mot · G3021924 · 1980-03-25 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:90 om kommunalekonomiska frågor Åtstramningspolitiken mot kommuner och landsting ligger helt i linje med regeringens ekonomiska politik i övrigt. Den söker över hela linjen vältra över bördorna på de minst bärkraftiga. Därför stramar den också åt på den kommunala sektorn. Det är kommuner och landsting som har att svara för den stora delen av samhällsservicen till medborgarna. Det är den kommunala sektorn som skall svara för hälso- och sjukvården. Det är där barnomsorgen skall lösas. Det är där omsorgen om de äldre i samhället skall finnas. Det är i hög grad kommunernas uppgifter att svara för bostäder, boendemiljö, trafik- och miljöfrågor. Kommunerna har fått allt större uppgifter inom den sociala sektorn i takt med utslagningen i samhället. Den omfattande ungdomsarbetslösheten har tvingat fram nya kommunala åtaganden. På detta område sätter regeringen in åtstramningsåtgärder. Det är det kanske tydligaste angreppet på den sociala standarden för de breda grupperna i samhället. Barnen, ungdomen, åldringarna och de sjuka får känna följderna. Det är också arbetarklassen och inte minst låginkomsttagarna som drabbas av denna politik. Det är de som har det största behovet av de kommunala omsorgerna. När kommunalekonomiska utredningen (KEU 76) arbetade med den kommunala ekonomin, vilade hot om åtstramningar och skattetak över den. Då var det dock endast som öppet vågade säga att man skulle attackera kommunerna. har tydligen och tvingats ställa upp på högerlinjen. Vi kritiserade utredningen, därför att den inte var beredd att medverka till ökade resurser för kommuner och landsting. Uppenbara orättvisor i relationerna mellan stat och kommun bibehölls. Från övriga partier gjordes gällande att förändringarna i skatteutjämningssystemet var en stor statlig satsning på kommunerna. Förslagen var dock helt otillräckliga för att lätta den kommunalekonomiska situationen och möjliggöra utbyggd service utan nya betungande kommunalskattehöjningar. är regeringen beredd att t. o. m. springa ifrån löften när det gäller skatteutjämningen. Den vill endast ställa hälften av det belopp beslutat till förfogande . På ett bräde är regeringen beredd att beröva kommuner och landsting 850 milj. kr. Denna attack är en bestraffning mot kommunerna för att de inte förmått klara uppgifterna inom de ramar regeringen angett. Nya hotelser vilar över kommunerna. Redan i årets finansplan anfördes att den kommunala expansionen går snabbare, när det finansiella utrymme som står till buds i kommunerna ökar. Därmed ville tydligen ekonomiministern ge sken av att den kommunala expansionen främst är ett uttryck för att kommuner och landsting har för stora resurser. I själva verket är expansionen uttryck för många angelägna behov i kommunerna, vars lösning givetvis förutsätter ökade ekonomiska resurser. Ekonomiministern hävdade att den kommunala expansionstakten är för hög från samhällsekonomisk synpunkt och att åtstramningsåtgärder därför bör övervägas. Budgetministern anförde i samma proposition att storleken av de totala statliga transfereringarna till kommunsektorn måste prövas. Konkret förordades att endast hälften av det beslutade beloppet till skatteutjämningssystemet borde utbetalas det kommande budgetåret. fullföljs detta hot i proposition 1979/80:90. kommunisterna motsatte sig förslagen i budgetpropositionen och hävdade att skatteutjämningsbidraget skulle utgå i enlighet med riksdagsbeslut. Försämrad service och stigande kommunalskatter blir följden, om regeringens planer blir verklighet, därom är opinionen inom landsting och kommuner ense. Redan har framgått att många kommuner tvingas tillgripa skattehöjningar. Regeringen klämmer åt kommunerna och tvingar fram skattehöjningar. Sedan hotar den med skattetak och andra repressalier. Detta är verkligheten. De som drabbas av såväl stigande kommunalskatter som