ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G302933 · 1980-01-23 00:00:00 — Motion 1979/80: 933 av andre vice talmannen m. fl. om förbud mot användning av hönsgödsel som foder Det svenska jordbruket har genomfört en fortgående rationalisering och därmed också en möjlighet till en god och följdriktig produktion. Det har varit en naturlig strävan att produkterna får en god kvalitet. Konsumenterna måste veta att svenska livsmedel produceras på ett sunt sätt och ger en sund kost. Ett jätteföretag med äggproduktion från 180 000 höns planerar nu att öka ut till 360 000 höns. För att därvid kunna klara mängden av gödsel avser man att torka ner hönsgödseln så att den skall kunna användas till utfodring av mjölkkor eller andra djur. Även om detta kan vara näringsriktigt, kan det knappast vara livsmedelsetiskt. Enligt uppgifter kan fara för bakteriesmitta, exempelvis salmonella, inte heller uteslutas. Stiftelsen foderkontroll har också tidigare rekommenderat att ej använda hönsgödsel som fodervarä. Om så sker ställs vissa fordringar som borde uppfyllas. Vi skall inte närmare gå in härpå utan anser att en utveckling mot användning av icke konventionella fodermedel typ torkad hönsgödsel bör förhindras. En annan aspekt på torkning av hönsgödsel, oavsett användningen, är den betydande mängd öija som åtgår för torkningen. Företaget behöver för denna torkning använda betydligt över olja/år. Då energidiskussionen visat på nödvändigheten av att spara olja där detta är möjligt bör ett eventuellt ^byggnadstillstånd förbindas med villkor om spridning av gödseln på i enlighet med gängse regler och i enlighet med spridningsplan som godkänts av naturvårdande myndigheter. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om användningen av hönsgödsel som foder. () () ()
mot · G302934 · 1980-01-23 00:00:00 — 1979/80: 934 av m. fl. om skärpta bestämmelser om lagring av bekämpningsmedel Frågan om användning och hantering av giftiga kemiska bekämpningsmedel har vållat stor oro hos befolkningen. och myndigheternas handlande i samband med den har skärpt vaksamheten mot miljöfarlig verksamhet. I en skånsk kommun har befolkningen genom spontana aktioner och vädjanden hos myndigheter protesterat mot lokaliseringen av ett lager för kemiska bekämpningsmedel i en äldre byggnad i ett litet industriområde mycket nära ett stort bostadsområde med flera hundra barnfamiljer. Trots att ägaren till lagret är den tidigare danske ägaren till BT-Kemi har befolkningens protester inte kunnat hindra etablering av lagret. Förprövning av lagring av bekämpningsmedel är nämligen icke nödvändig enligt miljöskyddslagen, trots att det betraktas som miljöfarlig verksamhet i lagens mening. kan emellertid meddela råd och anvisningar och även kräva vissa försiktighetsmått vid hanteringen. Men att hindra tillkomsten av ett lager för giftiga bekämpningsmedel på en bestämd fastighet synes vara omöjligt med nuvarande lagstiftning. Enligt lagen om hälso- och miljöfarliga varor och dess följdföreskrifter krävs det tillstånd av för handel med vissa bekämpningsmedel. Men om ett företag har sitt huvudkontor för handel i en kommun, men lagrar de giftiga bekämpningsmedlen i andra kommuner och/eller län, så blir det inte så svårt att få tillstånd av miljöskäl till verksamheten, då lagringen tillsammans med transporter till och från lagret dvs. den verkligt riskabla delen av verksamheten är utan krav på tillståndsprövning. För lagring av bekämpningsmedel finns generella föreskrifter av produktkontrollnämnden, men dessa föreskrifter kan knappast anpassas till olika lokala risker och förhållanden. Det måste anses vara otillfredsställande att den lokala hälsovårdsnämnden inte har möjlighet att bestämma lämplig lokalisering för ett miljöfarligt lager i sin kommun och att hälsovårdsnämnden enligt miljöskyddslagstiftningen är förhindrad att utfärda lokalt betingade föreskrifter för företagets hantering. Vi är av den uppfattningen att det måste ske ett nära samarbete mellan myndigheter på central och lokal nivå när det gäller tillstånd till all miljöfarlig verksamhet. Men hälsovårdsnämnden i en kommun bör inte vara utan reellt inflytande på en verksamhet som kan innebära risker för befolkningens hälsa och därför medför oro hos kommuninnevånarna. 1979/80: 934 att hos regeringen hemställer om skärpning av bestämmelserna om lagring av bekämpningsmedel så att kommunerna får rätt att anvisa lämplig plats för sådant lager samt att utfärda kommunala anvisningar för företagets hantering av de giftiga bekämpningsmedlen. HANS () ()
