mot · G3021109 · 1980-01-24 00:00:00 — av m. fl. om reformer inom skattesystemet kommunisterna lägger i denna motion fram vissa förslag som från rättvisesynpunkt innebär väsentliga förändringar inom nuvarande skattesystem. Vi ställer dessa emot den borgerliga klasspolitiken. Vi yrkar att det s. k. inflationsskyddet på statsskatten slopas. Vi anser att detta bidrar till att öka inkomstklyftorna. Det leder till obefogade skattelättnader för höginkomsttagarna. Inflationen drabbar.inte alla löntagare i samma utsträckning. Den gynnar just dem som har haft möjlighet att satsa på fastigheter eller liknande. Detta ger dessa grupper inflationsvinster, som kompletteras med det s. k. inflationsskyddet. Vi förordar radikala förändringar i systemet med avdrag i inkomstbeskattningen. De avdrag som enligt nuvarande regler tillåts för räntor måste begränsas. Genom inflationen och spekulationen i boendet har priserna på småhus stigit kraftigt. Stora lån blir följden, vilket får stor genomslagskraft i beskattningen genom ränteavdragen. De som tjänar mest på detta är de med höga inkomster och dyra småhus. Vi vill uppdra åt den kommande utredningen att framlägga förslag om begränsningar av dessa avdrag. Vi vill dessutom slopa möjligheten till avdrag för underskott i förvärvskällor från inkomsten i andra förvärvskällor. Övriga ränteavdrag för t. ex. lyxkonsumtion måste avskaffas, och de avdrag som tillåts måste göras om till skattereduktioner så att avdraget får samma värde oavsett den skattskyldiges inkomst. Vpk är kritiskt mot att regeringen tydligen inte har för avsikt att föreslå att dessa saker behandlas i den aviserade utredningen. Dessutom lägger vi förslag om slopande av de s. k. marginalskattespärrarna. Förmögenhets-, arvs- och gåvoskatten behöver skärpas, inte minst genom de enorma förmögenhetsökningar som uppstått genom fastighetsinnehav i tätorter. Vidare förelägger vi förslag om skärpningar av realisationsvinstbeskattningen för att komma till rätta med spekulationen bl. a. i småhus. Slutligen läggs fram förslag om beskattning av stiftelser. Dessa är i hög grad befriade från inkomst- och förmögenhetsskatt. Stiftelserna har som huvudfunktion att slå vakt om vissa finansfamiljers inflytande på näringslivet. De utgör en del i den kapitalistiska maktkoncentrationen. Den borgerliga trepartiregeringen införde det s. k. inflationsskyddet av statsskatteskalorna. Detta system bidrar till att skärpa inkomstskillnaderna. Genom systemet undantas generellt en lika stor procentuell andel av de nominella löneökningarna från beskattning. Detta har flera negativa effekter. Det leder till obefogade skattelättnader för höginkomsttagaren. - Det har även starkt negativ effekt på det statsfinansiella läget. De borgerliga regeringarna har valt att finansiera det s. k. inflationsskyddet via ökad utlandsupplåning och höjningar av de indirekta skatterna, främst mervärdeskatten. Mot de inflationsskyddade skatteskalorna talar även det förhållandet att inflationen inte drabbar alla löntagare i samma utsträckning. Ofta äger höginkomsttagarna villor och annan inflationsskyddad egendom. Dessa grupper gör således en vinst på inflationen. Att indexreglera skatteskalorna är att ge till dem som redan har. Det kan till inflationsskyddets försvar sägas att de nominella lönehöjningarna medfört att skattesatser, vilka införts för att åstadkomma en fördelningspolitiskt önskvärd inkomstutjämning, nu blivit aktuella för de breda löntagargrupperna. Detta åberopas nu även till grund för ytterligare marginalskattesänkningar utöver inflationsskyddet. Förhållandet medför naturligtvis ett behov av ändringar i statsskatteuttaget i vissa inkomstlägen. Sådana ändringar bör emellertid enligt vpk:s mening åstadkommas med sänkningar med likartade krontalsbelopp för de breda inkomsttagargrupperna i form av skattereduktion. Ett övre tak bör införas för sänkningen. Härigenom undviks den ovan påtalade överkompensationen av höginkomsttagarna. Årets budgetförslag medför ett nytt redkordhögt underskott i statsfinanserna. I detta läge är det anmärkningsvärt hur öppet den borgerliga regeringen avslöjar sin reaktionära politik: sänkta marginalskatter genom indexreglering, höjningar av indirekta skatter och sociala försämringar. Detta är borgerlig fördelningspolitiks devis inför 1980-talet: Ta från de fattiga och ge till de rika. kommunisterna har i en lång rad av år krävt radikala förändringar i det nuvarande avdragssystemet i