mot · G302293 · 1980-01-16 00:00:00 — Motion 1979/80:293 av m. fl. om åtgärder för att förbättra arbetsmiljön i skolan Bakgrund 1960-talets reformskede resulterade i en enhetlig grundskola. Målsättningen med reformerna var att bereda alla ungdomar utbildning utan hinder av ekonomiska, sociala och geografiska förhållanden. Reformerna innebar också starka krav på en förändring av skolans inre arbete för att anpassa skolarbetet, dess innehåll och arbetssätt, till elevernas olika förutsättningar. Enligt vår mening har ett särskilt ansvar för elever som oftast av yttre omständigheter inte kan tillgodogöra sig skolarbetet på samma villkor som flertalet. Skoltiden är ett kanske aldrig återkommande tillfälle för samhället att ge dessa barn och ungdomar möjligheter till personlig och social utveckling och en god kunskapsgrund. För att vidareutveckla skolan i dessa avseenden tillsatte socialdemokraterna utredningen om skolans inre arbete (). Utredningens förslag, som presenterades 1974, fullföljde den dåvarande socialdemokratiska regeringen i propositionen om skolans inre arbete 1976, som i allt väsentligt accepterades av . Detta beslut utgör grunden för ett konkret utvecklingsprogram för skolan. Den socialdemokratiska regeringen hade genom beslut om särskila åtgärder på skolområdet (s. k. SÅS-medel) anslagit medel för att stödja en utvecklingsprocess i den riktning som senare resulterade i SIA-reformen. Såväl de förändringar inom som är möjliga med stöd av SIA-reformen som den målsättning med en framtida gymnasieskola som skisseras i den socialdemokratiska regeringens direktiv till gymnasieutredningen är starkt kopplade till socialdemokraternas mål att förbättra skolan. Flera av inslagen i SIA-reformen syftade till att stimulera den demokratiska utvecklingsprocessen i skolan, bl. a. genom att decentralisera beslutsbefogenheter till lokala skolstyrelser och enskilda skolor. Osäkerheten inför reformen har dock varit stor ute på fältet. Orsakerna till detta är flera. Enligt vår mening har riksdagsbeslut om inte fått det stöd av de borgerliga regeringarna som det borde ha haft för att en så angelägen reform skall kunna genomföras. Under det borgerliga regeringsinnehavet har man i stället ifrågasatt beslutet. Man har t. o. m. avvecklat en viktig del av reformen genom att dra in bidraget till den allmänna fritidsverksamheten för barn och ungdomar. I flera avseenden har man också fördröjt genomförandet, t. ex. i fråga om föreningsmedverkan och personallagsutbildningen. Införandet av det nya statsbidragssystemet har lett till osäkerhet inför reformen ute i kommunerna och i vissa fall till minskade resurser. Allt detta har inneburit att den utvecklingsprocess som socialdemokraterna avsåg skulle bli ytterligare ett steg på vägen mot en bättre skola för alla elever startat mycket trevande. Den återhållande effekt på skolutbildningen som det borgerliga regeringsinnehavet inneburit blir så mycket mer beklaglig som rapporterna ökat om brister i arbetsmiljön för såväl elever som personal. I många klasser är oron stor. Elever har ett allt större behov av vuxenkontakt. Elevernas aktivitetslust kommer ofta i konflikt med skolans traditionella arbetssätt. När skolan inte förmår utveckla elevernas aktivitet till något konstruktivt omvandlas den till destruktiv verksamhet eller passivitet. Skolarbetet upplevs som meningslöst. De mest utsatta eleverna lämnar utan grundläggande kunskaper och färdigheter. finns det undersökningar av elevernas arbetsresultat som visar på klara skillnader mellan olika kommuner och kommundelar. Sambandet mellan skolresultat och sociala och ekonomiska förhållanden i hemmet och stadsdelen är uppenbar. Ett viktigt motiv bakom det nya statsbidragssystemet till var att resurser skulle anvisas efter behov. En viktig utgångspunkt för SIA-reformen var att förbättra skolgången för barn och ungdomar med svårigheter och med behov av extra stöd och stimulans. Genom att dessa barn- och ungdomsbehov tillgodoses ökas förutsättningarna för att alla skolans elever skall arbeta sig fram till goda kunskaper. Det är ett oavvisligt krav från arbetarrörelsen att skolan aktivt motverkar tendenserna till att alla barn och ungdomar inte får den grundläggande utbildning som de har rätt till och riskerna för en framtida utslagning. Rapporterna om brister i skolans arbetsmiljö, olika utslag av våld och andra förhållanden som motverkar skolans mål kräver att åtgärder vidtas, något som de borgerliga regeringarna har försummat. För socialdemokratin är det självklart att dessa förhållanden måste mötas med olika åtgärder. Det gäller främst att förändra skolans inre arbete så att det bättre anpassas till dagens elever och aktuella samhällskrav. Arbetssätt