mot · G302935 · 1980-01-23 00:00:00 — 1979/80: 935 av m. fl. om yrkesutbildningen i skogsbruk I föregående års budgetproposition redovisades en inom genomförd utredning i fråga om behovet av skogligt utbildad personal. Med anledning härav godkände förslag om ökad antagning till jägmästarlinjen, från 40 till 60 elever . I årets budgetproposition förordar departementschefen att antalet studerande till skogsmästarlinjen ökas från 30 till 45 studerande fr. o. m. . Utbildningsbehovet inom den skogliga sektorn har varit föremål för utredning första hälft. Någon klar bild av det kvantitativa behovet gav dessa utredningar inte. Inte ens från skogsbrukets företrädare förelåg någon enhetlig bild av behovet av ökad intagning till utbildning av jägmästare och skogsmästare. Flera remissinstanser framhöll nödvändigheten av att hela den eftergymnasiala skogliga yrkesutbildningen utreds innan några förändringar vidtas beträffande antalet utbildningsplatser. Vi delar synpunkten att det hade varit önskvärt att en översyn skett innan beslut fattas om utökning av vissa linjer. Vi vill emellertid inte motsätta oss den nu föreslagna ökningen från 30 till 45 studerande på skogsmästarlinjen, men anser det angeläget att en total översyn kommer till stånd innan antalet utbildningsplatser ytterligare utökas. Allt talar för att vårt framtida skogsbruk kommer att ha ett ökat behov av praktiska skogsmän och skogskvinnor som kan sköta skog och leda arbeten ute i fält. Om en översyn kommer till stånd bör denna omfatta hela den eftergymnasiala skogliga yrkesutbildningen såväl beträffande utbildningens innehåll som antalet studerande på olika nivåer. 1 1979/80. 1979/80: 935 Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller att en utredning tillsätts med uppift att se över den eftergymnasiala skogliga yrkesututbildningen. () () () () ()
mot · G302937 · 1980-01-24 00:00:00 — Motion 1979/80: 937 av m. fl. om ytterligare personal till lantbruksnämnden i I motionen 1979/80: 989 om åtgärder i glesbygd i tar vi upp angelägenheten av att lantbruksnämnden ges möjlighet att anställa en lokalrådgivare för att förstärka insatserna i länets glesbygdsområden, där norra och västra bör prioriteras. Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna behovet av att lantbruksnämnden anställer lokalrådgivare som kan ägna tid åt frågor om sysselsättning i länets glesbygder. () () () AXEL () () ()
mot · G302939 · 1980-01-22 00:00:00 — Motion 1979/80: 939 av om minskningen av antalet mjölkleverantörer Antalet mjölkleverantörer i skogslänen har minskat mycket kraftigt . Enligt en redovisning från de åtta mejeriföreningarna i de sju länen skulle minustalet vara 3 569 för perioden 1976november 1979. Det innebär en nedgång med på en treårsperiod. Med denna avvecklingstakt av mjölkleverantörer i skogslänen skulle stora delar av dessa län snart komma att sakna leverantörer av mjölk. Hur avvecklingen fördelar sig på mejeriföreningarna framgår av ne danstående redovisning av antalet Enligt uppgifter från vissa föreningar är det framför allt i fjäll- och glesbygdsområdena som leverantörer upphör. I många fall lär orsaken vara dels den centralisering av mejeriverksamheten som äger rum, dels övergången till tankhämtning. Dessa åtgärder torde särskilt hårt drabba glesbygdsdelarna av landet, av typ skogslän. Statsmakterna bör skyndsamt studera denna utveckling som, om den får fortgå, kommer att ödelägga mjölkproduktionen i stora delar av landet och skapa betydande transport- och försörjningsproblem i framför allt glesbygdsområdena. En skyndsam utvärdering av utvecklingen bör utföras och studeras med jämförelser av förändringar som ägt rum i mejeristruktur och transportapparat. Erfarenheterna av utvärderingen bör ligga till grund för lämpliga åtgärder från regeringens sida. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen begär en skyndsam utvärdering av orsakerna till nedgången av antalet mjölkleverantörer i skogslänen samt begär förslag om åtgärder för att mildra utvecklingen.
