mot · G3021569 · 1980-01-25 00:00:00 — Motion 1979/80:1569 av m. fl. om medlemskapet i politiska partier Debatten om kontakterna mellan fackföreningsrörelsen och de politiska partierna har pågått ända sedan den fackliga rörelsen växte fram . När LO bildades var alla fackföreningar som ville vara medlemmar i också tvungna att ansluta sig till det socialdemokratiska partiet. Detta var dock en belastning för , då många tvekade att ansluta sig på grund av detta tvång. togs därför detta villkor bort. I stället infördes en paragraf som stadgade att LO skulle verka för varje fackförenings anslutning till sin orts arbetarkommun och genom denna till Socialdemokratiska Arbetarparti. Men även denna bestämmelse mötte av naturliga skäl starkt motstånd och avskaffades efter ett tiotal år. När tvångsanslutningsparagrafen avskaffades började man på vissa håll i stället diskutera kollektiv anslutning genom majoritetsbeslut av fackföreningsmedlemmar. Efter diskussioner beslöt en splittrad fackföreningsrörelse att skapa denna möjlighet. Motståndarna hävdade att fackföreningsrörelsens partipolitiska engagemang gjorde att arbetare med en annan politisk uppfattning skulle tveka att ansluta sig och vara ovilliga att aktivera sig inom rörelsen på grund av bindningen till ett enda politiskt parti. var och är det naturligtvis ovärdigt och stridande mot demokratins principer att räkna in medlemmar i ett politiskt parti utan att fråga efter deras politiska uppfattning. Den enskilde individens rätt att själv avgöra huruvida hon/han önskar tillhöra ett politiskt parti samt fritt välja mellan partierna är grundläggande för ett demokratiskt samhällssystem. Utmärkande för en demokrati är också att man väljer parti efter politisk övertygelse inte efter t. ex. yrkestillhörighet. I och genom att ansluta sig till FN:s deklaration angående de mänskliga fri- och rättigheterna har aktivt understött dessa principer. F. n. beräknas att av samtliga LO-anslutna, dvs. ca 775 000, har blivit registrerade som medlemmar i det socialdemokratiska partiet efter ett kollektivt beslut av den lokala fackklubben. Detta betyder att sju av tio socialdemokratiska medlemmar har erhållit sitt medlemskap genom detta förfaringssätt. Ett fåtal av de tvångsanslutna har vetskap om att de blivit medlemmar i det socialdemokratiska partiet. Belysande för detta faktum är resultatet av en SIFO-undersökning som genomfördes bland de LO-an 1979/80: 1569 I undersökningen uppgav att de tillhörde något politiskt parti trots att är kollektivanslutna till socialdemokraterna. Ett antal har dessutom av egen fri vilja ansökt om medlemskap i något av våra olika politiska partier. Ur ekonomisk synvinkel är de tvångsanslutna medlemmarna mycket värdefulla för det socialdemokratiska partiet, då större delen av partiets medlemsintäkter kommer från kollektivanslutna. Varje kollektivansluten medlem betalar en medlemsavgift på ca /år till den lokala socialdemokratiska arbetarkommunen. De kollektivanslutna bidrar dessutom inte enbart via sina medlemsavgifter ekonomiskt till partiet utan även med direkta anslag på flera milj. kr./år både till partiet och dess sidoorganisationer. Genom tillkomsten av storavdelningar har kollektivanslutningen fått en helt ny och i vissa fall helt absurd dimension. Beslut om kollektivanslutning fattas ofta på de olika avdelningarnas representantskap. Till dessa får de olika sektionerna sända representanter. Genom detta förfarande har den enskilde inte ens möjlighet att närvara när beslut fattas om hans/hennes politiska hemvist. I stället avgör andra personer denna för demokratin så väsentliga fråga. Om en LO-ansluten får reda på att han blivit tvångsansluten finns det en formell möjlighet att avsäga sig sitt påtvingade medlemskap genom att skriftligt reservera sig. Socialdemokraterna inom LO försöker dock ofta sabotera detta. Många LO-medlemmar har fått uppleva hur storavdelningama infört t. ex. särskilda blanketter eller särskilda tidpunkter för reservation. Det socialdemokratiska partiets intresse för de kollektivt anslutna medlemmarna är i många fall synnerligen begränsat. Ett exempel på detta är att det socialdemokratiska partiet inte registrerar de 775 000 kollektivt anslutna medlemmarna med namn och adress, utan enbart i klump. Detta resulterar naturligtvis i att de kollektivt anslutna i vissa hänseenden behandlas som andra klassens medlemmar. Den kollektiva anslutningen av