mot · G3021952 · 1980-03-26 00:00:00 — Motion 1979/80:1952 av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:117 om vissa anslagsfrågor m. m. rörande försvaret är i ekonomisk kris. Statens finanser visar stort underskott. Den borgerliga regeringen tror sig kunna bemästra detta genom att inom alla områden genomföra hårdhänta nedskärningar, prutningar och inskränkningar. Kommunerna pressas hårt genom minskade statliga bidrag. De tvingas att ålägga sina förvaltningar hårda restriktioner som drabbar social service som barnomsorg, skolmåltider, sjuk- och åldringsvård m. m. Viktiga investeringar inom t. ex. kommunernas byggnads-, energi- och trafiksektorer kan inte genomföras. Även statliga myndigheter måste snåla och skjuta angelägna uppgifter av brist på pengar. I detta ekonomiska läge lägger den borgerliga regeringen fram en proposition om anslag till det militära försvarets materielanskaffning samt forskning och utveckling som garanterar en fortsatt hög kostnadsnivå inom detta område. Inget annat område i samhället har behandlats så gynnsamt i årets budgetförslag som det militära försvaret. Vpk har i samband med budgetpropositionen föreslagit att de automatiska uppräkningarna av militäranslagen efter nettoprisindex skall avskaffas. Det är inte rimligt att den militära sektorn skall få sina anslag fastställda inom vissa ramar i taget och dessa ramar sedan automatiskt skall räknas upp efter index. Inget annat departement har så gynnsamma villkor för sin verksamhet. Rent ekonomiskt har inte råd att längre tillämpa ett sådant anslagssystem för den militära sektorn. En annan fråga är vilken effekt och nytta som nation får ut av alla de miljarder som regeringen är villig att lägga ut på det militära försvaret. Många röster i den försvars- och säkerhetspolitiska debatten har talat för en annan ordning. Begrepp som det sårbara samhället, icke-militär krigföring och övergripande samhällsskydd har fått allt större aktualitet och realitet. håller långsamt på att förlora sin självständighet på många områden genom handelspolitiska och ekonomiska bindningar. Den förlorade självständigheten återvinns inte genom ökade satsningar inom det militära området utan genom en annan politik för samhället som helhet. Det är motiverat att påstå att stora delar av de resurser sorn satsats på det militära området för det första har varit helt onödiga och för det andra har förlorat mycket av sin effekt även när de varit vettiga på grund av att samhället fått utvecklas på det sätt som skett. Ett slående exempel på detta är energiförsörjningens uppbyggnad. Det är inte nog med att helt planlöst dragits in i ett jättelikt utlandsberoende när det gäller oljan utan att någon diskussion har förts om effekterna. Intressenter inom kraftproduktionsindustrin och partier, organisationer och grupper, som av olika anledningar stöder dem, har också bundit nationen till ett beroende av kärnkraft som allvarligt undergräver de ansträngningar som gjorts och görs för att bygga upp ett effektivt, nationellt försvar. Utbyggnaden av kärnkraften och lokaliseringen av den har skett i direkt strid mot de synpunkter som framförts av den svenska försvarsledningen. Kronan på verket är placeringen av kärnkraftsreaktorerna i Forsmark. I detta område. Roslagen, har miljarder och åter miljarder av militäranslagen satsats i olika försvarsanläggningar. Mitt i detta område, tvärtemot remissyttranden av ÖB och andra ansvariga, placeras ett kärnkraftverk, som det inte finns några möjligheter att skydda. Det utgör en direkt belastning och ett hot för dem som skall svara för militära operationer i området. På liknande sätt förhåller det sig med de andra svenska kärnkraftverken. Men den borgerliga regeringen diskuterar ökade anslag till flyg- och pansarförband som om det skulle vara avgörande för den svenska säkerheten. De militära avvägningsprogrammens inriktning Koncentrationen och prioriteringen av stora enheter och satsning på teknologi karakteriserar det föreliggande regeringsförslaget. Brigaderna, även pansar, skall gå i första