mot · G3021529 · 1980-01-24 00:00:00 — Motion 1979/80:1529 av m. fl. om hälso- och sjukvården Sjukvården har fått utstå skarp kritik. I debatten om sjukvården har i stor utsträckning de stigande vårdkostnaderna diskuterats. Enligt vpk bör i stället sjukvården kritiseras för sin sociala passivitet, sin oförmåga att påverka grundläggande orsaker till ohälsa och sin auktoritära och institutionsbundna struktur. Det behövs ett nytt utbildningssystem, där alla inom sjukvården har möjlighet till vidareutbildning och där klyftorna mellan olika personalgrupper utjämnas. Vidare krävs en genomgripande satsning på den öppna vården med borttagande av alla patientavgifter. Särskilda insatser krävs inom vården av alkohol- och narkotikaskadade liksom inom den psykiatriska vården, där en tidsplan bör upprättas för avskaffande av de stora psykiatriska sjukhusen. I framtidens sjukvård bör man i betydande utsträckning satsa på andra personalgrupper som arbetar i vårdteam. All privatisering av sjukvård och läkemedelshantering bör försvinna. Med de snabbt växande vårdproblemen och den ändrade ålderssammansättningen inom befolkningen blir det nödvändigt att samhället satsar mer på hälso- och sjukvård och också stimulerar till alternativa mer kollektiva vårdformer för den äldre befolkningen. Trots en kraftig utbyggnad av vårdsektorn har den registrerade sjukligheten - mätt i sjukskrivning och förtidspensionering - ökat kraftigt . Det finns en rad samverkande orsaker till sjukvårdens snabba tillväxt: Den förändrade åldersfördelningen och det ökade behovet av omvårdnad. Det är dock viktigt att inte se detta samband som något mekaniskt. Att bli gammal är inte detsamma som att bli sjuk eller ett fall för långvården. Vårdbehov hos äldre har ett klart samband med hur vi betraktar gamla människor i samhället. Ser vi pensionärerna som en resurs i samhället, med kunskaper och erfarenheter som bör tillvaratas, sjunker vårdbehoven. Ser vi på de äldre som förbrukad arbetskraft och som en tärande grupp i samhället kommer vårdbehoven att öka. Inom sjukvården finns en rad faktorer som leder till expansion utan att detta motsvaras av bättre behandling eller omvårdnad. Detta har samband med sjukvårdens teknisk-medicinska inriktning och överspecialisering. Ekonomiska krafter utanför politisk kontroll har haft en pådrivande effekt när det gällt att bygga stora sjukhuskomplex med ett överflöd av avancerade apparater - som sjukvården stått handfallen inför den kombination av sociala och medicinska problem som fört många patienter till akutmot tagningar och vårdcentraler. Sjukvårdens auktoritära maktstruktur leder till ett ineffektivt resursutnyttjande. Värdefulla kunskaper går till spillo helt enkelt därför att stora personalgrupper inte kommer till tals i den medicinska beslutsprocessen. Sjukligheten och därmed vårdbehoven ökar. En rad fakta tyder på att det sker en verklig ökning av sjukligheten. Sjukskrivningsfrekvensen har ökat kraftigt . Den ökande besöksfrekvensen på sjukhusens akutmottagningar liksom det stigande trycket mot många enheter inom sjukvården måste också ses som ett allvarligt tecken. Vi återkommer senare med en diskussion om orsakerna till ökad sjuklighet. Det finns en tendens i samhället att omtolka grundläggande samhällsproblem och sociala problem till medicinska problem. En stor del av utslagningen i arbetslivet och den ökande arbetslösheten tar sig uttryck i ökad förtidspensionering och sjukskrivning under medicinska eller psykiatriska diagnoser. Sjukvården är mycket dålig på att möta denna typ av problem. Människor, vilkas främsta behov är ett arbete som är anpassat till deras förutsättningar, förs i stället in i en passiv sjukroll. En stor del av vårdapparatens utrednings- och behandlingsresurser tas i anspråk av problem som i första hand borde angripas genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder och en bättre samhällsplanering. är det väl säkerställt att avgörande orsaker till sjukdom och ohälsa är att finna i den sociala miljön. Detta gäller i särskilt hög grad orsakerna till dödsfall och sjukdomsfall bland yngre och medelålders människor. Sambandet mellan stora