mot · G3021940 · 1980-03-26 00:00:00 — Motion 1979/80:1940 med anledning av proposition 1979/80:96 med förslag till ny utlänningslag, m. m. gällande utlänningslag ger domstol möjlighet att jämlikt 26 § förvisa utlänning som begått brott. Domstolen prövar därvid inte om förvisningen går att verkställa eller inte. Eftersom det men utlänningen lider genom förvisningen skall beaktas vid bestämmandet av straffet, har detta ofta medfört att utlänning, som sedan inte kunnat förvisas, i realiteten fått ett lägre straff än svensk, som begått motsvarande brott. Det missförhållandet har jag tidigare påtalat i (motion 1975/76:1070) och också anvisat olika förslag till lösningar. Motionen besvarades då med att utlänningslagkommittén utredde frågan. har propositionen kommit med den lösningen att domstol inte skall utvisa utlänning som har en s. k. flyktingförklaring eller som uppenbart är att anse som flykting och har behov av i utom i helt exceptionella fall. Propositionen har alltså tagit bort möjligheten för domstol att genom ett förordnande om utvisning uttrycka att svensk lag bedömer den aktuella brottsligheten så allvarlig att utlänningen inte längre bör ha rätt att vistas i . Även om en sådan dom sedan inte kunnat verkställas, bör den allmänpreventiva och psykologiska effekten av ett sådant domslut inte underskattas. Jag befarar att den föreslagna ordningen kan komma att skärpa de tendenser till motsättningar mellan svenska och utländska medborgare som då och då förekommer. Detta skulle i så fall ytterligare försvåra tillvaron för alla de invandrare som lojalt följer våra svenska lagar. Jag anser alltså att domstol också i fortsättningen skall uttala sig om den anser att överträdelsen av svensk lag är av så allvarligt slag att utlänningen inte bör ha rätt att vistas i vårt land. Jag förordar alltså nu gällande ordning framför den i propositionen föreslagna. Det problem som jag påtalat i motionen 1975/76:1070 kommer då fortfarande att kvarstå och kräver sin lösning. Någon svar på den frågan borde propositionen enligt min uppfattning ändå ha givit för de fall där domstol enligt den föreslagna lagen utvisar någon som inte har flyktingförklaring men där det sedan visar sig att utvisningen inte kan verkställas. Eftersom problemet med utvisningens inverkan på straffet uppenbarligen inte går att lösa utan ytterligare överväganden, får den frågan anstå. Vikten av att lagstiftning på utlänningslagens område är förankrad i det allmänna rättsmedvetandet kan inte nog framhållas. Också den i propositionen föreslagna sänkningen från fem till av den tid en utlänning skall vara bosatt i för att få utvisas utan att synnerliga skäl föreligger saknar enligt min uppfattning en sådan förankring. Med den alltmer ökande internationella brottsligheten - inte minst när det gäller narkotikahandel förvånar det mig att regeringen anser sig kunna försvaga möjligheten att effektivt ingripa mot internationella brottslingar. En skärpning skulle möjligen ha varit på sin plats. Jag föreslår alltså att den nuvarande bestämmelsen som kräver att utlänningen skall ha varit bosatt i landet bibehålls. Jag vill slutligen särskilt framhålla att de skärpningar i lagen jag föreslagit avser utlänningar som allvarligt har förbrutit sig mot de lagar som vi uppställt och som vi i anser att det är viktigt att de efterlevs. Jag tror att en sådan avvägning skapar större förståelse och vilja att leva upp till den humanitära syn som i mångt och mycket glädjande nog präglar propositionens förslag. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar 1. att sista meningen i 41 § förslaget till utlänningslag skall utgå, 2. att den i 41 § angivna tidsrymden skall ersättas med .