mot · G302596 · 1980-01-23 00:00:00 — om åtgärder för att hindra olaga utförsel och nedsmältning av svenska silvermynt greps i , , tre utländska medborgare, bosatta i med omnejd. De försökte då ur utföra inte mindre än 30 000 svenska enkronor. Detta är ett exempel av många på att systematiska uppköp och utsmuggling av silvermynt ägt rum, i avsikt att efter nedsmältning tillgodogöra sig det rena silvret till en vikt av , vilket en svensk silverkrona präglad innehåller. Detta innebär en silverhalt av . Silvermynt präglade innehåller . Sedan präglandet av silvermynt upphört 1968 innehåller svenska silvermynt endast kopparnickel. har priset på silver stigit från något . Om man då endast håller sig till enkronor - resonemanget gäller givetvis alla silvermynt - så innebär det att en nedsmält svensk silverkrona skulle vara värd ca . Dagstidningarna har särskilt innehållit många annonser, i vilka man erbjuder sig köpa silvermynt. Dessa uppköpare betalar, visar en företagen rundringning, för enkronor tillverkade . För en 10-öring kan man få en krona, för en 25-öring och för en 50-öring tre till . Uppköparen erbjuder sig f. ö. att betala rätt mycket mera om den säljande har många mynt, och det är inte ovanligt att man genast åker hem till vederbörande för köpets snabba avslutande. Mynt betingar givetvis det dubbla. Det torde finnas miljontals silvermynt i svenska hem landet runt. En beräkning jag tagit del av talar om 7 miljoner onormalt undanhållna silvermynt . Uppenbarligen har den som samlat silvermynt - jag bortser från numismatiker (myntsamlare) - avsett att i någon form tillgodogöra sig det alltmer ökande silvervärdet. Vid försäljning till uppköpare medverkar man enligt min uppfattning till dubbel brottslig handling. Det är enligt lag förbjudet att utföra mynt ur riket, och det är också lagbrott att smälta ned rikets mynt. En enkel rundfråga till många som kommit i min väg liksom annan erfarenhet visar att var och varannan svensk har från några stycken till uppemot tusentalet silvermynt i skrivbordslådor, burkar, krukor, vaser etc. Jag vågar det påståendet att den person inte existerar som träder fram till disken i den svenska , lämnar fram en 1-krona värd det sextondubbla och ber att få ett mynt innehållande kopparnickel som 1 1979/80. Med andra ord, svenska staten kommer aldrig att kunna inlösa de undanhållna silvermynten på laglig väg genom indragning - en f. ö. av rent praktiska skäl omöjlig procedur. måste dock den lojale svenske medborgaren känna stor olust inför denna trafik och, om han själv är inblandad på det ena eller andra sättet, fullt ut begripa det felaktiga i handlandet. Å andra sidan har han full rätt till sin egendom och att realisera densamma med vinst. En lösning skulle då enligt min mening vara att staten inlöser silvermynt med förslagsvis av silvervärdet. Staten skulle då ändå få åter i reda pengar vid lagenlig nedsmältning. Jag anser inte man i detta läge skall missunna den enskilde medborgaren en viss förtjänst utan större arbetsinsats. Jag utgår från att vinsten inte skall beskattas, vilket f. ö. rent tekniskt torde vara omöjligt. Olustigt i sammanhanget är ju också att skrupelfria personer skall kunna beröva den enskilde, alternativt staten, en inkomst genom ett minimum av arbetsinsats, därtill uppenbarligen dubbelt olaglig. Bokföringsmässigt är inlösningsproceduren mycket enkel. Banken har ju endast att redovisa varje inlöst silvermynt till ett högre värde - under förutsättning att samhället för en gångs skull avstår från en i detta fall fullständigt onödig byråkrati. Statens omkostnader skulle då bli noll. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar stifta en lag som möjliggör inlösen av svenska silvermynt till ett mot silverhalten svarande procentuellt belopp.