mot · G302451 · 1980-01-18 00:00:00 — av m. fl. om utbyggnad av barnomsorgen Under större delen av och har utbyggnaden av barnomsorgen framstått som den mest centrala socialpolitiska uppgiften. Många gavs illusionen att frågan gick mot en lösning när den socialdemokratiska regeringen deklarerade att behovet av barnstugeplatser skulle vara tillgodosett och när sedan anslöt sig till ett utbyggnadsprogram om 100 000 platser i daghem och 50 000 platser i fritidshem . Såväl det socialdemokratiska regeringslöftet som riksdagsbeslutet var frukterna av en omfattande folkopinion, som ställde kravet att alla barns rätt till en plats i samhällets barnomsorg skulle tillgodoses. Även om många vaggades till ro av de löften som gavs var det ännu fler som blev djupt besvikna, därför att man insåg att med den utbyggnadstakt som utlovades skulle man inte uppnå en rimlig utbyggnadsnivå . Parallellt med utbyggnadskraven har kraven på förbättrad kvalitet inom barnomsorgen ställts. Det har främst gällt frågorna om personaltäthet, gruppstorlek, lokalernas och yttermiljöns ytor, standard och utrustning och liknande. , och kommunisterna var 1976 överens om att bindande normer borde utarbetas i dessa avseenden. De båda borgerliga partierna har av och till befunnit sig i regeringsställning och då passat på att springa ifrån sin uppfattning i den här frågan i stället för att utnyttja möjligheten att förverkliga den. Det finns omkring 1,5 miljoner barn i åldrarna . 180 000 av dem har plats på daghem eller fritidshem och ytterligare ca 100 000 i familjedaghem. Det innebär att 1,2 miljoner barn står utanför samhällets barnomsorg. I det läget lägger den borgerliga regeringen fram en statsbudget, där man säger att den kommunala expansionstakten måste hållas tillbaka; det finns inte ens en antydan om att man har några ambitioner att lösa barnomsorgsfrågan. Vpk har drivit frågan om utbyggnaden av daghem och fritidshem under ett stort antal år. Det har skett under motstånd från övriga partier i , men ibland har de kunnat förmås till halvhjärtade insatser. Hela frågan om utbyggnaden av barnomsorgen präglas emellertid av flera decenniers eftersläpning och försummelser. Detta kan bara förklaras av att övriga partier inte har uppfattat frågan som intressant, förrän man yrvaket uppmärksammade den växande folkrörelse som växte fram kring barnstugeutbyggnaden. De har inte betraktat frågan som intressant, därför att de utgått från att kvinnorna skall gå hemma och sköta barnen. Individualism och familjecentrering har präglat inställningen till barnen och skolning i kollektivitet, solidaritet och social medvetenhet har skjutits undan. Likaså har man skjutit undan behovet av en meningsfull fritid för skolbarnen. Det blev heller aldrig riktigt aktuellt att bygga ut barnomsorgen för att få ut kvinnorna i arbetslivet. Så länge behovet av arbetskraft var stort, klarade man det genom att flytta arbetare främst från och importera arbetskraft från andra länder. minskar sysselsättningen i landet. I det läget förklaras mycket av motståndet mot en utbyggnad av barnomsorgen av att man inser att, om barnomsorgen är ordnad så kommer kraven på rätten till arbete att resas med en helt annan kraft än f. n. När anslöt sig till regeringens överenskommelse med om att bygga 100 000 platser i daghem och 50 000 platser i fritidshem , var det bara vpk som deklarerade en annan mening. Vi menade att den överenskomna utbyggnadstakten var alltför låg för att man inom rimlig tid skulle uppnå en acceptabel utbyggnadsnivå. Vårt krav var i stället att man skulle åstadkomma en successiv höjning av utbyggnadstakten, så att 250 000 platser inom barnomsorgen skulle vara klara till 1981. Anledningen till att successivt höja utbyggnadstakten var att man då skulle hinna med att öka utbildningskapaciteten för förskollärare. är läget sådant att det inte förefaller som om man kommer att uppfylla ens den målsättning som fastställdes år 1976.1 kommunernas planer fattas ca 12 000 daghemsplatser och drygt 10 000 fritidshemsplatser. Denna brist är ingen nyhet. Den har vid upprepade tillfällen påpekats av vårt parti i , utan att det dock har lett till några konkreta åtgärder från regeringens sida. Med tanke på den planeringstid som kommunerna måste ha framstår det som ytterligt osäkert om man kommer att uppnå den fastlagda målsättningen . I en motion till föregående års vpk: I budgetpropositionen aviserar regeringen