mot · G402154 · 1980-11-21 00:00:00 — Motion 1980/81:154 av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:45 med förslag till ändring i lagen (1978:428) om aktiesparfonder, m. m. Regeringen föreslår i propositionen att anställda inom ett företag eller en koncern skall få möjlighet att spara i en aktiesparfond i vilken uteslutande ingår aktier i företaget eller i ett företag inom koncernen. De anställda skall därvid åtnjuta samma skatteförmåner som det s.k. skattefondsparandet erbjuder, dvs. en 30-procentig skatterabatt på det sparade kapitalet samt skattefrihet på avkastningen. Propositionen bygger på en promemoria (Ds E 1980:2) som tidigare utarbetats inom ekonomidepartementet. Den argumentering som förs i såväl promemorian som propositionen är i många avseenden mycket dåligt underbyggd. Det är anmärkningsvärt att regeringen lägger fram förslag som bygger på en rad obestyrkta påståenden och där man inte försökt att hjälpligt belysa konsekvenserna av om förslaget genomförs. Det påstås i propositionen att det torde finnas ett påtagligt intresse bland åtskilliga anställda att spara i det egna företagets aktier. Det enda konkreta exempel på ett sådant intresse som nämns, är en uppvaktning som tidigare gjorts på ekonomidepartementet av . Socialdemokraterna menar för sin del att det med säkerhet finns andra frågor som i betydligt högre grad engagerar de anställda, t. ex. anställningstryggheten och möjligheterna till inflytande på den egna arbetsplatsen. Den möjlighet att spara i aktiesparfonder som föreslås i propositionen anknyter till det system för skattesparande som den borgerliga riksdagsmajoriteten tidigare beslutat. Någon utvärdering av detta system har emellertid ännu inte skett. Det står emellertid klart att intresset för aktiesparande inom skattesparandet varit mycket ringa. Internationella undersökningar visar att nysparandet i dylika sparformer brukar vara mycket begränsat. Det vore rimligt att först utvärdera det nuvarande systemet, innan man föreslår förändringar och utvidgningar av detta. Det förefaller vidare osannolikt att den sparmöjlighet som föreslås i propositionen mer än ytterst marginellt skulle kunna bidra till att öka tillgången på riskvilligt kapital i näringslivet. Påståendet i propositionen att denna sparmöjlighet i ej oväsentlig mån kan öka de anställdas inflytande i företaget är minst sagt dåligt underbyggt. om ett sådant inflytande mot förmodan skulle uppkomma, måste man fråga sig vad slags inflytande det då skulle bli frågan om. Rimligtvis kommer inte mer än en del av de anställda att delta i detta sparande. Frågan är då om den förmodade ökningen av inflytandet endast skall begränsas till de anställda som sparar i företagets egna aktier. I själva verket visar all erfarenhet att små aktieposter inte ger något inflytande. Snarare förhåller det sig så att ett spritt aktieägande i en del fall underlättar för ett fåtal innehavare av större aktieposter att utöva ett avgörande inflytande över vissa företag. I likhet med reservanterna i riksgäldsfullmäktige vill vi också påpeka att det i promemorian (liksom i propositionen) inte görs någon seriös analys av de grundläggande frågor som berörs av det nya förslaget, såsom kapitalbildningen i samhället, företagens behov av riskvilligt kapital och hur man skall kunna åstadkomma en demokratisering av ägande och inflytande i näringslivet. Dessa frågor utreds f. n. i den s. k. löntagarfondsutredningen, som väntas bli klar . Förslaget i propositionen måste ses som ett försök att utifrån ett bristfälligt underlag föregripa denna utredning. Socialdemokraterna motsätter sig förslaget i propositionen. De främsta skälen är följande: Förslaget är fördelningspolitiskt orättvist, liksom fallet är med skattesparandet över huvud taget. Detta har främst tre orsaker. En av förmånerna i skattesparandet är att avkastningen på sparandet är skattefri. Denna förmån är endast meningsfull för vissa skattebetalare, nämligen för dem som antingen har överskott eller underskott från kapitalinkomster. Merparten av alia inkomsttagare (har däremot så måttliga kapitalinkomster, att de redan uppnår skattefrihet för dessa genom det s. k. sparavdraget, som är maximerat till . för ensamstående och . Innebörden av detta är att småspararna inte har någon glädje av att avkastningen i skattesparandet är skattefri. En annan orättvisa är att skattefriheten på avkastningen