mot · G3022080 · 1980-05-28 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:181 om insatser för att underlätta nya löneavtal I proposition 1979/80:181 redovisar regeringen sin syn på förutsättningarna för årets avtalsrörelse. Det gäller bl. a. prisutvecklingen och dess orsaker samt effekterna av vissa åtgärder som regeringen vidtagit eller aviserat. Denna redovisning är enligt vår mening till stor del missledande. Statsmakterna - regering och riksdagsmajoritet - kan påverka förutsättningarna för en avtalsrörelse på flera olika sätt. Vi vill i detta sammanhang framhålla tre olika aspekter. Den ekonomiska politiken i stort. Agerandet i samband med avtalsrörelsen. Regeringen är ansvarig för den ekonomiska politiken och därmed också för den ekonomiska miljö som avgör om det existerar sakliga möjligheter för båda parter att nå en rimlig och acceptabel uppgörelse som är förenlig med det övergripande ekonomisk-politiska målet om samhällsekonomisk balans. Reallönernas utveckling under den närmast förflutna perioden, prisutveckling och inflationsförväntningar, den ekonomiska tillväxten och utrymmet för framtida reallönelyft är faktorer bland andra som har stor betydelse för en avtalsrörelses förlopp och resultat. Som vi påvisat i motion 1979/80:2063 med anledning av kompletteringspropositionen har ett dominerande inslag i de borgerliga regeringarnas ekonomisk-politiska strategi varit att via relativa sänkningar av företagens kostnader åstadkomma en förbättring av företagens konkurrenskraft. Detta har skett genom åtgärder på flera områden. Kraftiga devalveringar har genomförts. Regeringen har fört en skattepolitik som systematiskt syftat till att minska kostnaderna för kapitalägare och företag och lägga över dem på löntagare/konsumenter. Avvecklingen av den allmänna arbetsgivaravgiften är ett exempel på detta. Strategin förutsätter också låga nominella löneökningar. Regeringen riktade därför starka uppmaningar till löntagarorganisationerna att sluta avtal av den karaktären. Löntagarorganisationerna tog också sitt ansvar och accepterade mycket måttliga lönestegringar för 1978 och 1979. Genom den förda politiken och de måttliga löneökningarna förbättrades den svenska industrins relativa kostnadsläge avsevärt. sjönk arbetskraftskostnaden per producerad enhet inom industrin med jämfört med våra konkurrentländer. Därmed hade utrymme skapats för en sänkning av de relativa priserna på svenska produkter och ett återtagande av marknadsandelar utomlands och på hemmamarknaderna. Regeringen hade emellertid inte försäkrat sig om företagens medverkan i denna strategi. Företagen föredrog en kortsiktig vinstförbättring framför en långsiktig volymexpansion. Följaktligen sänkte man inte de relativa priserna. För löntagarna blev därför facit av denna ekonomiska politik kraftiga reallönesänkningar som inte givit avsett utbyte i form av minskat underskott i bytesbalansen och ökade investeringar utan enbart lett till en markant höjd vinstnivå i företagen. Regeringens recept inför årets avtalsrörelse var en fortsättning av denna för löntagarna så ofördelaktiga ekonomisk-politiska strategi. Till bilden hör vidare att regeringen undergrävt statsfinanserna. Det gigantiska budgetunderskottet utgör ett direkt hot mot löntagarnas framtida standardutveckling. En hög inflationstakt försvårar starkt avtalsrörelserna. De borgerliga regeringarna har helt misslyckats med att hålla prisutvecklingen under kontroll. I propositionen skylls de snabba prisstegringarna och början av 1980 helt på oljeprishöjningarna och deras följder på bl. a. ränteområdet. Av konsumentprisökningen på berodde dock avsevärt mindre än hälften på energiprisutvecklingen och den vidtagna diskontohöjningen. Prisstegringarna är mycket stora även över en längre tidsperiod. Mellan uppgick de till . Avtalsförhandlingarnas grundläggande syfte är att bestämma hur produktionsresultatet skall fördelas - dels mellan kapitalägare och löntagare, dels mellan olika löntagargrupper. Denna fördelning påverkas emellertid i lika hög grad av politiska beslut. Som påvisats i det föregående har regeringens politik inriktats på att gynna kapitalägarna/föetagen som ett led i strävan att förbättra