ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G302410 · 1980-01-18 00:00:00 — Ett inte ovanligt sätt att avsluta ett motionsyrkande i är att hemställa om en utredning eller ytterligare utredning. När inte avslår ett motionsyrkande är svaret ofta en utredning eller en formulerad önskan om att en sittande utredning skall titta på frågan. Ett inte ovanligt sätt för en regering att begrava en känslig fråga är att tillsätta en utredning. Ett angeläget svar på en interpellation eller fråga kan vara ett besked om tilläggsdirektiv till att en utredning skall utfärdas. En icke ovanlig uppgift för en utredning är att vara remissinstans för andra utredningar. Så växer antalet utredningar, och deras livslängd ökar. Andra orsaker till en seglivad utredning kan också vara att utredningen själv begär nya direktiv eftersom nya intressanta frågor dyker upp under arbetets gång. Eller att budgetläget är så ansträngt att förslag som utredningen vill lägga fram är så dyrbart att utredningen måste förhalas. Eller att frågan är för politiskt kontroversiell. Eller att det är arvegods från en annan regering. Eller att det blir regeringsskifte och det nya statsrådet vill sätta sin personliga prägel på problemet. En del av det faktamaterial utredningarna tar fram hinner bli föråldrat den dag utredningen blir klar. inträffar det att förslagen är politiskt föråldrade. Ytterst sällan eller aldrig inträffar det att en utredning begär att få upplösas för att den överlevt sig själv. Och så hamnar vi i det läget att utredningar och kommittéer /79 kostade nära 200 milj. kr. Pengarna kan inte alltid hävdas ha varit effektivt använda eller utnyttjade. Det finns många skäl att se över utredningsväsendet liksom det finns anledning för utredningar och kommittéer till en självsaneringsverksamhet. I många fall kan det vara lämpligare att köpa konsulttjänster och låta parlamentariker granska förslagen i efterhand, än att binda upp experter och ledamöter för lång och ibland improduktiv verksamhet i en utredning. Det finns anledning att minska mångsyssleriet, så att inte inbokade sammanträden i andra utredningar blir ett hinder för en kommitté att kalla Det kan också finnas skäl att låta utredningar bara få till sitt förfogande, dvs. att ledamöterna får prioritera sin utredningsverksamhet hårdare. skulle också utskotten med hjälp av sina kanslier lösa problemen på mycket . Det allmänna ryktet om svensk utredningsverksamhet är att det är mycket noggrant. Det blir tyvärr ett argument för att slippa ändra arbetsformerna. I en motion om kritik av utredningars omfattning, effektivitet, livslängder och kostnader är det mindre bra att begära en utredning. Det passar bättre med en hemställan om att regeringen hårt granskar utredningsverksamheten, minskar mångsyssleriet, stipulerar snäva tidsgränser och försöker finna andra, bättre arbetsformer för att få fram nödvändigt beslutsunderlag, men också att själv i större utsträckning via utskotten lägger fram färdiga lösningar. att beslutar hemställa hos regeringen om en granskning för utrednings- och kommittéverksamhet i syfte att finna bättre arbetsformer för att få fram nödvändigt beslutsunderlag.