mot · G302940 · 1980-01-22 00:00:00 — Motion 1979/80: 940 av m. fl. om internationella bestämmelser om motorfordon och miljö är genom sina handelsförbindelser starkt beroende av de västeuropeiska länderna. En avgörande del av de svenska exportinkomsterna kommer från dessa marknader. När det gäller bilar går närmare hälften av de svenska biltillverkarnas export till länderna i . I tre statliga utredningar bensin utan bly, typbesiktningsutredningen och bilavgaskommittén aviseras nu olika krav på hur fordonen skall vara beskaffade för att få marknadsföras på den svenska marknaden. Om förslagen skulle genomföras, blir det enda land i som kommer att införa bestämmelserna i fråga. Denna utveckling med krav som är helt specifika för är synnerligen olycklig i en bransch som är så internationell i sin inriktning som bilindustrin. Ett litet land som måste ställa samma krav som övriga länder i . I annat fall kan handelspolitiska motåtgärder drabba den svenska exportindustrin, och handelshinder kan i så fall även skada oss inom flera exportnäringar. Självfallet skall följa med i den skärpning av bl. a. miljökrav som successivt sker inom EG. Vi bör också aktivt delta i det internationella samarbetet på att förbättra miljön, skärpa fordonskraven och stimulera en låg energiförbrukning. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar sig för att svenska bestämmelser för i första hand fordon harmoniseras med de bestämmelser som gäller för i övrigt och att internationellt skall verka för optimala miljö- och fordonskrav. () PER STENMARCK (m) ()
mot · G302942 · 1980-01-24 00:00:00 — om de etiska nämnderna för prövning av djurförsök inrättades etiska nämnder med uppgift att förpröva djurförsök. Denna förhandsprövning verkställs dels av en central försöksdjursnämnd, dels av regionala nämnder i de sex högskoleområdena. Den centrala nämnden har bl. a. till uppgift att utveckla alternativa forskningsmetoder för att därigenom minska beroendet av försöksdjur och begränsa deras lidande samt att söka lösa problemet med anskaffning av försöksdjur. pågick en initierad debatt både i och utanför om de plågsamma djurförsöken. Från djurskyddshåll ställdes bestämda etiska krav på forskning som tar värnlöst liv i anspråk. Man kunde därvid hänvisa till åtskilliga övertramp, bristande insyn i verksamheten och ofta tvivelaktig anskaffning av försöksdjur. Djurskyddet fick alltmera gehör för sina krav, och inom lantbruksstyrelsen tillsattes en arbetsgrupp som kom med förslag om etiska nämnder. Förslaget ledde till propositionen 1978/79:13.1 en till regeringsförslaget fogad PM angavs att nämnderna skall vara sammansatta av forskare, försöksdjurspersonal och lekmän, varvid de tre kategorierna bör ha lika många representanter vardera samt att lekmannarepresentanterna skall till minst halva antalet utgöras av företrädare för djurskyddsorganisationer. Därmed skulle inflytandet från den djurskyddsintresserade allmänheten vara säkrat. Härom står emellertid intet i de tillämpningsföreskrifter lantbruksstyrelsen utfärdat i kungörelsen om de djurförsöksetiska nämnderna, LSFS 1979:31. Som en följd härav har representationen för djurskyddsrörelsen blivit minimal och inflytandet därefter. Detta var definitivt inte lagstiftarens mening. 