mot · G3021934 · 1980-03-25 00:00:00 — Motion 1979/80:1934 av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:116 om åtgärder för att förbättra kontinuiteten i hälso- och sjukvården m. m. Propositionen 1979/80:116 hänvisar till regeringsförklaringen, enligt vilken reformverksamheten på hälso- och sjukvårdens område är inriktad på förebyggande insatser, utbyggnad av öppenvård och hemsjukvård samt införande av system med husläkare och mindre vårdenheter. Förutsättningen skall även i fortsättningen finnas för privatpraktiker. Utbyggnaden av långtidsvården fullföljs. Den nu föreliggande propositionen skall tydligen vara ett led i den beskrivna reformverksamheten på hälso- och sjukvårdens område. Men hur dess allmänna synpunkter skulle leda till förbättrad kontinuitet inom sjukvården - som är huvudsyftet med propositionen - är svårt att förstå. Kontinuiteten kan ju inte ses fristående från sjukvårdens allmänna inriktning. Där företräder kommunisterna den uppfattningen - att sjukvården skall vara offensiv - dvs. inriktad på att uppspåra hälsorisker på arbetsplatser och i bostadsområden, - att sjukvården skall vara demokratiskt uppbyggd - dvs. ledningsansvaret för öppenvårdsenheterna skall vara kollektivt och alla personalgrupper skall delta i det direkta patientarbetet, - att sjukvården skall vara avgiftsfri, - att spontana kontakter mellan befolkningen i ett upptagningsområde och personalen vid vårdcentralen skall underlättas och besök hos olika personalgrupper likställas, - att sjukvården skall vara decentraliserad, dvs. basera sig på relativt små personalgrupper utspridda på arbetsplatser och bostadsområden - kontinuiteten bör gälla i förhållande till personalgruppen som kollektiv, inte enbart i förhållande till enskilda läkare, - att sjukvården skall vara fri från köer - man skall kunna söka öppenvårdsavdelning utan någon tidsbeställning. Detta är möjligt att åstadkomma om man fördelar besöken på olika personalgrupper i stället för att vara så läkarfixerad som man är i propositionen och för övrigt också i husläkarutredningen, - att sjukvården i högre utsträckning måste utgå från ett socialmedicinskt kunskapsområde. Personal med social utbildning måste finnas med på vårdcentralerna, - att sjukvården och därmed vårdcentralen måste ha ett obligatoriskt vårdansvar motsvarande den skyldighet socialvården har. Detta säger man som bekant nej till i HSU-förslaget, - att alla måste tillhöra en bestämd vårdcentral. Remisstvång bör gälla till specialistvård. - att vårdcentralens ansvarsområde således omfattar en bestämd patientgrupp motsvarande befolkningen i ett mindre bostadsområde eller de anställda på en större arbetsplats. I en sjukvård där dessa synpunkter tillgodoses blir kontinuitetsfrågan inget problem, och husläkarsystemet blir överspelat. Vad vi ser i den borgerliga regeringens husläkarsystem är drömmen om en återgång till en historiskt överspelad vårdorganisation. Husläkaren var överklassens doktor, och grundförutsättningen för läkarrelationen var en ekonomisk fråga. De breda folklagren, arbetarklassen, hade aldrig tillgång till husläkare utan hänvisades till överfulla polikliniker och provinsialläkarmottagningar. En privatisering av läkarvården, där man med ett avgiftssystem söker styra efterfrågan, kan inte lösa sjukvårdskrisen. Vpk är emot all privatisering inom sjukvården. Vi anser det fel om man tror att höjda avgifter och privata initiativ leder till en bättre hushållning av de samlade resurserna. Avgörande är att vi inte accepterar ett system där plånboken bestämmer vården. Förekomsten av privat sjukvård är en försvårande faktor när det gäller utbyggnaden av en effektiv öppenvård. Av propositionen framgår att privatläkarna är lokaliserade till storstäderna, där läkartätheten redan tidigare är högst. Detta står inte i överensstämmelse med en rättvis fördelning av läkarkapaciteten. Enligt vpk:s mening räcker det inte med allmänna önskemål om att samarbetet mellan privatpraktiker och offentlig vård utvecklas. För en enhetlig planering av läkar- och sjukvårdsbehov och en rättvis fördelning inom tillgängliga resurser krävs en gemensam huvudman för all sjukvård. En privat sjukvård är inte bara socialt orättvis, den är också ineffektiv. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar att med avslag på proposition 1979/80:116, i vad avser allmänna riktlinjer och förslag att förbättra kontinuiteten i hälso- och sjukvården, uttala att hälso- och sjukvårdspolitiken bör inriktas efter i motionen uppställda målsättningar. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)