mot · G3021760 · 1980-01-25 00:00:00 — Därför bör ett forsknings- och utvecklingsarbete sättas i gång för att förbättra såväl emballage som hanteringsförfarande. föreslog (SOU 1974: 44) bl. a. att Systembolaget skulle införa pant på samtliga förpackningar för vin och sprit och därmed också återta alla sådana förpackningar. Något initiativ i anledning av utredningens förslag har inte tagits. Omkring 100 miljoner flaskor, som används till vin och sprit, är engångsemballage. Det innebär att hälften av Systembolagets försäljning av vin och sprit sker i engångsförpackningar. Detta är från resurs- och miljösynpunkt oacceptabelt. Vi kräver att regeringen låter utreda möjligheterna av en successiv övergång till användning av endast returförpackningar för öl och läskedrycker samt beslutar att Systembolaget skall ta pant på alla vin- och spritförpackningar och därmed återta alla sådana förpackningar. Våtmarker är den samlande beteckningen för myrar, kärr, mossar, träsk, sumpmarker, flyt, strandängar m. m. Våtmarkerna är en natur resurs av stort vetenskapligt, kulturellt, rekreativt och ekonomiskt värde. Våtmarksmiljöerna är oftast biologiskt högproduktiva delar av landskapet. Genom dem garanteras en uthålligare och jämnare vattenföring i vattendragen. Våtmarkerna är som regel värdefulla viltmiljöer och har vanligtvis rikt växt- och djurliv. De grunda vattnen svarar ofta för stor produktion av fisk. Många av människans verksamheter har inneburit bestående ingrepp i våtmarkerna. Torrläggning eller dränering för uppodling eller skogsodling har påverkat stora arealer värdefull våtmark. Genom dikningsföretag i våtmarker har stora arealer påverkats. 1970 var dikeslängden . var motsvarande längd , vilket innebär att 29 000 ha påverkas. Anspråk på mark för odling av s. k. energiskog kan också utgöra ett hot mot våtmarkerna. Våtmarkerna har ofta använts som soptippar. Genom oplanerade ingrepp har betydande våtmarksområden ödelagts. Hotet mot våtmarkerna är också ett internationellt problem. beslöt därför om en våtmarkskampanj . Genom kampanjen ville man öka förståelsen för våtmarkernas betydelse. undertecknade en internationell överenskommelse för skydd av våtmarker. Genom den har vi förbundit oss att genomföra särskilda åtgärder till skydd för våtmarkerna. I den särskilda lista som presenteras finns bl. a. och upptagna. Vår miljömotion 1978/79 I vår miljömotion till 1978/(mot. 1978/79: 1990) krävde vi bl. a. att naturvårdskommittén skulle ges i uppdrag att föreslå åtgärder för att förbättra skyddet av våtmarkerna. I betänkandet Joli 1978/79 instämde jordbruksutskottet i vår uppfattning att gällande rättsregler endast ger begränsade möjligheter att hävda allmänna intressen vid prövningen av diknings- och andra markavvattningsföretag. Utskottet anförde vidare att prövning av i vad mån rättsreglerna gav utrymme för det förstärkta skydd av våtmarkerna som framstod som nödvändigt borde ske i samband med regeringens kommande överväganden rörande den inventerings- och utredningsverksamhet som har anknytning till våtmarksfrågor. instämde i utskottets förslag. Med anledning av motionsförslaget från oss fick i uppdrag att utföra en översiktlig inventering av landets våtmarker. Genom att dröja med att införa bestämmelser som ger tillräckligt skydd för våtmarkerna riskerar man att oersättliga naturvärden kan spolieras. Det är oacceptabelt från miljösynpunkt att vänta på en ny vattenlag, vilken beräknas kunna träda i kraft tidigast . Nödvändiga skyddsbestämmelser måste meddelas omgående. Det är beklagligt att den borgerliga riksdagsmajoriteten avvisat våra förslag till skydd för våtmarkerna. Den borgerliga majoriteten motiverar sitt motstånd mot vårt förslag bl. a. genom att hänvisa till den samrådsskyldighet som gäller för markavvattningsföretag i skogsbruket. Det är dock inte tillräckligt. Vi upprepar därför våra förslag. Vårt förslag till åtgärder Vi föreslår att det i naturvårdslagen införs bestämmelser om tillståndsplikt för markavvattningsåtgärd, när