mot · G3021840 · 1980-01-25 00:00:00 — Motion 1979/80:1840 De privata och kommunala samhällssektorernas dataverksamhet fungerar numera väl. Åttiotalets datapolitiska problem finner man inom den statliga sektorn och det halvstatliga bolaget . Motionen tar endast upp de senare områdena. Datapolitik är inte svårt, men detaljrikt. Summan av de aktuella problemställningarna blir som denna motion: en sammanställning av vitt skilda sakframställningar och yrkanden. Det är nästan datapolitikens kännemärke och väl orsaken till att den fått ett oförtjänt rykte som en svår och oberäknelig materia. Budgetpropositionen saknar än en gång en översikt som kan fungera som underlag för en datapolitisk debatt i , trots löften därom i samband med behandlingen av förra vårens dataproposition. Den mest täckande beskrivningen förekommer under anslaget B 2. Anskaffning av ADButrustning (bilaga 11), men den är ur synvinkel lika meningslös som styr- och kontrollinstrument som de tidigare årens äskanden till datamaskinfonden. Denna motion kan därför även ses som en markering av att en årsvis sammanställning av de aktuellaste datapolitiska frågeställningarna inte är någon oöverstiglig uppgift. Motionen består av ett antal separata texter som lagts samman till en huvudmotion. Klämmar till andra utskott än finansutskottet återkommer i sidomotioner. Det förekommer en vida spridd missuppfattning att den statliga datapolitiken över huvud taget inte kan följas av utomstående. Det är fel, och missuppfattningen beror på att så få känner till existensen av det faktiskt giltiga beslutsunderlaget: bilagan till statskontorets anslagsframställning om datautrustning. Det är sammanställning av hög kvalitet och baserad på ett skickligt arbete. Bilagan visar exempelvis att åtminstone , , , universitetsdatacentralerna, AMS, /och /AFB arbetar med en intern dataplanering på basis av fortsatt expansion. Resp. myndighet skall självklart frimodigt hävda sin uppfattning. Det är en förutsättning för statsmakternas insyn. Bakgrunden är i stället den att den dåvarande folkpartiregeringen inte överförde beslut via regleringsbreven, åtminstone inte med tillräcklig stramhet. Hur kan annars CFD, AMS och (för ) så fullständigt förbise innebörden av resp. riksdagsbeslut? Bilagan är en mycket nyttig läsning för . Myndigheternas dataplanering framstår som frisvävande relativt innehållet i resp. utskottsbetänkande. Det gemensamma synsättet för de olika motionsdelarna är i första hand krav på en striktare utgiftskontroll och en stramare statlig dataplanering. Datacentralisering är exempelvis ett aktuellt datapolitiskt huvudsyfte - men vi har faktiskt inte råd att decentralisera särskilt många av de nuvarande centrala systemen ens om man räknar in . Den tid är förbi då systemkonstruktörerna kunde betrakta pengar som en resurs med fri tillgång. Det upptäckte företagens, landstingens och kommunernas datachefer . Konsekvensen står i motionens inledningsmening. beslutade om den statliga datapolitiken. En huvudprincip är att ansvarighetsgränserna för myndigheternas dataprojekt i första hand skall följa de normala, naturliga ansvarsgränserna. Något vägledande uttalande om kriterier för avvikelser från denna regel gjorde inte, åtminstone inte i generella termer. Utan att ange skäl tog civil- och utbildningsutskotten avstånd från huvudprincipen i utlåtanden om fastighetsdatasystemet resp. styrningen av kungl, datautveckling. De två första testen desavouerade finansutskottets ståndpunkt. insyn i den statliga dataverksamheten skall komma dels via riksdagstrycket, dels via uppdrag till riksdagsmän som utredare, styrelseledamöter och liknande. Vi måste i ett första steg bestämma vilken information och vilka beslut som tillhör . Därav följer vad regeringen skall underställa prövning och det underlag som behövs för detta. Först i ett andra steg kan vi härleda vad myndigheterna i sin tur skall rapportera in till regeringen. Då blir en analys av exempelvis en beslutsordning meningsfull, eftersom den kan