mot · G4024 · 1980-10-08 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:180 med förslag till lag om jaktvårdsområden, m. m. I proposition 1979/80:180 påpekas vilken betydelse en samverkan över ägogränserna har för en ändamålsenlig jakt- och viltvård. En sådan samverkan ger större möjligheter att bedöma viltbeståndets storlek och sammansättning, att hushålla med vilttillgångarna och att bedriva en aktiv viltvård. Vidare sägs: För att dessa förutsättningar skall tas till vara är det emellertid nödvändigt att en betryggande majoritet av fastighetsägarna redan från början sluter upp bakom tanken på en samverkan och är överens om huvuddragen i verksamheten. Det understryks också att ett väl fungerande jaktligt samarbete över ägogränserna i stor utsträckning måste bygga på en positiv inställning hos fastighetsägarna. Till dessa allmänna omdömen finns inget att erinra. Men det framlagda lagförslaget genomsyras inte av det som här citerats. Inledningsvis kan konstateras att i ett land med naturgeografiska villkor har jakten traditionellt en given plats. Den omfattas med särskilt intresse av många bland befolkningen i Nord- och , där den också betraktas som ett inslag av betydelse i levnadsstandarden. Det har skett och sker förändringar på jaktens område. Dessa är föremål för en intensiv diskussion, där olika uppfattningar bryts mot varandra. Det finns inget tvivel om att många missförhållanden råder, som nya företeelser inträffar som icke är i överensstämmelse med jaktens huvudsyfte. De missförhållanden som råder, de problem som onekligen finns på området, styrker de krav som reses om åtgärder och översyn av gällande lagar och bestämmelser. I propositionens allmänna motivering framhålls att jakten inte främst skall inriktas på ett ekonomiskt utbyte. Hur stämmer detta med de senaste årens utveckling? Utan att påstå att det berör alla stora markägare, visar det sig att spekulationsintressen alltmer gör sig gällande i utbudet av jaktmöjligheter. Det finns all anledning att begrunda vad svenska jägareförbundets tidskrift pekar på inför 1980-talet: Bristen på jaktmark och utvecklingen på arrendeprissidan blir två av 80-talets allra tyngsta frågor, som måste få en för jägarkåren lycklig eller i vart fall godtagbar lösning. Svenska jägare skall inte ställas utanför jakten enbart av det skälet att plånboken är tunn. I propositionen uppges att den pågående beredningen har i uppgift att utreda bl. a. jakträttsarrendatorernas ställning i allmänhet, prisfrågorna när det gäller sådana arrenden och frågan om korttidsupplåtelser för jakt. Förslag i dessa frågor kommer att redovisas i beredningens huvudbetänkan de, vilket beräknas föreligga . Det måste anses helt otillfredsställande att frågor som av jägarkåren anses som 1980-talets allra tyngsta icke får en godtagbar lösning före en lagändring som det nu är frågan om, inte minst med tanke på förslaget till 5 §, där det heter: Innebär bildandet att nyttjanderättens värde ökas får fastighetsägaren säga upp avtalet, om nyttjanderättshavaren inte medger skälig höjning av ersättningen. Denna paragraf kan knappast utgöra något bättre stöd för arrendatorer, eftersom det inte anges vilken eller vilka som avgör om en skälig höjning sker. Erfarenheterna från visar med tydligt avskräckande exempel på vad en markägare anser vara skäliga ersättningar. Fortsättningsvis vill vi peka på följande paragrafer, vilka vi inte anser vara tillfredsställande. I 2 och 3 §§, vilka behandlar samernas rättigheter, har enligt samernas jakträtt inom nedanför åretrunt-områdena helt utelämnats. För att undvika framtida tvister måste denna fråga självklart regleras. I 7 § föreslås ändrade majoritetsförhållanden för att bilda jaktvårdsområde. Enligt lagförslaget får jaktvårdsområde bildas, om majoriteten utgör minst två tredjedelar av fastighetsägarna och dessa äger minst hälften av den mark som det är frågan om. Den sänkning av majoritetskravet som lagförslaget innebär kan icke vara i överensstämmelse med de allmänna deklarationerna i inledningen. Där talas om betryggande majoriteter och positiv inställning hos fastighetsägarna. Att möjlighet lämnas för att tvångsansluta en tredjedel av fastighetsägarna till jaktvårdsområdet kan inte vara någon väg för att främja viltvård och skapa en positiv inställning till samverkan. Tvärtom får sådana områdesbildningar ödesdigra konsekvenser både för viltet och grannsämjan. Andra stycket i 9 § ger fastighetsägare med en större markareal laglig rätt att vägra anslutning - detta eftersom det uttryckligen står att marken skall ha samma ägare. I realiteten innebär detta att det är bolagsmark samt domänverkets mark som kan undantas. Det borde från jakt- och viltvårdssynpunkt vara ointressant om ett visst markområde har en eller flera ägare. Med en bra viltvård och härav större vilttillgång kan även mindre områden lämpa sig bra för ett jaktvårdsområde. Det bör då lämnas möjlighet även för flera små fastighetsägare att bilda jaktvårdsområde. Därför kan inte kravet om samma ägare till markområdet få vara avgörande för en vägran. I fråga om rösträtt under 26 §, punkt 3, bör ingen för egen del få rösta för mer än en tiondel av det på stämman företrädda röstetalet. Röstetal efter markareal är över huvud taget ett tvivelaktigt förfarande. Om detta ändå skall tillåtas måste en betryggande gräns sättas. En ändring från en femtedel till en tiondel utesluter i varje fall att tre markägare får möjlighet att utgöra en majoritet på stämman. Som framgår av vår motion innehåller lagförslaget stora brister. mening kan inte de föreslagna förändringarna skapa ett bättre förhållande, varken för viltvården eller jaktens utövande. Som omtalas i propositionen utreds en mängd olika frågor, vilka berör jaktens område, och slutbetänkandet beräknas föreligga . Detta bör vara anledning nog för att vänta med den lagreform som det här är frågan om. Det finns områden där det är mer angeläget att redan nu vidta åtgärder - vi tänker då närmast på den spekulation och prisstegring som skett på arrendesidan. Försöksperioden för olika jaktformer när det gäller älgjakten lider också mot sitt slut. Allt detta talar för att ett enhetligt förslag på jaktens område både är önskvärt och nödvändigt, medan inget talar för att det är nödvändigt att redan nu lägga delförslag, därtill med så stora brister som det enligt vår mening är fråga om. Med hänvisning till ovanstående föreslås att avslår proposition 1979/80:180 med förslag till lag om jaktvårdsområden m. m. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)