åtgärden avser översilningsmark, strandäng, kärr, mosse eller annan våtmark. Med markavvattning avses i första hand dikning. Men även andra åtgärder såsom årensning, sjösänkning och invallning innefattas i uttrycket markavvattning och omfattas således av tillståndsplikt. Åt uttrycket markavvattning bör ges samma innebörd som uttrycket har i 1 kap. 1 § förslaget till ny vattenlag (SOU 1977: 27). I likhet med vad som enligt 18 § naturvårdslagen gäller i fråga om täkter bör tillståndsprövningen av markavvattningsåtgärd handhas av . Enligt vår bedömning bör länsstyrelserna kunna klara denna uppgift utan tilldelning av ökade resurser. Till ledning för prövning bör särskilda tillåtlighetsregler införas. Som huvudregel bör gälla att en markavvattningsåtgärd som avser ett våtmarksområde inte bör tillåtas, om åtgärden medför olägenhet av större betydelse från naturvårdssynpunkt. Härav följer inte att t. ex. en dikning som bedöms medföra en mindre olägenhet än den angivna skall tillåtas. En avvägning måste här göras mellan det intresse som ligger bakom dikningen och naturvårdsintresset. Framstår det sistnämnda intresset som starkare, får dikningen inte tillåtas. En sådan avvägning bygger på en tillämpning av 3 § naturvårdslagen, enligt vilken en myndighet vid prövning av en naturvårdsfråga skall ta tillbörlig hänsyn till övriga allmänna och enskilda intressen som berörs av frågan. Även om en markavvattningsåtgärd bedöms medföra olägenhet av större betydelse från naturvårdssynpunkt, bör tillstånd i vissa fall kunna medges. I likhet med vad som gäller enligt 2 kap. 3 § vattenlagen och 6 § miljöskyddslagen för vattenbyggnadsföretag resp. miljöfarlig verksamhet bör markavvattningsåtgärd få tillåtas, om den är av synnerlig betydelse från allmän synpunkt. Härigenom blir det möjligt att genomföra t. ex. en dikning som bedöms vara av särskilt stor betydelse för jord- eller skogsbruket inom viss ort eller från energiförsörjningssynpunkt, trots att inverkan på naturmiljön blir så kraftig att företaget egentligen inte borde tillåtas. Av 1 § tredje stycket naturvårdslagen följer att den som utför en markavvattningsåtgärd är skyldig att vidta de åtgärder som behövs för att begränsa eller motverka skada som markavvattningen kan orsaka. Som en erinran härom bör i anslutning till bestämmelserna om tillståndsplikt för markavvattningsåtgärder i fråga om våtmarker tas in en bestämmelse enligt vilken får förena tillstånd till markavvattning med de föreskrifter som behövs för att begränsa eller motverka skada på naturmiljön. De av oss nu föreslagna bestämmelserna om tillståndsplikt för markavvattningsåtgärder bör tas in i naturvårdslagen som en ny paragraf med beteckningen 18 a §. Som en konsekvens härav måste en mindre justering göras i 20 § första stycket. För att den föreslagna tillståndsplikten skall iakttas måste införas en möjlighet att bestraffa den som bryter mot tillståndsplikten. Detta bör ske genom en ändring av 37 § första stycket 4 naturvårdslagen så att den som vidtar en markavvattningsåtgärd i strid mot 18 a § eller mot föreskrift som är förenad med ett tillstånd i ansvarshänseende likställs med den som enligt nuvarande lydelse utför täkt under motsvarande förhållanden. Ett beslut om införande av obligatorisk förprövning i fråga om avvattning av våtmarker är ett uttryck för uppfattningen att dessa åtgärder i allmänhet medför sådana olägenheter från naturvårdssynpunkt att det måste tillkomma samhället och inte som markägarna att avgöra huruvida en markavvattningsåtgärd av aktuellt slag får komma till stånd. Med hänsyn till att ett förfarande som är generellt tillståndspliktigt regelmässigt anses innebära en ändring i pågående markanvändning får ett beslut i enlighet med vårt förslag anses innefatta också ett ställningstagande till frågan om ersättning till markägare när tillstånd vägras. Detta följer av de ställningstaganden i frågor om ersättning till markägare som gjorde vid behandlingen av propositionen 1972: lil. Då ett vägrat