mot · G3021941 · 1980-03-26 00:00:00 — Motion 1979/80:1941 med anledning av proposition 1979/80:96 med förslag till ny utlänningslag, m. m. Flyktingfrågor blandas i den svenska debatten ofta samman med invandringspolitiken. Invandringen reglerar vi själva. förekommer ingen arbetskraftsinvandring från länder utanför . Flyktingpolitiken regleras av internationella konventioner. Vi har åtagit oss att ge människor som flyr undan förföljelse en om de kommer till . Därför kan inte flyktingpolitiken välja mellan olika grupper. De som knackar på vår dörr har förtur. Det förslag till ny utlänningslag regeringen nu framlagt har starka brister. Det tar inte hänsyn till behovet av harmonisering med nordisk lagstiftning. Det är krångligt och oklart. Det innebär mycket små förändringar i förhållande till tidigare lagstiftning. På en rad punkter brister förslaget i vad gäller rättssäkerheten för flyktingar: o flyktingbegrepp inskränks i den svenska lagen, o Regeringen ges fortsatt möjlighet att med hjälp av bestämmelsen om särskilda skäl fatta beslut om särbehandling av en hel folkgrupp som skett med kristna assyrier från , o Regeringen föreslår att krav på uppehållstillstånd före inresa skall införas. Någon möjlighet för utlänning att överklaga beslutet ges ej. o Regeringen föreslår en möjlighet att begränsa uppehållstillstånd till viss ort. Detta strider mot den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter. o Regeringen inför - vilket är bra - en möjlighet till flyktingförklaring. En utlänning med permanent uppehållstillstånd skall dock inte kunna få flyktingförklaring trots att förhållandena i hemlandet förändrats under vistelsen i . o skall även i fortsättningen kunna pröva om flyktingens påstående om politiska förföljelser är uppenbart oriktigt. Detta trots att erfarenheterna visar att en flykting från en polisstat ofta inte har förtroende för polisen. o Rättssäkerheten vid gränsen sätts lägre för B-flyktingar än för Aflyktingar. o Flyktingar får inte rätt till juridiskt ombud när hans/hennes fall prövas av polisen och invandrarverket vid gränsen, o Regeringen säger uttryckligen att assyrier inte skall få sina påståenden om flyktingskap individuellt behandlade, o När en utlänning berövas friheten i samband med avvisningsärende kommer beslutet inte att kunna överklagas, o Den s. k. återbrytningsrätten tas bort, vilket minskar rättstryggheten för flyktingar. Starka skäl talar för att regeringens förslag till ny utlänningslag avslås av och att regeringen efter kontakter med andra nordiska länder får i uppdrag att återkomma med ett nytt förslag. I svenska högtidstal beskrivs ibland vår flyktingpolitik som liberal och humanitär. Det är en i huvudsak falsk beskrivning. Den första svenska utlänningslagen - 1927 - tillkom med rent rasistiska motiv. Den gången användes ryska judar som skäl för skärpningen. Den svenska hållningen gentemot judiska flyktingar före och under tillhör de mörka kapitlen i modern svensk historia. När efter kriget gick igenom flyktingpolitiken kunde man följa hundratals flyktingöden från avvisningen vid den svenska gränsen till självmord, fångenskap eller död i koncentrationsläger. Efter kriget dömdes en av de ansvariga för flyktingärendena som spion för Nazityskland. Efter kriget kom baltutlämningen . Skandalerna kring visade på allvarliga brister i rättssäkerheten för flyktingar. Det finns bra inslag i svensk flyktingpolitik men som helhet har den aldrig varit humanitär, aldrig liberal. Den har varit inriktad på att skydda svenskarna - inte att ge flyktingar skydd. Svensk flyktingpolitik ställs sannolikt inför en ny situation. I högre grad än tidigare kommer vi att möta ett tryck från stora flyktinggrupper, kanske minoriteter, som funnit förhållandena i sina hemländer olidliga. En sådan situation kommer att kräva stora resurser och möjligheter för snabb och rättssäker behandling av flyktingärenden. Det lagförslag som läggs innebär tämligen begränsade förändringar i förhållande till lag och löser knappast några grundläggande problem. Lagen läggs fram trots att utlänningslagkommittén har viktiga arbetsuppgifter kvar, t. ex. formerna för verkställighet