mot · G302289 · 1980-01-16 00:00:00 — om vidareutbildningen av sjuksköterskor till läkare öppnades en ny studieväg för sjuksköterskor, som önskade fortsätta sina medicinska studier och bli läkare. Utbildningen förlädes till i och är en försöksverksamhet med återkommande utbildning varvad med praktisk arbetslivserfarenhet. För att få tillträde till utbildningen krävs utom sjuksköterskeutbildning yrkesverksamhet som sjuksköterska samt samma förkunskapskrav, vilka gäller för den reguljära studiegången till läkare, utom i biologi. Det har gått 3 terminer sedan försöksverksamheten inleddes. Intresset för att få en liknande utbildning även i södra delarna av vårt land är nu mycket stort. Sjukskötersketätheten i och övriga delar av ger underlag för en dylik utbildningslinje i regionen med det snaraste. Det finns av familjeskäl stora svårigheter att förlägga utbildningen långt från bostadsorten. Vår sjukvård och därmed sammanhängande utbildningsvägar har diskuterats med stor inlevelse, och det är naturligt, eftersom det på ett eller annat sätt angår oss alla. Att som komplement till den reguljära läkarutbildningen får andra utbildningsvägar med praktisk erfarenhet blandad med teoretiska studier är helt säkert av stort värde för samhället och sjukvården men först och sist för patienterna. I nummer 1-2/78 av läkartidningen säger en erfaren läkare i en artikel föjande: Det torde inte råda någon tvekan om att den moderna teknokratin och den rådande meritvärderingen bär stor skuld till att så mycket gått snett inom sjukvården. Genom teknologins ökade dominans har läkaren blivit något av en sjukvårdsingenjör\ en utveckling som inte enbart är av godo och som framför allt kostar mycket pengar. Att tjänstgöra som allmänläkare inriktad på att se hela människan och med intresse för att tjänstgöra som distriktsläkare är inte mindre fint än att vara specialist eller forskare. Det anser däremot inte ett par medicine studerande, som i samma läkartidning har synpunkter på som de säger snedrekryteringen. har en allvarlig snedrekrytering inträtt. En heterogen grupp icke-naturvetare har med hjälp av diverse kompletteringar erhållit tillträde. Dessutom värderas nu arbetslivserfarenhet högre än naturvetenskapliga gymnasiala kunskaper. Resultatet blir att människor med gedigna naturvetenskapliga kunskaper och överlägsen studieförmåga utestängs från medicinsk utbildning. Därmed stagnerar medicinens utveckling ty vad den behöver är naturvetenskaplig grund med samhällelig överbyggnad och inte tvärtom som nuvarande tendens är. Redan nu framträder degenerationen. Kunskap i den medicinska vetenskapen och därmed instuderandet av dess litteratur betraktas som sekundär. I stället prioriteras den falska och hycklande s. k. patientkärleken. Mindervärdeskomplex inför patienten (inkomstkällan) och analfabetism kanske blir framtidens melodi. Med vetskap om naturvetenskapens överlägsenhet och förmåga att praktiskt angripa problem är det nödvändigt att i vänskaplig, demokratisk, kollegial och kamratlig anda ta upp diskussion med alla berörda. Min förhoppning är att de två insändarnas skrämmande människosyn inte delas av alltför många medicinare i den reguljära studiegången eller av läkarkåren i stort. Dock visar insändaren tydligt att det finns en klar uppfattning angående värdet av 5.0 i medelbetyg som den bästa förutsättningen att bli en god läkare. Övriga gore sig icke besvär. Kanske visar det citerade klarare än många andra argument hur nödvändigt det är med en vidgad utbildning och fler framkomliga vägar även till medicinska studier och läkarkompetens. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utbildningslinje för sjuksköterskor till läkare i .