mot · G40272 · 1980-11-06 00:00:00 — Motion 1980/81: 72 av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:20 om besparingar i statsverksamheten, m. m. Inriktningen av regeringens besparingsförslag innebär att ungdomsskolan drabbas särskilt hårt. Om man bortser från de punkter där regeringen inte har några konkreta förslag till beslut utan enbart angivit ett sparbelopp till vilket man avser att återkomma till , uppgår spareffekten till drygt ca 920 milj. kr. Av detta faller hela 737 milj. kr. eller på skolområdet. Det innebär att de största besparingarna skall göras på ett område som är särskilt utsatt. En sådan inriktning av sparåtgärderna kan socialdemokraterna inte acceptera. I stället finns det starka skäl att slå vakt om skolan som en för barn och ungdomar utomordentligt viktig samhällssektor. Regeringens prioritering är än märkligare i betraktande av alla de uttalanden som gjorts av de borgerliga partierna om vikten av att förbättra skolan. Som exempel på sådana uttalanden vill vi peka på den moderata partimotionen 1973:241: En av de viktigaste orsakerna till den begränsade kvaliteten på resultat i fråga om undervisning och fostran är de stora klasserna och undervisningsgrupperna. Lärarna hinner helt enkelt inte hjälpa alla elever till rätta. Moderata samlingspartiet vill genomföra en successiv minskning av elevantalet i klasserna. Vi tolkar regeringens nu framlagda förslag som ett utslag av det för den moderata politiken helt överordnade målet att till varje pris minska den offentliga sektorn. Då saknar tidigare löften och uttalanden all betydelse. 1 detta fall drabbar förslagen i första hand barn och ungdom. I motsats till regeringspartierna anser socialdemokraterna det särskilt angeläget att åstadkomma en mer gynnsam uppväxtmiljö för barn och ungdomar. I det sammanhanget har skolan avgörande betydelse. Regeringen söker dessutom dölja de verkliga effekterna av sparåtgärderna. 1 propositionen 1980/81:20 (s. 65) har man i sammanställningen av besparingarna på utbildningsområdet avseende helår inte tagit med höjningen av klassmedeltalet på grunskolans mellanstadium (100 milj. ), utebliven resursökning i samband med införandet av den nya läroplanen (139 milj. och minskningen av antalet lärarledda timmar i gymnasieskolan (179 milj. tl 1980/81. Vi vill också peka på att konsekvenserna av regeringens förslag inte klart framgår av propositionen. Vi finnér det anmärkningsvärt att föreläggs förslag vars konsekvenser inte klargörs. Ett exempel är höjningen av klassmedeltalet på mellanstadiet som kan få betydande negativa följder för glesbygden. Ett annat exempel är den schablonberäknade nedskärningen av lärartimmarna i gymnasieskolan som äventyrar gymnasieskolans möjligheter att ge en god allmän utbildning. För redovisas inte heller personalkonsekvenserna som följer av förslagen i propositionen. Besparingarna enbart på skolområdet innebär att uppemot 5000 anställda i skolan blir övertaliga. En personalminskning av denna storleksordning skulle på varje annat område blivit föremål för särskilda överväganden, men regeringen anser tydligen inte detta nödvändigt i det här fallet. Nedskärning av statsbidraget till kommunerna Den av regeringen föreslagna nedskärningen av statsbidraget för lärarlöner skall enligt propositionen ge en nettoeffekt på statsbudgeten 1981/82 med 222 milj. kr. avseende och gymnasieskolan, med 7,3 milj. kr. avseende vuxenutbildning och 3 milj. kr. För del betyder förslaget, beroende på statsbidragskonstruktioner, att besparingen skall göras även för slutregleringen av statsbidraget för /81. Förslaget har sålunda i denna del en retroaktiv effekt, vilket innebär en avvikelse från vad som normalt gäller i fråga om lagstiftning i vårt land. Kommunerna kan inte under pågående verksamhetsår kompensera sig för det uteblivna statsbidraget. Vi vill också peka på att regeringens förslag presenteras då de kommunala budgetberedningarna slutförs. Möjligheterna att disponera om olika verksamheter är då små. Det blir sålunda en ren kostnadsövervältring från stat till kommun som kommer att ske. En nedskärning av statsbidraget enligt regeringens förslag innebär att man fullföljer linjen , då statsbidraget till skolbyggnader avvecklades, att övervältra ytterligare ansvar och kostnader för skolan på kommunerna. De konkreta nedskärningarna på skolans område skall enligt regeringens förslag ske lokalt. Därigenom undviker regeringen att ta ansvaret för besparingen. 