baseras på politiska resonemang om när och hur skall besluta. har finansutskottet och delvis budgetdepartementet uttalat att detta andra steg bör underordnas befintliga mekanismer. Förutom principen om de naturliga ansvarsgränserna har budgetdepartementet föreslagit att resp. myndighets datafrågor bör anmälas i en särskild bilaga till den ordinarie anslagsframställningen. Det är ett bra exempel på att inordna databesluten i etablerade beslutsmekanismer - det första steget med information och beslut inte fristående från det andra. Som konsekvens av huvudprincipen följer att vi varken skall ha ett överdepartement eller ett överutskott för datafrågor, lika litet som fann att vi numera skall planera för övermyndigheter typ riksdataverk och riksdatacentraler. En fram till nu fungerande funktion har varit datamaskinfonden, förvaltad av statskontoret, vars politiska betydelse berott på att budgetdepartementet ännu inte ändrat det nuvarande, lätt absurda sättet att styra statens datautveckling. Realbeslutet om statens datasystem tas inte på det sätt som man skulle kunna tro vara naturligt: genom ett beslut om att hela systeminvesteringen görs - innan den görs. I stället får avgörandet om den ca femtedel som motsvarar maskininvesteringen representera godkännande av systemet i dess helhet. Den proposition föreslagna särskilda handläggningsordningen gäller inte alla projekt och ersätter inte på något sätt det faktum att förvaltningen av statens datamaskinfond är den enda fungerande formella styrmekanismen. Fonden kommer att upphöra och ersättas med förmögenhetsuppgifter i statskontorets bokföring. skall, om budgetdepartementets intentioner i årets budgetproposition får gälla, få samma ofullständiga information som . har bemyndigande att anskaffa datautrustning tillämpats så här. Antag att budgetdepartementet meddelat att datamaskinanslaget skall användas för myndigheterna A, B, C och D, E, F. nämns G, H, I, av vilket man skulle kunna tro att dessa tre också kommer att mottaga anslaget. Så är inte fallet. Samtliga nämnda myndigheter från A till I kan vara mottagare. Eftersom fonden nu funnits så att samtliga myndigheter i stort sett hunnit nämnas minst en gång, kan budgetdepartementet disponera anslag och meddelade bemyndiganden närmast fritt. kunde detta förhållande accepteras om datamaskinanslaget endast gällde konsekvensbeslut. Så är det inte, då, som sagt, datorköpen är den enda fungerande styrmekanismen. är alltså, trots vad som uttalades i samband med fjolårets dataproposition, fortfarande utestängd från reell insyn och kontroll av de statliga datasystemen. Lagar som styrmekanism även för datasystem Lagarna utgjorde politikernas formaliserade syftemål. Myndigheternas organisation styrdes i stort av och i detalj av regeringen. Efter datoriseringen uppträder de stora dataprojekten och förvandlar en del av de gamla styrmedlen till rena konsekvensbeslut. datatekniker bestämmer i realiteten hur många heltidsanställda deklarationsgranskare som skall bevilja medel till. Det kommer att bero på hur väl de lyckas med sina konstruktioner när de är färdiga. byggde i förväg in de villkor som styrde kompletterande lagstiftning inför försöksverksamheten i . Datorprogrammen förutsatte viss kommande, i och för sig rimlig lagstiftning. system har medfört ett förenhetligande av försäk 1* 1979180. ringskassorna på ett mer effektivt sätt än om de endast vore förstatligade utan centralt utformat datasystem. upplever att besluten kommer i fel ordning. Den kommer på mellanhand. Ledamöterna vill inte ta ansvar för konsekvenser som de inte ser på förhand, men som de upplever att myndigheterna och statskontoret förutsett eller borde ha kunnat förutse. måste sluta acceptera att datasystem smygs fram. Beslutet om system kom via ett regleringsbrev trots att det - åtminstone detta hände - rådde en allmän mening bland juristerna att den nya utsökningslagen och det nya datasystemet stod i ömsesidigt beroende av varandra. Vid så intima kopplingar mellan lag