mot · G3021122 · 1980-01-24 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder mot våldsbrottsligheten Våldet i vårt samhälle har ökat på ett sådant sätt att det blivit ett allt allvarligare problem inte bara för myndigheter och institutioner utan även och i synnerhet för de enskilda människorna i vårt land. Våldsbrotten har också blivit allt brutalare och vapenanvändningen har ökat oroväckande. har t. ex. antalet väpnade bank- och postrån i vårt land ökat i närmast lavinartad omfattning. har antalet fullbordade rån enligt bankinspektionens statistik uppgått till följande: Bank- och poslrån 1967-1979 1979 (prel.) har sprängningar m. m. av bankboxar nästan blivit en vardagsföreteelse. Dessa rån och sprängningar synes regelmässigt utföras antingen av den organiserade brottsligheten, även med anknytning til terrorverksamhet för att finansierad denna, eller av narkomaner för att skaffa medel till deras narkotikainköp. En uppfattning av tryckte från narkomanernas sida får man genom att se på anmälda brott mot narkotikastrafflagen : Mångmiljonbelopp har på detta sätt berövats vårt samhälle. har övriga egendomsbrott vuxit i sådan omfattning att de i storstadsregionerna blivit polisväsendet övermäktiga och medfört svåra förluster för såväl enskilda och företag som försäkringsinrättningar. Även här rör det sig om mångmiljonbelopp. Orsaken torde även i dessg fall vara att söka i den ökade organiserade brottsligheten och i narkomaners behov av snabba likvida medel för att finansiera sitt missbruk. Såväl bankrånen, postrånen och boxsprängningarna som egendomsbrotten har ställt myndigheterna inför svåra och ännu inte lösta problem både vad beträffar brottens förhindrande och deras beivrande. Dessa brott har utöver problem för myndigheterna inneburit förluster för enskilda människor samt uppenbart hot och direkt skada till liv och lem. Detta senare gäller inte bara berörd bank- och postpersonal utan också helt oförskyllt den allmänhet som råkat befinna sig i de för rånen utsatta lokalerna. Det är helt klart att våra myndigheter genom tekniska och andra åtgärder söker förhindra och beivra bank- och postrånen. Men frågan är vad som görs eller bör göras i förebyggande syfte. Bank- och postpersonal samt allmänheten bör t. ex. informeras om förhållningssätt vid rån. Hur omhändertagandet och rehabiliteringen av de av rån personligen skadedrabbade människorna skall ske måste också övervägas. På informationsområdet synes föga vara åstadkommet och brister verkar vara för handen när det gäller åtgärder i anslutning till de psykiska skador som rånupplevelsen ofta ger upphov till hos de drabbade. Vad är det då för psykiska skador som kan bli och ofta blir konsekvensen av ett upplevt våld, t. ex. ett väpnat rån? Ett sådant innebär ett upplevt, plötsligt och oväntat livshot för de utsatta. På ett sådant reagerar vi människor med rädsla. Rädslereaktionen är generell hos normala människor och tar sig både fysiologiska och psykologiska uttryck. Rädslan och ångesten finns där fortsättningsvis och aktualiseras i full styrka varje gång människan på nytt går till sitt arbete och är rädd. Som konsekvens härav gräver sig neurosen allt djupare in och blir därigenom alltmera svårbotad. Likheten med stridsneuroserna i krig är påtaglig. I det förlängda perspektivet ligger, liksom i krig, mental invaliditet. Tas ett sådant fall om hand med adekvat behandling, både medicinsk och psykisk, kan tillståndet erfarenhetsmässigt snabbt och definitivt hävas och neurosen hindras att befästa sig. Är man förberedd på sina egna psykiska och fysiologiska reaktioner i rädsleupplevelsen bidra detta verksamt till att förhindra uppkomsten av en neuros. Själva rädslereaktionen kan däremot inget förhindra, den är en biologisk nödvändighet utanför vår viljas kontroll. Den har till syfte att öka vår förmåga att bemästra hotsituationen. Särskilt när det gäller bank- och postpersonalen är det här en arbetsmiljöfråga men det är även en frågan om företagshälsovård i vid mening, som en konsekvens av de faktiska bristerna i arbetsmiljöskyddet i detta sammanhang. Företagshälsovården borde i fortsättningen kraftigare inriktas mot att ta hand om och behandla inte bara de uppkommande fysiska skadorna utan fastmera de från vid berörda rån regelmässigt uppträdande psykiska skadorna och rehabilitera även dessa skadefall. Anvisningar och resurser bör skapas för detta. Men bank- och postrån utgör dock endast en ringa del av alla rån i vårt land. () statistik över alla anmälda rån i landet ger följande alarmerande bild: Bank- och postrån, Rån mot taxi, summa Annat rån, summa Samtliga rån, summa med vapen utan vapen Våldshotet mot enskilda människor är emellertid ingalunda begränsat till bara rånsituationer. I själva verket är dessa totalt i sin tur endast en bråkdel av övriga anmälda våldsbrott enligt nedan. Brott mot liv och hälsa därav: mord och därav: vållande till Våld mot tjänsteman mot frihet och Till denna statistik kan man som jämförelse också foga skadegörelse- och allmänfarliga brott enligt nedan: 45 771 6 878 54 760 6 630 54 901 7 392 61 305 6 341 59 354 6 006 Men problemet är alltså inte begränsat bara till personal, som varit utsatt för ett rån och tagit psykisk skada av det och har en psykisk belastning att dras med . Problemet angår och berör hela allmänheten i vårt land\ Människor går till sin bank eller post eller ut på gatan och är rädda för att det hemska i form av våldsbrott skall hända dem. De har svårt att hantera sin rädsla, då ingen hjälper dem med den. Det är uppenbarligen något fel när människor i djupaste fred skall behöva gå till sina arbeten eller ut på gatan och vara rädda för sin säkerhet till liv och lem! Problemet är särskilt skrämmande för våra handikappade och åldringar. När man behandlar problemen om hot mot vårt land ser man det regelmässigt, som om det antingen bara handlade om yttre hot mot vår säkerhet (en fråga alltså för vår säkerhetspolitik) eller möjligen om inre hot, syftande till att undergräva eller omstörta vårt samhälle (en fråga för säkerhetstjänsten). Men man beaktar regelmässigt inte det hot som redan i tilltagande grad finns i vårt samhälle och som drabbar de enskilda människorna helt oförskyllt. Detta hot är - som torde ha framgått av statistiken ovan - det verkligt aktuella, akuta och upplevda hotet för oss alla. Och det är detta hot, som statsmakterna har skyldighet att dels söka avlägsna eller i varje fall förminska, dels söka avvärja och skydda den enskilde för. Den tilltagande våldsbrottsligheten, som tenderar att bli alltmera organiserad och vars extremaste utlöpare är terrorismen, måste tas upp och behandlas som ett samhällsproblem av första ordningen. Vi måste skapa en inre säkerhetspolitik riktad mot våldet i vårt samhälle. Expertis på detta problemområde finns i vårt land företrädd inom bl. a. , arbetarskyddsstyrelsen, och brottsförebyggande rådet. Denna sakkunskap borde med fördel kunna utnyttjas i den utredning som vi vill att regeringen skall tillsätta. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att en parlamentarisk utredning tillsätts med uppgift att, med anlitande av omnämnd expertis, granska våldsbrottsligheten och avge förslag till åtgärder mot denna. () ()