av avvisningsbeslut. Inom flera nordiska länder pågår lagstiftningsarbete vad gäller flyktinglagstiftningen. Det hade varit ytterst angeläget att avvakta och åstadkomma en harmonisering av den svenska lagstiftningen med övriga nordiska länders. Så har tyvärr inte skett. Den lag som skall ersättas, utlänningslag, har kritiserats för bl. a. bristande klarhet, överskådlighet och teknisk kvalitet. Detta är speciellt allvarligt när det gäller en utlänningslag. Mot denna bakgrund måste man ställa höga krav på klarhet, överskådlighet och lättfattlighet hos det nya lagförslaget. I förslaget finns dock brister, som borde kunna i stor utsträckning botas genom ytterligare överarbetning. Följande exempel skall ges. Synnerliga skäl förekommer i 3 § 1 st., 38 § 2 st. och 80 §. Särskilda skäl förekommer bland annat i 5,6,11 och 17 §§ 2 st., samt i 23,39 och 79 §§ 2 st. Detta synes innebära ovanligt mycket lagstiftning genom förarbeten. Se till exempel propositionen s. 141 där beträffande uttryckets innebörd i 23 § endast en enkel hänvisning sker till propositionen 1975/76:18! Åtskilliga av dessa uttryck borde kunna skrivas i klartext, om ansträngning görs. Hänvisningar från paragraf till paragraf förekommer på åtskilliga ställen. Andra hänvisningar är krångliga i överkant. Se exempelvis 52 § 2 st., som först hänvisar till 36 §, vilken i sin tur hänvisar till 32, 33 och 34 §§, vilka därefter hänvisar till 30 och 36 §§, resp. 28 och 29 §§ resp. 33 § samt vidare i slutet av 52 § 2 st. hänvisning till 30 § via 37 §. Det finns oklarheter. I 13 § talas till exempel om hurusom tidsbegränsat uppehållstillstånd ej ger rätt till inresa, om inte detta har angetts särskilt i tillståndet. Detta svarar mot 10 § i gällande rätt. Denna paragraf har emellertid av invandrarverket tagits till intäkt för en av många ifrågasatt praxis att ge återinresetillstånd med undantag endast för vederbörandes hemland. 13 § i dess föreslagna lydelse löser således icke problemet om lagligheten i sådant undantag. 37 § första raden talar om att polismyndighet har avvisat en utlänning. Detta kan lätt missuppfattas därhän, att verkställighet redan skall ha skett, särskilt om det hela läses av utlänningar och deras rådgivare. Det vore bättre och klarare att skriva beslutat avvisa. Sammanfattningsvis talar en rad skäl för att regeringens proposition om ny utlänningslag bör avslås och att uppdrar åt regeringen att efter överarbetning och samordning med lagstiftningsarbetet i övriga nordiska länder återkomma med ett nytt förslag. Rätten till asyl (3 §) I propositionen anges sorn ett syfte att införliva flyktingbegrepp i den svenska lagstiftningen. Det är angeläget att så sker. 1 lagförslaget 3 § 3 st. sker dock en inskränkning i flyktingkonventionens definition av begreppet förföljelse. Särskilt mot bakgrunden av regeringens vilja att nu i svensk lagtext ansluta sig till Genévekonvention finns ingen anledning att göra den inskränkning som detta stycke innebär. Det bör utgå. Särskilda skäl (6 §) 2 § 2 st. i gällande utlänningslag stadgar om det som brukar kallas B-flyktingar: Denna typ av flyktingar ägnas nu 6 § i lagförslaget. Tanken är att en utlänning som inte är flykting i den strikta mening anger men som p. g. a. de politiska förhållandena i sitt hemland kan åberopa tungt vägande skäl för att inte vilja återvända skall få rätt att stanna i - om inte särskilda skäl talar däremot. Vad dessa särskilda skäl innebär anges inte i propositionen. I propositionen 1975/76:18 definieras dock de särskilda skälen som störningar på svensk arbets- eller bostadsmarknad. De särskilda skälen har bara tillämpats en gång i svensk flyktinghistoria när det gäller kristna assyrier/syrianer från . beslöt regeringen att de assyrier som fanns i landet skulle få stanna - som B-flyktingar. De som kom efter denna dag skulle visserligen betraktas som B-flyktingar - men ändå av särskilda skäl inte få stanna. Detta beslut innebär att en flykting som kom före fick stanna, den som kom den 12 avvisades - trots att ingenting förändrats vad gäller graden av förföljelse. Teoretiskt sett kan två flyktingar komma till gräns och ha exakt samma bakgrund. Ändå