och datateknik är den senare ingen teknisk och trivial fråga. Den tillhör lika väl som lagen primära lagområde och bör eventuellt kunna underställas lagrådet. prioriterar med hjälp av datorn vilka skulder som kronofogdarna skall behandla i indrivnings- och restlängderna. Just den prioriteringsdelen måste anses jämställd med lag, även om det är ett datorprogram. Antag att en kronofogde beslutar att vänsterhänta momsskojares skulder skall drivas in men inte högerhäntas. Det kan han endast besluta om en sådan åtgärd nämns som laglig i anvisningar. kan endast utfärda anvisningar på basis av svensk författningssamling. Inte ens regeringen har någon sådan rätt utan att det finns nämnt i något riksdagsbemyndigande eller i utsökningslagen. Exekutionsväsendets regelverk tillhör enligt regeringsformen lagstiftningsområde. Exekutiva beslut måste styras av lag eller av beslutsregler som kan härledas ur lag. Man kan förmoda att den kronofogde som missgynnar vänsterhänta momsskojare råkar illa ut. Det har däremot inte de dataprogrammerare gjort som särbehandlar momsskojare i landsorten relativt dem i . Då reagerar inte grundlagens väktare. Det som är otänkbart och grundlagsstridigt som beslutsregler i en manuellt administrerad exekutionsverksamhet accepteras i datasystemet . Exemplet gäller egentligen två regler. Man måste komma ihåg att datasystemet styr fältpersonalen - inte tvärtom. I landsorten gäller att skatteskulder . inte blir föremål för effektiva åtgärder. Gäldenären får inbetalningsavier på skulden. Fungerar löneexekution, vidtar fältpersonalen sådan. Personer utan känd fast anställning slipper alla åtgärder - det är en helt korrekt beskrivning av den faktiska situationen. Datasystemet känner av om det gäller en landsortsbo eller en stockholmare. För de senare höjs gränserna till . Denna särbehandling baseras inte på lag. Den är grundlagsstridig, men har naturligtvis tillkommit utan ont uppsåt för att nå ett gott indrivningsresultat. Alla dataprogram är inte jämställda med lag, men när utformningen av en lag ankommer på skall - eller snarare är det en tvingande nödvändighet att - utformningen av motsvarande dataprograms besluts-, urvals- och prioriteringsalgoritmer till sina huvuddrag godkänns av . rätt att ensam utforma domstolarnas och byråkratins ingrepp och makt mot den enskilde får inte urholkas på så sätt att den begränsas till lagstiftning som styr normal administration och databehandling, medan den snabbt växande datamotsvarigheten svävar fritt. Ja, inte bara det, den svävar dessutom utan insyn, då offentlighetsprincipen i stort sätt satts ur spel för datalagrade allmänna handlingar. Kontrollen är väsentligt sämre och, exempelvis för något så fundamentalt som domstolarnas datadiarier, satt ur spel. Här måste något slags konstitutionell komplettering komma till stånd. Det allvarliga är ju inte REX-programmerarnas lagbrott - allt är ju gjort i gott syfte - utan det faktum att ingen ens upptäckt att det är ett lagbrott i myndighetsregi. Det handlar inte heller enbart om rättssäkerhet eller rikslikformig lagtillämpning. De högre gränserna i måste rimligen bero på ovanligt stor underbemanning. Ytterligare tjänster till måste därför ge bättre lönsamhet så länge skillnaden i gränser finns kvar. Varken eller budgetdepartementet tycks ha tänkt på detta. De äskar nya tjänster bortplottrat, jämnt fördelade över landet. Storstäderna borde få alla nya intill dess att REX-programmerarna sätter lika gränser, något som f. ö. påpekades i en moderat motion . Rättsväsendets informationssystem () SARI:s verksamhet är inte öppen för vanlig insyn - direktiv saknas, handlingarna är inte åtkomliga för utomstående. Beslut tas vid bordet, och det är just SARIrs uppgift att lätta och kringgå hindrande byråkrati. Statsrådsberedningen har utgivit en förteckning över departementens samrådsorgan. Uppgift: Samarbetsorganet leder ett projekt för utveckling och tillbyggnad av rättsväsendets informationssystem (RI). Syftet med är främst att förenkla