mot · G3021487 · 1980-01-24 00:00:00 — av och om utvärdering av medbestämmandelagens effekter Svenskt arbetsliv har genomgått stora förändringar . En av anledningarna härtill är de nya arbetsrättsliga lagar som tillkommit. Den viktigaste av dem är kanske medbestämmandelagen. Det knöts stora förhoppningar till att denna lag skulle innebära en förnyelse och demokratisering av vårt arbetsliv. Dessa förhoppningar har väl delvis infriats, men det kan knappast förnekas att utvecklingen i vissa hänseenden fått en sådan inriktning att det finns anledning för de lagstiftande organen att ta upp problemen. MBL bygger på tanken att parterna genom kollektivavtal skall ge bestämmandet dess egentliga utformning. Ett av lagens huvudsyften är därför att främja tillkomsten av medbestämmandeavtal. Dessutom finns regler om information och förstärkt förhandlingsrätt som skall garantera ett visst inflytande för de anställda även om avtal inte tecknats. Arbetet med att på centrala områden få fram medbestämmandeavtal har varit besvärligare än man kunde förutse då lagen antogs . Ännu saknas ett grundläggande avtal på det för arbetsmarknaden tongivande området, nämligen LO:s, PTK:s och SAF:s avtalsområde. efter lagens genomförande var utvecklingen avvaktande. Parterna undvek att ställa frågor på sin spets och driva dem i arbetsdomstolen. har emellertid utvecklingen tagit en annan vändning, och ett inte obetydligt antal mål om exempelvis omfattningen av informationsskyldigheten och den primära förhandlingsskyldigheten har ställts under arbetsdomstolens prövning. I brist på medbestämmandeavtal har detta medfört att medbestämmandets omfattning kommit att avgöras av domstol i stället för genom avtal, som var lagens mening. Denna utveckling ter sig betänklig. Det är risk för att arbetsdomstolen träffar avgöranden som försvårar framtida avtalslösningar. Utvecklingen bli ojämn, då domstolen inte kan pröva mer än de frågor som den aktuella processen omfattar. Det är också så beträffande medbestämmandet, liksom på många andra av arbetslivets områden, att avtal mellan parter tveklöst är att föredra framför lösningar som åstadkoms utifrån genom lag eller domstols dom. De här redovisade farhågorna bekräftas av ett par utslag från arbetsdomstolen. Den primära förhand.ingsskyldighetens omfattning, dvs. de fall där arbetsgivaren har skyldighet att förhandla innan han får besluta, bestäms bl. a. av begreppet viktigare förändring av verksamheten. I ett par fall har arbetsdomstolen givit begreppet viktigare förändring en mycket vid Tillsättning av en chefsbefattning liksom fastställande av budget med karaktär av ett handlingsprogram har ansetts vara sådana frågor som omfattas av den primära förhandlingsskyldigheten. Arbetsdomstolens praxis härvidlag har skapat osäkerhet om hur långt lagen egentligen sträcker sig, och det har uppstått uppenbara svårigheter för parterna att hantera frågor som man tidigare inte haft anledning anta vara kontroversiella. Denna utveckling är inte ägnad att främja ett effektivt arbetsliv och goda förbindelser mellan parterna. Det materiella innehållet i medbestämmandet bör bestämmas av parterna eller, om de inte kan komma överens, eventuellt genom lagstiftning. Utvecklingen bör inte få drivas i form av processande där arbetsdomstolen i praktiken träder in i lagstiftarens ställe. Enligt vår uppfattning bör regeringen på lämpligt sätt, t. ex. i nya arbetsrättsutredningen eller i annan form, utvärdera den i motionen påtalade utvecklingen mot bakgrund av de tankar som låg till grund för lagstiftningen. Dessa innebar bl. a. att parterna skulle ha huvudansvaret för utvecklingen och att effektiviteten skulle främjas inom arbetslivet. Med hänvisning till det anförda föreslås att begär att regeringen låter utvärdera den senaste tidens medbestämmandeutveckling i vårt arbetsliv mot bakgrund av den lagstiftning som trädde i kraft .