mot · G3021833 · 1980-01-25 00:00:00 — Dagens bostadspolitiska problem det låga bostadsbyggandet, de höga boendekostnaderna i nyproduktionen, den ökade spekulativa handeln med bostäder, urholkningen av bostadsbidragen leder sammantaget till en växande bostadssegregation. Uppdelningen av människor på olika bostadsområden med hänsyn till deras ekonomi, sociala ställning och nationalitet är ett av de allvarligaste problemen på dagens svenska bostadsmarknad. Stora grupper av bostadssökande ungdomar, barn 1979/80: 1833 familjer, handikappade, pensionärer och invandrare blir genom denna utveckling utestängda från möjligheten att välja bostad. I stället har valfriheten alltmer kommit att begränsas till de människor som förfogar över kapital. Sedan 1974 års beslut har praktiskt taget samtliga då gällande förutsättningar för reformen förändrats. När det gäller bostadsfinansieringssystemet har bostadsräntan sänkts, den årliga ränteuppräkningen omprövats samt de av den kraftiga inflationen förorsakade överkostnaderna blivit större. Inom skattesystemet har intäktsprocentens storlek, gränserna vid vilka de olika intäktsprocenten skall tilllämpas, taxeringsvärdena samt det extra avdraget ändrats . De förändringar som skett har inte avsett att på något mer systematiskt sätt skapa bestående rättvisa mellan olika besittningsformer. För att få en klarare bild av vilka följder alla dessa förändringar fått behövs en särskild översyn, som en förutsättning för en vidareutveckling av det påbörjade bostadspolitiska arbetet mot en reell rättvisa i boendet. Etapp två En avdragsreform Ett viktigt led i återställandet av den rättvisa som eftersträvades genom reform är att en avdragsreform genomförs. Först därefter är det möjligt att justera skatte- och finansieringssystemen så att samhällets ekonomiska stöd kan bli lika stort vid samtliga besittningsformer. I vår motion om inriktningen av skattepolitiken pekar vi på flera vägar att uppnå detta. För att rättvisa skall bestå över tiden fordras att höjningar av boendekostnaderna utvecklas lika vid samtliga besittningsformer. Därför behövs också en samordnad översyn av de olika metoder som används för att räkna upp kostnaderna, dvs. de årliga höjningarna av den garanterade bostadsräntan resp. justeringar av taxeringsvärdena vid intäktsberäkningen. Frågan är aktuell inte minst mot bakgrund av fastighetstaxering. Denna kan på grund av de senaste årens mycket kraftiga inflation ge bostadssocialt oacceptabla följder i synnerhet för äldre människor i den gamla egnahemsbebyggelsen. En samlad översyn kan naturligtvis inte begränsas enbart till småhus med äganderätt eller till de bostäder, byggda , som berörs av det statliga räntebidragssystemet. Översynen måste av rättviseskäl omfatta alla typer av bostäder, oavsett när och var de har byggts. Resultatet av denna översyn måste bli socialt rimliga och samhällsekonomiskt Samhällsstödet måste vara neutralt med avseende på besittningsform och utformas på ett fördelningspolitiskt rättvist sätt. I budgetpropositionen aviseras även en översyn av reglerna för ränteavdragen. Vi förutsätter att resultatet av översynen blir föremål för remissbehandling. I regeringens budgetproposition föreslås att hyresförlustlångivningen skall avvecklas för hyresförluster som uppkommer . Kommunernas eventuella kostnader för hyresförluster skall i stället beaktas inom ramen för skatteutjämningssystemet. I budgetpropositionen framhålls att i de fall där det fortfarande finns ett stort antal tomma lägenheter är detta numera att betrakta som ett kommunalekonomiskt och inte som ett bostadspolitiskt problem. Det framhålls vidare att hyresförlustlångivningen med dessa utgångspunkter inte kan anses utgöra någon stimulans till ökat bostadsbyggande. Förhållandena inom bostadsförsörjningen skiftar starkt mellan olika regioner i landet. I vissa regioner råder redan en svår bostadsbrist. I andra finns ett överskott på bostäder, som förefaller kunna bli varaktigt. Det finns även regioner där förutsättningarna