tillstånd således inte utgör hinder i pågående markanvändning, uppkommer inte någon rätt till ersättning för markägaren. Några ersättningsregler har därför inte tagits upp i vårt lagförslag. Den nu föreslagna regleringen som, enligt vad vi tidigare förordat, bör träda i kraft bör ses som en temporär lösning. Slutlig ställning till frågan om utformningen av skyddet för våtmarkerna bör tas när behövliga inventeringar har genomförts och utvärderats. Lämpligt synes vara att frågan tas upp i samband med kommande prövning av förslaget till ny vattenlag. Under förutsättning att våtmarkerna i nya vattenlagen kan beredas ett lika starkt skydd som det av oss nu föreslagna, finns självfallet ingen anledning att pröva de aktuella markavvattningsåtgärderna också enligt naturvårdslagen. Särskilda bestämmelser för samordningen mellan prövningen av markavvattningsåtgärd enligt naturvårdslagen och den prövning av sådan åtgärd som i vissa fall kan ske enligt nu gällande vattenlag torde behöva meddelas bara i ett avseende. När tillstånd vägras enligt naturvårds 1979/80: 1760 lagen, kan sakägare i t. ex. ett planerat dikningsföretag ha åsamkats kostnader för förrättning enligt vattenlagen eller för åtgärd för att tillvarata sin rätt i samband med sådan förrättning. Sådana kostnader bör ersättas av statsverket, men bara om kostnaderna har uppkommit före ikraftträdandet av vårt lagförslag. En ikraftträdandebestämmelse med denna innebörd bör således meddelas. Efter ikraftträdandet finns inte anledning för en markägare att dra på sig kostnader för åtgärd som har samband med en förrättning enligt vattenlagen, innan han fått besked om huruvida den aktuella markavvattningen tillåts av enligt naturvårdslagen. Eventuella ersättningar bör bestridas från det i bilaga 13 till budgetpropositionen 1979/ 80: 100 upptagna anslaget H 5. Det är i enlighet med nu gjorda överväganden som vi har utarbetat ett förslag till lag om ändring i naturvårdslagen (1964: 822) utom 7 § som behandlas i följande avsnitt. Lagförslaget bifogas motionen som bilaga. Naturen är en grundläggande del av vår miljö. Sedan urminnes tid gäller i vårt land förhållandet att naturen skall vara tillgänglig för alla allemansrätten. I detta ligger ett stort värde men också ett stort ansvar, i första hand för den som äger marken att vårda och sköta den på ett sådant sätt att den kan utnyttjas av både nuvarande och kommande generationer. Men det åvilar också den som utnyttjar marken för rekreation och andra ändamål att visa omsorg och hänsyn till naturen. Utgångspunkten för handlandet måste vara ett starkt hänsynstagande till naturresurser och naturmiljö. Ingen har rätt att handla på ett sådant sätt att oersättliga naturvärden förstörs. Därför är det nödvändigt att samhällets inflytande över utnyttjandet av våra naturresurser stärks. Allemansrätten är en urgammal sedvanerätt. Den ger oss rätt att vistas i skog och mark. Den ger oss skyldighet att vara aktsamma i vårt umgänge med naturen. Vid olika tillfällen har allemansrätten attackerats. Allemansrätten är för socialdemokratin av omistligt värde. Vi avvisar alla krav på en uppmjukning av allemansrätten och kommer att ständigt göra allt för att slå vakt om och värna den. Naturvårdslagen trädde i kraft . Lagen ändrades i väsentliga avseenden (prop. 1974: 166). a. ändrades bestäm melserna om strandskyddet så att det numera omfattar land- och vattenområden vid alla stränder som har betydelse för allmänhetens friluftsliv intill från strandlinjen eller när det behövs högst från denna. Vidare infördes allmänt tillståndstvång för täkt av matjord och torv. Ett nytt av markområden infördes, naturvårdsområde. Avsikten är att det skall användas när ändamålet kan uppnås utan att längre gående restriktioner i pågående markanvändning för jord- och skogsbruk skall behöva införas. Ersättning skall inte utgå till markägare när ett område förklaras som naturvårdsområde. Möjligheten att säkerställa mark genom att göra ett område till naturreservat kvarstår. Då