beskattningen. Motiveringen har varit att detta system på flera olika sätt gynnar de högre inkomsttagarna. Genom avdragssystemet slår progressionen i den statliga inkomstbeskattningen inte alls igenom i den faktiska beskattningen. En utredning av avdragssystemets effekter skall nu komma till stånd. Detta borde ha skett och senast i samband med skatteutredning. Av vad som framgår av budgetpropositionen avser inte regeringen att utreda någon form av begränsning av ränteavdragen för lån till småhus o. d. kommunisterna delar inte uppfattningarna i budgetpropositionen att en sådan utredning inte bör göras. Det är tvärtom av yttersta vikt att rätten till ränteavdrag granskas och att det utreds hur begränsningar i denna rätt skall utformas. Enligt vår mening är det dock möjligt att vidta vissa förändringar . Frågorna är i allmänhet så väl utredda att beslut kan fattas, om bara viljan därtill finns. De förslag som följer är dels sådana att de kan genomföras , dels av sådan karaktär att de bör beaktas vid utformningen av direktiven till den nu aktuella utredningen. Avdragssystemets nuvarande utformning ter sig också alltmer stötande. Det fordras höga inkomster för att man över huvud taget skall kunna tillgodogöra sig stora avdrag. Taxeringsstatistiken visar också hur avdragens storlek ökar starkt med stigande inkomster. Även om avdragen vore lika stora, skulle de ha olika värde för personer i olika inkomstklasser. På grund av den progressiva skatteskalan betyder ett och samma avdrag större nedsättning av den utgående skatten ju större inkomsten är. Avdragssystemet är omfattande och komplicerat. Det är lättare att utnyttja för välutbildade och för sådana som kan använda skickliga experter. Vissa delar av avdragssystemet kan utnyttjas för att omvandla löpande inkomster till kapitalvärdestegring. Denna beskattas enligt nuvarande regler med en lägre procentsats när den realiseras. Kombinationen av avdrag för utgiftsräntor och inflation innebär att låntagarnas förmögenhetsbildning subventioneras på framför allt småspararnas bekostnad. Verkningarna av ränteavdragen har snedvridande effekter även från samhällsekonomisk synpunkt. Vpk kräver att hela avdragssystemet görs om. De flesta avdrag bör helt slopas. Ränteavdragen måste begränsas till att gälla endast ränta på en begränsad skuldsumma. Befogade avdrag bör ske från skatten i stället för som från inkomsten så att avdragets värde blir lika för alla. I kapitel 8 i slutbetänkandet års skatteutredning diskuteras huvudsakligen avdrag för underskott i förvärvskälla, som uppkommer om de avdragsgilla omkostnaderna överstiger intäkterna. Underskottsavdragen har ökat starkt , både nominellt och i förhållande till den totala, sammanräknade inkomsten. uppgick de till 180 milj. kr., vilket motsvarade av den sammanräknade inkomsten. hade de ökat till 9 100 milj. kr., motsvarande av den sammanräknade inkomsten. De såväl antalsmässigt som beloppsmässigt dominerande underskottsavdragen (från annan fastighet och kapital) uppkommer genom avdrag för räntekostnader. Upplånat kapital kan användas på olika sätt. Det kan användas för lyxkonsumtion. Genom avdragsrätten för räntorna blir den effektiva räntan mycket låg för personer med mycket höga inkomster. Det lånade kapitalet kan placeras i villafastighet. Genom avdragsrätten för räntorna ger det vid gällande beskattningsregler en lägre bostadskostnad än vid boende under andra former - hyreslägenhet eller insatslägenhet av traditionellt slag. Kapitalet kan också placeras i andra fasta värden. Genom inflationen ökar förmögenheten starkt, och vid försäljning kan vinsten inkasseras. Den beskattas lågt som realisationsvinst eller beskattas inte alls. Det lånade kapitalet kan också placeras i rörelse eller jordbruksfastighet. Underskott i denna förvärvskälla kan av höginkomsttagare användas som avdrag gentemot inkomst av tjänst eller annat. Såsom betonas i utredningen kan frågan om underskottsavdragen och de bakomliggande ränteavdragen i fråga om annan fastighet inte ses enbart ur skattepolitisk synvinkel utan också som en bostadspolitisk fråga. Ränteavdragen blir emellertid därför inte mera berättigade. Såsom också utredningsmajoriteten medger, driver de upp fastighetspriserna i en takt som eljest ej vore möjligt. Det är också stötande att genom systemet med ränteavdrag den faktiska bostadskostnaden för ett och samma hus blir högst olika för personer med olika inkomster. Den som har höga inkomster bor