blir den ene avvisad och den andre släpps in. Förföljelserna av assyrierna är av sådan art att många borde betraktas som flyktingar i mening. Assyrierna särbehandlas genom att de inte får undervisning i sitt eget språk och sin egen kultur, de måste göra speciell värnplikt och måste ha religionstillhörigheten inskriven i legitimationshandlingarna. Förföljelser som utövas av enskilda muslimska grupper har tilltagit. Cypernkrisen och den muslimska väckelse som sveper över har gjort de kristna assyriernas situation i ytterligt utsatt. Nästan varje assyrier som kommer till har i den nära familjekretsen erfarenhet av mord, misshandel, rån eller våldtäkt. Att förföljelserna ime utövas av regimen utan av en enskild grupp förändrar- enligt - inte situationen så länge staten inte kan, eller vidtar åtgärder för att, försvara den utsatta folkgruppen. Att en del assyrier har kunnat undkomma förföljelse genom att fly till förändrar heller inte förföljelsernas art. Trots detta förvägras assyrierna - genom regeringens beslut om att tillämpa de särskilda skälen - rätten till individuell prövning. I propositionen på s. 51 anges detta klart: Jag vill i detta sammanhang erinra om, att de utlänningar det här är fråga om kan vägras rätt att vistas i när det föreligger särskilda skäl. Har regeringen i fråga om en viss grupp av sådana utlänningar funnit skäl att tillämpa den nämnda undantagsbestämmelsen, är detta ett förhållande som polismyndigheterna bör få beakta vid bedömningen av frågan om de åbropade omständigheterna kan lämnas utan avseende. Detta torde också ha skett. I klartext innebär detta att en assyrier med klara A-flyktingskäl ändå knappast får sitt fall prövat av invandrarverket och regeringen. Det är mot denna bakgrund förståeligt att många assyrier valt att ta sig in i landet och hålla sig dolda som krävs för en rättssäker behandling. Ingen har krävt att a 11 a assyrier skall betraktas som konventionsflyktingar. Enligt min uppfattning är många assyrier konventionsflyktingar, andra B-flyktingar medan en del inte är berättigade till inresa i . sker dock ingen individuell prövning alls. Om en person är flykting enligt mening har situationen i ingen betydelse för rätten till inresa. Den som vill undvika en koncentration av assyrier till t. ex. bör dock inse att så länge folkgruppen är utsatt för en diskriminerande särbehandling torde det vara svårt att skapa den trygghet för dem i det svenska samhället som krävs för en frivillig utflyttning till andra orter. Regeringens möjligheter att tillämpa de särskilda skälen bör enligt min mening inskränkas. Att av arbetsmarknadsskäl tilllämpa dem så att en hel folkgrupp drabbas och dess medlemmar berövas rättssäkerhet vid gräns kan inte vara rimligt. kan det finnas situationer där vitala svenska intressen kräver att också flyktinginvandring begränsas. Det kan gälla i en krigssituation där den svenska folkförsörjningen hotas och möjligheter att stå emot ett fientligt anfall försvagas. De särskilda skälen bör dock inskränkas till att gälla sådana situationer. Detta bör klargöra i ett uttalande. Uppehållstillstånd före inresa (10 §) Regeringen föreslår nu att uppehållstillstånd endast skall kunna beviljas före inresa till . Undantag måste dock göras för en rad grupper: politiska flyktingar, B-flyktingar. återföreningsfall, krigsvägrare etc. Det är mot denna bakgrund knappast sannolikt att bestämmelsen i den utsträckning som anges i propositionen kommer att förkorta handläggningstiderna. Skulle förslaget om krav på uppehållstillstånd före inresa accepteras uppstår dock behov av besvärsrätt, något som inte föreslås i propositionen. En utlänning som ansöker om uppehållstillstånd och t. ex. anger släktanknytningsskäl, men får sin ansökan avslagen, måste rimligen ha rätt att överklaga detta beslut - trots att utlänningen inte befinner sig i . Överklagningsrätt är nödvändig för att förstärka rättssäkerheten. Uppehållstillstånd (13 §) I förslagets 13 § sägs att ett uppehållstillstånd får "begränsas till att gälla uppehåll endast inom en viss del av riket. Denna begränsning torde strida mot den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter (4:e tilläggsprotokollet, artikel 2 mom. 3, jämfört med artikel 14 i konventionen), där det stadgas att som enda inskränkningen i rätten att välja bostadsort gäller rikets säkerhet och att denna inskränkning inte får tillämpas på ett diskriminerande sätt. I 27 § finns tillräckliga bestämmelser för inskränkningar av säkerhetsskäl. Bestämmelsen bör utgå. Flyktingförklaring (16 §) Det är positivt att en flyktingförklaring nu införs. Detta ökar flyktingarnas trygghet. En onödig inskränkning har dock gjorts: Varför skall inte en flykting som redan har permanent uppehållstillstånd inte kunna få flyktingförklaring, om förhållandena i hans eller hennes hemland förändras? Något skäl till detta anges ej. Jag föreslår att en sådan möjlighet öppnas genom att efter orden efter inresan inskjuts eller när anledning eljest förekommer. Anvisning och underställning (33-37 §§) Den känsligaste punkten i hela rättssystemet för flyktingen är situationen vid gränsen. Sker ett misstag så att en politisk flykting avvisas vid gränsen och sänds tillbaka, går detta ofta inte att reparera. Särskild omsorg måste därför läggas ner för att trygga flyktingens rättssäkerhet, när denne vid gränsen ansöker om att få komma in i landet av politiska skäl. Enligt 33 § kan polismyndighet besluta avvisa en utlänning som uppger sig vara politisk flykting om utlänningens påstående är uppenbart oriktigt". Att polisen utnyttjar denna möjlighet är den största risk en flykting löper. Det har också visat sig svårt att enas om tolkningen av begreppet "uppenbart oriktigt. Olika polisdistrikt tillämpar olika praxis. Den svenska polisen är hederlig och följer gällande lagar. Många flyktingar kommer dock från polisstater, där polisen är korrumperad eller hantlangare åt en förtryckande regim. Flyktingens information om svenska förhållanden är ofta dålig. Risken är därför stor att en flykting, ställd inför en svensk polismyndighet, inte vågar berätta om sina reella skäl till flyktingskapet. Detta talar starkt för att bedömningen av politiskt flyktingskap bör överföras på en icke-polisiär myndighet - invandrarverket eller länsrätterna. I 34 § stadgas att en B-flykting kan avvisas om de skäl som flyktingen åberopar kan lämnas utan avseende. Detta innebär att en B-flykting vid gränsen har en svagare ställning än en konventionsflykting. Någon anledning att göra en sådan skillnad finns inte. Starka rättssäkerhetsskäl talar för att Aoch B-flyktingar i detta avseende behandlas lika. 34 § bör därför utgå och flyktingdefinitionen i paragrafen inarbetas i 33 §. Om polismyndighet beslutar att avvisa en flykting på grund av att polisen bedömer flyktingens påstående som uppenbart oriktigt, skall detta beslut underställas invandrarverket för prövning. Detta är en förbättring. finns en betydande risk att den prövning invandrarverket gör - via telefon eller telex - inte bara kommer att avse om flyktingens påstående är uppenbart oriktigt, utan att det sker en materiell prövning. Det har funnits en tendens att invandrarverket i inhibitionsärenden givit sig in på en materiell prövning som underminerat hela flyktingskyddet, som ju består av rätt till fullständig flyktingskapsutredning inne i landet, partsinsyn och partskommunikation, tillgång till juridiskt biträde och rätt till överklagande. Det är vid underställning också polisen som lägger fram ärendet - ofta muntligt - för invandrarverket. Det vore omänskligt om inte presentationen påverkades av den uppfattning som vederbörande polisman kommit fram till. Situationen vid gränsen kan vara avgörande för en flyktings framtid, kanske för hans liv. Ett minimikrav är att flyktingen i denna situation har rätt till juridiskt biträde. Avvisning av den som uppger sig vara politisk flykting bör inte få ske utan att flyktingen har haft möjlighet att överlägga med och företrädas av rättsbildat biträde. Den underställningsskyldighet som anges i 37 § är också försedd med två undantag: Det ena gäller om flyktingen undertecknar nöjdförklaring. Detta är dock inte tillfredsställande. En flykting som kommer till gräns, ofta uttröttad efter en lång resa och i dåligt psykiskt skick, bör inte kunna avvisas