1 en regional nämnd återfinner man nu bland lekmän en av cheferna för försöksdjurshanteringen i . På andra håll har man bland lekmän inräknat representanter för läkemedelsföretag med intressen i djurförsök. En sådan ordning strider definitivt mot lagstiftarens intentioner. Från etisk synpunkt är det förkastligt om en nämnd inrättad för djurens värn under sken av betryggande lagstiftning sviker sitt syfte. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om sådan ändring av föreskrifterna för de djurförsöksetiska nämnderna att riks 1979/80:942 2 dagens beslut vad gäller lekmannarepresentanterna kommer till klart uttryck. () ()
mot · G302944 · 1980-01-23 00:00:00 — av och om arbetstidens längd inom yrkesfisket Inom det svenska yrkesfisket har man i allmänhet ägnat ringa uppmärksamhet åt arbetstidens längd. Att denna för de allra vanligaste fiskesätten betydligt överskrider arbetstidens längd inom de flesta andra yrken är ställd utom allt tvivel. Någon objektiv undersökning i detta hänseende har oss veterligt aldrig genomförts i vårt land. De norska myndigheterna har genomfört en utredning beträffande det norska fiskets olika grenar, varvid mycket intressanta resultat kommit fram. En liknande undersökning, exempelvis utförd av med bistånd från andra myndigheter och fiskets organisationer, ter sig nu alltmer som nödvändig. Relationerna mellan det svenska yrkesfisket och samhället i övrigt har kommit in i ett nytt skede jämfört med tidigare. Detta accentuerades starkast då beslöt i enlighet med regeringens proposition, i vilken klart uttalades att yrkesfiskaren skall ha rätt till en tryggad försörjning liksom alla andra yrkesgrupper. Med sikte på att säkra lönsamheten för yrkesfiskarna har ett för yrkesfisket nytt system introducerats, där normkvantiteter och normpriser är betydelsefulla ingredienser. Härigenom kommer yrkesfiskaren på ett sätt som in i de arbetsmarknadsmässiga och samhällsekonomiska förhållandena. På samma sätt som länge varit brukligt inom jordbruket är fiskets lönsamhet nu föremål för förhandlingar mellan statliga myndigheter (genom jordbruksnämnden och konsumentdelegationen) samt fiskets organisationer (genom fiskets förhandlingsdelegation). Arbetstidens längd inom fisket måste nu kunna vägas in då lönsamheten skall diskuteras. Mot denna bakgrund är det angeläget att en fullt objektiv undersökning kommer till stånd, då det gäller arbetstidens längd inom de olika fiskegrenarna, såsom trålfiske, garnfiske, vadfiske etc. I detta sammanhang måste påpekas att i fiskets arbetstid också måste inräknas förberedelserna för själva fångandet av fisken, liksom avslutningsarbeten av olika slag. Detta är visserligen självklarheter men måste ändå framhållas, eftersom alltför ofta likhetstecken sätts mellan själva fångsttiden och fiskarens arbetstid. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller att låta föranstalta om en 1979/80:944 8 objektiv undersökning beträffande arbetstidens längd inom det svenska yrkesfisket. () ()