och innehåll i skolarbetet måste förändras så att det ger mer utlopp för de ungas aktivitet och ställer större krav på ansvar på eleverna för arbetet och arbetsmiljön. Stora insatser måste göras för att arbetsron skall återställas där den saknas och för att arbetet skall kunna upplevas meningsfullt av eleverna. SIA-reformen lade en grund för ett förnyelsearbete i denna riktning. I många skolor pågår ett intensivt arbete i reformens anda. Vi vill särskilt visa på den demokratiska utveckling med verkligt medansvar och ökat medinflytande för eleverna både på den egna arbetsmiljön och på arbetets uppläggning och innehåll som äger rum i många skolor. Vi konstaterar också att undervisningen genom initiativ av lärare och fackliga organisationer i ökad utsträckning sker i kontakt med arbetslivet och knyts samman med verkligheten utanför skolan. I många kommuner byggs fritidsutbudet för barn och ungdomar successivt ut i och i anslutning till skolan. Detta lokala utvecklingsarbete hälsar vi med stor tillfredsställelse. Det vittnar om att man på fältet, trots ett otillräckligt regeringsstöd för SI A-reformens genomförande, är beredd att konkret tillämpa och vidareutveckla de grundläggande principer som den socialdemokratiska regeringen utvecklade i SIApropositionen. Möjligheterna till lokala initiativ bör enligt vår mening ökas. Elever och personal har i många fall tillsammans lyckats åstadkomma en god gemenskap och bättre arbetsmiljö och till följd härav en minskad skadegörelse. Detta beskrivs i en rapport från brottsförebyggandet rådet (BRÅrapport 1979:3). Där pekas på bl. a. den roll skolledarna tillmäter arbetssättets betydelse för arbetsmiljön i skolan. Ökad personaltäthet i skolan Enligt vår mening är det nödvändigt att nu gå vidare och ytterligare stimulera reformarbetet för en bättre skola, som med en lugn och trygg arbetsmiljö kan grundlägga goda kunskaper och färdigheter samt åstadkomma en social utveckling hos alla elever. Våra förslag på skolans område skall även ses som en delåtgärd tillsammans med andra åtgärder som socialdemokraterna för fram i syfte att stärka barns och ungdomars ställning. Exempel på sådana är våra förslag att återinföra statsbidraget till allmän fritidsverksamhet för barn och ungdomar, att öka kvaliteten i barnomsorgen och att ge barn och ungdomar bättre möjligheter att delta i olika kulturaktiviteter. Därtill kommer våra förslag att bygga ut lärarutbildningen så att fler behöriga lärare finns att tillgå. Svårigheterna att i en del kommuner rekrytera utbildade lärare är av stor betydelse för kvaliteten i skolarbetet. Både skolpersonal och föräldrar framför ofta önskemålet om en ökad personaltäthet i undervisningen för att därigenom ge fler elever större möjligheter till individuell handledning. Socialdemokraterna instämmer i önskemålen om ökad personaltäthet där arbetsmiljön är särskilt besvärlig och kommer därför att föreslå en personalförstärkning i . Genom införandet av SÅS-medlen, vilket skedde bl. a. efter önskemål av lärarorganisationerna, tillkom en möjlighet att efter behov förstärka personalinsatserna i vissa skolor. Erfarenheterna av hur man i skolorna genom de s. k. SÅS-medlen kunde genomföra välbehövliga förbättringar av arbetsmiljön var mycket goda. De nya resurserna, som enligt vår mening bör tillföras skolan, skall användas på liknande sätt och inriktas på att ge ytterligare hjälp och stimulans åt svagare elever, utöver vad som kan åstadkommas genom de resurser kommunerna erhåller direkt. Speciellt i områden med höga klassmedeltal och hög personalomsättning riskerar dessa barn och ungdomar att få en särskilt svår skolsituation. Detta kommer ofta till starkt uttryck på högstadiet, vilket bör beaktas vid fördelningen av resurserna. En hög andel invandrarbarn och en hög andel ungdomar som tenderar att avsluta sin skolgång utan fullständig grundskoleutbildning bör också utgöra en grund för fördelningen av de extra resurserna. Olika försök i syfte att åstadkomma en totalt sett bättre arbetsmiljö bör särskilt uppmärksammas och stimuleras vid fördelningen. Ju yngre eleverna är desto viktigare roll spelar skolan i förebyggande och fostrande syfte. Låg- och mellanstadieåren är avgörande för att eleverna skall vilja utveckla en vana till skapande arbete och självständigt tänkande. Detta är grunden för allt socialt samarbete, omsorg om andra och ansvar. Det är därför angeläget att även de lägre stadiernas behov av ökad vuxenkontakt beaktas liksom möjligheterna att stärka kontakterna mellan förskolan och lågstadiet. En ökad personaltäthet kan ge större möjligheter för en god omsorg under skoldagen. Det kan betyda att någon alltid kan finnas till hands, någon som bryr sig