1 stället blir det förtroendevalda, lärare och elever som får ta konsekvenserna. Socialdemokraterna slår vakt om kvaliteten i skolarbetet. Det är viktigt att skolan får möjligheter att utvecklas och förbättras. Det gäller såväl själva undervisningen som den verksamhet som kommunen direkt bekostar i form av läromedel, måltider, lokaler, elevvård, m.m. Man kan inte, som det tycks föresväva regeringen, plötsligt begära att kommunerna skall skära ned denna verksamhet för att kompensera bortfallet av statsbidraget. Den mycket skiftande ekonomiska standard som redan nu finns mellan olika kommuner slår naturligtvis också igenom i utbildningsstandarden vid ett genomförande av regeringens förslag. Kommuner med stora barn- och ungdomsproblem, som dessutom har en ansträngd ekonomi beroende bl. a. på en ojämn åldersstruktur, kan tvingas till nedskärningar, medan kommuner med ringa problem och god ekonomi inte behöver vidta samma drastiska åtgärder. Det finns enligt vår mening starka skäl att söka åstadkomma en jämnare utbildningsstandard i hela landet och inte öka skillnaderna. Föredraganden anger i propositionen också att kommunerna kan kompensera sig för besparingarna genom att eleverna själva utför visst produktivt arbete i skolan. Hon kan t. o. m. tänka sig att grundskoleelever som en del i utbildningen framställer egna produkter eller tjänster för försäljning. Inkomster av elevernas arbete skall således enligt detta synsätt finansiera verksamhet! Vi vill erinra om att tiden för det vanliga skolarbetet redan nu är knapp. Inte minst behövs tid för färdighetsträningen - läsa, skriva, räkna - så att ingen elev lämnar skolan utan dessa nödvändiga färdigheter. Men skall enligt föredraganden tid också avsättas för att producera varor och tjänster för försäljning. Att detta kommer att inkräkta på skolans huvuduppgift är uppenbart. Självfallet- kan och skall eleverna medverka i skolans dagliga verksamhet. Detta rekommenderas också i den socialdemokratiska SIA-propositionen . Olika försök i många skolor visar också att detta fått positiva effekter för den gemensamma arbetsmiljön. Det gäller då att arbetet läggs upp utifrån en pedagogisk grundsyn med sikte på att lära eleverna ta ett ökat ansvar för sin egen miljö och hushållningen med skolans knappa resurser. Handledning av eleverna sker då genom vaktmästare, skolmåltidspersonal m.fl. Denna grundsyn trängs undan i propositionen och i stället anges att det är behovet att kompensera skolorna för regeringens besparingar som skall utgöra grunden för elevernas arbete. Vi delar inte detta synsätt. Samma huvudinvändningar mot regeringsförslaget kan också riktas beträffande besparingen på gymnasieskolan. Där anges att gymnasieskolan i projektarbetets form också bör kunna åta sig beställningsuppgifter från näringsliv och . Förutom den verklighetsfrämmande uppfattning om vilka ytterligare insatser detta skulle kräva för att tillgodose näringslivets behov, saknas i propositionen riktlinjer för hur ett sådant arbete skulle kunna genomföras. Således framgår inte vilken tid som kan avsättas av lärare och elever för ett sådant arbete, som antalet lärarledda lektioner också skall skäras ned. Att det skulle kompensera bortfallet av statsbidraget anser vi orealistikt. För flera av yrkesutbildningarna gäller redan att man tar betalt för vissa uppgifter, t. ex. inom utbildning för storhushåll, bygg- och anläggningsteknik och fordon. Hur lands*2 1980181. tingen skall kunna kompensera statsbidragsförlusten inom vårdutbildningen finns heller inte uttalat i propositionen. På sammma