utgår ersättning. Vidare beslöts att privata förbudsskyltar, som kan leda till inskränkning i allemansrätten, skulle förbjudas. Kommunernas ställning inom naturvården stärktes, och allemansrätten skrevs in i lagen. Bestämmelser av betydelse på naturvårdsområdet finns också i byggnadslagen, byggnadsstadgan, väglagen, vattenlagen, miljöskyddslagen, skogsvårdslagen och kommunala renhållningslagen. Totalt har omkring 800 000 ha mark avsatts som naturreservat och 615 000 ha som nationalpark. Den möjlighet som avsättande av naturvårdsområde ger för säkerställande av värdefulla markområden har utnyttjats i mycket liten utsträckning. Enligt beslut med anledning av propositionen 1974: 166 skall länsstyrelse kunna förklara ett område som naturvårdsområde, inom vilket särskilda åtgärder behövs för att skydda eller vårda naturmiljön. De inskränkningar som detta kräver skall vara av mindre beskaffenhet. I den mån särskilda åtgärder behövs för att det nödvändiga skyddet skall erhållas, skall markägaren vara skyldig att tåla att sådana åtgärder genomförs utan att markägaren berättigas till ersättning. Som exempel anfördes röjning, renhållning, plantering, anläggning av stigar, rastplatser o. d. Jämfört med naturreservat har institutet naturvårdsområde den fördelen att det inte inkräktar på förvaltningen av den berörda fastigheten. Däremot, framhölls i propositionen, borde institutet naturreservat användas i de fall då skyddet av markområdet krävde mera långtgående föreskrifter eller där pågående markanvändning avsevärt skulle försvåras. Bestämmelser om naturvårdsområde finns intagna i naturvårdslagens 19 §. Enligt redovisning har endast ett fåtal förordnanden av naturvårdsområden gjorts då institutet infördes. Enligt beror detta bl. a. på att markägare hellre accepterar naturreservatsförordnande med möjligheter till ersättning. Från administrativ synpunkt har det därför varit lättare för att arbeta med institutet naturreservat. Vår miljömotion 1978/79 Det är enligt vår mening beklagligt att möjligheten att säkerställa mark genom att förklara ett område som naturvårdsområde inte utnyttjats mer. Det är än mer beklagligt att borgerliga majoritet inte stödde de krav på åtgärder för att förbättra förhållandena som vi förde fram i vår miljömotion (1978/79: 1990) till föregående års . Behovet av att säkra för rekreation, vetenskap och kultur väsentliga markområden är stort. De anslag har till sitt förfogande för att betala de ersättningar som krävs när ett markområde förklaras som naturreservat är begränsade. För kommande budgetår har regeringen föreslagit att anslaget skall minskas . Det blir då än mer nödvändigt att söka säkerställa den för rekreation och friluftsliv nödvändiga marken utan att ersättning utbetalas. I all synnerhet som det i flertalet fall torde vara fullt möjligt att utnyttja ett markområde för t. ex. rekreation utan att normalt jord- och skogsbruk hindras. I sådana fall bör det vara självklart att naturvårdsområdesinstitutet används. Vi upprepar därför våra förslag. Vårt förslag till åtgärder De svårigheter som på grund av enskilda markägares inställning till naturvårdsområdesinstitutet kan uppkomma för länsstyrelserna får inte tas till intäkt för att länsstyrelserna faller undan och i stället väljer att avsätta ett område som naturreservat i fall där detta institut egentligen inte behövs. Det finns anledning att i detta sammanhang påpeka att samtycke från berörda markägare inte utgör en förutsättning för att meddela förordnande om naturvårdsområde. För att inskärpa vikten av att institutet naturreservat inte används när institutet naturvårdsområde lika gärna kan användas behöver 7 § naturvårdslagen enligt vår mening kompletteras med en bestämmelse som innebär att inte får avsätta ett område som naturreservat, om syftet med åtgärden i allt väsentligt kan tillgodoses genom att området i stället förklaras som naturvårdsområde. Vi föreslår sålunda att antar vårt förslag till ändring i 7 § naturvårdslagen. Lydelsen av författningsförslaget framgår av bilaga till denna motion. Men vi föreslår också att som sin mening ger regeringen till känna att den bör meddela sådana rekommendationer och anvisningar till ledning för länsstyrelsernas arbete att ett ytterligare utnyttjande av institutet naturvårdsområde främjas. Anslaget H 7. Anslaget till miljövårdsforskning används företrädesvis till målinriktad miljövårdsforskning. Från anslaget lämnas medel till forskning om luft, vatten, natur, buller, vilt samt miljögifter. har en särskild forskningsnämnd som fördelar anslaget. 