att man nu på nytt kommer att inleda förhandlingar med komma fram till en överenskommelse om utbyggnadstakten . Vilka ambitioner regeringen går in med i de förhandlingarna är svårt att säga. Det beror till stor del på vilka koalitioner den tänker söka i den frågan. Blir det till vänster, så kan daghemsopinionen påverka resultatet i positiv riktning. Blir det däremot till höger finns det all anledning till pessimism, eftersom fortfarande betraktar barnen som en del av privategendomen. De representerar dessutom en samhällsordning, där kollektivitet, solidaritet och social medvetenhet inte betraktas som tillgångar, i varje fall inte i den mån de förekommer inom arbetarklassen, utan snarare som ett hot mot systemet och överklassens privilegier. När detta skrevs hade vi en folkpartistisk minoritetsregering. har vi en borgerlig koalitionsregering med moerata samlingspartiet som dominerande part. Detta har också satt sina tydliga spår i hur barnomsorgen behandlas i budgetpropositionen. talas det inte längre om några förhandlingar med om vad som skall hända med utbyggnaden av barnstugorna . Det sker en klar prioritering av familjedaghemmen framför daghem och fritidshem när man fördelar pengarna. håller med andra ord på att driva igenom den politik de förespråkade redan år 1976- det som de vill kalla valfrihet, men som de 100 000-tals som står utan barnstugeplats vet är någonting helt annat än valfrihet. I budgetpropositionen finns också andra tecken på vad som skall hända med barnstugeutbyggnaden , om de borgerliga partierna får fortsätta att bestämma. Trots att man konstaterar att det finns en stor brist på utbildad personal inom barnomsorgen föreslås ingen utökning av utbildningskapaciteten. Detta kan endast tolkas som att man arbetar på att skära ner utbyggnadstakten. Sedan hjälper det inte att man i ord uttrycker motsatsen, det är de praktiska handlingarna som räknas. Vpk har ställt sina krav om utbyggnaden av barnomsorgen utifrån vad vi från olika synpunkter anser praktiskt möjligt att genomföra. ställde vi kravet om 225 000 platser . Vi upprepar det kravet . Det innebär 75 000 platser , varav 40 000 platser i daghem och 35 000 platser i fritidshem. Vi anser att planeringen skall vara inriktad på att garantera alla barn en plats i samhälets barnomsorg och med det menar vi i första hand barnstugeplats. Familjedaghemmen skall finnas som ett viktigt komplement i vissa situationer, men vi vänder oss bestämt emot den satsning på familjedaghem som antyds i budgetpropositionen. bör uppmana regeringen att uppta förhandlingar med utröna vilka åtgärder som fordras för att genomföra en utbyggnad med 225 000 barnstugeplatser . Den avgörande stötestenen för kommunernas utbyggnad av barnomsorgen är finansieringen. Driftkostnaderna inkl. kapitalkostnaderna för äldre daghem ligger på mer än . per plats och år. För fritidshemmen är den lägre. För de barnstugeplatser som byggs nu är kostnaden ca . högre per plats och år beroende på att byggnadspriserna tillåtits skjuta i höjden. Produktionskostnaden ligger på ca 1 milj. kr. per avdelning, vilket innebär en dubblering . Statsbidragen täcker inte stort mer än hälften av kostnaderna för de äldre barnstugorna och långt mindre än hälften för de nyare barnstugorna. Kommunernas nettoandel är större för fritidshemmen än för daghemmen. Genom att statsbidraget är knutet till löneutvecklingen och inte tar hänsyn till de snabbare produktionskostnadsökningarna minskar statsbidragens andel av de totala kostnaderna . Statsbidragen är således inte värdebeständiga, vilket från början var avsikten att de skulle vara. Vpk, som ställde sig avvisande när det nya statsbidragssystemet infördes, anser att staten måste ta på sig en väsentligt större andel av kostnaderna för barnomsorgen. Kommunerna förmår inte att i nuvarande ekonomiska läge klara en acceptabel utbyggnadstakt. Detta blir särskilt omöjligt när staten utfärdar direktiv om begränsning av den kommunala expansionstakten. statsbidragssystem innehöll dels ett anordningsbidrag, dels ett driftbidrag. Under 1975-februari 1977 utgick ett förhöjt anordningsbidrag på . per plats för att stimulera byggandet. Vpk anser att man bör återgå till detta delade statsbidragssystem med förhöjt statsbidrag tills utbyggnaden av barnomsorgen är genomförd. bör då uppräknas med hänsyn till kostnadsutvecklingen för barnstugebyggande. Personalkostnaderna bör helt ersättas genom