mot · G302945 · 1980-01-24 00:00:00 — av och om åtgärder mot engångsförpackningar Andelen engångsförpackningar för öl, läsk och andra drycker har ökat kraftigt. Från såväl energi- som miljösynpunkt är detta negativt. Engångsförpackningar gör också varan dyrare för konsumenten. Det senaste tillskottet på detta område är aluminiumburken. Undertecknade motionärer vill framhålla att det finns minst två skäl för att denna aluminiumburk inte skall tillverkas. Från energisynpunkt är det felaktigt att göra engångsburkar av aluminium. Tillverkningen kräver mycket energi, framför allt första gången man gör en burk. När sedan burken återanvänds sjunker energiåtgången per burk, men ligger fortfarande över energiåtgången för bleckburkar. Den billigaste och viktigaste förpackningen är fortfarande returglas. Även om avsikten är att bleckburkarna skall komma i retur är det tveksamt om tillräckligt stor del av dessa verkligen kommer tillbaka för att det skall bli en verklig återanvändning. Från miljösynpunkt kommer aluminiumburkarna att bli ett problem. Aluminium förstörs inte utan burkarna kommer att ligga kvar och förfula vår annars så vackra natur. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs 1. att hos regeringen anhåller att åtgärder vidtas för att stoppa användningen av engångsförpackningar av aluminium för dryckesburk intill dess att ett tillfredsställande system för uppsamling och återanvändning framkommit, 2. att uttalar sig för att returglas används i större utsträckning () ()
mot · G302947 · 1980-01-23 00:00:00 — av och om begräsning av elförbrukningen på allmän plats Vi är mer eller mindre inne i en energikris, där kostnaderna stiger i en takt som ej kunnat förutses och orsakar stora ekonomiska problem. Förbrukningen av energi ökar och orsakar såväl den enskilde som stat och kommuner kraftigt stigande kostnader. Kärnkraftens vara eller inte vara har också kommit in i bilden. I samband med de diskussioner som förekommer om miljöskador får vi inte bortse från att detta i så fall även gäller oljeförbrukningen. En stor del av den elkraft vi f. n. producerar kommer från oljekraftverk. Olika förslag till energibesparingar har lagts och nya kommer ständigt. Fliseldning, bättre isolering, större satsning på den kollektiva trafiken är några av de framlagda förslagen, som skulle kunna åstadkomma en del besparingar. Men konsumtionen av elkraft fortsätter att öka, och måste denna ökning med krafttag stävjas. Man kan inte undgå att konstatera att det på många håll slösas med energi vid belysning av gator och allmänna vägar. Det är inte endast slöseri med energi utan även med medborgarnas skattepengar. Utan negativa verkningar för trafikanterna skulle man kunna skära ned denna belysning . I t. ex. kommer man på grund av det ekonomiska läget att företa kraftiga inskränkningar i gatubelysningen. Andra kommuner borde följa detta exempel och därmed spara både energi och pengar. Vi kommer säkert att få göra inskränkningar inom områden där det blir betydligt mera kännbart om nuvarande utveckling fortsätter. Här finns emellertid en möjlighet att spara energi på ett sätt som inte behöver innebära väsentliga nackdelar för medborgarna men som däremot medför betydande ekonomiska besparingar. Med anledning av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att landets samtliga kommuner bör uppmanas att minska sin elförbrukning för belysning av allmänna platser, gator och vägar med .
