mot · G3021121 · 1980-01-24 00:00:00 — av m. fl. om det kriminalpolitiska reformarbetet Den fortsatta stegringen av brottsligheten har ej kunnat hejdas. har vi, trots olika motåtgärder, kunnat se en oavbruten ökning av den kända brottsligheten. För att denna utveckling skall kunna brytas är det nödvändigt att den allmänna samhällspolitiken utformas så att det uppväxande släktet ges en tryggare tillvaro. Endast därigenom tror vi det vara möjligt att nå några mera varaktiga och påtagliga förändringar till det bättre. Kriminella beteenden uppstår inte enbart som en följd av samhällets utformning, vidtagna eller icke vidtagna åtgärder från stat och kommun, något sorn ibland görs gällande i debatten, utan också av andra orsaker. Myndigheterna har inte heller möjlighet att hindra eller minska brottsligheten utan medverkan även från människorna själva. Det finns numera också en växande insikt om att ett personligt ansvarstagande i stället spelar en större roll. Viktigt är härvid den överföring av rättsnormer som självfallet skall äga rum från förälder till barn och från lärare till elever. Urgamla regler om hänsyn mot medmänniskor måste spela en central roll i den fostrargärning som varje generation måste påta sig gentemot sina efterkommande. Detta är en förutsättning för att kunna skapa ett i verklig mening solidariskt samhälle. Vi anser att den utveckling som skett mot ett allt mera storskaligt och högteknokratiskt samhälle är en viktig orsak till den vilsenhet som dagens människa - och då särskilt ungdomen - känner. Endast i ett samhälle som vi kan påverka och där vi känner ett medansvar kan vi också hysa förhoppningar om att samhällets normer skall följas. Det är därför även från kriminalpolitisk synpunkt ett primärt intresse att decentraliseringssträvanden ges ett realistiskt stöd. Även lokaliseringspolitiken måste ges ett sådant innehåll att inflyttningen till storstadsregionerna hejdas. Sammanfattningsvis vill vi således understryka att det är nödvändigt att förverkliga de målsättningar angående samhällets miljö som ställdes upp i vårt kriminalpolitiska program. Trots omfattande ansträngningar från olika samhällsorgan är utvecklingen på detta område fortfarande mycket oroväckande. Särskilt det förhållandet att narkotikahanteringen har fått en alltmera internationell prägel ger anledning till farhågor för framtiden. Det internationella samarbetet måste i fortsättningen i hög grad intensifieras. I detta sammanhang är det en nackdel att vi inom inte har ett gemensamt försvar mot de internationella ligorna. En åtgärd som skulle kunna medföra en bättre samordning av resurserna vore därför bl. a. att undersöka möjligheten att införa beslut om förvisning inte enbart från beslutslandet utan även från hela . Passfriheten inom gör en sådan reform än mera angelägen. Narkotikabrottsligheten främjas också av det ökade missbruket på kriminalvårdsanstalterna. Ytterligare krafttag måste därför tas mot drogmissbruket på anstalterna. Därvid måste såväl illegalt missbruk som omfattningen avs. k. legal förskrivning uppmärksammas. bör med det snaraste bli föremål för en allsidig och objektiv utvärdering. Det förhållandet att kriminalvården ej garanterar alla en drogfri miljö ger anledning till särskild oro. bör därför bl. a. prioritera användningen av visitationspatruller och skapa fler drogfria anstalter. Det tilltagande alkoholmissbruket medför omfattande skadeverkningar i samhället. Inte minst det förhållandet att många bryter mot gällande regelsystem gör att verkningarna av alkoholpolitiska motåtgärder blir begränsade. Det är nu nödvändigt att bekämpningen av den tilltagande hembränningen liksom langningen kan intensifieras. Särskilt allvarligt måste vi se på fall där äldre personer underlättar för ungdomen att erhålla alkohol. Andra nödvändiga alkoholpolitiska åtgärder föreslås i en annan motion från vårt håll. Kampen mot den ekonomiska brottsligheten har intensifierats. Det är emellertid nödvändigt att detta arbete fortlöpande ges ökade resurser. De kunskaper vi erhållit om bl. a. det kvittolösa samhället visar, som tidigare framhållits från centerhåll, att vi måste fortsätta att angripa den ekonomiska brottsligheten på en mycket bred front. Den organisation som med