och förbättra informationsutbytet mellan myndigheterna inom rättsväsendet samt mellan dessa myndigheter och andra myndigheter med vilka de har ett frekvent informationsbyte. I samband därmed söker man också på olika sätt rationalisera kontorsarbetet inom de myndigheter, som berörs av informationsutbytet. Ett annat huvudsyfte med är att skapa underlag för planeringen inom rättsväsendet. RI är inte tänkt att vara ett enda datasystem med en enda stor databank utan en rad från varandra skilda delsystem på olika dataanläggningar. Delsystemen utformas emellertid så att sammanställningar av data för statistiska, ekonomiska och andra redovisningar skall kunna göras automatiskt. Om sådana sammanställningar skall kunna göras och hur de i så fall skall utformas måste givetvis bedömas från fall till fall med hänsyn tili bl. a. gällande lagstiftning, däribland datalagen (1973:289). En av SARI:s uppgifter är alltså att underlätta samköming av register. Det är ett av dataintegritetsområdets svåra problem, och det är ytterligt oroande att dessa till en del handläggs utanför datainspektionen, som ju kommit till just för denna typ av frågor. Till skillnad från har datainspektionen full offentlig insyn, parlamentariker i styrelsen liksom representanter för de anställdas organisationer. Skall bestå, är det ett minimikrav att kopplingen till budget- och planeringsenhet upphör, så att det åtminstone återstår den kontrollbarriär som heter obundna prövning. Bäst är dock att avveckla och liknande organ, som alla mer eller mindre syftar till snabba genomföranden till priset av ringa offentlig insyn. är ett skolexempel på vådan av att låta dataansvarsgränserna avvika från de naturliga. En konsekvens av SARI:s existens är att offentlighets- och sekretesslagstiftningen inte fungerar. Denna är konstruerad så att varje myndighet tar beslut om de handlingar som förvaras hos myndigheten inkl. de dataterminalbaserade diarier, som ingår i de system som byggt upp. Enligt SAREs anvisningar är samt många domstolars och myndigheters uppgifter lagrade huller om buller i datorn. Känslan för att vissa handlingar hör till en särskild myndighet har försvunnit. Förutvarande presidenten i kammarrätten i ansåg det exempelvis helt i sin ordning att frågan om diariets offentlighet muntligt underställdes sekreteraren i , som därmed i strid med grundlagen fungerade som en övermyndighet för kammarrätten. Det går i efterhand inte ens att fastställa, om det besked som gavs skulle betraktas som SAREs i dess egenskap av fristående myndighet eller som muntliga och okontrollerbara direktiv till kammarrätten. Det kan ifrågasättas om skyddar sekretessen eller ens håller isär domstolarnas diarier från kommersiell marknadsföring. har nämligen låtit genomföra en marknadsenkät för datamaskincentralens för administrativ databehandling (DAFA) räkning om försäljning av data till tryckerier, juridiska fakulteter, advokatbyråer m. fl. Enligt tryckfrihetsförordningen och datalagen borde varje ansluten myndighet lämna tillstånd för anslutning av utomståendes terminaler, men har försökt strömlinjeforma detta förfarande till en enda ansökan till , som beslutar på alla registeransvariga myndigheters vägnar. Ännu ett exempel på att fungerar som övermyndighet. som hälsat tryckerier och advokatbyråer välkomna för egna okontrollerade sökningar i de olika justitiedataregistren har medverkat till att journalister numera inte tillåts söka i domstolarnas diarier. SAREs sekretariat - eller är det ? - har här gjort ett anmärkningsvärt grundlagsmässigt och datapolitiskt val av vilka som har rätt till insyn. Även begreppet rättsväsendets informationssystem bör kritiseras. Det är inte definierat och avgränsat. Betrodda kriminalreportrar och privatdetektiver går fritt omkring inom polisens lokaler och tillåts bl. a. använda terminalerna. har försvarat detta med att de tillhör rättsväsendet, fattat i någon vid mening. Om detta begrepp skall finnas kvar, måste det definieras i särskild lag. Det bästa är dock att