företagens konkurrenskraft. En lika medveten strävan har funnits när det gäller fördelningen mellan olika inkomsttagargrupper. Skatteomläggningen är en slående illustration till detta. gav regeringens skattepolitiska åtgärder såvitt avser inkomstskatterna (inräknat effekterna av indexregleringen) följande resultat: Taxerad inkomst, kr. Skattesänkning, kr. Ökning av disp. Det innebär att höginkomsttagaren kan behålla sin standard oförändrad även vid en hög inflationstakt utan några som helst löneökningar. För låginkomsttagaren krävs däremot stora lönepåslag för att bevara köpkraften vid en så stark inflation som f. n. Regeringens skattepolitik har därför allvarligt försvårat avtalsrörelsen. Regeringens agerande i samband med avtalsrörelsen Särskilt i ett kritiskt och psykologiskt laddat skede kan förhandlingarnas förlopp på ett avgörande sätt påverkas av hur regeringen använder sina maktmedel och sina möjligheter till initiativ. Ett gott regeringshandlag förutsätter insikt i och förståelse för de olika parternas motiv och bevekelsegrunder. Regeringens handlag lämnar en hel del övrigt att önska. föreslog socialdemokraterna att insatser snabbt borde sättas in för att underlätta avtalsrörelsen. Vårt program hade utarbetats tillsammans med fackföreningsrörelsen. Detta program avslogs i sin helhet. Fackföreningsrörelsen vädjade till regeringen att vidta åtgärder. Regeringen var emellertid fullständigt handlingsförlamad och vidtog inga som helst åtgärder före folkomröstningen. såg sig då nödsakad att lägga sina bud på en förhållandevis hög nominell nivå. När regeringen kom med sitt åtgärdspaket - som innehöll flera åtgärder av liknande karaktär som i vårt januariprogram - hade åtgärderna förlorat i betydelse. Exempelvis infördes prisstopp efter det att priserna stigit med sedan det förra avtalet löpte ut. Hyresstopp aviserades sedan hyreshöjningarna redan fastställts för nio hyreslägenheter av tio. De för löntagarna positiva inslagen hade alltså mindre effekt medan de negativa inslagen var påtagliga, framför allt genom att regeringen i princip krävde ett lönestopp för att genomföra åtgärderna. Innan åtgärdspaktetet lades fram hade statsministern försökt att få igenom en tvångslag om oförändrade löner. Detta agerande och paketets formulering om avtal på i stort sett oförändrade villkor måste av löntagarorganisationerna uppfattas som att regeringen ensidigt tog ställning för ena parten i 1 * 1979/80. Det är vidare allmänt ovittnat hur regeringen försökt utöva en detaljstyrning över medlarnas arbete. Genom åtgärdspaketets utformning kom regeringen i realiteten att göra sig själv till part i förhandlingarna. Förhandlingsarbetet har inte underlättats av att ekonomiministern under pågående konflikt gjort offentliga uttalanden med nedsättande omdömen om löntagarnas förståndsgåvor. Den genomgång som här gjorts visar med all önskvärd tydlighet att regeringen på flera sätt bär ett tungt ansvar för att avtalsrörelsen inte kunde slutföras utan att vi först fått genomgå den största arbetsmarknadskonflikten någonsin i vårt Iand. Vi övergår nu till att behandla de konkreta förslagen i propositionen. Tillfällig höjning av den särskilda skattereduktionen Regeringen har föreslagit att den särskilda skattereduktionen - som f. n. uppgår till . och är lika för alla skattebetalare - tillfälligt skall höjas för att åstadkomma en skatteminskning inkomster. Den maximala höjningen uppgår till . och skall gälla i inkomstintervallet . höjs skattereduktionen av den del av inkomsten som överstiger . För inkomster som överstiger . trappas höjningen av av den överskjutande inkomsten. Vid inkomster om . och högre uppgår således den särskilda skattereduktionen till sitt nuvarande belopp, dvs. Regeringsförslaget på denna punkt kan inte tolkas på annat sätt än som ett senkommet erkännande att den skatteomläggning som den borgerliga riksdagsmajoriteten tidigare genomdrivit var fördelningspolitiskt orättvist och försvårade årets avtalsrörelse. Sådana varningar framfördes vid upprepade tillfällen och i början av innevarande år från såväl socialdemokraterna som . Regeringen ställde sig dock varje gång helt oförstående till dessa synpunkter. När regeringen , , aviserade en ytterligare skattesänkning, innebar detta en rad nackdelar. Värdefull tid hade gått till spillo, varigenom avtalsförhandlingarna allvarligt försvårades. förflöt därefter utan att regeringen ville precisera hur denna skattesänkning skulle utformas. Genom att regeringen nu vill korrigera sin ursprungliga skatteomläggning sedan åtskilliga månader av det aktuella året redan har förflutit uppkommer också vissa svårigheter i fråga om det tekniska förfarandet vid uppbörden av preliminärskatten. Det förslag som regeringen nu har framfört innebär en förbättring av fördelningsprofilen skatteomläggning, eftersom skattesänkningen blir något större främst i intervallet . Socialdemokraterna kan mot denna bakgrund acceptera regeringens förslag, särskilt som detta får sägas ha utgjort en förutsättning för de träffade löneuppgörelserna. Vi vill dock understryka att regeringens hantering av skattepolitiken har inneburit en rad nackdelar. För det första kvarstår allvarliga fördelningspolitiska orättvisor med den skatteomläggning som har skett . En sådan nackdel utgörs av den s. k. marginalskattespärren, som har inneburit mycket betydande skattesänkningar för höginkomsttagarna och som i princip befriar dem från effekterna av alla framtida kommunalskattehöjningar. Ett annat orättvist inslag utgörs av indexregleringen. Vi har i motion 1979/80:2063 med anledning av kompletteringspropositionen hemställt att indexregleringen av inkomstskatteskalorna skall slopas fr. o. m. För det andra har regeringen inte anvisat hur den ytterligare skattesänkningen, som innebär ett inkomstbortfall för staten om 900 milj. kr., skall finansieras. Detta framstår som ytterligt oroande med tanke på det alarmerande stora budgetunderskottet. Vi vill i detta sammanhang understryka att socialdemokraterna i sitt föregående år framlagda förslag till skatteomläggning hade anvisat hur en sänkning av inkomstskatten 1980 skulle finansieras, nämligen genom att man inför en allmän produktionsskatt. För det tredje uppkommer en rad tekniska problem till följd av att regeringen på detta sätt föreslår ändringar skatteskalor sedan en del av året redan har förflutit. De uppbördstekniska problemen till följd av att preliminärskatteskalorna måste ändras fr. o. m. torde dock gå att lösa. Härutöver uppkommer vissa otympligheter i skatteskalornas utformning som försvårar en fortsatt reformering av inkomstskatten. Marginalskattesatserna kommer att variera med inkomsten på ett sätt som framstår som egendomligt inte minst med tanke på den vikt som man tidigare från borgerlig sida har tillmätt just marginalskatternas utformning. Marginalskattesatserna i skiktet . har sålunda blivit klart lägre än i inkomstskiktet därunder. Vidare innebär avtrappningen av den förhöjda skattereduktionen för inkomster . att marginalskattesatserna höljs i skiktet , dvs. för en stor grupp av heltidsarbetande inkomsttagare. Härigenom har den marginalskattesänkning som den borgerliga riksdagsmajoriteten tidigare beslutat för dessa grupper nu i stort sett upphävts. För en inkomst om . blir marginalskatten lägre än för en inkomst som uppgår till . Det finns således en rad problem i inkomstskattesystemet, varav vissa har uppkommit till följd av regeringens hantering av skattepolitiken . Socialdemokraterna kommer därför att lägga fram förslag om hur inkomstskattesystemet bör utformas, i första hand . Insättning av medel på vinstkonto Regeringens förslag innebär i korthet att företagen åläggs att avsätta av vinster - såvida dessa överstiger 1 milj. kr. - på ett räntelöst vinstkonto i . De inbetalade medlen skall efter tillstånd från regeringen eller kunna användas för investeringar. De anställda skall beredas tillfälle att yttra sig över ett företags ansökan att ta medlen i anspråk. Regeringens förslag bygger i stor utsträckning på samma konstruktion som gällde 1974 i fråga om obligatoriska avsättningar av vinsten till arbetsmiljöfond och särskild investeringsfond. Socialdemokraterna har och därefter lagt fram liknande förslag om en obligatorisk vinstavsättning, där medlen sedan skall kunna användas för investeringar. Så har senast skett - på ett mer principiellt plan - i vår partimotion 