billigare än den som har den lägre inkomsten. Självfallet finns det problem med en begränsning av ränteavdragen. Det finns en stor spridning mellan avdragsbelopp som förekommer för småhus såväl regionalt som beroende på förvärvstidpunkt och villkor. Vissa orättvisor kan uppstå. Men frågan är om man därför skall bevara den oändligt större orättvisa som ligger i det nuvarande avdragssystemet. Detta kan enligt vår uppfattning inte vara riktigt. Ett tak för rätten till ränteavdrag bör införas. Begränsningsregeln bör utformas så att avdrag medges för räntor på ett begränsat skuldbelopp. På skuldbelopp däröver medges alltså inga ytterligare avdrag. Medgivna avdrag bör ej ske som med avdrag från inkomsten utan omvandlas till ett avdrag direkt från skatt med en viss procentsats av räntebeloppet. Ett sådant förfarande skulle göra avdragen rättvisare. De skulle ge de avdragsberättigade samma skatteavdrag för samma räntor oavsett vilken inkomstnivå de har. De högavlönade skulle inte gynnas i förhållande till dem med lägre inkomster. Möjligheterna till ett system där ränteskulder på lån för lyxkonsumtion icke görs avdragsgilla bör prövas. Detsamma gäller de olika köpkorten och andra former av köpkrediter. Rätten att göra avdrag för underskott i en förvärvskälla från inkomsten i en annan förvärvskälla bör slopas i sin nuvarande utformning och ersättas med följande princip: Intäkterna i de olika förvärvskällorna fastställs brutto, dvs. Från denna sammanlagda bruttoinkomst görs grundavdrag och eventuella extra avdrag (t. ex. för pensionärer). De skilda utgifterna i resp. förvärvskälla sammanförs. Avdrag medges sedan i form av skattereduktion med viss procentsats för dessa kostnader mot den skatt som räknats fram för förvärvskällorna. Inkomst av rörelse, dvs. de fall där näringsidkare bedriver verksamhet som enskild firma eller i handels- eller kommanditbolagsform, bör särskiljas från den vanliga inkomstberäkningen. Där bör bl. a. gälla att underskott i rörelse inte får kvittas mot övriga inkomster. Överskott av rörelse bör därefter läggas ovanpå den övriga inkomsten vid beräkning av skatt. Avdraget för K-försäkringar bör i likhet med andra avdrag omvandlas till avdrag från skatt. skatteutredning diskuterade en eventuell höjning av det nuvarande schablonavdraget under inkomst av tjänst från . men stannade slutligen för ståndpunkten att kostnaden inte står i rimlig proportion till de förenklingsvinster som kan uppnås genom en sådan höjning. Man tycks emellertid förbise de fördelar som genom en höjning av schablonbeloppet uppstår för de skattskyldiga. Vissa större kostnader måste fortfarande ligga utanför ett schablonavdrag av denna storlek, men målsättningen bör vara en fortsatt höjning. Utgångspunkten kan vara av utredningen diskuterade , men detta belopp bör förvandlas till ett avdrag på skatten. Även när det gäller kostnaden för resor mellan bostad och arbetsplats måste avdraget förvandlas från inkomstavdrag till skatteavdrag. Det är orimligt att som en och samma resekostnad har helt olika betydelse från skattesynpunkt beroende på om inkomsten är hög eller låg. Vissa avdrag bör avskaffas. Det gäller det s. k. sparavdraget och det extra avdraget under inkomst av annan fastighet. Dessa avdrag kan möjligen i stället ersättas av en viss skattereduktion. Alla former av representationsavdrag bör avskaffas. Varje skattskyldig har nödvändiga levnadsomkostnader, men dessa får ej dras av vid taxeringen. Det finns ingen som helst anledning att personer med särskilt dyrbara levnadsvanor skall få göra avdrag härför, vilket är den faktiska innebörden i de nuvarande reglerna. Vpk har i motioner visat att det skattetryck som kan avläsas i statsskatteskalorna till stor del är teoretiskt. Detta förhållande grundar sig bl. a. på möjligheten för höginkomsttagarna att via avdragssystemet reducera sin taxerade inkomst. Riktigheten i detta påstående stöds nu av det faktum att marginalskattespärrarna inte beräknas ge större skattebortfall än ca 80 milj. kr. Marginalskattespärrarna utgör enligt vpk:s mening ytterligare ett exempel på borgerlig klasspolitik. De bör avskaffas. Kapitalskatternas andel av de totala skatteinkomsterna har starkt minskat . Förmögenhetsskattens andel av de samlade skatteintäkterna har sjunkit från till 1977. Arvs- och gåvoskattens andel har minskat från 0,8 till . Vad beträffar de summor som beskattningen av s. k. realisationsvinster ger finns inga jämförelsesiffror. Det förtjänar