande förfall. Vi vill understryka behovet av möjligheter att stödja vården av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse enligt utredningens förslag. Men stödet måste kunna sättas in snart, därför att den kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsen är stadd i snabb förändring med ödesdigra effekter för möjligheterna att bevara den. Mot denna bakgrund är det väsentligt att det finns en fungerande organisation och utarbetade rutiner för hur det statliga stödet skall kunna omsättas i praktiken på ett snabbt och effektivt sätt utan onödig tidsspillan när reformen kommer till stånd. För att kunna utarbeta en sådan organisation och lämpliga rutiner krävs god kunskap om den kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsen, dess art och karaktär och dess behov av vård. har försökt göra en beräkning av det totala vårdbehovet för den kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsen. Härvid har och tjänat som undersökningsområde på grund av att dessa båda län f. n. har det bästa inventeringsunderlaget i landet. I , som således har en bra byggnadsinventering och ett väl studerat vårdbehov, finns därför enligt vår mening särskilt goda möjligheter att utarbeta hur en organisation och lämpliga rutiner läggs upp för att fungera tillfredsställande den dag byggnadsvårdsutredningens förslag kan förverkligas. 1 1979/80. 1979/80: 863 Med stöd av det anförda hemställs 1. att hos regeringen anhåller om att åtgärder vidtas för att med som utgångspunkt utarbeta en väl anpassad organisation och lämpliga rutiner för smidig handläggning av det statliga stödet till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse i enlighet med byggnadsvårdsutredningens förslag, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att byggnadsvårdsutredningens förslag till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse bör tas upp till behandling. () () () ()
mot · G302864 · 1980-01-23 00:00:00 — Motion 1979/80: 864 av m. il. Landsortens möjligheter att få del av ett regelbundet teaterutbud bygger till största delen på repertoar. De regionala teatrar som f. n. finns (i mindre än hälften av landets län) har en så liten personal att deras insatser även inom det egna länet blir mycket begränsade. På samtliga håll önskar teaterarrangörer, både för skolteater och vuxenteater, en komplettering genom . Som ett exempel på den nuvarande situationen kan nämnas att en stor länsteater under höstsäsongen 1979 i sin basort kunnat svara för endast en kvällsproduktion medan genom egna eller köpta program fått svara för 8 produktioner. har också sökt åstadkomma en så bred spridning som möjligt av de tillgängliga turnéresurserna. Barn och ungdom utgör en viktig målgrupp för , en annan är befolkningen i glesbygdsområdena i olika delar av landet. anmäler sig allt fler intresserade nya publikgrupper liksom det tillkommer nya spelplatser med möjlighet att ta emot teater. Det är därför med stor oro landsortens publik måste motta beskedet att produktionsresurser inte räcker till för att tillgodose de behov som har uppstått. har t. ex. måst avvisa bortåt av de beställningar som kommer in till barn- och ungdomsavdelningen, därför att det inte finns ekonomiska möjligheter att göra fler produktioner. Tillgängliga turnéer är utnyttjade så långt almanackan och säsongen det medger. riskerar produktionen dessutom att ytterligare minska, då full kostnadsteckning inte erhållits genom statsbidraget. Även många mindre spelplatser, framför allt i glesbygderna, får ett mycket begränsat teaterutbud, eftersom någon expansion av turnéverksamheten inte varit möjlig och eftersom platser som redan får sin repertoar via inte vill avstå någon del av utbudet. är den basorganisation som största delen av landsorten har att förlita sig till i teaterutbudet. Det är därför angeläget att erhåller resurser som gör det möjligt att tills vidare i högre grad tillmötesgå det teaterintresse som kommer till uttryck inte bara genom de 160 aktiva teaterföreningarna i landet utan också genom skolorna, studieförbunden och vårdinstitutionerna. 1979/80: 864 Med hänvisning till ovanstående hemställs att anser frågan om resurser så betydelsefull för de mindre orterna i landet att den som sin mening ger regeringen till känna att detta område bör prioriteras vid framtida budgetarbete. () ()