regeringsdirektiv byggts upp inom BRÅ (brottsförebyggande rådet) för att angripa den ekonomiska och organiserade brottsligheten har förtjänstfullt tagit sig an de lagstiftnings- och samordningsproblem som är förnippade med sådan allvarlig brottslighet. Vi ser det som synnerligen angeläget att detta arbete fullföljs på ett snabbt och effektivt sätt. Den förberedda lagstiftningen angående konkurskarantän liksom den ännu ej riksdagsbehandlade propositionen nr 1979/80:66 angående häleribrottslighet och arbetsmiljöbrott utgör väsentliga bidrag till kraftfulla motåtgärder när det gäller den ekonomiska och organiserade brottsligheten. Ett väl berett och genomarbetat förslag om åtgärder mot skatteflykt är en annan angelägen reformuppgift. Åtgärden måste självfallet bygga på Internationellt har det blivit alltmera vanligt med straff för bolag och andra juridiska personer. Även i vårt land måste detta vapen mot den ekonomiska brottsligheten utnyttjas. Det förhållandet att tveksamhet synes råda om föreliggande förslag om företagsböter får inte hindra att vi tar fram ett system som gör det möjligt att utnyttja en sådan påföljd. Ett omfattande reformarbete har inletts i olika påföljdsfrågor genom frivårdskommittén och fängelsestraffkommittén. Detta reformarbete synes emellertid ej komma att omfatta bötesstraff. Detta straff bör i ökad utsträckning kunna användas för att helt eller delvis ersätta olika former av kriminalvård. Det är därför nödvändigt att vi nu ser över denna påföljdsform. Härvid bör bl. a. frågan om användning av mycket höga bötesbelopp tas upp till prövning. Straff måste emellertid vara förankrade i det allmänna rättsmedvetandet. Påföljder som upplevs som mindre meningsfulla bör undvikas. Vi har anslutit oss till strävandena att minska användningen av frihetsstraff. Ytterligare åtgärder krävs nu för att bryta denna utveckling och så långt möjligt skapa alternativa påföljdssystem. Sådana påföljder kan bl. a. vara kombinerade med vårdinsatser av skilda slag. Avslöjande av trafiknykterhetsbrott kan exempelvis ofta innebära att ett omfattande alkoholmissbruk kommer . Strävan att i sådana fall bereda vederbörande adekvat vård måste därvid träda i förgrunden. Därför bör hänsyn härtill också tas i det framtida reformarbetet. Rationaliseringar inom polisen har tyvärr medfört att kontakten mellan polisen och allmänheten på vissa håll har minskat. Polisen kan därför inte alltid upprätthålla den omfattande person- och lokalkännedom som fanns . För att bryta denna utveckling har bl. a. kvarterspoliser införts i ökad utsträckning. Erfarenheten av denna verksamhet har varit god. En fortsatt prioritering av kvarterspolisverksamheten är därför viktig. Emellertid är det också nödvändigt att kvarterspolisen ges möjlighet till en ökad och nära kontakt med innevånarna i sitt område. Det är lämpligt att såväl bostad som kontor kan anskaffas i kvarteret eller verksamhetsområdet. Försök bör även göras att delegera tillstånds- och andra ärenden till kvarterspolisen så långt detta är möjligt. Kontakt med skolan och andra sociala organ i området är också ett betydelsefullt verksamhetsfält för kvarterspolisen. Dessa strävanden bör därför stödjas av samhället. Det omfattande rationaliseringsarbetet har även gällt polisens utredningssida. Emellertid synes införda förenklingar främst ha kommit att omfatta trafikutredningarna, vilket också är naturligt, eftersom dessa - numerärt sett - varit de helt dominerande. Möjligheterna att ytterligare förenkla utredningen av parkerings- och andra trafikförseelser samt trafikolyckor synes nu vara begränsade. Det finns därför anledning att nu förutsättningslöst ompröva formerna för förundersökningens bedrivande i allmänna brottmål. Den i budgetpropositionen omnämnda promemorian Ds Ju 1979:15 kan här utgöra ett värdefullt bakgrundsmaterial. Redan i kriminalvårdspolitiska program betonades den psykiska press som det innebär för den intagne att ha en påföljd som inte är begränsad till tiden. En sådan osäkerhet medverkar till dåliga behandlingsresultat. Vi föreslog därför bl. a. att ungdomsfängelsepåföljden skulle avskaffas. Detta har också skett. Emellertid finns det även andra inslag i påföljdssystemet som gör det svårare att förutse den reella strafftiden. Vi syftar här främst på frigivningspermissioner, vistelse utom anstalt enligt 34 § kriminalvårdslagen och villkorlig frigivning. Det finns här anledning understryka att utvecklingen ej får gå i den riktningen att vi nu på en bakväg återinför de tidsobestämda straffen. De psykiska skadeverkningarna för de intagna skulle ju vid ett sådant system ej bli mindre. Kritik har också, t. ex. av justitiekanslern, riktats mot den i vissa fall väl slappa tillämpningen av möjligheterna för vistelse utom anstalt. Vidare bör beaktas att fängelsestraffet har väsentliga allmänpreventiva funktioner. Det har bland allmänheten vuxit fram en allt starkare kritik mot att frihetsstraffet urholkas genom olika administrativa beslut. Det är varken lämpligt eller möjligt att för att fingera stränghet vid straffmätningen använda strafftider som saknar reellt innehåll. Den av domstol utmätta strafftiden modifieras i allmänhet i betydande utsträckning genom administrativa beslut, bl. a. i kriminalvårdande organ. Den utdömda strafftiden bör i fortsättningen i princip vara bestämmande också för den verkliga strafftiden. Allmänhetens förtroende för rättsväsendet kommer i annat fall att urholkas. Det finns stora risker för att socialt belastade personer blir missgynnade om vi använder ett system där den verkliga strafftiden bestäms genom en hel kedja av administrativa beslut. Vi ser även detta som en stor fara. Erfarenheterna visar således att de sociala faktorerna har en benägenhet att slåigenom i varje led av beslutskedjan. Den som har svårt att skaffa jobb och bostad och som saknar familj blir systematiskt missgynnad. Mot bakgrunden av vad vi nu sagt anser vi att fängelsestraffkommittén bör ges i uppdrag att bl. a. se över verkställighetsreglerna för frihetsstraff i syfte att minska skadeverkningarna för de intagna och att öka förutsebarheten av den reella strafftiden. För att kriminalpolitiken skall vara effektiv krävs bl. a. att tiden mellan brott och straff är kort. Som framgår av bl. a. budgetpropositionen är genomsnittstiden från det att ett brott begåtts till dess att dom har avkunnats närmare . Detta är en handläggningstid som ej kan accepteras. Orsakerna härtill måste kartläggas. Det krävs krafttag för att påskynda handläggningen. Tiden mellan brott och lagföring måste förkortas. Vi har tidigare understrukit betydelsen av en effektivare och snabbare förundersökning. Detta förslag måste emellertid följas upp och samordnas med handläggningen hos åklagare och vid domstol. Vi förordar därför att ett system med snabbhandläggning av enklare brottmål prövas. Värdefulla erfarenheter för det arbete som rättegångsutredningen bedriver kan därvid erhållas. Vidare bör i samarbete med BRÅ försök med samordningen mellan den administrativa skatteprocessen och handläggningen av skattebrottmål startas. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi 1. att hos regeringen begära att kontakt tas med övriga nordiska länder i syfte att möjliggöra nordiska förvisningsbeslut, 2. att hos regeringen begära att ytterligare en medelstor riksanstalt och några lokalanstalter i storstadsområden reserveras för intagna som ej tidigare varit i kontakt med narkotika, 3. att hos regeringen begära högre prioritering av bekämpningen av hembränning och langning, 4. att hos regeringen begära att ett system med företagsböter prövas, 5. att hos regeringen begära en översyn av bötesstraffet i syfte att möjliggöra ett vidgat tillämpningsområde, 6. att hos regeringen begära förslag om alternativa påföljdsformer, i vissa fall kombinerade med nykterhetsvård, 7. att hos regeringen begära att åtgärder vidtas för att kvarterspolisen skall ges alltmer vidgade kontakter med innevånarna i sitt distrikt, 8. att hos regeringen begära att försök görs med ytterligare förenkling av förundersökningen i allmänna borttmål, 9. att hos regeringen begära att fängelsestraffkommittén ges tilläggsdirektiv att överväga striktare regler om vistelse utom anstalt, frigivningspermission och villkorlig frigivning, bl. a. i syfte att skapa bättre överensstämmelse mellan den av domstol utmätta och den reella strafftiden. att hos regeringen begära att försök görs med snabbhandläggning av enklare brottmål. () () () () SVEN-E.