statsbidrag. Bidraget bör då också omfatta de personalförstärkningar som i olika lägen anses nödvändiga. I samband därmed bör också föräldraavgifterna slopas. Vpk anser att alla barn skall ha rätt till en bra barnstugeplats. Det skall gälla alla förskolebarn och alla barn i åldrarna . Barnomsorgen skall tillgodose alla barns rätt till en god intellektuell, psykisk och social utveckling. Den skall dessutom säkra behovet av god tillsyn medan föräldrarna förvärvsarbetar eller studerar. Detta är en grundläggande förutsättning för att kvinnornas ekonomiska och sociala frigörelse skall kunna förverkligas. skall också barnomsorgen göras avgiftsfri och betraktas som samma självklara rättighet som skolundervisning. I samband med ny- och ombyggnad av bostäder skall tillräckligt antal barnstugeplatser planeras. Detta skall vara en förutsättning för godkännande av stadsplan och för saneringstillstånd. finns exempelvis normer för biluppställningsplatser, som skall finnas i ett visst antal i förhållande till antalet lägenheter. Att folk skall ha bil betraktas som en självklarhet, medan det för kommunala beslutsfattare varje gång förefaller att vara en lika stor överraskning när det börjar dyka upp barn i bostadsområdena. Och i den mån man räknar med barn, i samband med skolor och lekplatser, så lyckas man med en närmast otrolig precision underskatta antalet. Vpk menar att barnomsorgen skall utveckla en kollektiv känsla hos barnen, exempelvis genom lekar där laget och inte individen spelar Det kan ske genom att man utvecklar respekt för gemensamma leksaker och gemensam egendom, att man värdesätter och vårdar relationer till andra barn och vuxna högre än till ting. Verksamheten inom barnomsorgen skall vidare aktivt motverka könsroller och andra fördomar samt framhäva och utveckla respekten för arbetet som den värdeskapande kraften i samhället. hos barnen måste man utveckla en kunskap om det omgivande samhället - om hur det är och hur det kan påverkas och förändras. Allt detta kräver ett medvetet bekämpande av nuvarande värderingar och konkurrensuppfostran. Det kräver en rekrytering och utbildning av personal, såväl manlig som kvinnlig, som bättre utvecklar kollektiv uppfostran. Det är enligt vår mening väsentligt att det inom den kommunala barnomsorgsverksamheten ständigt pågår en rik försöksverksamhet med alternativ pedagogik och alternativa arbetsmetoder, bl. a. i samarbete med utbildnings- och forskningsinstitutioner. Initiativ från enskilda barnstugor måste tillvaratas. En viktig förutsättning för en bra verksamhet är vidare att barnen, personalen och föräldrarna har ett reellt inflytande över verksamheten. Jämsides med kravet på utbyggnad av barnomsorgen måste man ställa krav på kvalitativa förbättringar. Det faktum att kvaliteten på daghemmen och fritidshemmen kan variera mycket kraftigt, såväl inom som mellan kommunerna, har av många tagits som intäkt för att daghemmen inte skulle vara bra för barnen. Ett sådant resonemang måste bestämt tillbakavisas. Visst finns det många brister inom barnomsorgen, men dessa bör i stället tas som intäkt för en förbättring och inte för en nedrustning. Vi har den fasta övertygelsen att bra daghem är bra för barnen. Barnstugorna måste få ökade resurser och en jämn standard över hela landet. Vi är visserligen långt från forna tiders barnkrubbor för arbetarklassens barn och barnträdgårdar för medel- och överklass, men det är de barnrika, fattiga kommunerna, där behoven är som störst, som också har störst barngrupper, lägst utbildad personal och långa vistelsetider för barnen. För att uppnå en enhetlig miniminivå beträffande kvaliteten på barnstugorna anser vpk att den centrala tillsynsmyndigheten, , bör utfärda miniminormer om personaltäthet liksom om lokalernas och yttermiljöns ytor, standard och utrustning, tillgång till lekmaterial, hobbyredskap m. m. Vid fastställande av normer för personaltäthet bör självfallet hänsyn tas till lokalernas utrymmesstandard m. m. Vidare bör ett högsta platsantal fastställas, som inte får överskridas. Någon överinskrivning bör alltså under inga omständigheter få förekomma. Beträffande platsantal för olika avdelningar föreslår vi följande: högst 8 högst 12 högst 15 högst 15 högst 15 Beträffande personaltätheten bör gälla 1 personal på 4 barn - tätare på spädbarnsavdelning - på daghemmen, föreståndaren oräknad, och för fritidshemmen 2 personal på varje avdelning, föreståndaren