efter att ha undertecknat en nöjdförklaring, om inte flyktingen haft tillfälle att överlägga med juridiskt ombud. Det andra undantaget gäller om flyktingen tilhör en grupp, om vilken regeringen beslutat att tillämpa de särskilda skälen i utlänningslagens 16 8. Detta har som bekant endast skett när det gäller kristna assyrier från . I propositionen sägs klart ut (s. 51) att assyrierna skall vara undantagna från den förstärkning av flyktingskyddet som underställningsskyldigheten enligt 37 § innebär. Därmed förvägras assyrierna individuell prövning, och särbehandlingen understryks ytterligare. Förvarstagande (52 §) hade i sitt betänkande ett ganska extremt förslag om förvarstagande av utlänning i vissa avvisningssituationer utan besvärsrätt. Lyckligtvis reagerade de humanitärt inriktade remissinstanserna med kraft mot förslaget, och även departementschefen har i propositionen beskrivit denna kritik som välgrundad. Emellertid finns det anledning till tveksamhet, om man studerar propositionens föreslagna frihetsberövande i 52 § 2 st. och jämför den med regel om klagan över beslut om förvar i 67 § och begränsningen av klagorätt i 68 §. Som synes är 52 § inte innefattad bland de paragrafer som innehåller beslut om förvar över vilka man får föra talan! Lagrummet bör ändras så att det blir helt klart att besvärsrätt i enlighet med de två viktiga konventionerna om mänskliga rättigheter införs. Återbrytning (72 §) har regeringen kunnat pröva samma fall. Denna rätt till s. k. återbrytning föreslås nu avskaffad. Regeringen följer därmed utlänningslagkommitténs förslag. Kommitténs motivering var dock inte övertygande. Av 270 undersökta ärenden-motsvarande 193 individer-har 41 personer ansökt om återbrytning två gånger, 10 personer har ansökt , fem har ansökt fyra gånger och i ett fall har sex ansökningar inlämnats. I 68 ärenden har ansökningarna bifallits, vilket motsvarar av antalet berörda personer. I 57 av de 193 fallen har återbrytning begärts mer än en gång. Majoriteten har således fogat sig i regeringens beslut. Självfallet kan missbruk av återbrytningsrätten förekomma. Men det relativt stora antalet fall där regeringen upphävt tidigare beslut tyder dock på att återbrytningen spelar en viktig roll för att trygga rättssäkerheten. I de 68 fall där återbrytningen lett till att flyktingen fått stanna hade sannolikt annars flyktingen förpassats. Flyktingärenden är unika: de beslut som fattas är livsavgörande. De människor som berörs är inte förtrogna med det svenska samhället och med svensk rättspraxis. Ofta kommer avgörande fakta inte fram förrän på ett sent stadium. I en radiointervju för sedan () svarade invandrarminister på frågan om massmedias behandling av ett enskilt flyktingärende kan ha betydelse för regeringens beslut: Ja, det kan naturligtvis ha betydelse i så måtto att man kan få fram nya fakta som inte tidigare var kända och det är ju just på sådana nya sakskäl som vi kan göra en omprövning. Vi har ju ingen möjlighet att göra en omprövning på andra skäl än nya sakskäl. Och där tror jag nog ibland att massmedias bevakning har kunnat hjälpa till att få fram sådana. är den yttersta rättssäkerhetsgarantin. Det bör inte avskaffas. Med hänvisning till vad som ovan anförts yrkas 1. att avslår propositionen 1979/80:96, 2. om yrkandet under 1. ej skulle vinna bifall att beslutar a) att 3 § 3 st. utgår, b) att uttala att de särskilda skäl som anges i 6 § endast bör få tillämpas då den svenska folkförsörjningen är hotad. c) att beslut om vägrat uppehållstillstånd alltid skall kunna överklagas, d) att föreskriften i 13 § att uppehållstillstånd begränsas till viss ort utgår, e) att i 16 § möjlighet för flykting med permanent uppehållstillstånd att få flyktingförklaring öppnas, f) att 34 § utgår och att flyktingdefinitionen i 34 § inarbetas i 33 §, g) att polisens rätt att avgöra ifall en politisk flyktings påståenden är "uppenbart oriktiga" överförs till annan myndighet, h) att en person som uppger sig vara politisk flykting får rätt till juridiskt biträde när frågan om avvisning prövas, i) att de föreslagna frihetsberövandena i 52 § skall kunna överklagas, k) att 72 § utgår.