för ett framtida bostadsbyggande är osäkra, bl. a. beroende på svårigheter att bedöma regionernas framtida näringspolitiska utveckling. Regeringens förslag om slopande av hyresförlustlångivningen innebär emellertid att kommunen får ta hela det ekonomiska ansvaret om tomma lägenheter skulle uppstå till följd av ett vikande näringsliv. Anledningen till att vissa kommuner har tomma lägenheter är ju just att näringslivet på orten icke utvecklats på ett förutsett sätt. På flera av dessa orter har således problem med tomma lägenheter uppstått utan kommunens egen förskyllan. I dessa fall måste statsmakterna anses ha ett med kommunerna delat ansvar för de ekonomiska konsekvenserna. En sådan utveckling kan befaras drabba ytterligare kommuner . I dessa kommuner kan då nya problem med tomma lägenheter uppstå. Vår bestämda uppfattning är således att hyresförlustlångivningen även fortsättningsvis har en viktig bostadspolitisk roll att spela. Vi anser också att beslut rörande dessa frågor skall fattas inom ramen för bostadspolitiken och således inte inom ramen för skatteutjämningen. Vi föreslår att hyresförlustlån skall utgå enligt nu gällande regler . Den tidigare föreslagna kommissionen föreslås dessutom få i uppdrag att bättre kartlägga kommunernas och bostadsföretagens problem med tomma lägenheter, se över nuvarande ordning med lån- och bidragsgivning samt föreslå eventuella åtgärder. I budgetpropositionen konstateras att underhållslån till bostadsföretagen beslutats . Regeringen kommenterar däremot inte de effekter som ett slopande av denna långivning kommer att få på hyresutvecklingen . I anslutning till riksdagsbeslutet om underhållslånen underströk vi att detta inte var en lösning på bostadsföretagens problem med underhållskostnader. Det var bara ett sätt att skjuta problemen framför sig. En kraftig hyreshöjning skulle nämligen bli följden när lånen upphörde. Denna hyreshöjning kommer att inträffa . Om inget görs kommer den att få svåra konsekvenser på hyresmarknaden. Dessa förstärks ytterligare av regeringens förslag om försämringar av bostadsbidragen. Denna ansvarslösa passivitet kan inte accepteras. Det är därför nödvändigt att får ta ställning till förslag från regeringen, eventuellt mot bakgrund av förslag från underhållsfondsutredningen, så att underhållslånen får en avlösning utan dramatiska störningar på hyresmarknaden. Boendemiljö m. m. Socialdemokratin vill att människorna som bostadskonsumenter skall kunna påverka bostadsproduktionens inriktning och i samverkan skapa en god boendemiljö. Medlen för att förverkliga den grundläggande tesen, att bostadspolitiken uteslutande skall tjäna sociala behov, måste med nödvändighet prövas och utvecklas från tid till annan. Allteftersom olika delmål nås blir det möjligt att gå vidare i reformarbetet. Förändringar i samhället och i människors levnadsmönster skapar nya problem och behov som kräver aktiva och delvis nya bostadspolitiska insatser. Det är också nödvändigt att genom fortsatta aktiva insatser på bostadspolitikens område slå vakt om de uppnådda framstegen. I annat all riskerar resultaten av reformerna att snabbt urholkas. Vi ser med oro hur i dagens situation just en sådan urholkning är på väg. Uppfyllandet av det grundläggande målet för bostadspolitiken gör det sålunda nödvändigt att nu gå vidare och angripa andra angelägna bostadssociala problem. Mot bakgrund av de förutsättningar och behov som föreligger framstår det framför allt som nödvändigt att ägna särskild omsorg åt den sociala miljön i bostadsområdena. Det är mot bakgrund av de problem vi beskrivit nödvändigt att se bostadsmiljön i ett vidgat perspektiv. Bostadsmiljön utgörs inte enbart av den fysiska ramen, lägenheten, huset eller den yttre anläggningen. Minst lika väsentligt sorn dessa fysiska förutsättningar är den sociala miljön, dvs. kontakter som kan utvecklas mellan de människor som bor i bostadsområdet. Till bostadsmiljön måste också räknas verksamheter av olika slag, offentlig och privat service samt