mot · G302411 · 1980-01-21 00:00:00 — av förste vice talmannen om ändrade regler för samtaxering av föräldrars och barns förmögenheter Förmögenhetsskatten beräknas gemensamt för föräldrar och hemmavarande barn som inte fyllt . Om ett barn inte uppnår skattepliktig inkomst (f. n. och förmögenheten är . behöver det inte självt deklarera. Förmögenheten skall då i stället tas upp av någon av föräldrarna. Om barnets inkomster inte räcker till för att betala förmögenhetsskatten är föräldrarna skyldiga att erlägga denna. makars förmögenheter samtaxeras. Har därvid den ena maken skulder som inte täcks av motsvarande tillgångar, får underskottet räknas av från den andre makens förmögenhet. Motsvarande regel saknas dock vad gäller föräldrar och barn. Detta kan få konsekvenser som knappast kan ha avsetts av lagstiftaren. Har ett par makar och deras två barn vardera en förmögenhet på . blir den gemensamma beskattningsbara förmögenheten . Denna fördelas på föräldrarna och barnen. Skulle däremot föräldrarna ha . större skulder än tillgångar och barnen på grund av arv en förmögenhet på vardera . blir familjens samlade tillgångar endast . Trots detta beräknas förmögenhetsskatten också i detta fall på en förmögenhet på . genom sammanläggning av barnens tillgångar. Skatten blir sålunda lika hög som i föregående fall, , trots att tillgångarna sammantaget är . mindre än i förra fallet. Anledningen är att vid samtaxeringen föräldrarnas underskott ej får dras från barnens tillgångar. Barnen behöver som ovan nämnts ej själva deklarera, om deras inkomster understiger . och förmögenheten är . Även denna regel kan få konsekvenser för förmögenhetsskattens storlek. Har tre barn vardera tillgångar på . och en inkomst på . skall förmögenheterna tas upp i föräldrarnas deklarationer. Skulle dessa själva ha ett underskott på . blir den gemensamma beskattningsbara förmögenheten . genom att barnens tillgångar och föräldrarnas skulder delvis jämnar ut varandra. Förmögenhetsskatten blir då 0. Skulle däremot - under i övrigt lika förhållanden - barnens inkomster överstiga . skall de själva avlämna deklarationer. Resultatet blir då en sammanräknad beskattningsbar förmögenhet på . och en förmögenhetsskatt på . Ändå är familjens förmögenhetssituation densamma som i förra fallet. Dessa konsekvenser torde vara svårbegripliga för skattebetalarna och kan knappast ha avsetts av lagstiftaren. Skall föräldrar och barn betraktas som en ekonomisk enhet i förmögenhetsskatteavseende kan detta rimligen inte bara gälla när de har beskattningsbara förmögenheter. På samma sätt som gäller makar emellan bör underskott i förmögenhet också få räknas av i förhållandet makar-barn. Det torde få ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig författningstext. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att beslutar att i de fall då föräldrars och barns förmögenheter skall samtaxeras, skulder som helt eller delvis ej täcks av motsvarande tillgångar hos någon av föräldrarna eller barnen får avräknas från de andra berörda familjemedlemmarnas förmögenheter.
mot · G302412 · 1980-01-17 00:00:00 — 1979/80 412-416 av m. fl. om förhållandena vid de allmänna häktena Förhållandena för de intagna vid de allmänna häktena lämnar ur rättstrygghetssynpunkt mycket övrigt att önska. I JO:s ämbetsberättelse 1979/80 finns förhållandena på allmänna häktet i beskrivna. Våldsövergrepp på intagna är inte ovanligt. Sedan häktet öppnades hade sammanlagt 31 anmälningar mot personal på häktet om misshandel gjorts till häktesledningen. polisen eller JO. Det kan tyckas vara en låg siffra med tanke på det stora antalet intagna, men som JO påpekade är ett av skälen till detta att många intagna inte anser att det är någon idé att anmäla vårdare för övergrepp, eftersom den intagne inte kan bevisa att han blivit utsatt för något övergrepp och att det inte är han själv som bråkat. Det är i huvudsak i samband med avvisiteringen som personalen kan behöva tillgripa våld. JO anför i sin utredning att en utväg att lösa problemen kan vara att låta utomstående, särskilt utvalda personer, s. k. medborgarvittnen, vara närvarande vid avvisiteringen. Vi menar att en sådan utväg borde prövas för att förhindra övergrepp mot intagna. Ett annat övergrepp som häktade och anhållna utsätts för är att de kan hindras att ta emot besök, telefonera och på annat sätt komma i förbindelse med omvärlden. Det kan vara befogat om det, som det står i lagen, "kan medföra fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott eljest försvåras. För den intagne innebär detta emellertid stora svårigheter. Han/hon förhindras att ta kontakt med anhöriga, meddela arbetsplatsen, ordna för barn, sällskapsdjur etc. Visserligen kan man tycka att den personal som finns borde kunna hjälpa de intagna med sådana här frågor. kan dock förhållandet vara sådant att den intagne inte färdén hjälp han/hon skulle behöva. Det finns i förordning om behandling av häktade och anhållna m. fl. möjligheter att begära personligt stöd eller annan hjälp som ej lämpligen kan lämnas föreståndaren för förvaringslokalen. Men hur många häktade och anhållna känner till 3 § i denna förordning? Intagna behöver ju ofta också få reda på vilka rättigheter de har. Frågan är om man inte borde inleda en försöksverksamhet med fast stationerad personal, som skulle lyda under de sociala myndigheterna och inte under polisen. Sådan personal skulle informera den intagne om hans/hennes rättigheter och dessutom vara behjälplig vid kontakter med anhöriga m. m. om den intagne förhindras att ta dessa kontakter. Med hänvisning till det ovan anförda föreslås att hos regeringen begär förslag om försöksverksamhet med medborgarvittnen och med fast stationerad personal från de sociala myndigheterna vid de allmänna häktena. (vpk) (vpk) HANS (vpk) (vpk)
mot · G302413 · 1980-01-18 00:00:00 — om barns ersättningsskyldighet för rättegångskostnader i mål om underhållsbidrag m. m. påtalades i massmedia ett fall med en 16-årig flicka, som börjat sitt första arbete och som fått större delen av sin första lön indragen till kronofogden. Skulden till det allmänna avsåg ersättning som hon i ett underhållsmål förpliktats utge till statsverket för faderns allmänna rättshjälp. För flickan kom kronofogdens införselbeslut som en chock. När en förälder som är vårdnadshavare för talan mot den andra föräldern om underhållsbidrag till deras barn, gör vårdnadshavaren det i sin egenskap av ställföreträdare för barnet. Det är således barnet och inte vårdnadshavaren som är part i målet. Härav följer att om den underhållspliktige föräldern vinner målet skall barnet förpliktas återgälda den vinnande partens rättegångskostnad. Har denne allmän rättshjälp förpliktas barnet, som i det ovan redovisade fallet, att utge ersättning till statsverket för vad som utbetalats i allmän rättshjälp. Det kan enligt min mening inte vara rimligt att ett barn när det får sin första arbetsinkomst skall behöva betala till statsverket ersättning för rättegångskostnader som uppkommit i ett mål där talan förts av vårdnadshavaren. Barnet kanske över huvud taget aldrig känt till målets existens. Uppenbarligen är det en dålig start i arbetslivet som ett barn får, om det av sin första lön skall behöva till det allmänna betala kostnader som kanske är okända för barnet och som barnet måste ha svårt att förstå att det skall behöva betala. För de flesta barn måste det ju te sig helt obegripligt att ett barn skall kunna bli ersättningsskyldigt för faderns eller moderns rättegångskostnader. Gällande regelsystem bör därför ändras. En lösning på problemet är att i mål om underhållsbidrag till barn låta vardera parten få stå för sin kostnad. Barnet skulle då aldrig behöva betala några rättegångskostnader för den underhållsskyldige föräldern. En sådan reglering hjälper dock inte barnen om vårdnadshavaren för barnets talan i annat mål än i mål om underhållsbidrag. En annan lösning på problemet skulle vara att ändra på de exekutiva reglerna eller att vidga möjligheterna att enligt avskrivningskungörelse avskriva fordran som statsverket har på grund av återbetalningsskyldighet enligt rättshjälpslagen. Sammanfattningsvis anser jag att regelsystemet bör ändras så att ett barn inte, när det får egen inkomst, skall behöva ersätta statsverket för kostnader för allmän rättshjälp åt den som varit motpart åt barnet i rättegång. 1* 1979180. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär en utredning med förslag om hur sådana rättegångskostnader som motionen behandlar skall betalas.
mot · G302418 · 1980-01-21 00:00:00 — av m. fl. om rätt till sjukpenning för förvärvsarbetande under 16 år Av bestämmelserna i lagen om allmän försäkring framgår att man först den månad under vilken man fyller skrivs in i . Det innebär att ungdomar som kommer ut i förvärvsarbete inte omfattas av den trygghet för inkomstbortfall som sjukförsäkringen ger. kommunisterna anser att användandet av åldersgränser för erhållande av vissa sociala förmåner är orättfärdigt. Den som förvärvsarbetar borde oavsett ålder ha rätt till sjukersättning från . I varje årskull finns ett betydande antal ungdomar som direkt efter avslutad grundskola går ut i arbetslivet. Flertalet av dem får kortvariga, otrygga anställningar och låga inkomster. kännetecknas rent allmänt av ökad rörlighet på arbetsmarknaden, och detta drabbar även ungdomar som just lämnat , när arbete inte finns på hemorten. Dessa omständigheter försätter ungdomar i ekonomisk knapphet, och inkomstbortfall i samband med sjukdom kan helt ödelägga ekonomin. Ungdomar löper samma sjukdomsrisk som äldre i arbetslivet, och med åldern som underlag för ersättning diskrimineras förvärvsarbetande ungdom . Denna grupp ungdomar ökar genom att det blir allt vanligare med jämkad studiegång för skoltrötta elever som sysselsätts med praktik eller förvärvsarbete och allt vanligare att skolelever arbetar under ferier och . Även om nämnda förhållanden inger betänkligheter, borde samhället inte överlåta åt de unga att plikta med sämre trygghet än andra förvärvsarbetande. Åldersgränser gäller dessutom oftast inte för skyldigheter, bara i fråga om rättigheter. Åldersgränsen bör slopas i lagen och inkomsten vara det enda kriteriet för rätt till sjukpenning. 1* 1979/80. Med hänvisning till det anförda föreslås att uttalar sig för att åldersgränsen bör slopas i lagen om allmän försäkring i vad gäller rätt till sjukpenning och att all inkomst av arbete räknas som sjukpenninggrundande inkomst samt hemställer hos regeringen om förslag härom. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk)
mot · G302419 · 1980-01-18 00:00:00 — av m. fl. om ersättning för kostnad för glasögon enligt lagen om allmän försäkring Synfel och nedsatt synförmåga är allvarliga handikapp för alla som drabbas och borde därför från ersättningssynpunkt klassas som handikapp där hjälpmedel behövs. Många barn föds med olika synfel. Många drabbas av synskador i sitt arbete eller genom olyckor. Alla drabbas av synsvaghet genom åldrandet. Vetenskapen har kommit långt när det gäller möjligheten att korrigera synfel med glasögon. blir glasögon allt dyrare, och detta gäller även den enklaste typen av glasögon. Även normalkostnaderna är dryga för den som måste anskaffa glasögon för att kunna fungera. En risk med de höga kostnaderna är att man inte provar ut eller byter glasögon efter den synförändring som sker, och detta försämrar i regel ytterligare synförmågan. Glasögon är också ömtåliga ting som ofta utsätts för skador eller går sönder. kommunisterna har under en följd av år aktualiserat kravet på att kostnaden skall inordnas i sjukvårdssystemet och lagen om allmän försäkring. Vi tycker inte att de avtal som träffats mellan staten och sjukvårdshuvudmännen om fria glasögon till vissa grupper är till fyllest. Glasögon är ett nödvändigt hjälpmedel för synskadade och bör därför infogas i sjukförsäkringssystemet. Det är ett rättvisekrav att den nuvarande kategoribegränsningen slopas. Med stöd av det anförda föreslås att hemställer hos regeringen om att förslag framläggs om att normalkostnaderna för anskaffande av glasögon infogas i sjukförsäkringssystemet och lagen om allmän försäkring. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk)
mot · G302422 · 1980-01-21 00:00:00 — av m. fl. om skyddsåtgärder mot genetiska skador i arbetslivet Det socialdemokratiska kvinnoförbundet har tagit upp frågan om arbetsmiljöriskers påverkan på fortplantningsförmågan, fostret och de nyfödda barnen. Det handlar alltså bl. a. om de skador som barnen får redan innan de föds, till följd av vad deras föräldrar utsätts för på sina arbetsplatser. bedrivs ett omfattande upplysningsarbete genom studiecirkelverksamhet. Många direkta störningar i arbetsmiljön är lättare att uppfatta - buller, farliga maskiner etc. De fackliga kraven på dessa områden har i många fall varit framgångsrika. De risker i arbetsmiljön som kan ge genetiska skador är däremot svåra att upptäcka. De ofödda barnen kan skadas allvarligt genom att fäderna och mödrarna utsätts för långvarig påverkan av olika ämnen. Denna påverkan är ofta svår att upptäcka . Därför måste vi på alla möjliga sätt öka vår uppmärksamhet på dessa risker i det dagliga arbetet. Många ämnen som används i arbetslivet är kända eller misstänkta orsaker till skador på de ofödda barnen. Om detta har de anställda ofta ingen information. För att vi skall kunna bli mer uppmärksamma behöver vi mer kunskap. En del kan vi få från dem som är utsatta för de farliga arbetsmiljöerna, arbetarna själva. (Exempel: Rönnskärsundersökningen.) Denna kunskap bör vi ta bättre vara på. Men även forskarnas rön bör spridas till både män och kvinnor. Forskningsresultaten måste göras tillgängliga för dem som berörs av dem ute i arbetslivet. Det gäller både den yttre och den inre arbetsmiljön. I pågår viss forskning om de genetiska skadorna, men den är otillräcklig. Ökade satsningar på sådan forskning behövs för att män och kvinnor skall kunna undvika risker i arbetslivet och för att de barn de föder skall vara friska barn. Det behövs också insatser för att göra forskarnas material tillgängligt för alla dem som berörs i arbetslivet. Forskningsrapporterna måste översättas till vardagsspråk. Informationen och opinionsbildningen måste öka. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar 1. begära att regeringen ger arbetarskyddsstyrelsen i uppdrag att fortlöpande utarbeta listor över ämnen i arbetslivet som kan eller misstänks kunna ge upphov till genetiska skador och fosterskador, 2. begära att regeringen på lämpligt sätt ser till att sådana ämnen endast kan få hanteras i arbetslivet under helt betryggande säkerhetsåtgärder av samma slag som krävs för cancerframkallande ämnen, 3. uttala sig för ökad forskning om de genetiska risker som män och kvinnor utsätts för i arbetslivet, 4. uttala sig för att allmänheten informeras om forskningsresultaten i en populär form. () ()
mot · G302424 · 1980-01-17 00:00:00 — 1979/80 424433 av m. fl. om skolor för minoritetsgrupperna Den stora invandring som skett till vårt land har utan tvivel ställt vårt samhälle inför betydande problem och nya uppgifter. Internationellt sett har vi också höga ambitioner, när det gäller målen för invandringspolitiken såsom de fastlades av genom beslut. Beslutet innebär att invandrar- och minoritetspolitiken skall präglas av jämlikhet mellan svenskar och invandrare, valfrihet - bl. a. på kulturområdet - och samverkan i olika avseenden mellan svenskar och invandrare. Inte minst på skolans område har betydande insatser gjorts för att söka ge invandrareleverna en god skolunderbyggnad. Mycket återstår emellertid att göra innan dessa elever kan sägas ha uppnått jämlikhetsmålet med svenska ungdomar när det gäller utbildningar, vilka ger dem en likvärdig chans till arbete efter skolgång. Mot bakgrund av valfrihetsmålet är det viktigt att ge nu existerande minoritetsskolor möjlighet att fortsätta sin verksamhet. Invandrarna bör ha möjlighet att välja om deras barn skall gå i svenskspråkig skola eller i skola, där undervisningen helt bedrivs på hemspråket men där givetvis mycken tid måste ägnas åt undervisning i svenska språket. Minoritetsgrupper, som så önskar, bör likaså ges möjlighet att starta minoritetsskolor. Detta kan ske genom att statliga och kommunala bidrag utgår till dessa skolor. Samma valfrihet bör finnas när det gäller förskolan. Redan befintliga eller tillkommande förskolor, drivna av minoritetsgrupper, bör vara berättigade till samhälleligt stöd. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar uttala att minoritetsgrupper skall ha rätt att driva egna skolor och att dessa skolor skall erhålla stöd i enlighet med vad i motionen anförts. () () 1 1979/80.
mot · G302425 · 1980-01-18 00:00:00 — av m. fl. om den kommunala och gymnasieskolans musiklinjer Den kommunala finns nu snart över hela landet, men den är av mycket skiftande kvalitet och omfattning. Avgifterna varierar kraftigt från kommun till kommun. Det måste vara en kulturpolitisk målsättning att bygga ut den kommunala , så att man får en jämn och hög kvalitet över hela landet och dessutom en sådan omfattning att alla som vill skall kunna delta i undervisningen. Musikskolornas stora betydelse har redovisats i skilda sammanhang. Både SIA- och OMUS-utredningarna omvittnade detta. är ett betydelsefullt komplement till och gymnasieskolans musikundervisning. Genom SIA-reformen och dess samlade skoldag med olika aktiviteter kommer verksamhet att bli än viktigare och kommer att ingå som en integrerad del av skoldagen. Den kommunala är betydelsefull för rekryteringen av musiker, musiklärare och andra yrken, där musik ingår som viktiga inslag. Den kommunala kan också ge viktiga bidrag på olika områden i samhället. Den lägger t. ex. grunden för ett brett och mångsidigt amatörmusicerande, både instrumentalt och vokalt. utvecklar också ett fritidsintresse. I då allt större satsningar behöver göras på bl. a. fritidsområdet för att ge ungdomar en meningsfull fritidssysselsättning tvingas kommunerna av ekonomiska skäl att skära ner på verksamheten. Den kommunala är en helt angelägenhet, och ofta drabbas just nedskärningar av anslagen i trängda ekonomiska situationer. Stora skillnader mellan olika kommuner kan också konstateras när det gäller omfattningen av musikverksamheten, avgifternas storlek, lektionstid per elev, gruppstorlek, instrumentlån m. m. Statsbidragsfrågan för har tidigare behandlats av och har också varit föremål för utredning. Den resurs som skall använda sig av är den s. k. förstärkningsresursen. Men förstärkningsresursen är helt otillräcklig för alla de ändamål den är ämnad att användas till. Det behövs ett speciellt statsbidrag till den kommunala för att garantera en utbyggnad till en hög och jämn standard över hela landet. Den förberedande musikutbildningen är tänkt att kvalificera till fortsatt musikutbildning. Förutom den kommunala finns musiklinjer inom gymnasieskolan, folkhögskolans lägre musikkurser, musikcirklar och andra kurser som anordnas av olika organisationer samt privatundervisning. OMUS ansåg att den enda förberedande undervisning som fyller kraven för högskoleutbildning är den 2-åriga musiklinjen inom gymnasieskolan, kompletterad med en 1-årig specialkurs. Antalet platser vid musiklinjerna är helt otillräckligt. Musiklinjerna vid gymnasieskolan måste utökas. Vpk anser att det bör finnas minst en musiklinje i varje län och specialkurser på varje större ort. Detta är helt nödvändigt om man vill åstadkomma en jämnare social rekrytering till musikutbildningen. Med stöd av det anförda hemställs 1. att beslutar att för /81 anslå . till den kommunala musikundervisningen, 2. att hemställer hos regeringen om förslag om att inrätta musiklinjer inom gymnasieskolan och kompletterande specialkurser i enlighet med OMUS förslag. (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) (vpk) (vpk)