mot · G4027 · 1980-10-16 00:00:00 — med anledning av proposition 1980/81:5 om ändring i läkemedelsförordningen Flera viktiga remissinstanser riktar en stark kritik mot de utredningsförslag som bildar utgångspunkt för propositionen. går emot utredningens förslag till generell lagändring för användning av injicerbara naturmedel. I propositionens remisssammanställning heter det vidare: Förbundet framhåller att största möjliga hänsyn till patientens önskemål alltid måste tas men att läkarens ansvar för sin patients säkerhet är ett lika viktigt humanitärt krav att tillgodose. Det kan därför inte vara etiskt acceptabelt för läkarkåren att medverka till injektion av naturmedel med oklar sammansättning. Enligt förbundets uppfattning kräver hänsyn till patientens säkerhet att naturmedel för injektion inte legaliseras, förrän de underkastats betryggande kontroll. Kraven måste här sättas betydligt högre än för naturmedel som intas genom munnen vilket skulle medföra krav på ökade resurser vid . kan med hänsyn till psykologiska aspekter av humanitära skäl acceptera att tillstånd beviljas för injektion av naturmedel efter särskild ansökan och med stor restriktivitet. Förutsättningen skall vara att preparatet inte medför hälsorisker då det underkastas samma kontroll som andra injektionsvätskor. hävdar vidare, i motsats till utredningen, att THX tillverkas under sådana förhållanden och ger dokumenterade biverkningar i sådan omfattning och medför sådana hälsorisker att det inte bör komma till användning för injektion. Motsvarande förhållanden, säger man, tolereras inte för någon form av injektionsterapi inom offentlig sjukvård. I en mot propositionen mycket kritisk ledare i (34/80) säger man att det, om lagförslaget går igenom, inte blir svårt att finna nya overksamma och ofarliga natursubstanser som genom försåtlig marknadsföring för svårt sjuka patienter kan framstå som ett sista halmstrå: "kommer då, utan stöd av en förnuftig lagstiftning, att kunna stå emot det tryck som en opinion kan resa mot försvarare av "den förstockade och doktrinära skolmedicinens torra krav på vetenskap och beprövad erfarenhet. Den föreslagna läkemedelsförordningen blir generell för injektionspreparat av naturmedelstyp. Mycket talar för att den förändringen får mycket stor betydelse också för helt andra verksamheter än THX-injiceringen. En mera vidsträckt användning av preparaten blir desto mera trolig eftersom det i propositionen inte ställs något krav på att medlen endast bör få utlämnas till läkare som erhållit tillstånd att använda naturmedel för injektion. Detta och andra krav i syfte att skärpa kontrollen framfördes i remissvaret från , vilken i övrigt i många stycken avvisade utredningens förslag. Enligt propositionen skall den som använder naturmedel för injektion informera patienten om att medlet inte kunnat visas ha någon medicinsk verkan och om eventuella risker för biverkningar. Patienter får alltså en behandling som måste förenas med upplysning till patienten om dess verkningslöshet. Det blir den egendomliga konsekvensen. Samhället ställer i princip hårda krav både på de personer som får behörighet att utöva läkaryrket och på de företag som framställer läkemedel. Att dessa krav ställs beror inte på byråkratisk klåfingrighet eller på någon okänslighet när det gäller att inkräkta på människors frihet. Tvärtom ställs dessa krav i syfte att skydda den enskilda människan och särskilt att skydda människor som på grund av sjukdom befinner sig i svåra situationer. Ett av de fundamentala krav samhället ställer på såväl läkare som läkemedelsförsäljning är att behandlingen av patienten skall grundas på vad den medicinska vetenskapen givit för resultat. De problem som uppstår när det gäller naturmedel för injektion kan illusteras med förhållandet att ett registrerat läkemedel, som vid senare prövning inte visat sig vara verksamt, dras in. Ett naturmedel som redan från början bedöms som icke verksamt skulle - om propositionens förslag genomförs - få bli kvar. Propositionen har ett vällovligt humanitärt syfte. Frågan om legalisering av naturmedel för injektion rymmer många aspekter och är svår. Med hänvisning till vad sakkunniga remissinstanser har anfört finner jag dock att bristerna i propositionen vid en samlad bedömning är så stora att den inte bör föranleda lagstiftning. Med hänvisning till vad jag ovan anfört hemställs att avslår regeringens proposition 1980/81:5.