spontana eller organiserade aktiviteter av och för de boende inom området. Varje bostadsområde måste fungera så att människors behov av vård, service, kultur och gemenskap kan tillgodoses. Härför krävs att en social helhetssyn mer än sätter sin prägel på kommunernas bostadsförsörjningsplanering vare sig det gäller planering av nya områden eller förvaltning och förbättring av redan färdiga områden. Dessa frågor behandlar vi i en särskild motion i anslutning till energiplaneringen. Ett annat viktigt krav är att segregation motverkas. Oavsett skillnader i inkomst, arbetsförhållanden och social ställning bör stora och små hushåll, ungdomar och äldre kunna bo i samma bostadsområde. Särskilt viktigt är det att barn från olika hemmiljöer får växa upp tillsammans och med goda kontakter med vuxna med olika ålder och livserfarenhet. Bostadsmiljön får inte heller utgöra hinder för människor med fysiska, sociala eller psykiska handikapp. De nuvarande förhållandena på bostadsmarknaden har, som vi framhållit, i många områden lett till ökad segregation. Det har i sin tur medfört en ökad omsättning på hyresgäster. Många människor föredrar att flytta till andra områden, så länge åtgärder inte vidtas för att förbättra bostadsområden som börjar förslitas. Bostadssegregationen är självfallet inte enbart ett flerbostadshusproblem. Också många småhusområden präglas av en mycket ensidig hushållssammansättning med ett markant inslag av familjer med hög utbildning och höga inkomster. Det är uppenbart att brister i boendemiljön, t. ex. i vad gäller barnomsorg, social service i övrigt, kulturutbud, kollektivtrafik eller arbetsplatser nära bostaden, främst går ut över redan svaga grupper, som barn, äldre, handikappade, sjuka, invandrare, låginkomsttagare etc. Samma grupper drabbas hårdast av segregationen. Genom ett målmedvetet arbete med att skapa en god social miljö och motverka segregeation i bondet kan därför mycket väsentliga insatser göras för att bekämpa orättvisor mellan olika samhällsgrupper, ska pa trygghet och gemenskap mellan generationerna och höja levnadsvillkoren för dem som i särskilt hög grad är beroende av andras solidaritet. Härigenom kan t. ex. förutsättningar skapas för att tillgodose de äldres behov av god omvårdnad i en välkänd omgivning, för att ge alla barn och ungdomar trygga, jämlika och stimulerande uppväxtvillkor eller för att ge handikappade eller människor som hotas av social utslagning ett normalt liv i gemenskap med andra. Brister i bostadsmiljön drabbar också främst kvinnor och småbarnsföräldrar med betungande dubbelarbete. De hindras därigenom att välja ett sådant livsmönster som de helst skulle önska. Det gör det svårt för unga föräldrar att förena yrkesroll och föräldraroll. Därför är en social helhetssyn på bostadsförsörjningen också ett viktigt medel för att skapa jämställdhet mellan män och kvinnor. Behovet av fortsatta målmedvetna insatser på detta område är mycket stort. Alltför många, både äldre, nyare och planerade bostadsområden, svarar inte mot de krav som här ställts upp i fråga om miljö eller allsidig hushållssammansättning. Skälen är flera. Så länge bostadsbristen var det dominerande problemet koncentrerades intresset till att undanröja denna. Vi ställer helt andra krav på barns levnadsvillkor, äldreomsorg och handikappvård . Kravet på jämställdhet och förändrade familjemönster är också nya faktorer. I bostadsområden med sådana brister sorn vi här har beskrivit är det nödvändigt att få till stånd åtgärder för att förbättra det sociala livet och minska segregationen. Det gäller t. ex. många på spekulation tillkomna, perifert belägna småhusområden där tillgången på social service, kollektivtrafik och arbetsplatser ofta är mycket dålig. Många av de nya småhusområdena kännetecknas också av en samtidig inflyttning av många människor utan tidigare gemenskap och/eller bekantskap samt med en åldersmässigt, ekonomiskt och socialt onaturlig befolkningssammansättning. Avsaknaden av såväl social och kommersiell