ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G402952 · 1980-01-01 00:00:00 — av m. fl. I ett brev riktat till bl. a. framhåller en stockholmskeramiker följande: Den verkstad som jag har startat ligger centralt. Jag har försäljning direkt från min lokal. På detta sätt slipper jag fördyrande mellanhänder. Eftersom jag ur försäljningssynpunkt har ett bra läge, får jag in mycket kunder och säljer allt jag hinner producera. Jag arbetar ca och förmår på intet sätt öka min produktion. Jag säljer för ca . , mest bruksföremål, men även s. k. unika föremål som skulpturer och keramiska bilder. Mina fasta utgifter är inte på något sätt speciellt höga i förhållande till andra keramikers, men när jag har räknat bort utgifter (hyra, el, material etc) inkl. momsen, har jag kvar en lön på ca /månad. Denna lön ska jag sedan betala skatt och sociala avgifter på. Det återstående skall jag leva på. Jag kan omöjligt ta ut högre priser för mina bruksprodukter, som redan är relativt höga. Jag har satsat på en lång utbildning och hade naturligtvis förhoppningar om att kunna använda mig av mina tillägnade kunskaper. Jag vill arbeta och tycker att mitt arbete är viktigt - att jag har en funktion att fylla. Hur mycket har staten satsat på min utbildning? Vad ville man med den? Få är de som har slukats upp av industrin och möjligheten att starta eget är nästan obefintlig. Ge oss en chans! För att lösa konsthantverkarnas problem krävs snara statliga insatser. I andra länder, såsom , har staten på ett helt annat sätt insett vikten av konsthantverkets fortlevnad. Ett kraftigt statligt stöd till bl. a. elever som just lämnar skolorna har inneburit att konsthantverkarna kunnat sätta i gång verkstäder, utställningar m. m. Men inte bara konsthantverkarna för en tynande tillvaro i , trots sin betydande kulturpolitiska insats. Detsamma kan sägas om bildkonstnärerna m. fl. Det var därför positivt att till konstutställningsverksamhet föreslog att ett statsbidrag skulle utgå till konstnärskooperativ. I årets anslagsframställning föreslår ett belopp om . till dessa, varav . Detta belopp är inte tilltaget i överkant tvärtom om man ser till den eftersläpning som finns inom området och vikten av att något görs . 1* 1980/81. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att under Bilaga 12 B 40 Vissa bidrag till bildkonst på statsbudgeten för /82 uppta ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt belopp avseende konstnärskooperativ. (vpk) (vpk) HANS (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G402991 · 1980-01-01 00:00:00 — av Hans Nyhage m. fl. om möjlighet att avlägga körkortsprov i Invånarna i i södra med centralorterna är beträffande uppkörning för körkort främst hänvisade till . Därav följer av naturliga och nödvändiga skäl att övningskörningen till övervägande del också förläggs dit. Avståndet från de två centralorterna till är resp. , vilket innebär att det för många människor i kommunen är avsevärt . genomför de tre körskolorna i bygden i princip dubbla turer till för övningskörning med fyra fem körkortsaspiranter per tur. Dessa är till övervägande delen antingen elever vid i eller förvärvsarbetande. Varje sådan övningskörning tar i anspråk, vilket innebär att frånvaron från skola resp. arbetsplats tidsmässigt blir minst den motsvarande. Från undervisningssynpunkt och av arbetsmarknadsmässiga skäl är en frånvaro av ovan angiven omfattning ytterst otillfredsställande. Undervisningen vid gymnasieskolan utsätts för omfattande störningar genom detta förhållande, som också drabbar de vid de berörda lektionerna kvarvarande eleverna. De ekonomiska konsekvenserna är betydande. Skolledningen vid har beräknat att elevfrånvaron motsvarar en kostnad för samhället av ca . Därtill kommer de kostnader som frånvaron från arbetsplatserna innebär. Vidare drabbas den enskilde körskoleeleven av betydligt ökade kostnader på grund av den förlängning