mot · G40221 · 1980-10-23 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:182 om elevers och föräldrars medinflytande i skolan Allt oftare får vi erfara hur det svenska språket i olika sammanhang utmärks av inblandning av svordomar m. m. I tidningar, radio och TV blir det mer och mer vanligt att människor använder ett ovårdat språk. I vissa kretsar, t. ex. i gäng där det sups och knarkas, förekommer ett språkbruk där tyngdpunkten ligger på användandet av svordomar. Människor avtrubbas på detta sätt och förlorar ett naturligt skydd mot att komma in i farliga miljöer. Man reagerar givetvis starkt mot detta, och ännu mer upprörd blir man när man upptäcker att det även i skolan talas ett dåligt språk och att det t. o. m. i läroböcker förekommer svordomar m. m. Många människor-både kristna och andra-finner detta språkbruk, detta låga tal, oerhört otillfredsställande. I synnerhet föräldrar som i hemmen inte använder svordomar eller annat dåligt språk önskar att deras barn skall vistas i en svordomsfri miljö även utanför hemmen, och därför måste i första hand just skolan vara fri från olämpligt språk. Skolan bör lära eleverna att inte använda ett sådant. Språket i skolan skall också vara ett uttryck för de värderingar skolan bör stå för. Att föräldrar tar avstånd från språket i vissa läroböcker har bl. a. framkommit i en artikel i en dagstidning där man frågar sig om detta skall accepteras. En mamma reagerade mycket starkt när hon hörde sin dotter läsa högt ur skolboken för klass 5 Var med och läs 2: Då ställde hon sig och tog sats ytterst på trottoarkanten och ropade: Jädrans, jävlar, satan, hundra gubbar, fy för den lede och järnvägar och jädrans skithög. Även i läroböcker i sexualkunskap förekommer ett olämpligt språk. I en bok för årskurs 4, Liv och Lust, kan man t. ex. läsa följande: Och sen när hela badkaret är fullt så ska alla gäddorna flyga upp i rymden och i solsystemet och ända in i himlen och bita i pillesnoppen . . . Mamman i artikeln är gymnastikdirektör och tillåter själv inte svordomar på sina lektioner, och hon frågar sig om det är nödvändigt att sådana här stycket finns med i läroböckerna. Hon hoppas nu kunna väcka en debatt om läromedlen. Det är också länge sedan denna fråga diskuterades, så det är mycket viktigt att vi angriper bruket av olämpligt tal och svordomar som sprider sig alltmer. Genom att använda denna typ av läroböcker tar man inte hänsyn till barn som kommer från hem där bruk av svordomar m. m. betraktas som just olämpligt. Om detta får fortgå, måste vi fråga oss om vi inte kan ha en skola för alla utan måste börja aktualisera stöd till privatskolor, där detta språk inte skall förekomma. En målsättning när det gäller utbildningen är att ha ett vårdat språk. Vi måste lära barn att inte använda svordomar, och därför måste skolan vara svordomsfri. Då är det olämpligt att i undervisningen ha läroböcker som innehåller sådana ord. I proposition 1979/80:182 antyds att rektor bör ha skyldighet att kalla till sammankomst med bl. a. företrädare för berörda elever beträffande antagande av läromedel. Därvid skulle elever och föräldrar kunna få ett större inflytande vid valet av skolböcker. Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande språkbruket i skolan. () ()