service som arbetsplatser i sådana områden bidrar dessutom till att konservera en föråldrad familjesyn, där i första hand kvinnorna tvingas avstå från arbete och gemenskap. När områden som från början haft en ensidig bostadsstruktur och befolkningssammansättning börjar åldras finns det en risk för en långsam förslumning och segregation. En sådan utveckling kan iakttas bl. a. i vissa bostadsområden . I många kommuner ökar segregationen dessutom som en följd av det ensidiga småhusbyggandet och den ökande skillnaden i bostadsstandard och lägenhetsstorlek beroende på upplåtelseform. storleken har totalt sett fortsatt att öka, men skillnaderna mellan de olika upplåtelseformerna är alltjämt mycket stora. var den genomsnittliga lägenhetsytan i flerbostadshus ca , medan motsvarande uppgift för småhusen är ca 128 cm2. av lägenheterna i flerbostadshusen innehöll 4 rum och kök eller mer, medan motsvarande andel för småhusen var . Det betyder att det finns mycket små möjligheter för en familj med 34 barn att få tillgång till en tillräckligt stor bostad i ett flerbostadshusområde om hänsyn tas till de riktlinjer som gäller beträffande trångboddhet. Om denna utveckling får fortsätta förstärks de faktorer som orsakar segregation. Följden blir att segregationen byggs in i bostadsområdena , om inga motverkande åtgärder vidtas. I detta sammanhang vill vi också peka på de allmännyttiga bostadsföretagens problem. Den utveckling som vi har beskrivit i det föregående och framför allt de ofördelaktiga ekonomiska förutsättningarna har bidragit till att den allmännyttiga hyresrätten hamnat i förvaltningsproblem. Dessa problem får emellertid inte tas till intäkt för en utförsäljning av denna besittningsform. En sådan utförsäljning skulle varken lösa demokratiseringen i boendet i stort eller segregationsproblemen. Skiktningen i boendet skulle i stället förstärkas. Det allmännyttiga boendet måste i stället utvecklas, bl. a. med ett ökat hyresgästinflytande, som det bostadssociala ansvaret i samhället skall fördelas rättvist mellan samtliga besittningsformer. Attraktiviteten hos flerbostadshusen måste också öka genom olika kvalitetshöjande åtgärder i boendemiljö och standard. Ett debattämne har varit om och i så fall i vilken omfattning de allmännyttiga bostadsföretagen i förhållande till andra bostadsföretag har extra kostnader på grund av en högre omflyttning och ett större slitage genom att företagen i betydligt större utsträckning än andra företag upplåter lägenheter till familjer med skilda sociala problem. De allmännyttiga bostadsföretagen spelar en central roll i svensk bostadsförsörjning, och en debatt är därför både nyttig och nödvändig för att företagsformen skall kunna utvecklas och förnyas. För att en sådan debatt skall kunna resultera i konkreta åtgärder krävs emellertid att debatten förs mot bakgrund av kunskaper om de verkliga ekonomiska och andra förhållanden som bostadsföretagen arbetar under. Mot denna bakgrund bör den tidigare föreslagna kommissionen få i uppdrag att kartlägga de allmännyttiga företagens sociala merkostnader och andra för dessa företag speciella förhållanden som kan påverka deras förvaltningskostnader. Resultatet av en sådan kartläggning bör också utvärderas och resultera i förslag om vilka åtgärder som kan behöva vidtas. Bidrag till förbättringar av boendemiljön I budgetpropositionen framhålls att verksamheten med boendemiljöförbättringar nu har tagit fart och att den visat sig ha gynnsamma effekter på den sociala miljön i många bostadsområden. Efterfrågan på medel har ökat kraftigt, och köproblem har uppstått. I budgetpropositionen föreslår regeringen att ändringar vidtas av nu gällande finansieringsordning så att bidrag i fortsättningen enbart skall kunna utgå för åtgärder i bostadsområden med stora sociala problem och/eller outhyrda lägenheter. föreslås förbättringar i bidrags- och långivningen. Mot bakgrund av vårt nuvarande ekonomiska läge, de stora behov som finns att tillgodose och det ökade intresset för