mot · G4021606 · 1980-01-01 00:00:00 — 1980/81 1606-1613 av m. fl. om en förbättrad ekonomisk grundtrygghet Alla människor bör ha rätt till en god ekonomisk grundtrygghet. Denna rätt borde vara en självklarhet i vårt samhälle som har en hög ekonomisk välfärd. Vårt sociala trygghetssystem ger dock inte denna grundtrygghet till alla människor. För många som saknar möjligheter till ett avlönat arbete är ofta vårt sociala försäkringssystem bristfälligt. Svaga grupper och ekonomiskt eftersatta regioner i vårt land missgynnas av det sociala trygghetssystemet. Vårt trygghetssystem har byggts upp utifrån skilda principer. I början av reformarbetet inriktade man sig på att tillgodose behoven av grundtrygghet. Denna sociala trygghetsprincip låg till grund för bl. a. folkpensions- och barnbidragsreformerna. reformer som t. ex. sjukförsäkringen och ATP-systemet har utformats efter den s. k. inkomstbortfallsprincipen. Den senare modellen leder till att den som uppnått en hög inkomst kan bevara denna vid sjukdom, arbetslöshet och på ålderdomen. Den som däremot tvingas leva under sämre ekonomiska förhållanden får fortsätta med detta. I praktiken leder en inriktning av socialpolitiken efter den s. k. inkomstbortfallsprincipen till att de svagaste grupperna blir missgynnade. Denna inriktning av socialpolitiken går ut över bl. a. kvinnor, som utför ett samhällsnyttigt men oavlönat vårdarbete för egna barn eller för andra anhöriga. För dessa grupper ger systemet en extremt låg ersättning vid t. ex. sjukdom, då många erhåller endast . Kvinnorna dominerar också i hög grad deltidsarbetena med en relativt låg förvärvsinkomst, som leder till att de får finna sig i en låg ersättning vid sjukdom, arbetslöshet och vid pensioneringen. Arbetare och småföretagare, som har en lång aktiv tid i produktionen, får bidra till att i relativt sett högre grad än personer med s. k. manschettyrken finansiera ATP-systemet. Föräldraförsäkringen ger inkomstskillnader . som någon av föräldrarna är hemma och vårdar sina barn. Det finns inga sakliga motiv för att familjer med låga inkomster skall finna sig i en inkomstskillnad på . när de utför exakt samma vårdarbete som den familj som har förmånen av en relativt hög inkomst. Dessa exempel visar tydligt på att den inkomstbortfallsprincip som i huvudsak fått styra reformpolitiken främst under den senare delen av den socialdemokratiska regeringstiden inte bidragit till att minska ojämlikheten i ekonomisk standard mellan människor. I det följande skall vi närmare redovisa motiven för en satsning på grundtryggheten inom socialpolitiken. Vårdarbete i hemmet undervärderas En stor grupp människor i vårt land lägger ned åtskilliga timmar på vård av barn i hemmet. För många är veckans upptagna av ett samhällsnyttigt vårdarbete. Det är svårt att peka ut arbeten som är mer angelägna än just omvårdnaden om våra barn. Trots den stora samhällsinsats som dessa människor utför värderar samhället inte deras arbete högre än till . per dag när de blir sjuka. Denna låga ersättning räcker inte till för den allra nödvändigaste hjälp som kan behövas vid sjukdom. De hemarbetande har endast fått en uppräkning av sin sjukpenning från . För de bättre ställda inom sjukförsäkringen har däremot dagersättningen ökat från . Den utformning som sjukförsäkringssystemet fått leder till att allt knappare resurser styrs till de bättre ställda. Det borde vara tvärtom. Det är människor som är bosatta i första hand i ekonomiskt svaga områden i landet med en låg sysselsättning som missgynnas av sjukförsäkringssystemet. Det är i regel i dessa områden som människorna utför vårdarbete utan ersättning. I delar av landet som har en hög sysselsättning och en hög inkomstnivå gynnas däremot stora grupper av att förbättringarna i första hand sker för dem som har en relativt hög inkomst. Ett trygghetssystem som fungerar på det här sättet stimulerar självfallet människorna till att söka sig till regioner med en hög social trygghet. I det avseendet motverkar alltså systemet och regeringens uttalade målsättningar om att stärka de svagare regionerna av landet. ATP-systemet missgynnar kroppsarbetare och låginkomsttagare ATP-systemet bygger på den tidigare inkomstens storlek. Grupper med deltidsarbete och låga inkomster under sin aktiva tid i produktionen får därför finna sig i en relativt låg pension. har ATP-pensionen i den högsta inkomstgruppen stigit med . De grupper som erhåller en låg ATP-pension har däremot fått en helt obetydlig höjning. ATP-systemet missgynnar också ofta arbetare och småföretagare som är verksamma i yrken med hårt kroppsarbete. Inom dessa yrken har man i regel i produktionen, och man bidrar därigenom till en finansiering av ATP-systemet långt utöver de 30 poängår som är tillräckligt för full pension. Däremot gynnas grupper med höga inkomster och med yrken där lönen stiger starkt . Det är enligt vår mening fel att stora ojämlikheter i inkomstnivån skall återspeglas på ålderdomen. Särskilt svårt är det att motivera ett socialt trygghetssystem som ger sämst trygghet för de grupper kroppsarbetare som har de slitsamma, smutsiga och hårdaste arbetsmiljöerna. ATP-systemet ger liksom sjukförsäkringen den svagaste tryggheten för regioner där människorna har en låg inkomst och där många människor utför ett oavlönat arbete. Därigenom har även ATP-systemet en styrande effekt som motverkar samhällets målsättningar om regional balans. Såväl rättviseoch jämlikhetsskäl som regionalpolitiska motiv talar för att det fortsatta sociala reformarbetet inriktas på en utjämning inom den inkomstrelaterade delen av vårt trygghetssystem. Med stöd av ovanstående hemställs att uttalar att det sociala reformarbetet i fortsättningen inriktas på en förstärkt grundtrygghet inom det sociala trygghetssystemet. MAJ () ()