folksjukdomar och den sociala miljön har klarlagts i allt större utsträckning : -1 huvuddelen av de cancerfall som inträffar har omgivningsfaktorer betydelse, och nya samband framkommer med jämna mellanrum exempelvis verkan av radon i bostäder och den cancerframkallande effekten av bekämpningsmedel inom jordbruk och skogsbruk och gifter i arbetsmiljön. -När det gäller hjärt-kärlsjukdomar framkommer allt klarare samband mellan exempelvis hjärtinfarkt och ensidiga, pressade arbetsförhållanden. -Sambandet mellan ryggsjukdomar och tunga lyft och ensidiga arbetsställningar, exempelvis inom sjukvården, är väl klarlagt. -Som faktor bakom självmord, självmordsförsök och psykisk sjukdom finner man ofta alkohol-narkotikamissbruk, i sin tur ofta sammanhängande med den sociala miljön. - Åtskilliga av de trafikolyckor som inträffar måste betraktas som en insedd konsekvens av den trafikpolitik som förs. Accepterar man att blanda lekande barn med dagens trafikmiljö, måste man räkna med att en viss procent av dessa dödas eller skadas. - Luftföroreningar ger lungskador men eventuellt också cancer och hjärnskador hos barn. - Alkoholfaktorn finns med i merparten av den sjuklighet och de olycksfall som drabbar yngre och medelålders människor. Insikten om att en mängd sjukdomsfall beror på livsstil och social miljö är en viktig drivkraft bakom kampanjerna för hälsoupplysning, egenvård och friskvård. Det bör dock fastslås att insatser av denna typ endast kan få marginella effekter. Sociala miljöfaktorer av typ arbetslöshet och boendesegregation låter sig inte upplysas bort. Människor i en pressad social situation - exempelvis arbetslösa ungdomar eller människor som slagits ut från arbetsmarknaden - är inte särskilt mottagliga för propaganda gällande kost, motion eller förändrade rök- och alkoholvanor. En mer offensiv sjukvård, som finns där människor arbetar och bor och som intresserar sig för samband mellan social miljö och ohälsa, kan göra stora insatser. måste man ha klart för sig att sjukvården bara kan påvisa sambanden. Sociala förändringar måste ske genom politiska och ekonomiska åtgärder. Dagens sjukvård står väsentligen passiv inför viktiga orsaker till sjukdom och död. Det står helt klart att viktiga orsaker till sjukdom och ohälsa inte kan påverkas av en utbyggd sjukvård. Inte heller friskvård i den mening begreppet normalt används kan påverka hälsotillståndet i särskilt stor utsträckning. Orsaken är att de åtgärder som föreslås i allmänhet är individuellt riktade och inte angriper bakomliggande sociala förhållanden. Åtgärderna har också en benägenhet att nå de socialt väletablerade och de grupper i samhället som redan har det bästa hälsotillståndet. Enligt vpk:s mening skulle de tio mest hälsobefrämjande reformerna vara följande: En rikt varierad arbetsmarknad vilket innebär stopp för avindustrialiseringen och bortrationaliseringen av jobb med måttliga krav på utbildning och arbetstempo. En allmän arbetstidsförkortning, som minskar förslitningen och ger människor mer tid för varandra. Ett socialförsäkringssystem, som ger full kompensation vid arbetslöshet och inkomstbortfall utan att människor behöver föras in i en sjukroll. En skärpt lagstiftning mot dåliga arbetsmiljöer och arbetshets, innefattande förbud mot ackordsarbete och skiftarbete som inte är samhälleligt nödvändigt. En effektiv arbetsrehabilitering, som är samordnad med såväl socialvård som sjukvård. En mycket kraftig reduktion av de större tätorternas privatbilism och motsvarande uppbyggnad av kollektivtrafiken. Bra barntillsyn för alla barn. Kommersiellt utnyttjande av ungdomarna ersätts med meningsfulla fritidsaktiviteter i samhällelig regi. En ny bostadsplanering, där byggandet inriktas på flerbostadshus och kollektivhus i vilka olika åldersgrupper kan bo tillsammans. En restriktiv politik mot alkohol, narkotika och andra droger, syftande till en mycket kraftig konsumtionsminskning. Få om ens någon av dessa åtgärder kan genomföras av sjukvården. Det rör sig om samhälleliga problem som inte kan vårdas bort. Det behövs politiska och ekonomiska beslut som berör hela vårt samhälle. Men sjukvården bör ha en sådan inriktning