miljöförbättringar sker en prioritering av lån- och bidragsgivningen till de mest angelägna projekten. Den trubbiga regel som förordas i budgetpropositionen kommer att försvåra arbetet med lån- och bidragsgivningen. Yi föreslår därför att den i propositionen förordade spärregeln inte införs. Beträffande de bostadslån till miljöförbättringar som skall kunna lämnas är det nödvändigt att räntebidrag i likhet med vad som gäller för bostadslån skall utgå för de områden som är i behov av en social upprustning. Nödvändiga miljöförbättringar i ett bostadsområde får ju inte ge högre kapitalkostnader än andra investeringar inom området. I likhet med vad som gäller för energisparlån bör räntebidrag inte utgå för miljöförbättringar i områden där bostäderna bebos av ägarna. De avdragsregler som gäller i dessa fall är subventionerande i motsvarande grad som räntebidragen. Räntebidrag bör inte heller utgå till vissa bostadsrättsföreningar, där överlåtelsevärdena är höga och bidragen kan bidra till att ytterligare höja dem. Vid bostadslån till miljöförbättringar i dessa båda fall bör vanlig bostadsränta gälla. Det bör åvila regeringen att utfärda de regler som behövs för att långivningen skall uppnå det ovan redovisade syftet. Det är viktigt att understryka att bostadsförmedlingen kan och bör spela en aktiv roll för att skapa en jämn och allsidig social sammansättning i kommunens olika bostadsområden. Oavsett om det sorn f. n. råder bostadsbrist eller om det finns överskott på bostadsmarknaden är det angeläget att kommunerna har en väl fungerande bostadsförmedling. Dagens situation innebär ofta att ett stort antal s. k. problemfamil jer anvisas bostäder i samma områden, vilket gör det svårare att klara en normal anpassning i dessa områden. Enligt vår mening bör bostadsförmedlingsverksamheten inriktas dels på att i samarbete med sociala myndigheter bereda särskilt behövande en god bostad och eftersträva en allsidig hushållssammansättning i alla bostadsområden, dels på att erbjuda de bostadssökande i kommunen bostadspolitisk konsumentupplysning i form av bl. a. information om aktuell bostadsproduktion och planerat bostadsbyggande. Genom en väl fungerande bostadsförmedling skall de bostadssökande kunna hjälpas till rätta på bostadsmarknaden. Demokratins fördjupning innebär respekt för människors vilja och förmåga att fatta avgörande beslut. En naturlig följd av detta är att samhället, de boende och deras organisationer skall kunna påverka inriktningen på bostadsbyggandet och därigenom i samverkan skapa goda bostadsmiljöer. Även bestämmanderätten över förvaltning av bostäder och bostadsområden skall ligga hos de boende, oavsett vem som är ägare. Denna grundläggande rätt till inflytande över de egna boendeförhållandena är en nödvändig och självklar förutsättning för ett demokratiskt samhällsliv. De som bor med bostadsrätt har möjligheter till ett mycket väl utvecklat inflytande över sin lägenhet. Tillsammans med övriga medlemmar i föreningen bestämmer de över skötseln av huset och närmiljön. De boende inom de rikskooperativa bostadsrätterna har också, genom de demokratiskt uppbyggda organisationerna HSB och , möjlighet att verka för en utveckling och fördjupning av den sociala bostadspolitiken. Bor man med äganderätt i småhus har man också ett bra inflytande över sitt hus och sin tomt. Detta till den egna fastigheten knutna inflytandet har utvidgats. Genom att de boende, i synnerhet inom områden med gruppbyggda småhus, i samverkan med kommuner bildat ekonomiska föreningar eller samfälligheter kring någon gemensam anläggning av typ grönområde, lekplats eller fritidslokal har inflytandet över närmiljön kunnat förbättras. Det föreligger emellertid fortfarande stora brister för de flesta boende i äganderättssmåhus att i organiserad demokratisk form kunna utöva ett solidariskt inflytande över sin gemensamma boendemiljö. Hyresgästernas ställning i förhållande till fastighetsägarna har successivt stärkts. Hyresgästerna påbörjade själva processen genom att