sätt som vi för del angivit att eleverna bör ta ett ökat ansvar för den egna miljön bör studerande i gymnasieskolan aktivt delta i skolans arbete grundat på en pedagogisk målsättning. Att en aktiv elevmedverkan skulle ge de besparingar regeringen tror anser vi därför uteslutet. Vi finnér det också minst sagt förvånande att de uppgifter som regeringen anger bör kunna utföras av eleverna i och gymnasieskolan inte kan utföras av eleverna i privatskolor och företagsutbildning. För dessa föreslås inte någon nedskärning av statsbidraget. Regeringens förslag att också minska statsbidraget till vuxenutbildning och högskoleutbildning med samma procentsats som för och gymnasieskolan åtföljs inte av några förskönande skrivningar om hur kommuner och landsting kan kompensera sig för denna nedskärning. Trots att det där är en fråga om vuxna studerande kan föredraganden tydligen inte tänka sig att dessa utför ett arbete som ersätter statsbidragsförlusten på det sätt som anges för barn och ungdomar i grundoch gymnasieskola. Vi hälsar med tillfredsställelse att man i varje fall inom den delen av verksamhetsområde på denna punkt fortfarande har en realistisk bild av verkligheten. Vår principiella invändning mot att i besparingssyfte övervältra kostnader på kommunerna gäller också dessa utbildningar. Mot denna bakgrund avvisar vi regeringens förslag till s.k. besparing genom att minska statsbidraget för lärarlöner till , gymnasieskolan. vuxenutbildning och högskoleutbildning. Ett avslag på regeringens förslag innebär också att eventuella planer i regeringen på att vid nästa spartillfälle ytterligare minska statsbidraget på motsvarande sätt får skrinläggas. Resurstillskott med anledning av ny läroplan för I samband med ställningstagande till ny läroplan för (UbU 1978/79:45) fattades principbeslut om vissa resursökningar. Vissa beslut har redan trätt i kraft. Andra föreslås nu av regeringen inte genomföras enligt det ursprungliga beslutet. Så t. ex. föreslår regeringen att ökningen av förstärkningsresursen för att möjliggöra ytterligare gruppindelning i årskurs 8 och den särskilda resurs som skulle utgå till kommuner med särskilda behov inte skall genomföras. Besparingseffekten anges /83 till 139 milj. kr. och för åren därefter till 85 milj. kr. På annat ställe i propositionen framgår att vissa andra resurstillskott skall genomföras enligt det ursprungliga beslutet. Det saknas emellertid uppgift om den resursökning som beslutats för att öka gruppdelningsmöjligheterna i årskurs 9. Vi tolkar detta så att regeringen har för avsikt att i en senare sparplan också ändra på detta beslut. Vid en samlad bedömning av skolans resurser, utifrån den svåra statsfinansiella situation den borgerliga regeringen försatt landet i. är det enligt vår mening rimligt att i första hand ompröva beslutade resursökningar som ännu inte trätt i kraft. Därigenom undviks också betydande personalproblem. Vi beklagar dock att en sådan omprövning måste ske. eftersom satsningen på den nya läroplanen nu inte blir av den storleksordningen som var meningen när beslutet om denna fattades. En konsekvens av regeringens förslag borde ha varit att även förelagts förslag om ändring av beslutet att införa hemkunskap på låg- och mellanstadiet. Enligt vår mening medfördetta betydande kommunala kostnader om undervisningen i hemkunskap skall få den praktiska prägel som gör den meningsfull för de yngre eleverna. Som en uppföljning från förskolan krävs också att man på lågstadiet har sådana lokaler och sådan utrustning att undervisningen verkligen blir laborativ. Ämnets praktiska inriktning var ett viktigt motiv för beslutet att införa hemkunskap på lågstadiet. Enligt läroplansbeslutet skall hemkunskapen på lågstadiet ingå med inom ramen för timtalet för orienteringsämnena. För att förstärka undervisningen beslutades att förstärkningsresursen skulle utökas med 0.0053 veckotimmar per elev. Vid utskottsbehandlingen av läroplansförslaget infördes också en veckotimme hemkunskap på mellanstadiet. Med