att hälsorisker i samhället uppspåras och att opinion skapas mot dem. Tyvärr har sjukvården spelat en alltför passiv roll i detta sammanhang. En huvudpunkt i sjukvårdsplanen är utvecklingen av öppenvården. Denna utbyggnad har en både kvantitativ och kvalitativ sida. En fungerande öppenvård måste vara basen i en fungerande sjukvård. Så länge det är svårt att komma fram i telefon eller det råder väntetider till vårdcentraler och distriktsläkarmottagningar är det omöjligt att bygga upp en rationell vårdorganisation. Enligt vpk:s mening har primärvårdens uppbyggnad alltför mycket fixerats till tillgången på allmänläkare. Primärvården måste vara uppbyggd på arbetslag med deltagande av flera olika personalgrupper sjuksköterskor, undersköterskor, sjukgymnaster och kuratorer - där alla personalgrupper deltar i det direkta patientarbetet. Den rollfördelning mellan olika personalgrupper som förekommer i bör i detta sammanhang kunna vara vägledande. Ett utvecklingsarbete med syfte att upprätta sådana arbetslag bör genast inledas. Detta bör prioriteras framför olika modeller av husläkarsystem. Till arbetslag av denna typ kan läkare med olika typer av specialistkompetens knytas dels fast, dels på konsultbas. Inom ramen för denna typ av verksamhet bör öppenvården vara helt avgiftsfri. Ett arbetslag bör ta ansvaret för ett avgränsat mindre bostadsområde. Man bör sikta god personkännedom, och besök hos vårdlaget bör uppmuntras även för enkel rådfrågning. En stor del av verksamheten bör bestå av hembesök. Hemsjukvård bör ingå i arbetsuppgifterna. Ett nära samarbete med socialvården bör eftersträvas. Gemensamma arbetsgrupper, t. ex. inom hemtjänst-hemsjukvård, bör upprättas. Denna modell innebär ett behov av ytterligare distriktssköterskor, väsentligt fler undersköterskor och andra personalkategorier. Lämpliga mål som bör uppnås är följande: Resurserna bör vara dimensionerade för ett tiotal besök vid vårdcentral per invånare. En årlig hälsokontroll bör utföras. Alla patienter bör kunna tas emot de tar kontakt i brådskande fall och inom i mindre akuta fall. Huvuddelen av jourverksamheten bör vara förlagd till vårdcentraler. En försvårande faktor när det gäller utbyggnaden av en effektiv öppenvård är förekomsten av privat sjukvård. Privatläkare är i allmänhet lokaliserade till storstäder och områden med hög andel höginkomsttagare, där läkartätheten redan tidigare är hög. I andra delar av landet har det uppstått en konkurrenssituation mellan företagshälsovårdens och distriktsvårdens utbyggnad. En enhetlig planering kräver att landstingen är huvudmän för all sjukvård. Existerande privatpraktiker inkl. de s. k. fritidspraktikerna bör därför erbjudas inträde i den offentliga sjukvården. Sjukvård bör inte vara en verksamhet där privata vinstintressen får göra sig gällande. Privat läkemedelsindustri, sjukvårdsmaterielindustri och andra ekonomiska intressen med anknytning till sjukvården har haft en styrande inverkan på vårdens utformning och har kunnat tjäna avsevärda summor, ytterst hämtade från skattemedel. Hela det sjukvårdsindustriella komplexet bör överföras i samhällelig ägo. Avgiftssystemet inom den offentliga öppna sjukvården grundas på ett system där patienten betalar en mindre del, f. n. , och den större delen, . Det nuvarande systemet har flera nackdelar, som kostnaderna för slopande av avgifterna medför ringa om ens några fördyringar för landstingen. Förmodligen försvinner de samlade bruttointäkterna, , genom de höga administrationskostnaderna. Vpk menar att alla patientavgifter bör tas bort inom den öppna vården och att sjukvårdshuvudmännen ersätts med motsvarande belopp av . Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att med instämmande i motionens allmänna syfte anhåller hos regeringen om tillsättandet av en parlamentarisk utredning, med syfte att utreda sjukvårdens innehåll och samhälleliga funktioner, 2. att uttalar sig för en snabb utbyggnad av den öppna vården i enlighet med motionens riktlinjer, * Se även motionen 1979/80:1530 3. att uttalar att all sjukvård bör ställas under landstingens huvudmannaskap. INGA (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)