mot · G302310 · 1980-01-17 00:00:00 — av m. fl. om fördelningen av statens anslag till de regionala utvecklingsfonderna De länsvisa utvecklingsfonderna inrättades som organ för samhällets näringspolitiska insatser på regional nivå. Staten och landstingen delar huvudmannskap och finansiellt ansvar för fonderna och deras verksamhet. Utvecklingsfonderna har över lag vunnit brett gehör för sin verksamhet. Behovet av insatser för de mindre och medelstora företagen inom områdena produktutveckling, finansiering, marknadsföring, utbildning etc. har visat sig vara stort, och på många håll där fonderna mer offensivt gått ut med sina tjänster har resursknappheten snabbt blivit ett problem. Inte minst har detta blivit fallet i skogslänen, där angelägenheten om mer offensiva och pådrivande insatser är särskilt uttalad. En av grundorsakerna till att den regionala obalansen består i oförminskad omfattning trots av lokaliseringspolitiska och regionalpolitiska insatser är den skillnad i industriell struktur som råder mellan skogslänen och övriga landet. Helt uppenbart är skogslänen underförsörjda med arbetstillfällen inom expanderande företag och branscher. Övriga landet tenderar därigenom att växa ifrån skogslänen i en allt snabbare takt, som den regionalpolitiska omfördelningen verkar i motsatt riktning. pekar emellertid såväl undersökningar som allmänna iakttagelser mot att regionalpolitiken till betydande grad kommit att förstärka den strukturella obalansen i det att många av de nyskapade arbetstillfällena även de återfinns inom stagnerande verksamheter. som nya arbetstillfällen kunnat skapas i det korta perspektivet, har regionalpolitiken sålunda byggt fast skogslänen ytterligare i en industristruktur med otillräcklig växtkraft. Följden av detta på någon sikt blir självfallet än större anspråk på regionalpolitiskt stöd, och så länge insatserna därvidlag eftersätter tillväxtkravet kommer kretsloppet att fortsätta med något av en stödpolitisk kollaps hotande i förlängningen. Insatserna för skogslänen måste nu sålunda med en helt annan medvetenhet än tidigare inriktas mot att bygga upp tillväxtinriktade industristrukturer. Utvecklingen måste vridas över i sådana banor att tillväxtautomatikens krafter tas i den regionala utjämningens tjänst och inte som tvärtom. I detta arbete kan skogslänens utvecklingsfonder komma att spela en betydelsefull roll under förutsättning att de ges resurser för ett sådant arbete. För utvecklingsfonden i exempelvis har ett handlingsprogram antagits som tilldelar fonden en roll i det långsiktiga strukturbyggandet. Där sägs att fonden utöver insatserna för befintliga företag även skall arbeta upp helt nya branscher, delbranscher och företag. Genom olika slags åtgärder skall fonden ta del i ansvaret för att länet får ett ökat inslag av sådana verksamheter som bedöms höra morgondagen till. Till en sådan successiv inringning och upparbetning av tillväxtföretag knyts sedan de regionalpolitiska stödresurserna, som då verkligen kan ge utbyte på ett annat sätt än . Insatsen utmärks sålunda också av ett regionalt anvsvarstagande för effektiviteten hos den regionalpolitik för vilken staten ensam bör ta ansvaret. Det förefaller, inte minst mot den bakgrunden, naturligt att staten markerar sitt intresse av en bättre regionalpolitik genom att kompensera skogslänens utvecklingsfonder för detta regionalpolitiskt präglade merarbete. Från landstingsssidan har ansvarstagandet för fondernas viktiga roll i det industriella utvecklingsarbetet redan kommit till klart uttryck. I har redan beslutat att mer än fördubbla sitt anslag till utvecklingsfonden . Liknande höjningar har skett i andra skogslän. Följden blir då emellertid att statens andel i finansieringen snabbt sjunker, varvid den sitautionen inträder att staten tar minst ansvar, där åtgärdsbehovet är som störst, och där insatserna dessutom sker till förmån för ett politiskt omsorgsfält där staten ensam bär ansvaret, nämligen för regionalpolitiken. Tendenser i denna riktning har för övrigt kunnat förmärkas under hela den senare delen av . Redan under de gamla företagareföreningarnas tid började nämligen skogslänens andel av det statliga bidraget minska. En utveckling av detta slag kan knappast uppfattas som rimlig. Från landstingshåll har också kravet mot statsmakterna riktats om att medelsfördelningen till fonderna inte bara skall ske utifrån industripolitiska utgångspunkter utan också beakta regionalpolitiska behov. Sålunda beslöt landstingsförbundets senaste kongress att uttala detta krav. Under hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi 1. att som sin mening uttalar att statens bidrag till utvecklingsfonderna skall fördelas utifrån såväl industripolitiska som regionalpolitiska utgångspunkter, 2. att anhåller att regeringen utarbetar och till återkommer med förslag till bidragsregler med nyssnämnda inriktning. () () () ()