mot · G302767 · 1980-01-24 00:00:00 — om sakområdesindelning vid utgivning av utges f. n. dels i bunden, dels i löpande form årsvis, i vilken författningarna finns upptagna i nummerordning. I den bundna upplagan finns ett register i vilket sökord är upptagna i alfabetisk ordning, varunder hänvisas till aktuellt författningsnummer. I den löpande utgivningen utges under utgivningsåret med vissa intervaller motsvarande register som i den bundna upplagan. Härutöver har, två gånger, utgetts i bunden form en volym betitlad Register över gällande SFS-författningar. Denna volym är indelad i två avdelningar. Dels finns ett register som årsvis tar upp ännu gällande författningar i nummerordning med angivande av författningsrubrik och ändringsnummer, dels också ett sökordsregister varunder tas upp aktuell författning med därtill hörande ändringsförfattningar. utgör det centrala arbetsmaterialet för ett mycket stort antal myndigheter och tjänstemän såväl i offentlig som i privat verksamhet vilka har att tillämpa och tolka författningar. Takten i lagstiftningsarbetet har drivits upp, vilket lett till såväl nya författningar i stort antal som ändringar i gällande författningar. Överblicken över de olika rättsområdena har därmed blivit svårare. Överskådlighet och snabbhet att hitta i författningar försvåras f. n. genom det sätt på vilket författningarna utges. Prenumeration på SFS kan f. n. endast erbjudas i form av antingen prenumeration på den bundna årsvisa utgivningen eller på den löpande utgivningen eller naturligtvis på bådadera. Den som endast har behov av att följa utvecklingen inom ett visst rättsområde kan inte göra det på annat sätt än att i någon av ovanstående former prenumerera på hela utgivningen. Förhållandet torde i inte ringa utsträckning leda till att åtskilliga helårsprenumerationer görs där det verkliga behovet endast utgörs av några för verksamheten viktiga rättsområden. Inom åtskilliga verk och myndigheter torde enskilda tjänstemän på detta sätt tvingas bygga upp ett synnerligen omfattande författningsbibliotek på det egna tjänsterummet, där huvuddelen av författningarna aldrig kommer till användning. Flera olika modeller kan tänkas för att råda bot på dessa förhållanden och dels åstadkomma ett effektivare utnyttjande av , dels sannolikt också spara en del utgifter för författningsutgivningen. Den närmast till hands liggande lösningen och den som kräver minsta ändring av gällande rutiner för utgivningen är att författningarna utges med en sakområdesindelning. Denna sakområdesindelning bör ej göras alltför detaljerad då detta sannolikt torde föranleda ideliga förändringar i densamma utan bygga på, vad gäller de grundläggande författningsområdena, en relativt beständig indelning. En sådan indelning erbjuder den i departementsförordningen stadgade indelningen av ansvarsområdena för författningar, förvaltningsärenden samt vilka myndigheter som skall anses höra till visst departement. Ett första steg skulle således kunna innebära att författningarna vid utgivningen, på lämplig plats på första sidan, förses med departementsbeteckning samt att författningar som således hör till visst departement inte vid löpande utgivning binds ihop med författningar hörande till annat departement. En sådan enkel reform skulle göra det möjligt att enbart prenumerera på författningar hörande exempelvis till verksamhetsområde. Vidare skulle öppnas möjlighet att vad gäller den löpande utgivningen av SFS-nummer bygga upp aktuella och lättillgängliga lagsamlingar i icke inbunden form för visst departements verksamhetsområde. Systemet skulle kunna utvidgas till att omfatta ytterligare en indelningsnivå i rättsområden hörande under visst departement. Hur en sådan indelning skulle kunna gestaltas torde få ankomma på en mer expertbetonad undersökning att utreda. Med hänvisning itll det anförda hemställs att hos regeringen begär att en sakområdesindelning vid utgivning av i enlighet med vad i motionen anförts prövas.