hänsyn till olika praktiska problem i samband med tjänstgöringsunderlag för lärare, lokaler och utrustning yrkade vi avslag på detta förslag. Endast ett begränsat antal låg- och mellanstadieskolor torde ha tillgång till sådana lokaler att undervisningen i hemkunskap får den praktiska och laborativa karaktär som förutsattes vid läroplansbeslutet. Enligt betänkandet lokalresurser (Ds U 1974:3) fanns i landet över 3000 skolor med mellanstadium men utan högstadium. För huvuddelen av dessa saknas lokaler för undervisning i hemkunskap, om man utgår från att denna bör ske i andra lokaler än vanliga klassrum. Ett betydande behov av lokalanpassning och ytterligare utrustning föreligger därför för att en undervisning i hemkunskap skall bli meningsfull på låg- och mellanstadiet. Vi beräknar dessa till mellan 200 och 300 milj. kr. I ett läge då staten genom olika förslag övervältrar ytterligare kostnader på kommunerna är det angeläget att ändra beslut som i hög grad leder till ökade kommunala kostnader för skolväsendet. Vi anser således att beslutet om införande av hemkunskap på låg- och mellanstadiet bör omprövas. För lågstadiets del anser vi således att hemkunskap inte bör införas. Det innebär en statlig besparing på ca 30 milj. kr. i 1981/beräknade löneläge. För mellanstadiets del bör kommuner som saknar lokaler och utrustning medges befrielse från att anordna hemkunskap. Någon besparing på statsbudgeten inträffar inte, eftersom något resurstillskott för denna undervisning inte ingick i det ursprungliga beslutet. För lågstadiets del innebär vårt förslag att ytterligare tid kan ägnas åt orienteringsämnena och också den tidiga basfärdighetsträningen. Vi anser att en sådan prioritering av sakliga skäl är angelägen. Om en kommun inte anser sig kunna anordna hemkunskap på mellanstadiet bör i första hand ägnas åt fortsatt träning av basfärdigheterna. Vi vill understryka att våra förslag om ändring av läroplansbeslutet på dessa punkter främst leder till kommunala besparingar. Det tidigare nämnda beslutet att öka förstärkningsresursen för att möjliggöra ytterligare gruppindelning i årskurs 9, som regeringen själv förefaller vilja ompröva, anser vi dock bör genomföras. Med hänsyn till ofta svåra arbetsförhållanden på högstadiet anser vi det nödvändigt att denna beslutade resursökning verkligen kommer till stånd. Med hänvisning till vad som här anförts föreslår vi alt beslutar ändra sitt tidigare beslut om införande av hemkunskap som en del av orienteringsämnena på lågstadiet och som särskilt ämne på mellanstadiet. Detta innebär en minskning av förstärkningsresursen med 0.0053 veckotimmar per elev /83. Regeringen avser att genom ändrade anvisningar till länsskolnämnderna se till att dessa fr. o. m. höjer basresursmedeltalet på mellanstadiet i resp. län till länets klassmedeltal /76. Avsikten är därmed att öka klasstorleken på mellanstadiet. Drygt I 000 lärartjänster på mellanstadiet beräknas därmed kunna undvaras. Vilka följder detta får för skolorganisationen lokalt framgår inte av propositionen. Orsakerna till det sjunkande klassmedeltalet på mellanstadiet finns inte redovisat. Det kan bero på en successiv utglesning av antalet elever i ett område, utan att detta slagit igenom i antalet tilldelade basresurser. Det kan också bero på fördelningen av elever mellan olika skolor med hänsyn till färdväg, trafikleder, etc. Det kan också bero på en praktisk åtgärd från nämndernas sida för att slå vakt om en hotad skolenhet i glesbygd. Länsskolnämnderna har i sin prövning dock ansett det nödvändigt att anvisa ett visst antal basresurser. Vi utgår från att nämnden då sakligt prövat behovet av basresurser och funnit att dessa behövts för att inom ramen för gällande regler säkerställa en så ändamålsenlig skolorganisation som möjligt. Med ändamålsenlig avser vi i detta sammanhang en rationell organisation med hänsynstagande till elevernas behov av kortaste och säkraste möjliga väg till skolan. Regeringen utgår från att nämnderna beviljat ett stort antal basresurser som varken behövts av organisatoriska eller pedagogiska skäl. Något sådant material har dock inte presenterats. Det finns enligt vår bedömning stor risk att regeringens förslag kommer att gå ut över glesbygdsskolor. Det är nämligen sådana skolor som väsentligen drar ner medeltalsberäkningarna inom ett län. Genom att lägga ner glesbygdsskolor kan man mycket snabbt höja basresursmedeltalen. Vi finner en sådan utveckling helt oacceptabel. Om regeringens mål är att behålla glesbygdsskolor återstår att öka klassmedeltalet i länets tätorter. 