av körsträckan som körningen till innebär. /torde beträffande trafik- och trafikmiljöförhållanden motsvara minst samma krav som gäller för t. ex. , , och , vilka samtliga är mottagningsorter för förarprov. Att klassa /annorlunda än dessa orter vore därför felaktigt och inkonsekvent, vilket också generaldirektören i trafiksäkerhetsverket vitsordat. Chefen för trafiksäkerhetsverkets västra distrikt har uttalat att såväl övningskörningen till sin huvudsakliga del som avläggandet av körkortsprov kan förläggas till i likhet med vad som gäller för . Några reella hinder för uppkörning i /kan således inte åberopas. En decentralisering av det ifrågavarande körkortsprovet till skulle givetvis innebära något ökade kostnader för just trafiksäkerhetsverket. Dessa är emellertid av ringa omfattning i jämförelse med de kostnader som nuvarande förhållande för med sig för samhället, för näringslivet och för enskilda personer. Den angivna åtgärden skulle ofrånkomligen innebära betydande besparingar inte minst för samhället, vilket rimligen bör vara av stor angelägenhet för att medverka till. Därtill kommer de ytterligare klart positiva följder som åtgärden skulle föra med sig. framför allt för undervisningssituationen vid , något som vid upprepade tillfällen har framhållits av skolledning, lärare, elever och målsmän. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen uttalas om sorn mottagningsort för förarprov. HANS NYHAGE (m) () MAJ () () ()
mot · G402994 · 1980-01-01 00:00:00 — av m. fl. om SJ:s bekämpning av ogräs på banvallar När SJ skall bespruta sina banvallar med bekämpningsmedel mot ogräs kontaktas inte alltid hälsovårdsnämnderna i berörda kommuner om tågens körplaner. En kommun har fått skriftligt meddelande från SJ där det står att information inte kommer att lämnas ut, en annan kopplade efter upprepade förfrågningar till slut in för att få besked. Andra har fått vänta orimligt på att SJ skall höra av sig. Hälsovårdsmyndigheterna har som uppgift att bevaka att känsliga områden med fridlysta växter och vattentäkter inte kommer till skada. Den kommun inom vars område SJ tänker bespruta bör få meddelande . Med stöd av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att SJ bör ha obligatorisk skyldighet att upplysa berörda hälsovårdsnämnder om sina körplaner för ogräsbekämpningståg. () () () () ()
mot · G6021488 · 1980-01-25 00:00:00 — och kontroll av detaljhandelsetablering Det kommunala planmonopolet innebär att kommunen kan styra tillkomsten av nya butiker genom att fastställa områden för handel i byggnadsplan och genom byggnadsloven. En risk finns att överetableringar främst av s. k. externa säljenheter medför att stadskärnor och andra kommuncentra utarmas på verksamhet. Därför måste följa varuförsörjningsplaner, upprättade av kommuner men omfattande i förekommande fall flera kommuner inom ett naturligt område. Det har visat sig, att etablering oberoende av kommunens vilja kunnat ske i ombyggda fabriker, lager och andra lokaler inom områden, planerade för t. ex. industri- och handelsändamål. Givetvis är det angeläget att kommunens möjligheter tryggas att samordna även en sådan ombyggnad med en varuförsörjningsplan. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av möjligheterna för en kommun att fullständigt samordna nyetablering med varuförsörjningsplan. () ()
