mot · G3021113 · 1980-01-24 00:00:00 — av och i om nya former av frihetsberövande påföljder i synnerhet har försäljningen av tung narkotika blivit allt större i vårt land med de stora tragedier detta medför. Det är alldeles uppenbart att ledare för dessa syndikat - som tidigare höll sig utanför landets gränser - numera har högkvarter i . Polisen och tullen gör trots sina begränsade resurser stora beslag, och åtskilliga narkotikalangare har gripits och avtjänar numera sina straff. Gemensamt för de stora inom denna hemska hantering är att de själva inte brukar de gifter som de gör stora pengar på. Däremot är merparten inom deras langarkedjor oftast beroende av knarket. De måste ha sina dagliga doser, och därigenom blir de allt fastare knutna till narkotikakungarna. Mycket av den ökade kriminaliteten i form av stölder, prostitution m. m. har sin orsak i att människor tvingas skaffa fram stora pengar för att komma över sin dagliga dos av narkotika. har i pressen pågått en intensiv debatt om dödsknarket - om den våg av narkotiska preparat som i ökad omfattning förs in och distribueras i . Föräldrar har berättat om hur de maktlösa har sett sina barn och ungdomar hamna i ett mer och mer avancerat beroende av narkotika och hur de omkommit i knarkträsket antingen genom överdoser eller gått under på annat sätt. Erfarna narkotikapoliser och åklagare talar om sin vetskap om hur knarkkungarna styr marknaden och sänder nya unga människor in i fördärvet. Vi håller på att få ett maffiaproblem i , där grova narkotikabrottslingar även inifrån våra fångvårdsanstalter styr verksamheten, där hantlangare under besökstid får order om vad de skall göra och där knarkkungar också kan använda sig av telefon, post och permissioner för att hålla firman i gång. har den av kriminalvården vedertagna vårdfilosofin ersatts med något som kanske kan kallas för skyddsfilosofi. Samhället och dess medborgare måste kunna skyddas från skadlig verksamhet från en del ytterst farliga brottslingar, och till dessa hör alldeles speciellt de stora narkotikalangarna. För denna grupp människor, som hänsynslöst och systematisk ödelägger andra människors liv, kan vårdfilosofin inte tillämpas. Regering och riksdag har redan konstaterat att det finns två skilda kategorier brottslingar och att en viss mindre grupp av dem måste särbehandlas för att övriga samhällsmedlemmar skall kunna skyddas. Detta kommer till uttryck i 7 § tredje stycket lagen om kriminalvård i anstalt. Enligt vår mening borde man försöka separera påföljderna, där den praktiska verkställigheten kan anpassas efter de helt skilda krav som gäller för de två kategorierna. De speciellt belastade brottslingarna borde kunna skiljas av från de övriga, antingen till särskilda anstalter eller till avskild del av anstalten. Påföljden borde också få en annan benämning, t. ex. strängare fängelsestraff. Detta särskilda straff skulle också kräva en systematisk och noggrann genomgång av alla inslag i verkställigheten, som t. ex. möjligheter till permisson, telefon, korrespondens, studier och besök. Syftet med dessa åtgärder är naturligtvis främst att skydda oskyldiga samhällsmedborgare från att dras in i ett narkotikabruk och beroende. De föreslagna åtgärderna vill också ge möjlighet till att avskärma intagna grova narkotikalangare från deras kontakter med narkotikamarknaden. På så sätt kan eventuellt detta strängare straff i sig också innebära en möjlighet för de stora narkotikalangarna att efter avtjänat straff komma ifrån sin hantering. Med hänvisning till det i motionen anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn och förslag till nya former av frihetsberövande påföljder. () HANS ()