mot · G302146 · 1980-01-10 00:00:00 — Motion 1979/80:146 av om u-landsbiståndets inriktning på barn Världen är ung . Det finns fler barn i världen än det någonsin funnits: 1,5 miljarder är . De utgör mer än en tredjedel av världens befolkning. Två tredjedelar av alla dessa barn lever i . Omkring 500 miljoner barn hotas av svält, hälften av dessa lider redan av den. Antalet barn som går i skolan ökar, men antalet som inte får gå i skolan och inte kan läsa ökar mera - mest bland flickorna. Detta är fakta om barn . Högt ovanför dessa fakta välver sig som en vacker regnbåge: FN:s deklaration om barnens rättigheter. Den antogs 1959, och där bekräftas i tio grundsatser allt det som varje barn överallt borde ha rätt till. Mat, bostad, undervisning, sjukvård. Skydd mot vanvård, grymhet och exploatering. Särskild hjälp åt barn som är fysiskt eller mentalt handikappade. Barnen skall vara de första som får hjälp i nödsituationer. Barnen skall fostras i och till förståelse och tolerans. För att få dessa vackra principer något närmare verkligheten har proklamerat det förgångna 1979 som FN:s barnår. Vad som har hänt under det året har i stort sett varit att världens nationella regeringar och internationella organisationer fått sin uppmärksamhet fäst på barnens behov mer . En del nya organ har skapats i olika länder för att också i fortsättningen se till att barn behandlas bättre än förut och får en större del av landets tillgångar och omsorg. Med anledning av detta vill jag föreslå att det svenska u-landsbiståndet och vårt arbete på att förnya FN:s biståndspolitik inriktas på barnens behov i högre grad . Några synpunkter på hur u-landsbistånd kan bli barninriktat är bl. a. följande: Barn i hänger ihop med sina familjer och deras villkor ännu mer än i våra länder. Bästa sättet att hjälpa dem är normalt att hjälpa deras mödrar. Barn i har vanligen arbete i den mån något arbete alls finns att få. Våra svenska idéer om barnarbete måste i viss mån modifieras. Men det finns också hårda och exploaterande former av barnarbete som vi måste ta avstånd från. Att införa nya hjälpformer i ett traditionellt samhälle påverkar alltid även dem som inte blir hjälpta, och man måste beakta det också. Att dela ut livsmedel kan vara att hjälpa svarta börsen eller pressa priserna för landets Medborgare i blir ofta chockerade och förolämpade av vårt sätt att använda svältande barn i vår propaganda. Vi måste komma ihåg att behandla också dessa u-landsmänniskor som jämlikar och respektera dem. och arbetar traditionellt med stark inriktning på kvinnorna, när det gäller u-hjälp, och lyckas ibland få in detta synsätt i FN:s arbete, så inte minst vid i . Det som kommer mödrarna till godo kommer också barnen till del, och det finns alltså all anledning att fortsätta vårt arbete i denna riktning. Men det finns också barn utan föräldrar, barn som blivit ensamma till följd av flykt, emigration, krigshandlingar, svältkatastrofer och andra olyckor. I vissa länder räknas sådana barn i tusental. Det är viktigt att svenskt bistånd tar på allvar sådana barns problem och med stor beredvillighet sätter sig in i och stöder de rehabiliteringsprogram som länderna själva vill sätta i gång. Massadoption är i allmänhet en lösning som länderna i fråga allvarligt motsätter sig. Det är vår sak att lyssna noga på hur varje land självt vill ta hand om sina barn och hjälpa det med detta. Barn är inte en olycka, de är varje lands största rikedom, och den grundsatsen måste även vi som hjälpare arbeta efter. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som ovan anförts om barnens roll i biståndsverksamheten.