mot · G3021905 · 1980-02-13 00:00:00 — Motion 1979/80:1905 av med anledning av fullmäktiges i förvaltningsberättelse för (Redog. 1979/80:9) införde bestämmelsen att alla valutaköp skulle registreras. Bestämmelsen ändrades till att endast gälla valutaköp . Enligt bestämmelser är banker och andra försäljare av valuta skyldiga att hålla avräkningsnotorna tillgängliga under en månad från försäljningsdatum för att dessa på begäran skall kunna uppvisas för . Däremot förekommer ingen insamling eller summering av alla registreringar eller år. Vid valutaköp skall kunden förutom namn och adress även uppge telefonnummer och personnummer. Vederbörande skall dessutom legitimera sig. Bestämmelserna om registrering har tillkommit för att ge möjlighet att genom kontrollåtgärder kunna komma åt olaga utförsel av valuta. Beräkningar visar att enligt en grov uppskattning görs 2 200 000 köp av utländsk valuta till ett beräknat sammanlagt värde av 2 500 milj. kr. Ungefär 1 000 000 av dessa valutaköp beräknas vara . och skall sålunda registreras. De sammanlagda beloppen av dessa köp beräknas till . Nackdelarna med de nya bestämmelserna kan sammanfattas sålunda: Irritation hos den valutaköpande allmänheten mot längre väntetider och enligt mångas uppfattning onödig byråkrati och intrång på den personliga integriteten. Ökade kostnader för banker och andra försäljningsställen för blanketthantering, service till kunderna vid ifyllande av uppgifter samt medverkan vid de stickprovsundersökningar som förutsätts göra. Enligt uppgift har inte visat något större intresse för att vidta stickprovsundersökningar, varför meningsfullheten med reformen starkt kan ifrågasättas. Det kan tilläggas att Delegationen för företagens uppgiftslämnande (DEFU) gjorts uppmärksam på de nya bestämmelserna. Delegationen har inte prövningsrätt gentemot verk, men DEFU har i en skrivelse påtalat nackdelarna med de nya resevalutareglerna, något som säkerligen bidrog till att beloppsgränsen höjdes till . För att klargöra hur pass effektiva de nya bestämmelserna visat sig vara för 1 1979/80. att komma åt olaga valutautförsel borde enligt min uppfattning en utvärdering ske av den gångna verksamheten. Därmed skulle också ges en bättre överblick över om de kostnader och det besvär som är förknippade med de nya bestämmelserna om valutaköp motiverar en fortsatt registrering. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att uttalar sig för att en utvärdering av registreringen av allmänhetens valutaköp kommer till stånd.
mot · G3021906 · 1980-02-15 00:00:00 — Motion 1979/80:1906 av m. fl. med anledning av fullmäktiges i förvaltningsberättelse för (Redog. 1979/80:9) I riksbanksfullmäktiges förvaltningsberättelse ges en redogörelse för de olika korrigeringar som gjorts i statistiken över bytesbalansen. En första större korrigering gjordes och avsåg i första hand . Den baserades på särskilda enkätundersökningar om i första hand tjänsteexporten. Korrigeringen ledde till en ganska betydande uppjustering av bytesbalansens saldo. En senare enkätundersökning avseende 1978 visade att de tidigare korrigeringarna varit för låga, varför ytterligare justeringar företogs . Enligt de av centralbyrån utförda undersökningarna uppgick för det första tjänsteexporten till ett högre belopp i den nya undersökningen än vad som framkommit tidigare. Dessa nya uppgifter motiverade en uppjustering av bytesbalansen med . Ett anmärkningsvärt resultat av den senare enkätundersökningen var att tjänsteimporten skulle ha kraftigt överskattats av . Egentligen var importen av tjänster klart lägre än vad man tidigare beräknat. Skulle en uppjustering av bytesbalanssaldot göras även med hänsyn härtill, skulle underskottet i bytesbalansen ha förbytts i ett överskott. I finansplanen redovisas nu en sammanlagd korrigeringspost på bytesbalansen på . - att jämföra med 800 milj. kr. januari månad 1980 har emellertid vid föredragningar inför finansutskottet från sida framhållits att den senast företagna korrigeringen var för stor. Den borde egentligen vara 2 miljarder lägre. I så fall skulle det beräknade bytesbalansunderskottet öka med motsvarande belopp. Enligt vår mening är dessa olika korrigeringar av bytesbalansstatistiken inte ägnade att inge förtroende för denna viktiga statistik. De återkommande omräkningarna antyder att betalningsbalansdelegationen - som varit närmast ansvarig för korrigeringarna - inte haft en tillräckligt säker grund för omräkningarna när man låtit offentliggöra dessa. Med hänsyn till den stora vikt som dessa beräkningar har för såväl vår allmänna bild av den svenska ekonomins läge som för den ekonomiska politikens uppläggning är det enligt vår mening viktigt att betalningsbalansdelegationen ges en bredare sammansättning. Delegationen bör såväl ges en parlamentarisk förankring som breddas med expertis som är fristående i förhållande till och . Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts om behovet av en breddning av betalningsbalansdelegationens (Fi 1975:02) sammansättning. () ()