är mera gynnsam för personer med högre inkomster och högre marginalskatter än för personer med lägre inkomster och lägre marginalskatter. Härtill kommer att många människor helt enkelt inte har råd att spara i nämnvärd omfattning i det nuvarande kärva ekonomiska läget. De skattelättnader som erbjuds genom skattesparandet tillfaller således inte de människor som egentligen bäst skulle behöva dem. Som påpekats i den socialdemokratiska motionen 1980/81: 139 i anledning av propositionen 1980/81:39 om stimulans av aktiesparandet, är regeringens sparstimulerande åtgärder nästan helt inriktade på en liten minoritet av aktieägare. Fullt ut kan dessa skattelättnader endast utnyttjas av personer med mycket stora aktieinnehav. Förmånerna kommer således främst en mycket liten grupp synnerligen välbeställda människor till del. Den stora gruppen småsparare, som främst väljer att spara på bank. har däremot ingen glädje av regeringens olika förslag att gynna aktieägandet. Regeringen hävdar i propositionen att det är angeläget att förstärka de anställdas känsla av samhörighet med företaget. Vi menar för vår del att ökad samhörighet med företaget måste förenas med möjligheter till ett reellt inflytande. Detta viktiga krav tillgodoses på intet sätt av några aktiesparfonder. Skattesparandet orsakar betydande kostnader för statsbudgeten utan att några garantier skapats för att ett verkligt ny sparande kommer till stånd. Risken är att skattesubventionerna huvudsakligen kommer personer till del som antingen flyttar över befintliga sparmedel till det nya systemet eller som även utan de nya förmånerna skulle ha genererat ett nysparande. Det är därför fullt möjligt att reformen leder till ett minskat sparande i samhället, nämligen om det egentliga nysparandet är mindre än det negativa sparande som uppkommer i statsbudgeten. I propositionen görs det häpnadsväckande påståendet att detta egentligen inte spelar någon roll. Om detta verkligen är regeringens uppfattning, så innebär det en klar åsiktsförskjutning. När skattesparandet introducerades, hävdade man nämligen från regeringens sida att ett viktigt motiv var just att öka nysparandet, påstås i stället att det väsentliga är att systemet bidrar till att ge ett tillskott av riskkapital. Om detta, numera, är det främsta motivet, så finns det förvisso för samhället billigare metoder att öka utbudet av riskvilligt kapital än att göra det till priset av dels ett minskat totalt sparande i samhällsekonomin, dels ett ökat budgetunderskott. Regeringens olika åtgärder för att stimulera aktiesparandet leder till att samhällets sparstöd blir alltmer komplicerat. För många människor torde det bli svårt att orientera sig i av olika typer av skattesubventionerade sparformer. De som drar mest nytta av att systemet är så pass komplicerat torde i allmänhet vara människor med god ekonomi, goda förbindelser och goda möjligheter att inhämta nödvändig information. Ett av de motiv som anges för det nya förslaget är att det ursprungliga skattefondsystemet uppges ha en negativ inverkan på aktieägarföreningar i företag, dvs. föreningar för anställda som köper aktier i det egna företaget. Det är möjligt att en sådan effekt kan ha uppkommit och det visar vilka problem som uppstår med den typ av selektiva sparstimulanser som skattesparandet utgör. Det är dock ingen lösning på problemet att utsträcka skattesparandet till att även omfatta aktiesparande för anställda i det egna företaget. Nya skevheter och orättvisor kommer då i stället att uppkomma gentemot andra sparformer som inte omfattas av skattesparandet. Krav har redan rests att även andra sparformer skall åtnjuta särskilda skattesubventioner. Vi avvisar regeringens förslag om aktiesparfonder. Vi vill i stället peka på den alternativa form av sparstimulanser som tidigare presenterats i den socialdemokratiska partimotionen 1980/81:71. 1 denna föreslås att det s. k. sparavdraget görs om till en allmän skattereduktion och att omfattningen av dessa sparstimulanser görs mera omfattande än vad som f. n. är fallet. Det föreslagna systemet är enkelt och överskådligt. Det kommer alla sparformer till del. Det är fördelningspolitiskt rättvist och har tyngdpunkten förlagd så att den stora gruppen av småsparare gynnas. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att beslutar avslå propositionen 1980/81: 45. () () () () () () () PER () BO () () () ()