mot · G3021996 · 1980-04-23 00:00:00 — Motion 1979/80:1996 av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:145 om åtgärder för att främja ungdomars utbildning i gymnasieskolan m. m. Med proposition 1979/80:145 lägger regeringen fram förslag som sägs ägnade att stärka ungdomarnas ställning på arbetsmarknaden. Detta är missvisande. Sakförhållandet är följande: års höga ungdomsarbetslöshet visar dels att skolan inte kunnat fullgöra sin uppgift att erbjuda alla ungdomar en utbildning, dels att arbetsmarknaden utvecklats så svagt att unga nytillträdande ej kunnat erbjudas ett arbete. Dessa insikter borde ha föranlett regeringen dels att förbättra verksamheten inom främst gymnasieskolans ram, dels att genom en offensiv sysselsättningspolitik trygga jobben. Detta har inte skett. Följaktligen har under de borgerliga regeringarna arbetsmarknadspolitiken fått tillgripas för att möta de ungas växande sysselsättningsproblem. Beredskapsarbeten och arbetsmarknadsutbildning har fått sättas in i en omfattning som . Detta är utgångsläget när regeringen nu lägger fram sina förslag. Dessa innebär att fr. o. m. görs drastiska inskränkningar i ungdomarnas rätt att få del i arbetsmarknadsutbildning och beredskapsarbeten. För ungdomar som står utanför den egentliga gymnasieskolan ersätts dessa åtgärder med en yrkesintroduktion utan yrkesmål. Regeringen bortser dessutom helt från att kommunerna inte har praktiska möjligheter att anordna nya utbildningar. Med hänsyn till den grupp ungdomar det handlar om måste tillräckliga planeringsförutsättningar lämnas både för skolstyrelser och skolledning. För många kommuner som berörs av förslagen gäller redan att dessa har stora svårigheter att öka utbildningen mot bakgrund av det ökade antalet 16-åringar (den s. k. ungdomspuckeln). De utbildningspolitiska insatserna är helt otillräckliga och kan inte ligga till grund för ett ställningstagande att avveckla ungdomarnas rätt till beredskapsarbete och arbetsmarknadsutbildning. Regeringsförslaget innebär att minst 350 milj. kr. undandras arbetet för att erbjuda ungdomar arbete, utbildning eller praktik. Socialdemokraterna avvisar detta sätt att infria ungdomsgarantin. Socialdemokraterna står fast vid sina förslag som framfördes sommaren 1 1979/80. o nuvarande gymnasieskola kompletteras med ett system med varvad teoretisk och praktisk - ofta företagsförlagd - utbildning, byggd på utbildningsplaner utformade och godkända efter samråd med arbetsmarknadens parter vilka i princip följer de utbildningsmål som gäller för gymnasieskolan i övrigt, o höjt studiestöd för alla i gymnasieåldrarna, o särskilda åtgärder för omvandling av beredskapsarbeten till fasta jobb. Med denna uppläggning skulle gymnasieutbildningen kunna breddas och bättre tillgodose alla ungdomars behov. Därmed skulle trycket på arbetsmarknadsutbildning och beredskapsarbeten minska. Denna utveckling skulle stärkas genom stödet för omvandling av beredskapsarbeten till fasta jobb. Dock skulle rätten för ungdom att delta i arbetsmarknadsutbildning och beredskapsarbeten kvarstå, när inga andra alternativ gavs. Socialdemokraterna kräver att ett nytt förslag föreläggs hösten Det bör då kunna genomföras /82.1 takt med att ungdomar bereds nya utbildningsmöjligheter reduceras behovet av arbetsmarknadsutbildning och beredskapsarbeten. bör studiestödet då förbättras. Den höga ungdomsarbetslösheten kräver att olika åtgärder sätts in för att garantera varje ung människa utbildning, arbete eller praktik. 1 detta syfte har socialdemokraterna under en följd av år framfört förslag som, om de hade bifallits, aktivt skulle ha medverkat till en bättre situation för många nu arbetslösa ungdomar. Så t. ex. föreslog socialdemokraterna att skulle få i uppdrag att fr. o. m. planera korta, yrkesinriktade och påbyggbara kurser i gymnasieskolan samt kurser med värvning av teori och praktik i enlighet med förslag från sysselsättningsutredningen. Dessa kurser skulle i första hand motsvara 2 000 årselevplatser. Därtill lades förslag om utbyggd studie- och yrkesorientering, om särskilda medel till förfogande för kurser för socialt handikappade ungdomar, m. m. borgerliga majoritet beslöt att ställa endast 200 platser till förfogande för viss försöksverksamhet. Under den allmänna motionstiden återkom socialdemokraterna med flera förslag för att öka ungdomars möjligheter till utbildning. a. krävdes att gymnasieskolan skulle dimensioneras för hela årskullen 16-åringar, att kommuner och regionala myndigheter skulle få ett större inflytande över gymnasieskolorganisationen i syfte att dels öka platsantalet, dels bättre anpassa utbildningsutbudet till lokala arbetsmarknadsbehov, att lärlingsutbildningen skulle sammanfogas med övrig gymnasieskolplanering, att kommunerna skulle få möjlighet att förhyra utbildningskapacitet i företag, m. m. Med anledning av den socialdemokratiska motionen beslöt att gymnasieskolan fr. o.m. /80 skulle dimensioneras för lägst av en årskull 16-åringar. Med de utökningar av antalet platser som regeringen av arbetsmarknadsskäl fattat beslut om motsvarar gymnasieskolans dimensionering innevarande läsår av årskullen. Att ramen överstiger antalet 16-åringar beror på att många som söker till gymnasieskolan är . I den socialdemokratiska motionen om åtgärder för att stabilisera ekonomin lades konkreta förslag fram i syfte att förbättra ungdomarnas möjligheter till utbildning och arbete. Också dessa avslogs av den borgerliga majoriteten. 1 den socialdemokratiska motionen om gymnasieskolan från allmänna motionstiden kritiseras regeringen för att försämra ungdomarnas möjligheter till utbildning i gymnasieskolan. Ramen sänks i budgetpropositionen från att omfatta av årskullen, som regeringen räknar in 3 000 platser som ingått i gymnasieskolramen. I stället för att medverka till ökade utbildningsmöjligheter i gymnasieskolan försvårar regeringen genom dessa förslag möjligheterna för ungdomarna att få utbildning i gymnasieskolan. Socialdemokraterna konstaterade i nämnda motion att de borgerliga regeringarna inte förmått att i budgetpropositionerna 1977-1980 framlägga egna, mer genomgripande förslag på gymnasieskolområdet. Förändringarna har begränsats till höjningar av statsbidragen till inbyggd utbildning, företagsutbildning och lärlingsutbildning. Någon nämnvärd ökning av antalet utbildningsplatser har detta ännu inte lett till. Genom regeringens förslag att avveckla statsbidraget till skolbyggnader inkl. bidraget till förhyrning av skollokaler urholkas dessutom möjligheterna för kommunerna att utöka gymnasieskolans reguljära utbildningar, främst yrkesinriktade linjer. Med hänsyn till det stora behovet av insatser för de mest utsatta ungdomarna beklagar socialdemokraterna att regeringen inte varit beredd att framlägga förslag som enligt socialdemokraternas mening får till effekt att ungdomsarbetslösheten undanröjs. Mot bakgrund av den tid som stått till regeringens förfogande är det förvånande att inte mer genomarbetade förslag föreläggs . o att antalet årselevplatser på gymnasieskolans yrkesinriktade linjer och specialkurser ökas med 7 000 - ett ofta återkommande beslut att öka gymnasieskolan på grund av arbetsmarknadsskäl, o att kommunerna vid läsårets början bör inbjuda de ungdomar i åldern som saknar sysselsättning till gymnasieskolan för att erbjuda dessa introduktionsprogram för utbildning inom den ram för s. k. korta kurser som föreslagits i budgetpropositionen. Kurserna skall i första hand förläggas till företag varvid dessa erhåller ersättning för personal, lokal- och materialkostnader som motsvarar vad kommunen skulle ha erhållit om utbildningen anordnats i gymnasieskolan, o att yrkesintroduktion anordnas med 5 000 platser. Ökningen av platsantalet på gymnasieskolans reguljära utbildningsvägar innebär endast att dimensioneringen bibehålls på nuvarande nivå. Förslaget i denna del innebär således ingen särskild åtgärd för att erbjuda de ungdomar utbildning vilka normalt inte går till gymnasieskolan. o beredskapsarbeten för ungdomar i åldern , o arbetsmarknadsutbildning med utbildningsbidrag för ungdomar i åldern samt 0 korta yrkesinriktade kurser, specialkursen Studievägar och arbetsliv (SA-kurs) samt s. k. ALU-kurser (Arbetsliv och utbildning) inom arbetsmarknadsinstituten. Regeringens förslag innebär att man kraftigt beskär möjligheterna att vidta arbetsmarknadspolitiska åtgärder som passar ungdomarna i fråga utan att garantera att verkningsfulla utbildningsåtgärder kommer till stånd för att ge dem en bättre grund för fortsatt yrkesverksamhet eller studier. Statens kostnader för arbetsmarknadspolitiska åtgärder uppgår enligt propositionen till 500 milj. kr., medan de föreslagna utbildningsåtgärderna kostnadsberäknas till ca 120 milj. kr. under förutsättning att de genomförs. Av detta avser 70 milj. kr. en ökning av platsantalet i gymnasieskolan till innevarande års nivå, vilket i förhållande till innevarande läsår inte betyder några förstärkta åtgärder för att erbjuda en större andel ungdomar utbildning Propositionen innebär således att samhällets insatser för berörda ungdomar kraftigt urholkas. I folkpartiregeringens förslag förutsattes att de resurser som satsas på arbetsmarknadspolitiska åtgärder skulle överföras till utbildningsområdet för att därmed stärka skolans möjligheter att verkligen erbjuda ungdomarna utbildning. "Insatserna har i stället fått karaktären av besparingsförslag. Regeringens förslag har också karaktären av skenlösningar och är dessutom oklara på flera punkter. Att ökningen av platsantalet på linjer och specialkurser endast innebär att innevarande års dimensionering uppnås har redan nämnts. Vi vill i detta sammanhang framhålla att all erfarenhet visar att skolan har svårigheter att snabbt anordna extra utbildningar. Som exempel kan nämnas att av de extra ramar som anvisades har 6 000 årselevplatser inte kunnat utnyttjas innevarande år. Det är ett av skälen till att socialdemokraterna både tidigare och hävdar att beslut om ramarna för gymnasieskolans dimensionering bör fattas i ett sammanhang och då . Först därmed ger man kommunerna rimliga förutsättningar att planera verksamheten. Vi vill också peka på att förslagen i propositionen, om de genomförs, innebär ytterligare kommunalekonomiska åtaganden. Mot bakgrund av behovet av rimliga planeringsförutsättningar är det anmärkningsvärt att regeringen helt tycks ha bortsett från skolledningens möjligheter att förbereda nya utbildningar. De föreslagna gymnasiala utbildningarna medför att skolledningen skall planera och genomföra kontinuerliga kontakter med företag och elever, planera och genomföra att eleverna får utbildning i allmänna ämnen samt ansvara för att kvaliteten i utbildningen är godtagbar, att eleverna skall erhålla kurativt och socialt stöd och för att introduktionsprogram och yrkesintroduktion anpassade till eleven skall utformas. Till detta kommer det omfattande samråd och förhandlingsarbete som måste ske med berörd personal, företag, yrkesråd, branschorgan, kommunala och statliga institutioner samt regionala och lokala planeringsråd. Den nuvarande skolledningen i kommunen och gymnasieskolan har inte en sådan utformning att den kan genomföra dessa uppgifter. I propositionen förbigår föredraganden helt vilka särskilda åtgärder som krävs för att ungdomar skall få undervisning i allmänna ämnen. Det kan t. ex. röra ungdomar som placeras i företag utanför gymnasieskolkommunerna. Att dessa ungdomar skulle vara i särskilt behov av förstärkta resurser för undervisningen i t. ex. svenska och matematik behandlar heller inte föredraganden. Det vittnar om att regeringen vid utarbetandet av propositionen inte har utgått från ungdomarnas behov. Vi vill också peka på att uppföljningsansvaret för alla ungdomar ligger på hemortskommunerna, inte på kommun med gymnasieskola. De senare skall enligt propositionen planera och informera om introduktionskurserna utan att några resurser avsätts härför. För vissa kommuner med stort upptagningsområde - geografiskt eller befolkningsmässigt - betyder detta nya uppgifter. Denna oklarhet i rollfördelningen mellan hemorts- resp. gymnasiekommun behöver klarläggas liksom hur kontakterna mellan gymnasieskolan och arbetsförmedlingskontoren i upptagningsområdet skall organiseras. Nuvarande rutiner i uppföljningsarbetet - där kommunens SSA-råd har samordningsansvaret - kan inte fungera om regeringens förslag genomförs. En annan oklarhet gäller vilket försäkringsskydd elev har som av annan än hemkommun får sin utbildning på företag. Vidare är det svårt att utläsa av propositionen vad som egentligen skiljer det föreslagna introduktionsprogrammet från nuvarande SA- resp. ALUkurser. Möjligheten att ordna introduktionsprogram finns redan inom ramen för kortkursverksamheten. En väsentlig skillnad är dock att ungdomarna i den nuvarande kortkursverksamheten har utbildningsbidrag men i fortsättningen föreslås få studiebidrag motsvarande . En ytterligare invändning mot regeringens förslag är att det är oklart i vilken utsträckning yrkesintroduktionen verkligen kommer att bli fråga om utbildning och inte enbart billig arbetskraft för företagen. yrkesmål inte finns uttalat för utbildningen är riskerna härför betydande. Om så skulle bli fallet, kan arbetsuppgifter som normalt skulle ha kunnat utnyttjas för nyrekrytering av arbetskraft - främst ungdomar - bortfalla och i stället utnyttjas för dessa kurser. Då kan förslaget få rakt motsatt effekt än vad som åsyftas, dvs. arbetsmarknaden krymper ytterligare, i första hand för ungdomar. Företagen gynnas däremot genom att arbetskraft gratis ställs till deras förfogande. Det framgår inte heller klart av regeringens förslag vilket mål yrkesintroduktionen har. Något egentligt kvalitetskrav på utbildningen uppställs inte annat än i allmänna ordalag. Här förlitar sig regeringen på den särskilda resurs som kommunen skall få för utövande av tillsyn m. m. Denna är dock klart otillräcklig för information om och planering och tillsyn av utbildningen. Skolledningsresurserna utökas inte. Det talas också om nödvändigheten av att det finns personal inom företaget som är kompetent att handleda och informera eleverna. Behovet av fortbildning av berörd personal måste enligt föredraganden uppmärksammas. Det framgår inte närmare var, när och hur föredraganden avser att ta upp detta. Hur vagt föredraganden behandlar kvalitetsfrågan framgår av uttalandet att för utbildning i företag bör i princip samma krav gälla som för reguljär gymnasieskolutbildning - men således inte samma krav. Utbildningen bör ha stor bredd - men således inte samma bredd. Endast i mån av plats skall ungdomar i företagsförlagd utbildning få undervisning i allmänna ämnen. Redan med dessa uttalanden har regeringen angivit att gymnasieskolans krav inte gäller för den företagsförlagda utbildningen. Vi vill framhålla att om den föreslagna nya utbildningen skall ha avsedd effekt - att stärka ungdomarnas ställning på arbetsmarknaden - måste klara kvalitetskrav uppställas. Ett sådant är att ett bestämt utbildningsmål fastställs för varje kurs. I annat fall finns det risk för att utbildningen endast får till resultat att frisera ungdomsarbetslöshetsstatistiken. Frågan om en förbättrad studie- och yrkesorientering behandlas inte i propositionen. Detta är en huvudförutsättning för kommunernas möjligheter att klara uppföljningen av arbetslösa ungdomar, vilket socialdemokraterna påpekat i tidigare motioner. Vi vill också fästa uppmärksamheten på behovet av förstärkta elewårdsinsatser, om ungdomarna skall få den hjälp och vägledning de behöver. Dessutom har kommunerna stora problem att genomföra den vidgade praktiska arbetslivsorienteringen i . Skolans samtliga kontakter med arbetslivet - inkl. företagsförlagd utbildning i gymnasieskolan - måste totalplaneras för att tillgängligt utrymme skall kunna användas effektivt. Regeringen borde i detta sammanhang också ha behandlat frågan om en utbyggd samverkan mellan skolan och arbetsförmedlingen i syfte att nå en fungerande ackvisition av praktikplatser för skolans totala behov. Sammanfattningsvis anser socialdemokraterna att det föreliggande regeringsförslaget inte kan ligga till grund för ett ställningstagande att nu avveckla samhällets arbetsmarknadspolitiska insatser. I det följande lägger vi fram konkreta förslag som först måste genomföras. Därefter kan behovet av beredskapsarbeten och arbetsmarknadsutbildning för ungdomar visa sig minska. Okad utbildning - värvning I propositionen redovisar regeringen sin bedömning av det tillkommande behovet av årselevplatser i gymnasieskolan. Det innebär att dimensioneringen av gymnasieskolan för nästa läsår - i förhållande till antalet 16-åringar - blir av samma omfattning som innevarande läsår, vilket socialdemokraterna krävt i den tidigare nämnda motionen under allmänna motionstiden. Vi beklagar att detta beslut sannolikt kommer alltför sent för att få avsedd effekt. För att gymnasieskolan skall kunna göras tillräckligt attraktiv för flertalet ungdomar krävs att det också finns utbildningar som alternativ till gymnasieskolans linjer. För många ungdomar upplevs en hel linje som alltför omfattande. Därför skall gymnasieskolutbildning inom flertalet yrkesområden kunna erbjudas i etapper med värvning av utbildning och praktik. Praktikplatser för detta bör ställas till förfogande på såväl den privata som den offentliga arbetsmarknaden. Även då utbildningen är förlagd till företag skall skolstyrelsen vara ansvarig för utbildning, och särskilda handledare skall finnas på resp. arbetsplats. Utbildningen skall följa motsvarande utbildning på resp. linje eller specialkurs i gymnasieskolan. I den socialdemokratiska motionen 1979/80:1692 om gymnasieskolan, väckt under den allmänna motionstiden, har angivits vilka kvalitetskrav som bör gälla vid företagsförlagd utbildning. I motionen uttalades bl. a. att utbildningen på arbetsplatsen måste ha tillräcklig bredd, dvs. moment från yrkesområdets olika delar måste ingå. Utbildningen får inte heller snävt inriktas på det aktuella företagets produktion med dess specifika maskiner och produktionsprocesser. Den studerande skall ges allmän information om yrkesområdet liksom facklig information. Handledaren på arbetsplatsen skall genom erfarenhet eller utbildning ha skaffat sig kunskaper om utbildningens mål och innehåll och om anknytningen till elevens skola. I likhet med vad som gäller för skolväsendet måste vissa pedagogiska krav ställas på handledaren. För detta behöver handledarutbildning anordnas. För att den företagsförlagda utbildningen skall uppfylla rimliga kvalitetskrav är det vidare nödvändigt att det finns någon lärare eller skolledare som är ansvarig för kontakterna mellan det aktuella företaget och skolan. Det kan i många fall vara fråga om att ge elever en kompletterande undervisning i skolan, vilket av berörda lärare måste sättas in i ett sammanhang. Det kan också vara fråga om att förlägga utbildningen till flera arbetsplatser så att eleven i kunskapsavseende får den bredd som är målet med utbildningen. I samtliga fall erfordras en i skolan ansvarig person som planerar utbildningsgången och tar erforderliga kontakter. En väl fungerande ansvarig person i skolan är således nödvändig, om den företagsförlagda utbildningen skall lyckas. Dessa kvalitetskrav bör självfallet gälla all företagsförlagd utbildning. Det är också nödvändigt att samordna denna verksamhet med ackvisition och utnyttjande av praktikplatser för behov av praktisk arbetslivsorientering. I avvaktan på att sådana alternativ utformas - vilket i stor utsträckning bör kunna ske lokalt i samråd mellan eleven, skolan, arbetsmarknadens parter och det aktuella företaget - bör kortkurserna utnyttjas såsom ursprungligen var avsikten. Den borgerliga regeringen har främst kommit att utnyttja de korta yrkesinriktade kurserna för att tillfälligt minska ungdomsarbetslösheten. Dessa borde i stället enligt vår mening utnyttjas för att i andra former än den reguljära gymnasieskolutbildningen erbjuda ungdomar en alternativt upplagd studiegång, vilket prövats på en del håll. Vi vill också stryka under behovet att anordna utbildningar inom den offentliga sektorn, vilket inte berörs i propositionen. En stor del av beredskapsarbetena, inte minst för flickorna, har anordnats av kommunerna. För att det skall bli möjligt att få fram ett tillräckligt antal praktikplatser i företag och förvaltning bör arbetsmarknadens parter genom förhandlingar aktivt medverka dels till reglerade avtalsförhållanden, dels till att ta fram nödvändiga platser. En utveckling av lagstiftningen är nödvändig för att nå detta mål. Det bör ske bl. a. genom att lagstiftningen för anställningsfrämjande åtgärder utvidgas så att samhället får rätt att disponera utbildningsplatser i företag och förvaltningar. Företagen skall få ersättning för de merkostnader för arbetsgivaren som utbildningen föranleder. Dessa merkostnader bör fastställas i särskild ordning och anpassas till den praxis som i vissa fall redan utvecklats, t. ex. inom byggnadssektorn. Vidare föreslår vi att de företag som är intresserade av att delta i en dylik utbildning får möjlighet att fortbilda personal, som skall fungera som handledare för ungdomarna. Att yrkeslärare från gymnasieskolan skall kunna följa utbildningen på företag måste också garanteras. Vi vill understryka att många ungdomar som slutar har behov, som kräver särskilda överväganden och stor flexibilitet. Bland dessa ungdomar finns en stor grupp som av olika skäl är dåligt motiverade för studier. En del är handikappade med särskilda behov. Andra är utpräglat skoltrötta ungdomar med studiemisslyckanden i som bakgrund. En annan grupp är invandrarungdomar med språksvårigheter. En hög andel är flickor. För att garantera dessa ungdomar utbildning, arbete eller praktik krävs ofta betydande insatser från samhällets sida i form av individuell studieoch yrkesorientering samt särskilt anpassade utbildningar. Dessa ungdomars behov kräver således ofta särskilda överväganden i varje enskilt fall. Självfallet skall de ungdomar som får hela eller delar av sin utbildning förlagd till företag garanteras samma rätt att erhålla undervisning i allmänna ämnen som andra studerande i gymnasieskolan har. Skolan har här samma skyldighet som vid reguljär gymnasieutbildning. För att detta skall vara möjligt behöver bestämmelser om gruppsammansättning m. m. ses över. Många av de ungdomar det här är fråga om har haft stora svårigheter i och är i behov av särskilda stödinsatser för att få bättre kunskaper i svenska, matematik m. fl. Det är enligt vår mening omöjligt att bara placera dessa ungdomar i de reguljära grupper - ofta med mycket stora klasser i t. ex. svenska - som redan anordnats. Samma förhållande gäller också fackteorin. I viss utsträckning kan en samverkan med den kommunala vuxenutbildningen visa sig vara ändamålsenlig, särskilt som en del ungdomar kan få sin utbildning förlagd till företag utanför gymnasieorten. Vi har framhållit i det föregående att många av de ungdomar det här är fråga om har haft stora svårigheter i . Svårigheterna kan ha gällt att följa undervisningen och kan ha sin grund i sociala omständigheter eller brist på motivation av olika skäl. Dessa omständigheter kan leda till att ungdomar med sådana problem är svagt motiverade för fortsatt utbildning, som deras behov av ytterligare utbildning kan vara stort för att de skall kunna hävda sig på arbetsmarknaden. En del av dessa ungdomar har under innevarande budgetår gått igenom 5 veckors introduktionskurs inom ramen för kortkursverksamheten. Erfarenheterna av dessa kurser har visat att dessa ungdomar har stort behov av särskilt stöd och att kursledningen har fått göra stora insatser för att möta detta behov. Det är nödvändigt att ta hänsyn till dessa vid en alternativt upplagd studiegång. Extra stödinsatser bör därför kunna disponeras för att en person skall kunna avdelas för att svara för sammanhållning och ledning av en grupp ungdomar som genomgår alternativ studieväg.