mot · G3021907 · 1980-02-18 00:00:00 — Motion 1979/80:1907 av med anledning av proposition 1979/80:78 med förslag till lag om skyldighet för utländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader, m. m. I propositionen 1979/80:78 med förslag till lag om skyldighet för utländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader, m. m. anges i 3 § att säkerheten skall bestå av pant eller borgen. Borgen skall ställas såsom för egen skuld av minst två personer och vara solidarisk. Vid medgivande av svaranden kan också annan säkerhet få ställas. I alla de fall då medgivande av svarande saknas får alltså säkerhet utgöras endast av pant eller borgen utfärdad på föreslaget sätt. Av propositionen framgår inte om också möjligheten att godta annan säkerhet varit under övervägande. Det ligger annars nära till hands att i detta sammanhang framhålla bankgaranti som en lättillgänglig och tillförlitlig form av säkerhet. Av svensk bank utfärdad bankgaranti är regelmässigt utformad som ett borgensåtagande, medan internationella bankgarantier ofta har formen av självständiga åtaganden, t. ex. s. k. rena garantier. För en kärande kan en bankgaranti vara lättare att anskaffa än pant eller borgen. En bankgaranti skulle också göra lättare för svaranden att ta ställning till om säkerheten bör godkännas eller inte. Också domstolens prövning skulle avsevärt underlättas genom en sådan möjlighet. Det bör därför av lagtexten framgå att bankgaranti kan godkännas som säkerhet enligt 3 § i den föreslagna lagen. I 2 § p. 5 i lagförslaget bör en språklig jämkning vidtas. Käromål i p. 5 kan inte jämställas med mål som anges i paragrafens övriga punkter. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar 1. att säkerhet enligt 3 § i den föreslagna lagen kan utgöras av bankgaranti, 2. att den i motionen nämnda jämkningen i lagtexten i 2 § vidtas.
mot · G3021909 · 1980-02-29 00:00:00 — 1979/80 1909-1912 av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:74 om upplåtelsevillkor m. m. för kronotorp Kronotorpen har varit en upplåtelseform som förknippats med en rad djupt stötande villkor. kronotorpare har varit en grovt utnyttjad och orättvist behandlad grupp. Att först utnyttja människors odlingsarbete utan att ge dem trygghet och rättigheter, att därefter utnyttja deras bundenhet till torparrendet för att tillförsäkra skogsbruket arbetskraft och att slutligen till billigt pris göra sig av med dem och ta över de tillgångar de skapat - det torde vara ett av de mest uppenbara exemplen på oacceptabla makt- och rättsrelationer. Regeringens proposition innehåller mot denna bakgrund förslag till välmotiverade förbättringar. Friköpsmöjligheten skall äntligen öppnas. Hänsyn skall äntligen tas till de insatser kronotorparna gjort på allmän egendom och för landets skogsbruk. Det är att beklaga att dessa rättvisekrav inte tidigare blivit skäligen bemötta. Även om vpk ställer sig positivt till den nya tendens som propositionen uttrycker, menar vi att de föreslagna arrangemangen ter sig omständliga och byråkratiska. De är också i viss mån oklara med avseende på de ekonomiska mellanhavandena mellan kronan och torparna. Det finns enligt vår mening inget skäl till småskurenhet gentemot den lilla grupp människor som utsatts för så många och långvariga orättvisor. Följande principer borde enligt vår mening fastslås i fråga om statens jordarrendespolitik: Rätten till friköp bör vara ovillkorlig, såväl när det gäller byggnader som mark. Det finns knappast skäl att pröva friköp från fastighetsbildningssynpunkt. Priserna vid friköp bör ej fastställas utifrån kommersiella villkor. De bör bygga på fasta principer, som kan tillämpas automatiskt. Utgångspunkten skall icke vara hittillsvarande höga prisnivå som gällt vid genomförda förvärv. Mot bakgrund av det anförda föreslås att beslutar uttala att de i motionen nämnda principerna bör gälla i förhandlingarna mellan staten och kronotorparna. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)
mot · G3021912 · 1980-03-10 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:85 om skattelättnader vid lönsparande i aktier beslutade , på förslag av den borgerliga regeringen, om värdesäkert lönsparande. I denna proposition, 1979/80:85, behandlades också förslag om skattelättnader vid lönsparande i aktier. kommunisterna yrkade avslag på propositionen i sin helhet. återkommer regeringen med förslag om ytterligare lättnader i beskattningen för de som sparar i aktiefonder. Orsaken till förslaget är, enligt föredragande statsrådet, den relativt dåliga avkastningen på aktier. Vpk anförde vid reformens införande att det avgörande skälet emot densamma var de fördelningspolitiskt negativa effekter som uppstår. Ett sparande, eller spekulerande, i aktier är för de starkare i samhället ett sätt att befästa och stärka sin ekonomiska makt över det stora flertalet. För de svagare innebär ett sådant sparande - i den mån de kan utnyttja detsamma att de förbättrar de starkares spekulationsmöjligheter genom aktier. En ökning av skattelättnaderna som föreslås står i motsats till vpk:s principiella inställning. Vi anser att spekulation aldrig skall ge möjlighet till skatteundanglidning. Spekulation i aktier - vilket med ett förskönande uttryck kallas sparande - är i detta fall inget undantag. Sparskattereduktionen, som för aktiefondsparande föreslås höjd från till , borde enligt vpk:s mening i stället helt avskaffas. Med anledning av det ovan anförda föreslås att beslutar att skattelättnader vid sparande i s. k. aktiesparfonder slopas i lagen (1978:423) om skattelättnader för vissa sparformer. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)
mot · G3021913 · 1980-03-12 00:00:00 — 1979/80 1913-1914 Motion 1979/80:1913 med anledning av proposition 1979/80:83 om ändring i konkurslagen (1921:225) I regeringens proposition 1979/80:83 angående konkurs och rätten att idka näring föreslås att möjlighet att meddela näringsförbud införs i svensk rätt. Ett sådant införande innebär som många remissinstanser påpekat ett stort ingrepp i den principiella näringsfrihet som av hävd råder i vårt land. Med hänsyn till vikten av att i ekonomiska sammanhang komma till rätta med uppenbara missförhållanden, som ofta leder till olika former av ekonomisk brottslighet, anser jag det likväl angeläget att möjlighet öppnas att i vissa fall meddela näringsförbud. Jag finner att såväl den föreslagna personkretsen som förutsättningar för förbud och förbudets innebörd är väl avvägda. När det gäller förfarandet ansluter jag mig helt till uppfattningen i propositionen att övervägande skäl talar för att förlägga prövningen av förbudet hos de allmänna domstolarna. Vad som för mig är stötande är däremot att polis och åklagare föreslås vara engagerade i fråga om näringsförbud också i de fall då något brottsligt förfarande inte läggs gäldenären till last. Såvitt jag kunnat finna av remissammanställningen har endast någon enstaka remissinstans ställt sig bakom en sådan tankegång. De skäl, främst av processekonomisk natur, som i propositionen åberopas för att låta polis- och åklagarmyndighet medverka i ett rent civilt sammanhang finner jag föga övertygande. Mot det måste ställas det betänkliga i att en gäldenär, som icke misstänks för något brottsligt