hand. Pansarförband skall bibehållas på . Det innebär att en stor, klumpig och dyrbar organisation skall bevaras, att defensiva och effektiva nya vapen och vapenbärare kommer i bakgrunden och att den nödvändiga omorganisationen och omtänkandet i svenska försvaret skjuts ytterligare . Minröjningsförband inom marinen som kan bli viktiga också i ett inte direkt krigstillstånd skall bantas ned. Det mest anmärkningsvärda i propositionen är den nya satsning på ett fortsatt, dyrbart flygvapen som aviseras. Det verkar inte som om man skulle ha lärt någonting av de dyrköpta erfarenheterna av Viggenäventyret. Efter mycket utredande och många bortkastade miljoner på skilda dödfödda projekt står nu regeringen i begrepp att dra ut Viggenprogrammet över och sedan satsa på det nya projektet, JAS. Detta system skall tas fram i nära samarbete med andra västeuropeiska stater. , , och nämns i sammanhanget. Även är naturligtvis med i diskussionen. Vilken nationell handlingsfrihet för garanteras om detta samarbete blir verklighet? Det talas också vackert om att den aktuella svenska industrin skall få ett ökat ansvar. Innebär inte det också ett än större inflytande över den svenska försvarspolitiken, t. o. m. större än vad vi har erfarenhet av? Vpk har krävt en annan inriktning av säkerhetspolitiska och försvarsorganisatoriska ansträngningar. Den debatt som kommit i gång och som med all säkerhet kommer att intensifieras ansluter nära till de förslag som vpk kämpat för. måste lämna den försvarspolitiska linje som dominerat . Tvärtemot vad som föreslås i propositionen bör mindre enheters organisation och utrustning prioriteras. Det är tveksamt om större, självständiga förband än bataljon bör organiseras. I varje fall bör de stora, dyrbara och sårbara pansarbrigaderna avvecklas. Mycket större effekt i försvar mot pansar kan erhållas genom satsning på moderna, billiga och lätthanterliga pansarvärnsvapen. Det tidigare förslaget om nedläggning av pansarförbanden på bör genomföras. Att, som sker, minska kapaciteten på pansarvärnsrobotarnas område och behålla vissa stridsvagnsförband är en politik som direkt strider mot den utveckling vi kan se framför oss. Flygvapnet i dess nuvarande omfattning bör avskaffas. Den försvarseffekt och avskräckande verkan som erhålls står inte i någon rimlig proportion till kostnaderna. behöver ett mindre antal flygplan, för spaning och kontroll av luftrummet i fredstid. Samma plan kan utgöra en första insatsstyrka i händelse av krig, ungefär motsvarande den nuvarande 1 flygeskadern. Efter några dagars strider kommer i vilket fall som helst ett svenskt flygvapen att vara eliminerat oavsett om det består av 100 eller 600 plan. Någon ersättning inom landet går inte att organisera. Därför är det meningslöst att av försvarspolitiska skäl vidmakthålla en svensk produktion av militärflygplan. Erforderliga plan kan köpas utifrån, men detta är i varje fall inte aktuellt förrän , då våra nuvarande plan faller för åldersstrecket. Vpk vidhåller sina tidigare krav om att Viggenprogrammet skall avvecklas så fort det är möjligt med hänsyn till de anställda inom flygindustrin. Någon tredje delserie av skall inte påbörjas. Vpk har tidigare förordat en fortsatt produktion av skolflygplanet 60/105. Detta kan fortfarande vara aktuellt under en övergångstid i stället för att man producerar dyrbara Viggenplan. Alla satsningar på en utveckling av ett nytt svenskt flygplanssystem, typ JAS, måste bestämt avvisas. De funderingar som framförs om utökat samarbete med NATO-länder i flygplansfrågan är ett direkt hot mot den svenska neutraliteten och innebär en ytterligare uppgivenhet av nationella självständighet. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att avslår propositionen 1979/80:117, 2. att beslutar uttala att pansarförbanden på dras in, 3. att beslutar uttala att någon produktion av den tredje delserien av inte påbörjas, 4. att beslutar uttala att något nytt svenskt flygplanssystem, typ JAS eller liknande, inte skall utvecklas. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)