1968/69 uppgick anslaget till 15 milj. kr. Innevarande budgetår är anslaget 34,8 milj. kr. För /81 föreslås 38,0 milj. kr. Åtskilliga forskningsprojekt sträcker sig , varför en del av anslaget är intecknat på förhand. Det är emellertid nödvändigt med nya satsningar för att belysa aktuella miljöproblem. Vårt förslag till åtgärder Vi har i denna motion pekat på en rad områden där det är nödvändigt med ökade kunskaper. begär i sin anslagsframställning totalt 39,1 milj. kr. Enligt vår mening är krav väl underbyggda och omfattar projekt som är nödvändiga, om vi skall få de kunskaper vi behöver för att kunna driva en aktiv politik för en bättre livsmiljö. Vi kräver därför att anslaget till miljövårdsforskning räknas upp med . utöver det av regeringen förordade beloppet, dvs. i enlighet med äskande. Därmed skulle anslaget till miljövårdsforskning för /81 uppgå till . Anslaget H 10. Undersökningar av hälso- och miljöfarliga varor Anslaget står till produktkontrollnämndens förfogande för att täcka de kostnader nämnden har för särskilda undersökningar rörande hälsooch miljöfarliga varor. Det viktiga arbete som produktkontrollnämnden bedriver med att klarlägga olika kemiska ämnens skadeverkningar måste fortsätta. Undersökningar pågår bl. a. i fråga om bly, kadmium och bekämpningsmedel. Projekt planeras bl. a. för undersökning och testning av cancerogena och mutagena effekter och riskvärdering. begär att anslaget för /81 skall öka med . till 4,0 milj. kr. Regeringen har föreslagit en anslagsökning med . Vårt förslag till åtgärder Vi kräver att anslaget Undersökningar av hälso- och miljöfarliga varor för /81 utöver regeringens förslag räknas upp med . till 4,0 milj. kr. i enlighet med anslagsäskande. Anslaget H 13. Bidrag till kommunala avloppsreningsverk m. m. Från anslaget utgår bidrag till kommunerna för ny-, till- eller ombyggnad av avloppsreningsverk. T. o. m. /79 har 1 718 milj. kr. lämnats som bidrag ur anslaget. F. n. är väntetiden för bidrag . föreslår att bidragsramen skall höjas till 180 milj. kr. och att 150 milj. kr. skall anvisas för utbetalning . Regeringen föreslår att bidragsramen för /81 skall minskas med 20 milj. kr. till 70 milj. kr. och att utbetalningssumman också skall minskas med 20 milj. kr. till 80 milj. kr. Vårt förslag till åtgärder Statsbidragen till kommunerna för byggande av avloppsreningsverk har stor betydelse från vattenvårdssynpunkt. Vi kan inte acceptera att regeringen genom att kraftigt minska detta anslag motverkar vattenvården. Vi föreslår därför att för /81 statsbidrag till kommunala avloppsreningsverk skall få beviljas med sammanlagt högst , dvs. mer än regeringen föreslagit samt att för /81 till Bidrag till kommunala avloppsreningsverk m. m. skall anvisas ett förslagsanslag av , dvs. mer än vad regeringen föreslagit. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begära att en gift- och kemikommission tillsätts med de uppgifter som anförs i motionen, 2. att hos regeringen begära sådana bestämmelser att kommun ges möjlighet att stoppa skogsbesprutning inom kommunens område, 3. att hos regeringen begära att beslut omgående fattas om lokalisering av central behandlingsanläggning för miljöfarligt avfall samt att ges de resurser som erfordras för uppbyggnaden av anläggningen, 4. att hos regeringen begära att den upptar överläggningar med kommunerna dels om lokalisering av erforderliga mottagningsoch lagringsanläggningar för miljöfarligt avfall, dels