oräknad. Personaltätheten bör vara så stor att personalen inte behöver arbeta ensamma i barngrupp. Som vi redan anfört anser vpk att kommunerna bör ges statsbidrag som helt täcker personalkostnaderna vid barnstugorna. Bestämmelserna för statsbidrag bör dessutom vara utformade så att det blir möjligt att få ersättning för personalkostnader utöver miniminormen. Den konstruktion av statsbidragen som vpk föreslår gör att kommunerna inte har anledning att göra inskränkningar på personalsidan för att göra besparingar och bör dessutom ge kommunerna möjlighet att förbättra barnstugornas kvalitativa standard i övrigt. På det området är behoven f. n. mycket stora. När det gäller personalen finns det också anledning att peka på det orimliga förhållandet att det finns två personalkategorier, förskollärare och barnsköterskor, som har olika utbildning och olika lön, men för vilka arbetsuppgifterna i praktiken är desamma. Utbildningen av personal bör göras om, så att alla får samma utbildningsnivå, och de som är barnsköterskor bör få möjligheten att med bibehållen lön genomgå utbildning till förskollärare. Vpk utvecklar detta i en särskild motion till innevarande . Under hänvisning till det anförda föreslås* 1. att uttalar att målet för samhällets barnomsorg skall vara att tillgodose alla barns rätt till en bra och avgiftsfri barnstugeplats, 2. att uttalar att målsättningen för samhällets utbyggnad av barnomsorgen bör fastställas till ett genomsnitt av minst 75 000 platser , fördelade på 40 000 platser i daghem och 35 000 platser i fritidshem, 3. att hemställer hos regeringen att uppta förhandlingar med om villkoren för att förverkliga denna målsättning. *Se även motionerna 1979/80:452-453. 4. att hos regeringen hemställer om en plan för den totala utbyggnaden av barnomsorgen, med målsättning att utbyggnaden skall vara fullt genomförd 1988. 5. att hos regeringen hemställer om förslag beträffande anordningsbidrag till barnstugor, innebärande att anordningsbidrag skall utgå med det belopp om . som fastställdes , uppräknat i förhållande till kostnadsutvecklingen för barnstugebyggandet, samt att detta anordningsbidrag skall utgå fr. o. m. /81 tills barnomsorgen är fullt utbyggd. 6. att hos regeringen hemställer om förslag till driftbidrag vid barnstugorna, innebärande att driftbidragen vid daghem skall beräknas efter en norm av 1 personal per 4 barn tätare på spädbarns- och koltavdelning - föreståndaren oräknad och vid fritidshem 2 personal jämte medhjälpare per avdelning, föreståndaren oräknad, och att bidrag till extra personella insatser vid barnstugorna utgår efter särskild redovisning, 7. att beslutar anta följande Lag om ändring i lagen om barnomsorg (SFS 1976:381) Förskoleverksamheten avser barn som ej har uppnått skolpliktig ålder och barn vilkas skolgång har uppskjutits enligt 32 § andra stycket skollagen (1962:319). Fritidsverksamheten omfattar barn till och med . Förskoleverksamheten avser barn som ej har uppnått skolpliktig ålder och barn vilkas skolgång har uppskjutits enligt 32 § andra stycket skollagen (1962:319). Fritidsverksamheten omfattar barn till och med . i 9 §. Kommun skall bedriva förskoleoch fritidsverksamhet för de barn som är kyrkobokförda i kommunen eller stadigvarande vistas där. Kommun skall genom planmässig utbyggnad av förskola, familjedaghem, fritidshem och annan förskoleoch fritidshemsverksamhet sörja för att alla i kommunen kyrkobokförda eller stadigvarande boende barns rätt till en god daghems- eller fritidshemsplats säkras. Kommun skall genom en planmässig utbyggnad av förskola, familjedaghem, fritidshem och annan förskole- och fritidshemsverksamhet sörja för att de barn som på grund av föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller av andra skäl behöver omvårdnad utöver vad som följer av 5 och 6 §§ får sådan omvårdnad, om ej behovet tillgodoses på annat sätt. / kommunen skall finnas en av kommunfullmäktige antagen plan för barnomsorgen. 1 planen skall redovisas det faktiska behovet av förskolor, fritidshem och annan försköte- och fritidshemsverksamhet inom kommunen samt på vilket sätt behovet skall tillgodoses. Planen skall avse en period av . utövar den centrala tillsynen över barnomsorgen. utfärdar vägledande information till kommunerna. utövar den centrala tillsynen över barnomsorgen. utfärdar normer och föreskrifter för verksamheten. (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)