1979/80:2063 med anledning av kompletteringspropositionen. Då frågan tidigare varit uppe till behandling i har emellertid den borgerliga riksdagsmajoriteten genomgående avslagit våra förslag. Mot denna bakgrund välkomnar vi regeringens förslag, som bör kunna medföra en välbehövlig stimulans av i första hand industrins investeringar. Socialdemokraterna önskar emellertid genomföra vissa förbättringar och kompletteringar av regeringsförslaget. Regeringens förslag avser endast vinster. Denna tidsmässiga begränsning är olämplig med hänsyn till den konjunkturutveckling som kan skönjas för återstoden av 1980 och . Mycket talar nämligen för att efter hand kommer att påverkas allt starkare av en vikande internationell konjunktur. Härigenom kan företagens investeringsvilja komma att successivt försvagas. En sådan utveckling vore olycklig med hänsyn till behovet att åstadkomma en kraftig och varaktig uppgång särskilt av industrins investeringar i vårt land. Vi föreslår därför att företagens skyldighet att avsätta av vinsten till vinstkonton utsträcks till att även omfatta vinster. Regeringens förslag innebär vidare att företag med en årsvinst som understiger 1 milj. kr. undantas från kravet på en obligatorisk vinstavsättning, även om dessa företag skall få möjlighet att frivilligt sätta in medel på vinstkonto. Härigenom skulle en mycket stor grupp av företag undantas och de totala vinstavsättningarna bli tämligen begränsade. De regler som gällde 1974 innebar att företagen ålades att göra avsättningar av årsvinsten till arbetsmiljöfond om vinsten översteg . och med av årsvinsten till särskild investeringsfond om vinsten översteg 1 milj. kr. Den högre beloppsgränsen i det senare fallet bör således ses mot bakgrund av att företag med en årsvinst som översteg . under alla omständigheter skulle göra en avsättning till arbetsmiljöfond. För att inte i onödan begränsa verkningarna av den investeringsstimulans som de obligatoriska vinstavsättningarna syftar till bör beloppsgränsen liksom 1974 sättas tämligen lågt. Med hänsyn till prisutvecklingen bör emellertid en viss uppjustering av beloppsgränsen göras. Vi föreslår därför att den obligatoriska vinstavsättningen skall gälla alla företag med en årsvinst som överstiger . Även företag med lägre årsvinster bör ha möjlighet att frivilligt sätta in medel på vinstkonto. I vår motion 1978/79:2662 med anledning av proposition 1978/79:210 om förändrad företagsbeskattning föreslog vi att arbetstagarorganisationernas rätt att avge yttrande över ansökan om att ta allmän investeringsfond i anspråk skulle utvidgas till att omfatta en rätt att hos väcka förslag om att ett visst företags investeringsfond skall få tas i anspråk. Enligt detta förslag skulle sedan bereda denna fråga med hänsyn till bl. a. behovet att långsiktigt stärka sysselsättningen inom det berörda företaget. Vi föreslår nu att en sådan initiativrätt bör föreligga för arbetstagarorganisationerna när det gäller att ta i anspråk medlen på vinstkonto för investeringar. Genom regeringens passivitet och misslyckade ekonomiska politik har pris- och kostnadsökningarna i vårt land blivit allt större. Detta visar sig nu bl. a. i de krav på höjd ersättning till jordbruket som föranleds av kostnadsökningarna i producentledet under tiden oktober 1979-april 1980 och som i enlighet med jordbruksavtalet kommer att resultera antingen i prisökningar på livsmedel eller i motsvarande ökade subventioner över statsbudgeten. Regeringen har i propositionen tillkännagivit sin avsikt att tillskjuta budgetmedel för ökade livsmedelssubventioner så att prishöjningar i allt väsentligt kan undvikas. Det är angeläget att hålla tillbaka prishöjningar på mat. Det är dock oklart huruvida de aviserade matprissubventionerna kommer att leda till varaktiga förbättringar för konsumenterna. Regeringens redovisning lämnar även i övrigt en rad frågor obesvarade. För det första är det olyckligt att regeringen under pågående överläggningar mellan konsumenter och producenter anger att man har för avsikt att subventionera bort de prishöjningar som överläggningarna kan ge upphov till. Det medverkar inte till att hålla tillbaka producenternas krav på ökade priser. För det