1 län med många små skolor, t. ex. och , kan effekten då bli att klassmedeltalet i tätorter får höjas kraftigt för att nå den ekonomiska effekt regeringen avser med sitt förslag. Det går inte att utesluta att höjningen på mellanstadiet kan leda till att medeltalet där blir högre än på högstadiet i tätorten. Inte heller dessa konsekvenser är vi beredda att acceptera. Regeringens förslag kan således få betydande negativa konsekvenser för skolans organisation, vilket inte framgår av propositionen. Vi kan därför inte tillstyrka den höjning av klasstorleken på mellanstadiet som regeringen avser att genomföra. Mot denna bakgrund bör som sin mening besluta ge regeringen till känna vad som här anförts om basresursmedeltalet på mellanstadium. Minskningen av antalet lärartimmar i gymnasieskolan Regeringens förslag att minska antalet lärarledda lektioner i gymnasieskolan innebär ett betydande ingrepp i gymansieskolans timplaner. Förslagets generella karaktär, som presenteras utan föregående utredning, torde vara unik i svensk utbildningsplanering. Timplaner har regelmässigt tillkommit efter ingående analyser och avvägningar samt i detalj varit föremål för behandling. Mot denna bakgrund är regeringens förslag anmärkningsvärt, särskilt som effekterna inte framgår av propositionen. Även på denna punkt tvingas ta ställning i en fråga utan att tillräckligt beslutsunderlag presenterats. Minskningen av antalet lärartimmar avses ske med i genomsnitt . Förslaget omfattar alla linjer och specialkurser sammantagna. Den tid som bortfaller skall eleverna ägna åt självstudier. Det är emellertid inte möjligt att, utan att ompröva målen för utbildningen, reducera den lärarledda tiden inom yrkesutbildningen, vilken utgör en mycket stor del av den totala undervisningsvolymen i gymnasieskolan. Anledningen härtill är att eleverna av rena säkerhetsskäl inte tillåts arbeta på egen hand i olika institutioner, t. ex. med verkstadsarbete. Samma förhållande gäller t. ex. laboratorier i fysik, kemi och biologi samt i vårdutbildningen. Om man tar hänsyn till den betydande undervisningsvolym som enligt vår mening således inte kan reduceras utan att målen för utbildningen åsidosätts, innebär regeringens förslag att minskningen av lärartimmarna blir desto större i andra ämnen. Den kommer då att gå ut över ämnen som arbetslivsorientering, svenska, språk, historia, samhällskunskap, religionskunskap, filosofi och gymnastik. Dessa ämnen skulle som en konse kvens av regeringens förslag reduceras med en procentsats som vida överstiger . Vi kan inte acceptera förslag som innebär en betydande försämring av gymnasieskolans möjligheter att ge eleverna den bildning och omvärldsorientering som är en av dess huvuduppgifter. Regeringens förslag innebär på denna punkt ett direkt hot mot fastställda utbildningsmål. Propositionen innebär också att begreppet specialarbete ges en ny innebörd. Det finns nu som en avslutning på elevernas studier på de tidigare gymnasielinjerna. Handledare för detta arbete skall finnas. Förslaget förutsätts kunna genomföras för alla årskurser och utbildningsvägar i gymnasieskolan. Handledningen måste då ökas väsentligt, läromedlen förbättras och mer undervisningsmaterial ställas till förfogande. Den statliga besparingen leder i stället till ökade kostnader för kommunerna. gör vi den bedömningen att sparmöjligheter finns inom den gymnasiala utbildningen. Den största möjligheten ligger enligt vår uppfattning i ett