om genomförandet av riksdagsbeslut om insamling av miljöfarligt kemiskt avfall, 5. att hos regeringen begära att motionens krav i fråga om a. inrättande av en för den kemiska industrin gemensam skadeståndsfond, b. precisering av begreppet fara i , c. förlängning av preskriptionstiden för miljöbrott till , d. utredning angående tillskapande av ett tillsynsorgan benämnt AB Svensk Miljökontroll, e. övervägande av behovet av lagregler för genomförande av principen om producentens ansvar beaktas i samband med ställningstagande till miljöskyddsutredningens förslag, 6. att hos regeringen begära dels en redovisning av industrins svavelutsläpp åren 19761979, dels en plan över de åtgärder regeringen ämnar vidta för att riksdagsbeslut om en halvering av industrins svavelutsläpp skall genomföras, 7. att hos regeringen begära en plan över de bilaterala kontakter regeringen, med anledning av hemställan vid 1976/ , ämnar ta för att uppnå överenskommelser med andra länder om minskade svavelutsläpp, 8. att hos regeringen begära en tillståndslag för utbyggnad av kolkraftverk, 9. att hos regeringen begära en kartläggning av de utsläpp som kan påverka ozonskiktet och klimatet samt anhålla att regeringen aktivt verkar för att få till stånd en internationell konvention till skydd för ozonskiktet, 10. att hos regeringen begära att den vidtar i motionen föreslagna åtgärder för att öka insamlingen av tidningspapper från hushållen, 11. att hos regeringen begära en utredning om möjligheterna av successiv övergång till användning av endast returförpackningar för öl och läskedrycker, 12. att hos regeringen begära sådana åtgärder att alla vin- och spritförpackningar beläggs med pant och återtas, 13. att anta det i bilaga till denna motion framlagda förslaget till lag om ändring i naturvårdslagen (1964: 822) i fråga om skyddet av våtmarker, 14. att anta det i bilaga till denna motion framlagda förslaget till lag om ändring i naturvårdslagen (1964: 822) i fråga om avsättande av naturvårdsområde, 15. att, mot bakgrund av vad som anförts i motionen, till Miljövårdsforskning (H 7) för /81 anvisa ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt reservationsanslag av , 16. att till Undersökningar av hälso- och miljöfarliga varor (H 10) för /81 anvisa ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt reservationsanslag av , 17. att till Bidrag till kommunala avloppsreningsverk m. m. för /81 anvisa ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt förslagsanslag av . samt att för /81 statsbidrag till kommunala avloppsreningsverk får beviljas med ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt belopp av högst . () () () () LINDAH(L (s) () () Lag om ändring i naturvardslagen (1964: 822) Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 7, 20 och 37 §§ skall ha dels att i lagen skall införas en ny lydelse: Område, som finnes böra särskilt skyddas eller vårdas på grund av sin betydelse för kännedomen om landets natur, sin skönhet eller eljest märkliga beskaffenhet eller emedan området är av väsentlig betydelse för allmänhetens friluftsliv, må av förklaras som naturreservat. naturvårdslagen (1964: 822) nedan angivna lydelse, paragraf, 18 a §, av nedan angivna Område, som finnes böra särskilt skyddas eller vårdas på grund av sin betydelse för kännedomen om landets natur, sin skönhet eller eljest märkliga beskaffenhet eller emedan området är av väsentlig betydelse för allmänhetens friluftsliv, får av förklaras som naturreservat. får inte avsätta ett område till naturreservat, om syftet med åtgärden i allt väsentligt kan tillgodoses genom att området i stället med stöd av 19 § förklaras som naturvårdsområde. Åtgärd för att avvattna översilningsmark, strandäng, kärr, mosse eller annan våtmark får inte utföras utan tillstånd. En sådan åtgärd får inte tillåtas, om den medför olägenhet av större betydelse från naturvårdssynpunkt. Är åtgärden av synnerlig betydelse från allmän synpunkt, får den dock tillåtas utan hinder av vad nu har sagts.