andra har regeringen inte angett den summa som skall subventioneras bort. Den torde dock ligga i storleksordningen . Härtill kommer, i händelse av subventionering, bortfallande intäkter av mervärdeskatt om åtminstone 200 milj. kr. För det tredje har regeringen inte uppgivit vilka produkter som skall subventioneras eller hur stor subventionen skall bli för varje enskild produkt. För det tredje har regeringen inte uppgivit vilka produkter som skall subventioneras eller hur stor subventionen skall bli för varje enskild produkt. För det fjärde har regeringen inte anvisat hur en utökad subventionering skall finansieras. Detta framstår med hänsyn till det alarmerande stora och kontinuerligt växande budgetunderskottet som ytterst oroande. En ytterligare påspädning av budgetunderskottet i dagens läge medför oundvikligen att statens upplåning måste öka. En stor del av denna upplåning måste ske i utlandet till mycket höga räntesatser. Det bör också påpekas att en ökad statsupplåning genom sina effekter på kreditmarknaden och penningmängden verkar direkt inflationsdrivande. Ökade subventioner över statsbudgeten, som uppges syfta till att begränsa prisstegringarna i vårt land, innebär således om de inte finansieras paradoxalt nog en press uppåt på priserna. Möjligheterna att begränsa inflationen med subventioner som inte finansieras med ökade statsinkomster måste därför i det nu rådande ekonomiska läget betecknas som tämligen illusoriska. Regeringen har i olika sammanhang aviserat ett kommande besparingsprogram. I kompletteringspropositionen har omfattningen av programmet angivits till . har det dock uppgivits från regeringens sida att denna beloppsram skulle behöva höjas ytterligare, ev. till . Denna uppjustering har motiverats med kostnaderna för regeringens s. k. åtgärdspaket som presenteras i proposition 1979/80:181. Regeringen har dock, trots upprepade krav på besked från socialdemokraternas sida, inte velat upplysa om innehållet i det aviserade besparingsprogrammet. Innebörden av detta är således att regeringen förklarar att den nu ämnar öka budgetunderskottet, främst till följd av ökade livsmedelssubventioner, för att eller återta detta belopp genom besparingar på statsbudgeten. En sådan ryckighet i den ekonomiska politiken är ytterst olämplig och ett uttryck för en felaktig konjunkturpolitik. Den innebär nämligen att man stimulerar efterfrågan via den privata konsumtionen i en ekonomisk situation som fortfarande i stort sett präglas av en stark konjunktur. Däremot aviserar man kraftiga neddragningar av transfereringarna till hushållen , när det mesta talar för att vi då har drabbats av en vikande konjunktur med påfrestningar på efterfrågan och sysselsättningen. Det framstår vidare som helt oacceptabelt att regeringen utlovar ökade matprissubventioner, om detta som uppgivits skall ske till priset av åtstramningsåtgärder på andra områden som av sociala och fördelningspolitiska skäl kan vara mycket angelägnare att slå vakt om. Sådana åtgärder kan, som har antytts från regeringens sida, gälla bostadsstödet, pensionerna och stödet till barnfamiljerna. Regeringen har således på en rad avgörande punkter underlåtit att ge besked om utformningen av de aviserade livsmedelssubventionerna. Det gäller såväl omfattningen, inriktningen och finansieringen av åtgärderna som deras fördelningspolitiska effekter . Om regeringen inte skapar klarhet i fråga om de avgörande avvägningsproblem som har behandlats i det föregående, är det inte möjligt att ta ställning till vilka åtgärder som är lämpliga för att hålla tillbaka prisökningarna och slå vakt om de breda folkgruppernas levnadsstandard. 1. som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om insatser för att underlätta nya löneavtal, 2. beslutar att lagen om insättning på tillfälligt vinstkonto även skall avse vinster, 3. beslutar att ändra 2 § i förslaget till lag om insättning på tillfälligt vinstkonto på sådant sätt att insättning på vinstkonto inte behöver göras om den justerade årsvinsten understiger , 4. beslutar i enlighet med vad som i motionen anförts om arbetstagares rätt att väcka förslag om användning av vinstfond. () () HANS () () () () () () () () () () () () ()