mot · G3021723 · 1980-01-25 00:00:00 — Motion 1979/80:1723 av m. fl. om utbildningen i operationssjukvård Operationsavdelningar kan vara stora centrala behandlingsenheter dit större delen av den operativa verksamheten vid ett sjukhus är förlagd. De kan också vara förlagda till mindre enheter där i princip endast en kliniks patienter opereras. Sådana avdelningar återfinns vid de flesta region- och länssjukhus, oftast i kombination med en eller ett par centrala operationsavdelningar för allmän kirurgi, ortopedisk kirurgi m. m. Vid länsdelssjukhusen slutligen finns en operationsavdelning där all operationsverksamhet som förekommer vid sjukhuset i fråga utförs. Variationerna i uppbyggnad och därmed även organisationen av avdelningen är således mycket stora. Oberoende av avdelningens storlek är operationsarbetet ett lagarbete. I laget ingår läkare, anestesisköterskor, operationssköterskor/operationsassistenter och annan assisterande personal. Målet för allas insatser är att genom operativ behandling bota patienten eller lindra lidande. Arbetet är mångfasetterat men kan i huvudsak indelas i två verksamhetsområden, nämligen anestesisjukvård och operationssjukvård. Arbetsuppgifterna är så intimt förknippade att störningar i form av tillfälliga eller långvariga vakanser och liknande inom något av dessa verksamhetsområden får konsekvenser som påverkar i första hand laget och den totala verksamheten på avdelningen men nog torde ge återverkningar i sjukvården i en vidare mening. har föreskrivit att s. k. behörighetsbestämmelser skall gälla för vissa sjukskötersketjänster. Innebörden härav är att endast den med viss vidare-/specialutbildning är behörig att inneha tjänst eller utföra arbete inom det område verksamheten avser. Detta kan vara berättigade krav men bestämmelserna har medfört svårigheter att ha ett flexibelt arbetssätt på operationsavdelningarna. Operationssköterskan saknar formell behörighet i anestesisjukvård och vice versa, och därmed har möjligheterna att smidigt lösa tillfälliga bemanningsproblem försvunnit. Att så ändock sker fortfarande beror på det faktum att det finns många reellt om än inte formellt kompetenta sjuksköterskor som genom sitt kunnande kan utjämna obalanser vid sjukdom och andra situationer så att planerad verksamhet kan genomföras. Dessutom måste man också inom operationssjukvården räkna med icke planeringsbar verksamhet för patienter som kräver snabbt omhändertagande. De största förutsättningarna för att arbetet skall fungera på bästa sätt är att utbildningen för dem som skall arbeta inom operationssjukvården utformas så att möjligheter skapas för en flexibel arbetsorganisation, dvs. utbildning i vilken ingår anestesi-, intensiv- och operationssjukvård. I pågår f. n. en försöksutbildning, vilken ger möjlighet till behörighet inom de tre verksamhetsområdena. Utbildningen har rönt stort intresse från sjuksköterskestuderande på olika håll i landet. Från ett par landsting har gjorts framställningar till SÖ om att få starta motsvarande utbildning. Framställningarna har ännu inte bifallits. Med stöd av vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att utbildningen för operationssjukvård bör förbereda möjligheter till en flexibel arbetsorganisation i enlighet med vad i motionen anförts. () ()