LO-medlemmar i det socialdemokratiska partiet finns inte reglerad i LO:s eller dess medlemsförbunds stadgar, vilket är naturligt med tanke på att detta är en fråga för det socialdemokratiska partiet. socialdemokratiska partikongress reglerade denna anslutningsform och fastställde t. ex. reglerna vid reserva tionsförfarandet. Från socialdemokratiskt håll får vi ofta höra att åtgärder för att skydda den enskildes politiska integritet innebär att vi lägger oss i interna fackliga frågor. Detta är ett av de vanligaste missförstånden i debatten som borde kunna redas ut en gång för alla. Ett allmänt medlemsmöte i den lokala fackliga organisationen eller ett representantskapsmöte inom representantskapet har möjlighet att ta ställning till huruvida samtliga fackföreningsmedlemmar kollektivt skall ansöka om medlemskap i den lokala socialdemokratiska arbetarkommunen. Det är partiet som tar ställning till huruvida medlemmarna skall anslutas eller ej. Genom beslutet socialdemokratiska partikongress finns en använd praxis att bevilja de fackföreningsmedlemmar inträde vilka kollektivt ansökt om detta medlemskap. En lagreglering enligt den modell som vi i moderata samlingspartiet förespråkat tar därför sikte på att ange vissa minimikrav för att ett politiskt parti skall kunna registrera medborgare som medlem i oartiet. Lagregleringen rör sålunda på intet sätt interna fackliga frågor. Oppositionen mot kollektivanslutningen har ökat kraftigt både bland allmänheten och bland LO:s medlemmar. Statsvetaren visade t. ex. i en undersökning att av LO:s medlemmar var motståndare till denna form av medlemsrekrytering. Ett bevis på det massiva motståndet mot kollektivanslutningen är det faktum att en majoritet av LO:s förbundsordförande, trots sina socildemokratiska partisympatier, ändå vill avskaffa tvångsanslutningen. I en intervju, publicerad i ett av första nummer 1978, deklarerade 14 av LO:s förbundsordförande att de var motståndare till kollektivanslutningen. Sex ville ompröva de nuvarande formerna för denna, medan enbart fyra ville att allt skulle förbli vid det gamla. Inför LO:s starka kritik tvingades det socialdemokratiska partiet till reträtt. Man gav därför en arbetsgrupp i uppdrag att arbeta fram ett förslag till partikongress angående avskaffandet av kollektivanslutningen. under kongressens näst sista dag meddelade partisekreteraren att gruppen inte orkat prestera något förslag. För alla uppmärksamma lyssnare var det uppenbart att utredningen aldrig heller skulle presentera något seriöst förslag utan att dess påstådda arbete enbart hade till syfte att försöka ta udden av den häftiga kritiken. Moderata samlingspartiet har vid behandling av ärendet hävdat att det vore lämpligast att SAP själv tog upp frågan om att avskaffa denna form av medlemsrekrytering. Detta understryks av att sex gånger uttalat och uppmanat partiet att vidta åtgärder i denna riktning. Tyvärr har partiet envist nonchalerat uppmaning. I stället för att minska har den kollektiva registreringen av medlemmar, som tidigare redovisats, ökat . tog för upp kollektivanslutningen till behandling . Det socialdemokratiska partiet har haft utomordentligt gott om tid att vidta erforderliga åtgärder och som medlemmar endast registrera de medborgare som av egen fri vilja ansöker om medlemskap. och tidigare deklarerade förhoppning att det socialdemokratiska partiet skulle vidta de erforderliga åtgärderna har inte infriats. Det finns inget som pekar på att fortsatta uttalanden från sida beträffande kollektivanslutningen radikalt skulle ändra dagens situation. Det ankommer därför på , som garant för den enskilde medborgarens demokratiska fri- och rättigheter, att avskaffa kollektivanslutningen. bör i lag skydda den enskilde medborgaren från att mot sin vilja bli ansluten till ett politiskt parti. De politiska partierna bör åläggas att vid rekrytering av medlemmar endast ansluta de medborgare som genom ett eget initiativ och av fri vilja ansöker om medlemskap. Är man inte beredd till lagstiftning är man inte heller beredd att vidta seriösa åtgärder mot kollektivanslutningen och därmed ta ett betydelsefullt steg för att stärka den enskilda människans demokratiska fri- och rättigheter. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till lag stadgande att politiska partier enbart får registrera de medborgare som partimedlemmar vilka av egen fri vilja personligen ansökt om medlemskap. () () () ()