försämrad service är de ekonomiskt svagaste grupperna i samhället. Regeringens ekonomiska politik har kommit till brutalt uttryck i förslaget att beröva kommunerna utlovade ekonomiska resurser. Bestraffningen av kommunerna har börjat. Den politik som skisserades i budgetpropositionen konkretiseras i propositionen om kommunalekonomiska frågor . Huvudlinjen i propositionen är att den kommunala utgiftsökningen måste dämpas och ökningstakten i de statliga transfereringarna till kommunsektorn begränsas. Regeringen anför att den kommunala konsumtionsökningen uppgått till 4 å i volym men analyserar inte orsakerna till denna ökning. Ökad efterfrågan av nödvändig service, bl. a. som en följd av den kapitalistiska krisens verkningar, kommunala insatser för att bekämpa ungdomsarbetslösheten och olika statliga beslut måste tillföras bilden av den kommunala expansionen för att den skall bli riktig. Regeringen nöjer sig inte med att föreslå en halvering av skatteutjämningsbidragshöjningen för , vilket svarar mot ca 850 milj. kr. Det särskilda bidraget om . per invånare som utgår för till landstingskommuner och landstingsfria kommuner utanför skatteutjämningssystemet skall inte förnyas för . Detta svarar mot ca 100 milj. kr. Vidare föreslås att vissa specialdestinerade statsbidrag, främst på skolans område, slopas, vilket svarar mot ca 70 milj. kr . anger propositionen att statsbidragsbortfallet uppgår till ca 355 milj. kr. Det största bidraget som föreslås slopat är skolbyggnadsbidraget. Ca 135 milj. kr. föreslås utgå som särskild kompensation till de kommuner som hårdast drabbas av uppdelningen av skatteutjämningsreformen, dvs. ca 150 kommuner och sex landsting. Detta är i sammanhanget mera ett försök att blidka de hårdast drabbade kommunerna och att snygga till ett i övrigt dåligt förslag än att ge dessa kommuner en verklig hjälp. Det är också tomma ord när budgetministern i propositionen anför att de åtgärder som regeringen anser behöver vidtas för att begränsa konsumtionsökningen måste utformas på ett sådant sätt att de svaga grupperna skyddas. Inskränkningarna på den kommunala sektorn drabbar just de svaga grupperna, det är ett obestridligt faktum. I proposition 1978/79:95, som låg till grund för beslutet om skatteutjämningsbidraget , anfördes att kommuner och landstingskommuner svarar för viktiga delar av samhällets verksamhet, att de fått en allt större betydelse i samhällsekonomin samt för människornas välfärd och trygghet och att de kan väntas få en fortsatt central roll i välfärdsutvecklingen. Den borgerliga regeringspolitiken framträdde tydligt när propositionen i hög grad handlade om åtgärder för att dämpa den kommunala expansionen, dvs. begränsa den verksamhet som svarar för viktiga delar av samhällets verksamhet och som fått en allt större betydelse för människors välfärd och trygghet. kommunisterna yrkade på ökade resurser till den kommunala sektorn för att möjliggöra nödvändig utbyggnad av den kommunala servicen utan att detta leder till höjning av kommunalskatterna. Vi motsätter oss bestämt försöken att nu urholka beslut rörande skatteutjämningsbidraget. De resurser som genom detta beslut skulle tillföras den kommunala sektorn var otillräckliga. Att inte ens fullfölja beslutet skapar ytterligare problem i kommuner och landsting. Det är nödvändigt att slå vakt om verksamheten i kommuner och landsting i det ekonomiskt kalla klimat som kännetecknar regeringens politik. Detta är nödvändigt för att värna de svagaste i samhället. En första och betydelsefull åtgärd är att tillbakavisa regeringens förslag att ompröva riksdagsbeslut om skatteutjämningsreformen. Regeringens förslag måste avvisas. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar 1. avslå regeringens proposition 1979/80:90 om kommunalekonomiska frågor , 2. uttala att skatteutjämningsreformen skall genomföras i enlighet med beslut . (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)