mot · G302948 · 1980-01-24 00:00:00 — av m. fl. EAN-koden är på väg in i landet. Den har sina fördelar när det gäller att underlätta arbetet i kassan, när det gäller lagerhållning osv. För konsumenten däremot kan den bli förödande om den får ersätta traditionell prismärkning dvs. priset i klartext på förpackningen. Det räcker inte med varans pris på hyllan och i form av någon annan kod på kvittot. Det skall inte behövas en hel vetenskap och ständiga anteckningar för att få veta priset på en viss vara sedan man väl kommit hem. Det är oerhört nyttigt både för barn och vuxna att priset finns på förpackningen så att man blir påmind om det både före och efter användandet. Det är av stor betydelse att redan hos barnen inpränta prismedvetande. Genom andra åtgärder har man försökt underlätta konsumenternas priskontroll och prisjämförelse. Dessa åtgärder mister ju helt sin effekt om enbart kodmärkning sker. EAN-koden får gärna finnas om den kompletteras med traditionell prismärkning. Konsumenten har rätt att kräva enkel och tydlig märkning. Med hänsyn härtill föreslås att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att prismärkning i form av kod även skall kunna utläsas i klarskrift på förpackningen. () () ()
mot · G302951 · 1980-01-23 00:00:00 — 1979/80 951-959 om åtgärder för att stimulera alternativ produktion av elström Med den nästan totala uppslutning för en så snabb avveckling av kärnkraften som möjligt som kommer till synes i kampanjen inför folkomröstningen , måste det för alla vara ytterligt angeläget att främja alternativ produktion av elström. Därför bör utbyggnad av kraftvärme, vindkraft och mindre vattenkraftverk stimuleras. Ett förhållandevis enkelt sätt skulle vara att befria all nytillkommande produktion av elström från energiskatt i förslagsvis i det fall produktionen sker i ej kärnkraftsbaserade kraftvärmeverk, vindkraftverk eller mindre vattenkraftverk. Huvudmotiven för att stimulera utbyggnaden av kraftvärme är dels den mer än dubbelt bättre verkningsgraden i ett kraftvärme verk, jämfört med ett kondenskraftverk, dels att el-produktionen i kraftvärmeverk kan balanseras så att den är störst när elströmbehovet är som högst (vid kall väderlek). Detta kan ske med bibehållen hög total verkningsgrad. Detta medför ett minskat behov av kondenskraft vid toppbelastning, och därmed sparas dyrbar och miljöförstörande olja. Nya större vattenkraftverk bör inte tas med, då det i allmänhet inte är ekonomin som avgör om de kommer till stånd eller inte. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att beslutar anhålla att regeringen vidtar åtgärder för att stimulera alternativ elströmsproduktion enligt de riktlinjer som har redovisats i motionen. () ()
mot · G302952 · 1980-01-24 00:00:00 — av m. fl. om höjt anslag till statens elektriska inspektion har till uppgift att utöva kontroll och tillsyn över alla i landet förekommande starkströmsanläggningar. El-förbrukningen i uppgår till drygt (80 ). Ungefär hälften av denna förbrukning är att hänföra till industrin. Det är främst inom industrin som kontroller behövs. Det är inom industrin som slitaget på den elektriska installationen är som störst. För dessa kontroller skall statens elektriska inspektion stå. Den nya arbetsmiljölagen ställer högre krav på el-inspektionen . Detta har även industriverket framhållit och avser därmed beaktandet av säkerhetsfrågor på arbetsplatser inom ramen för den elektriska speciallagstiftningen. Denna lagstiftning har dessutom skärpts . Möjligheterna att fullgöra den ökade tillsyn som är nödvändig begränsas av att statsmakten inte ställer tillräckliga medel till förfogande. Enligt statens industriverk erfordras fler tjänster och högre reseanslag. Inspektionen är organiserad i fem distrikt, och resorna inom distrikten måste bli omfattande för att tillsynen och kontrollen skall kunna fullföljas. Dessutom behöver den inspekterande (handläggande) personalen utökas. F. n. fullgörs uppdraget med endast 22 tjänster, vilket är anmärkningsvärt lågt. Det är en omöjlig uppgift för inspektionen att fullgöra de uppgifter som åligger den med det lilla antalet handläggande personal. I årets petita från statens industriverk har anslag begärts om en utökning av antalet handläggande personal med tre tjänster. Dessutom har krav framförts om ökade reseanslag m. m. Det är angeläget att tillerkänna statens elektriska inspektion ett högre anslag för dess uppgifter enligt den elektriska speciallagstiftningen och de ökade kraven i arbetsmiljölagen. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar om ett förslagsanslag till statens elektriska inspektion med . för /81 i enlighet med statens industriverks förslag. (vpk) (vpk)