sluta använda det, och ersätta det på de punkter i lagstiftningen där det slunkit in. Det bör betonas att dessa negativa konsekvenser knappast beror på någon särskild egenskap hos eller utan sannolikt uppkommer varje gång dataansvarsgränserna tillåts avvika från de naturliga som . Redovisnings-, planerings-, sekretess- och medinflytandelagstiftningarna förutsätter helt enkelt att dataansvarsgränserna skall följa de vanliga indelningarna. De fungerar endast under det villkoret. fungerar bättre än . Dess verksamhet är inte integrerad i , även om kommittéanslaget finansierar verksamheten. får därigenom ingen normal redogörelse för verksamhetens omfattning. har själv varit inne på att överföra datasystemen till , arbetarskyddsstyrelsen och . Dessutom borde bibliotek i ta över de s. k. IR-registren för sökning i vetenskaplig dokumentation. De vetenskapliga biblioteken måste på ett helt annat sätt än fungera som kunskapsproducenter med och utan självfinansiering. Kritiken mot dem har ju i första hand gått ut på att de inte hänger med i utvecklingen; det är bl. a. en konsekvens av att just IR-registren felaktigt tilldelats nya, små, separata organ. har redan en egen dator uppställd i DAFA:s maskinhall. Den skall stå kvar där t. v. då verket inte har någon dataavdelning. Exakt samma argument har använts för att förklara varför miljödatanämnden fortfarande finns kvar. De ansvariga för rutin A vill inte ha besvär att starta en dataavdelning, inte heller de som sköter rutin B. Sker besluten blir det ingen myndighetsdator. Länsstyrelserna har råkat ut för motsvarande bit-för-bit-planering.. verksamhet borde kunna vara fördelad senast , varefter nämndens verksamhet upphör. Statens löneuträkningssystem (SLÖR) Detta system skall vara infört hos alla myndigheter och alltså färdigt för att åt staten återvinna åtminstone några av de miljoner, som det DAFA skriver dock följande: DAFA liksom statskontoret anser att utvecklingen på marknaden gör att decentralisering av vissa funktioner inom PA-området är lämplig. För detta ändamål behöver SLÖR successivt förändras. behövs dock troligtvis ett helt nytt lönesystem som bygger på andra tekniska lösningar än nuvarande systemlösning. DAFA avser sannolikt det förhållandet att SLÖR inte förutsätter något terminalsystem. å sin sida åberopar förra årets databeslut i och föreslår att verket får egen datacentral dels för SLÖR, dels för de rutiner som körs hos . Varken något nytt SLÖR eller någon ny datacentral bör komma i fråga innan man konstaterat om dessa investeringar verkligen behövs. Över huvud taget måste den skisserade principen kritiseras. En datacentral som störtkör löner blir överdimensionerad resten av tiden. Det är också fråga om att skapa ännu ett sårbart centralt system. I stället borde ett eventuellt nytt SLÖR konstrueras portabelt, dvs. så att det kan köras i egen regi av resp. löneutbetalande myndighet oavsett fabrikat på myndighetens dator. Regeringen föreslår ett nytt anslag för SLÖR om . Om myndigheter utan fritt val skall välja SLÖR bland alla lönerutiner, kommer avgifterna till SLÖR att fungera som en beskattning utom kontroll av samtliga myndigheter. Därför bör all anslutning till SLÖR och PI vara frivillig. I så fall förekommer åtminstone något motstånd mot orimligt höga SLÖR-avgifter. uppger i sina petita att kostnaden ökat . per anställd och år, summa för hela myndigheten. datasystem har ansvarsgränser som helt strider mot myndighetsindelningen. Datasystemet är konstruerat som om försäkringskassorna stod i samma beroende till som länsarbetsnämnderna till AMS. Det är i och för sig tänkbart att införa en sådan förändring, men det skulle gå tvärtemot den aktuella politiska utvecklingen. Kassorna har fått starkt och väl förankrat stöd för att deras frihet skall behållas eller snarare återvinnas. Det innebär att dataansvarsgränserna måste ändras och anpassas efter decentraliseringstrenden. Men det hjälper inte med att endast sprida ut datordriften. Socialförsäkringen är ett