närmande mellan gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen i första hand och i ett längre tidsperspektiv också med arbetsmarknadsutbildningen. Detta förutsätter förändringar av gymnasieskolan. Den socialdemokratiska regeringen angav i direktiven för gymnasieutredningen en sådan inriktning av utredningsarbetet. Tyvärr har inga förslag från utredningen ännu presenterats. Vi anser att detta utredningsarbete bör påskyndas i syfte att uppnå en mer rationell organisation av utbildningarna på gymnasial nivå. Detta bör besluta ge regeringen till känna. På kort sikt bör olika sparåtgärder kunna genomföras utan att begränsa ungdomars möjligheter att studera vidare efter . Så t. ex. anser vi att olika gruppdelningsbestämmelser bör ses över. dubbelutbildning motverkas och vakanta utbildningsplatser fyllas. Därtill kommer möjligheterna att ta till vara erfarenheterna av användningen av alternativa timplaner i gymnasieregioner med mindre än 400 16-åringar. vilket föredraganden själv anger. Det skulle på en del håll öka samläsningsmöjligheterna. Vi vill inte heller utesluta möjligheten att låta eleverna arbeta mer självständigt . Det måste dock bedömas från linje till linje och ämne för ämne. Vi anser också att regeringen bör ta ställning till på regeringens uppdrag avgivna förslag om punktvis revision av statsbidrag till driften av gymnasieskolor. Vi motsätter oss således generella ingrepp i gymnasieskolorganisationen av den innebörd regeringen angivit i föreliggande proposition. I stället bör arbetet med en mindre resurskrävande gymnasieskolorganisation inriktas på att sakligt gå igenom olika utbildningsvägar i enlighet med vad vi här har anfört. Vi gör den bedömningen att man därmed skulle kunna minska de statliga kostnaderna med ca 100 milj. kr. Vi vill understryka att en sådan besparing, i motsats till regeringens förslag, inte får gå ut över utbildning Inte heller behöver besparingen ensidigt inriktas på vissa ämnen eller ämnesområden. bör beredas tillfälle att delta i detta arbete. Mot denna bakgrund yrkar vi avslag på regeringens förslag om en generell minskning av antalet lärarledda timmar i gymnasieskolan. bör i stället som sin mening besluta ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om besparingsåtgärder i gymnasieskolan. Inledningsvis vill vi på denna punkt peka på att regeringen under anslaget Fortbildning m. m. helt inriktat sparåtgärderna på de två fortbildningsprogram som startats som ett direkt led att förnya skolarbetet. Om detta anslag av statsfinansiella skäl behöver utsättas för besparingar borde man förutsättningslöst granskat olika fortbildningsändamål. Regeringens förslag till besparingar inom sko/ledarutbildningen belöper sig till 15 milj. kr. vilket utgör av de totala kostnaderna för utbildningen. Besparingarna skall enligt regeringen göras genom att utbildningens minskas till 20 och genom att fyra veckors samhällspraktik minskas till . Genom dessa båda åtgärder beräknas kostnaderna kunna minskas med 10 milj. kr. inom ramen för driftkostnadsanslagen. Som en följd av begränsningen av utbildningen beräknas ca 2 milj. kr. i utbildningskostnader inom ramen för anslaget Fortbildning m. m. kunna sparas in. Dessutom menar regeringen att det genom "höjd effektivitet" inom skolledarutbildningen och genom samordning med personallagsutbildningen gåra» spara in ytterligare 3 milj. kr. inom skolledarutbildningen på anslaget Fortbildning m. m. Någon anvisning om hur denna höjda effektivitet i praktiken skall kunna genomföras med hjälp av minskade anslag ger inte regeringen. Besparingarna inom personallagsutbildningen belöper sig enligt regeringsförslaget till 6 milj. kr., vilket utgör av de totala kostnaderna för utbildningen. Större delen av denna besparing skall åstadkommas genom att eliminera alla vikariekostnader. Minskade vikariekostnander har således beräknats till 5 milj. kr. Dessutom anser regeringen att kostnaderna för resor och traktamenten samt utbildningskostnader skall minska med 1 milj. kr.