om, lyssnar, tröstar, förklarar och svarar. I skolarbetet känner sig läraren ofta otillräcklig: svaga elever behöver extra stöd, oroliga elever behöver ökad kontakt och de elever som arbetar snabbt behöver uppmärksamhet. Genom att eleverna får tillgång till ytterligare skolpersonal kan ett bättre arbetsresultat uppnås. Genom en ökad personaltäthet kan nya arbetsformer ytterligare stimuleras. Frågan om vilka läromedel som skall användas i undervisningen kan t. ex. uppmärksammas på ett annat sätt, där begreppet läromedel får en vidare innebörd än det har . Det bör således vara möjligt att i linje med vad som anfördes om läromedlen i SIA-propositionen i ökad utsträckning frigöra undervisningen från den styrning som läromedlen utgör. En friare syn på vilka läromedel som bör användas kan medföra att elevernas sociala verklighet tillsammans med arbetslivet och samhället i stort får bilda utgångspunkten för undervisningen och inlärningen. 1 och med det nya statsbidragssystemet som är en del av SIA-reformen skall en del av statsbidraget till fördelas lokalt och användas behovsinriktat. Detta gäller dels inom varje kommun (förstärkningsresursen), dels mellan kommunerna (länsskolnämndsresursen). Den senare resursen är uppdelad i insatser för undervisning resp. andra insatser. I propositionen om nytt statsbidrag till (prop. 1977/78:85) betonades att detta inte borde låsas i en permanent organisation utan främst användas för tillfälliga och särskilda behov. i erhåller per elev, länsskolnämnderna i resp. vardera per elev och övriga länsskolnämnder per elev. Detta motsvarar en kostnad på ca 100 milj. kr. inklusive sociala avgifter. Den behovsinriktade resursanvändningen medför lokalt att allt fler dras in i diskussionen om skolans svårigheter och om vilka åtgärder som behöver sättas in. Därmed kan beslut om åtgärder bli mer genomtänkta och den totala arbetssituationen för elever och personal bättre bedömas. Vi anser det angeläget att den redan inledda behovsstyrningen av resurserna förstärks. Skolproblemen varierar från region till region, mellan olika kommuner i samma region och även mellan skilda kommundelar och skolor. Vi anser att en resursökning till skall fördelas utifrån samma principer som gäller för länsskolnämndsresursen. I syfte att öka personalen i det direkta skolarbetet föreslår vi därför att den nuvarande länskolnämndsresursen fördubblas med den fördelning mellan olika regioner som fastslog (UbU 1977/78:21). Detta innebär att länsskolnämnden i för nästa läsår kan erhålla per elev, länsskolnämnderna i och län resp. vardera per elev och övriga länsskolnämnder per elev. Detta motsvarar ett ytterligare statsbidrag på ca 100 milj. kr. Det ökade statsbidraget möjliggör en personalförstärkning i på 1 000-1 500 lärare och annan personal. Fördelningar mellan undervisningsinsatser och andra insatser bör för de av oss föreslagna ytterligare resurserna vara desamma som f. n. gäller för länsskolnämndsresursen, dvs. ca två tredjedelar för undervisning och ca en tredjedel till andra insatser (UbU 1977/78:21). I likhet med vad utskottet då anförde bör någon exakt gräns inte sättas upp. Genom dessa extra resurser kan skolan anställa fler lärare men även annan personal med erfarenhet från skola eller från barn och ungdomsverksamhet. Av anvisningar till länsskolnämnderna om användningen av de ökade bidragen bör klart framgå att tidigare uttalande om nödvändigheten av ett flexibelt utnyttjande av länsskolnämndsresurserna fortfarande skall tillämpas. Vi vill i detta sammanhang stryka under att den nuvarande länsskolnämndsresursen skall användas efter behov. Det strider mot alla gjorda uttalanden att fördela denna resurs enligt någon schabloniserad metod. Skulle så vara fallet, ankommer det i första hand på att korrigera förhållandet. Vi vill stryka under att vårt förslag syftar till att koncentrera de nya resurserna till skolor med särskilda problem. Klasser där oron är stor och barn och ungdomar med svårigheter är många bör kunna få en bättre arbetsmiljö genom att ytterligare personal tillförs. Erfarenheterna av den extra resurssatsning i form av s. k. SÅS-medel som skedde 1974-1977 var mycket uppmuntrande. Genom dessa extra resurser stimulerades lokalt nytänkande, och konstruktiva lösningar på olika skolproblem kom till stånd. Detta är enligt vår mening ett konkret sätt att underlätta det lokala arbetet på att skapa en bättre arbetsmiljö i många skolor. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att beslutar att till Bidrag lill driften av grundskolor m. m. (C 11. ) för /81 anvisa ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt förslagsanslag av 11 . att fördelas i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () () () ()