mot · G3021453 · 1980-01-25 00:00:00 — av m. fl. om regionala orättvisor beträffande kostnaderna för drivmedel och olja De höga oljepriserna medför stora ekonomiska påfrestningar både på samhällssektorn och den enskilde medborgaren. De regioner som drabbas hårdast ekonomiskt är landets glesbygder, och då speciellt de norrländska. I glesbygderna finns de stora avstånden till arbetsplatser, servicecentra och andra former av samhällsaktiviteter, vilket medför dryga resekostnader för människorna i området. I mycket stor utsträckning är också de boende inom dessa områden helt hänvisade till bilen som transportmedel, eftersom det saknas kollektiva färdmedel. Höjda skatter och ständigt stigande priser på drivmedel lägger orättvisa ekonomiska bördor på människorna i glesbygderna och bidrar till en ytterligare uttunning av befolkningen i dessa områden. På samma sätt drabbas människorna i dessa områden också av höjda skatter och höjda priser på den olja som används till uppvärmning. Det finns jämförelser över förbrukningen av eldningsolja mellan olika regioner i landet, och dessa visar att en villa i de nordligaste länen - av exakt samma typ och med samma isolering och i övrigt helt jämförbara data i förhållande till ett hus längre söderut i landet - kräver högre oljeförbrukning för sin uppvärmning. Med dessa fakta som grund bör det också stå klart för alla att det är en orättvisa mot de människor som bor i de norrländska glesbygderna och har en generellt sett högre oljeförbrukning per kvadratmeter uppvärmd bostadsyta att de också måste betala ett högre pris för eldningsoljan än man måste göra i de centrala delarna av landet. Regional rättvisa är ett honnörsord i den politiska debatten, men ansvaret vilar tungt på regering och riksdag för att talet om den regionala rättvisan inte bara stannar vid tomma ord utan får en reell innebörd. Det ojämlika förhållande som länge rått och fortfarande råder då det gäller kostnader för nödvändiga kommunikationer och för uppvärmningen av bostäder är en form av regional orättvisa som bör undanröjas. En differentiering av olika skatter och avdragsmöjligheter när det gäller resor till arbetet är instrument som kan användas i detta syfte, men även andra åtgärder är tänkbara. Det viktiga i sammanhanget är att man verkligen strävar efter att nå jämlika regionala villkor för kommunikationer och boende, och att det inte stannar bara vid en gest. I debatten i detta ämne har tidigare diskuterats olika förslag till lösningar. I trafikpolitiska utredningen framfördes även tankar på en sänkning av skatten på bensin med i det inre stödområdet och med i det allmänna Förslag har även väckts om att man skulle kompensera glesbygdernas bilister genom att sänka bilskatten med , och det har anförts att avdragen för resor till och från arbetet i självdeklarationen innebar en regionalt verkande utjämning. Dessa åtgärder är var för sig helt otillräckliga som kompensation, bl. a. av det skälet att bilen, förutom att vara ett nödvändigt färdmedel till och från arbetet, också är nödvändig för inköp till hushållet, besök i tätort för olika former av samhällsservice och för mänskligt umgänge och kulturellt utbyte. Ett samlat grepp på hela problemet med verksamma politiska åtgärder är en absolut nödvändighet. Med stöd av det anförda hemställs att i skrivelse till regeringen begär skyndsamma åtgärder för att utjämna de regionala orättvisor som råder då det gäller fördelningen av kostnaderna för drivmedel till motorfordon och oljeförbrukningen för uppvärmning av bostäder. () () ()