organisera sig i hyresgästföreningar. Hyresgäströrelsen blev vapnet i kampen för hyresgästernas rättigheter. Rätten att få förhandla med fastighetsägarna om hyressättningen var ett förstahandskrav från hyresgäströrelsen. Rörelsen krävde också trygghet i boendet genom hyreslagstiftningen. Hyresgäströrelsens krav har i huvudsak tillgodosetts genom socialdemokratiska initiativ. En huvudlinje i utvecklingen av boendedemokrati har varit satsningen på samhällsägda bostäder. De allmännyttiga bostadsföretagen har anförtrotts förvaltning av dessa. Satsningen har lett till att numera hälften av hyreslägenheterna i landet ägs av kommunerna. I det allmännyttiga bostadsbeståndet har ett förhandlingssystem tillämpats, som givit hyresgästernas organisation ett direkt inflytande över hyressättningen. Erfarenheterna från det tillämpade förhandlingssystemet visar att den fortlöpande demokratiseringen av boendet i hög grad har främjats genom den förhandlingsform som parterna på bostadsmarknaden har funnit. På en del håll pågår också försöksverksamhet med fördjupad boendedemokrati inom det allmännyttiga bostadsbeståndet, bl. a. i , och . Även i de allmännyttiga bostadsföretagen saknar hyresgästerna emellertid inflytande över beslut om hur hyresinkomsterna skall fördelas på skilda förvaltningssektorer samt över den dagliga skötseln av fastigheterna och utemiljön. Detta förhållande bör ändras genom det fortsatta arbetet med att utveckla boendedemokratin. Boende och inte ägande grund för inflytande Det framtida reformarbetet för att utvidga medbestämmandet för de boende måste baseras på socialdemokratins värdering att det är boendet och inte ägandet som utgör grunden för bestämmandet. En demokratisering utgående från denna värdering bygger på de boendes direkta medverkan i förvaltning och underhåll tillsammans med en stark och väl utbyggd hyresgäströrelse. Hyresgästinflytandet måste även omfatta det privatägda beståndet. Man kan räkna med att hyresgäströrelsen kommer att pröva möjligheterna till att avtalsvägen öka inflytandet även på detta område. Om det visar sig att enskilda fastighetsägare är obenägna att medverka till en sådan utveckling, kan det bli nödvändigt med lagstiftningsåtgärder. I sådant fall torde det vara naturligt att man i första hand prövar en komplettering av hyresförhandlingslagen. Prövningen bör dock anstå tills dess ytterligare erfarenheter av praktisk verksamhet vunnits. Erfarenheter från den inom folkrörelsekooperationen fungerande boendedemokratin visar att meningsfullt medbestämmande måste innefatta beslut som har ekonomiska konsekvenser för den enskilde bostadskonsumenten. Inflytandet måste därför utformas så att de boende genom sina beslut, inom ramen för begränsade förvaltningsenheter, tar det direkta ansvaret för kostnadskonsekvenser resp. drar fördel av besparingar. Därför måste reformeringen av inflytandet inriktas på frågor som berör drift och underhåll. Bostadsförvaltningama måste naturligtvis alltjämt ha möjligheten att ta sitt ansvar som arbetsgivare gentemot de anställda inom förvaltningen. Vår uppfattning är emellertid att boendeinflytandet kan stärkas utan att kollidera med lagfästa eller avtalade förpliktelser. Delegering av befogenheter sker redan nu inom förvaltningen. Det ökade boendeinflytandet blir därför bl. a. en fråga om att avgöra hur beslutanderätten skall delegeras och samordnas. Allt talar för att genomförandet av ett ökat boendeinflytande kommer att ske genom att parterna prövar sig fram till en lämplig beslutsfördelning och samordning. Ett första viktigt steg i en sådan utveckling har tagits av allmännyttiga bostadsföretag och genom en gemensam rekommendation till sina resp. organisationer att sluta avtal om ett vidgat boendeinflytande enligt vissa riktlinjer. Organisationerna slår i dessa riktlinjer fast att de allmännyttiga bostadsföretagen skapats genom samhällsbeslut för att lösa väsentliga bostadssociala uppgifter och att dessa företag är kommunens instrument för en social bostadsförsörjning.