sammanhållet område där regelsystem, datasystem, organisationsregler och kontroll måste decentraliseras i takt med varandra. Statens styrning måste övergå till en mer övergripande målsättning, utan det myller av detaljer som dominerar ingripandena. En grundläggande förutsättning för detta har numera skapats genom de fristående försäkringsdomstolarna. Om dessa förs över till justitiedeparte mentet och får administrativt stöd från kan den stora avbyråkratiseringen och decentraliseringen börja. De nya försäkringsdomstolarna är en grundläggande spärr för onormalt stora skillnader i rättstillämpningen mellan olika regioner. Om kassorna får en friare ställning med helt länsstyrelseutnämnd styrelse kan rimliga lokala variationer inom kassaadministrationerna tillåtas. Datadecentraliseringen blir endast en detalj men en viktig sådan. Det centrala i denna kommer att vara en kassornas rätt att säga nej till de rutiner som skapar. Därigenom skapas en hälsosam maktbalans. Slutligen bör statistiska enhet föras över till enligt principbeslut om statistikens organisation, taget . Den sittande utredningen om organisation är lämpligt forum för att utarbeta förslag härom. framstod SCB som den myndighet som mötte störst kritik i den datapolitiska debatten. Den tiden är förbi. SCB tog självt ett viktigt steg när verket slutade sälja adresser från de statistiska registren till direktreklamföretag. Ekonomidepartementet har genomfört en serie utredningar som kortsiktigt belyser och planlägger olika delar av verksamheten. En viktig förändring bland många andra är förslaget att ersätta helpopulationsundersökningar med urval, som endast omfattar delar av populationerna. Skattemyndigheterna kräver in störst mängd handlingar från företagen, men det är SCB som irriterar mest, trots den mindre volymen. Företagarna har dock givit ett råd som ingen tycks ha uppmärksammat: skapa lokala datainsamlingsenheter på länsstyrelserna som ersättning för den opersonliga centraladministrationen. Då skulle företagarirritationen minska radikalt. Man säger också att är urmodig och inte anpassad efter datateknikens möjligheter. Den är insamlingsorienterad men borde numera vara kundefterfrågeorienterad. Det är en högst tänkvärd kritik som borde bli föremål för utredning. En överföring till länsstyrelserna skulle även bidra till att stärka underlaget för regionalstatistiken och länsplaneringen. Dagens konflikt mellan dessa krav och riksstatistiken kanske t. o. m. kunde försvinna. Det är vår samhällsstatistik och dess organisation senast utreddes. SCB:s nuvarande organisation med dess många fristående byråer motsvarar på sin höjd hålkortsteknikens databehandling. Den är inte anpassad vare sig till datorer eller till datakommunikationsutvecklingen. En principutredning är inget orimligt krav, och några ytterligare kortsiktiga översyner behövs inte efter de nu avslutade utredningarna. bör påpekas att SCB avser att upphandla en särskild dator till den kommande folk- och bostadsräkningen. En så kortvarig datadrift förefaller någon privat eller statlig datacentral kunna erbjuda på vanlig dataservicebasis. Regeringen har tillsatt en utredning om folkbokföringens framtid mot bakgrund av kyrka-stat-frågan. Den kommer inte att behandla frågan om vilken myndighet som centralt kommer att ansvara för området. En översyn av denna del kan väl genomföras parallellt. Den har aktualiserats då och då ända sedan centrala folkbokförings- och uppbördsnämnden (CFU) gick upp i . har länsstyrelserna var för sig och i liten skala börjat databehandla uppgifter utanför skatteadministrationen. Något fast centralt organ för stöd och samordning finns ej utan endast improvisationer på kommundepartementets kommittéanslag. Turerna kring upphandlingen av nya datorer till länsstyrelserna visade tydligt att den nuvarande konstruktionen är för svag i förhållande till starka centrala verk som och statskontoret. Datadecentraliseringens förespråkare kan inte hävda sig och länsstyrelserna går miste om rationaliseringar.