förfarande, skall behöva underkasta sig förhör av polismyndighet och därefter vid domstol delta i en rättegång, där åklagare för talan mot honom. Jag anser att det strider mot de berättigade krav som varje medborgare har rätt att ställa på vår rättegångsordning. En ledamot av lagrådet regeringsrådet - har också om än inte i klartext berört frågan ur rättssäkerhetssynpunkt. Jag vill alltså i likhet med vad brottsförebyggande rådet ansett föreslå att kronofogdemyndighet, som är tillsynsmyndighet, skall företräda det allmänna i rättegång om näringsförbud, då en sådan process inte äger samband med ett brottmål. För att näringsförbudet skall få avsedd effekt vill jag särskilt understryka vikten av att register är så upprättade att man kan söka på person för att få fram i vilka bolag en viss person innehar styrelseuppdrag. Eljest förefaller det omöjligt att kontrollera huruvida en person som ålagts näringsförbud verkligen avvecklar sina samtliga uppdrag. Det får ankomma på utskottet att utforma erforderliga lagtextändringar. Med hänvisning till vad sålunda anförts hemställs att vid antagande av propositionen 1. beslutar att kronofogdemyndighet i stället för allmän åklagare skall föra talan i mål om näringsförbud då detta inte har samband med brottslig verksamhet, 2. som sin mening uttalar vad i motionen anförts angående vikten av att kunna fastställa personers engagemang i skilda företag.
mot · G3021915 · 1980-03-20 00:00:00 — 1979/80 1915-1918 Motion 1979/80:1915 med anledning av proposition 1979/80:87 om ändring i m. m. Som departementschefen framhållit (s. 9) är obenägenheten hos parter, vittnen och andra att medverka i rättegångar numera alltmer påfallande. Skyldigheten att inställa sig uppfattas som betungande genom att den kan medföra uppoffringar av fritiden och av ekonomisk art. Själva rättegången innebär dessutom ofta en stor psykisk påfrestning. Särskilt i mål om rån samt i mål om vålds- och narkotikabrott är rädslan för hämnd och trakasserier mycket vanlig bland målsägande och vittnen. Det är enligt departementschefens mening givet att benägenheten hos parter, vittnen och andra att uttala sig måste minska om utsagorna av enskilda personer spelas in i rättssalen. Vidare kan parter m. fl. när de uttalar sig påverkas av ovidkommande hänsyn om sådana inspelningar sker. Tanken på ett eventuellt återgivande i t. ex. radio kan säkerligen ytterligare minska förmågan och viljan att avge en klar och spontan berättelse. I syfte att sålunda tillgodose de intressen som angetts föreslås den bestämmelsen att förbud mot bandupptagning får meddelas om det kan antagas att upptagningen blir till men för utredningen. Bestämmelsen uttrycker emellertid icke på ett tydligt sätt avsikten med denna. Hänsynen till den enskildes integritet och situation, sådan den beskrivits i det föregående, omnämns icke alls i lagtexten. Det är endast omsorgen om utredningen - dess kvalitet och fullständighet - som anges såsom relevant. Departementschefens motiv kommer till ett riktigare och klarare uttryck i det förslag som lämnats av integritetsskyddskommittén under remissbehandlingen (s. 79 ff.). Bestämmelsen bör därför anpassas härtill. Även eljest har kommitténs förslag sådan tyngd och sådan förankring i andra remissyttranden att förslaget bättre än propositionens tillgodoser hänsynen till och respekten för de personer som skall höras i rättegången. Som påpekat (s. 86) kan det också vara svårt att i det enskilda fallet i förväg bedöma om en inspelning kommer att vara till men för utredningen. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar att ge 5 kap. 9 S fjärde meningen följande lydelse: Likaså äger han förbjuda att annan än rätten tager upp förhör på fonetisk väg, om det kan antagas att upptagningen antingen så besvärar den som höres 1979/80:1915 2 att det blir till men för utredningen i målet eller framkallar fara för den hördes personliga integritet.