understrykas att den relativa minskningen av de belopp som förmögenhetsskatten ger har att göra med beskattningen av stora förmögenheter. är f. n. skattepliktiga. När det gäller realisationsvinsterna kan också understrykas den starka hopklumpning av mycket stora inkomster från s. k. tillfällig förvärvsverksamhet (där alltså realisationsvinsterna ingår) som finns i det högsta inkomstskiktet med . Både nedgången i kapitalskatternas relativa andel av de totala skatteinkomsterna och den faktiska utvecklingen beträffande ökningen av stora förmögenheter, spekulations- och värdestegringsvinster motiverar enligt vår mening en skärpning av såväl den årliga förmögenhetsbeskattningen som beskattningen av arv och gåvor liksom av realisationsvinster. Den s. k. 80/85-procentsregeln anförs i övrigt som hinder för en skärpning av beskattningen av större förmögenheter. Denna spärr innebär som bekant att den sammanlagda skatten på inkomst och förmögenhet i princip inte bör överstiga en bestämd andel av den löpande inkomsten. Enligt vår mening bör emellertid denna regel avskaffas. Beskattningen av förmögenhet bör betraktas som åtskild från beskattningen av inkomst. Förmögenhetsskatten skall vara en skatt på förmögenhet, som förutom att ge medel till statskassan också skall motverka de nuvarande klyftorna i förmögenhetsfördelningen. Förmögenhetsskatten uttas nu efter en skala som börjar i skiktet . och därefter successivt ökar till . Vi föreslår en höjning av skatteuttaget med en procentenhet i vart och ett av de nuvarande skikten, vilket alltså ger en skala som löper från 2 till . Dessutom föreslås en ny skiktgräns vid 2 milj. kr. och en skattesats i detta skikt av . Beträffande skatten på arv och gåvor föreslår vi en höjning med i Skärpningen av förmögenhetsskatten och arvs- och gåvobeskattningen är motiverad inte minst med hänsyn till den enorma värdetillväxt som skett inom fastighetsbeståndet. Det är särskilt angeläget att denna värdetillväxt beskattas vid generationsskiften. 1970-talets höga inflation har medfört kraftigt ökade värden i fastigheter, aktier, smycken och diamanter bl. Spekulationen i dessa varor har drivit upp priserna, och de har gett ökade realvärden för innehavarna. De frikostiga reglerna för realisationsvinstbeskattning har till mycket stor del bidragit till spekulationen. De gällande reglerna för reavinstbeskattning erhöll kraftig kritik av löntagarorganisationerna inför riksdagsbehandlingen . De skärpningar, som då föreslogs av den dåvarande socialdemokratiska regeringen föranledde bister kritik på ledande plats i nr 11/1976 under . Finansminister förslag till skärpt realisationsvinstbeskattning är inte ens värt epitetet skärpt. Förslaget innebär en skärpning av beskattningen av vinsterna på försålda aktier som är så låg att börsen reagerade med rekordhöga noteringar. Beträffande villaägarna kommer de flesta som säljer en villa inte att behöva skatta för någon vinst alls, enligt en ovanligt enig expertkår. Dessutom behöver den som säljer ett småhus med god vinst för att köpa sig en trevlig och betydligt dyrare lyxvilla inte betala någon skatt alls. Det visar ju en rörande omtanke om svenska folkets behov av allt högre boendestandard. Vad tänker finansministern föreslå för att hjälpa alla lägenhetsinnehavare, som bor i trånga och något slitna lägenheter, att byta dessa bostäder mot en ny fräsch och större lägenhet utan extra kostnader och kanske t. o. m. med en god skattefri vinst på fickan? Propositionen om reavinstbeskattningen förändrar inte några av de grundläggande orättvisorna i vårt skattesystem där reavinstbeskattningen kanske är den allvarligaste boven av alla. I remissyttrandena över realisationsvinstkommitténs förslag krävde LO och TCO betydande skärpningar av beskattningen av realisationsvinster. Då ställdes kraven att hela realisationsvinsten i princip bör vara skattepliktig. Reglerna skapade snedvridande effekter, och genom transaktioner kan arbetsinkomster omvandlas till kapitalinkomster. skatteutredning ansåg inte att realisationsvinstbeskattningen skulle ändras. I en reservation till betänkandet anförde vpk:s representant följande. Både nedgången i kapitalskatternas relativa andel av de totala skatteinkomsterna och den faktiska utvecklingen beträffande ökningen av stora förmögenheter, spekulations- och värdestegringsvinster motiverar enligt min mening en skärpning av såväl den årliga förmögenhetsbeskattningen som beskattningen av arv och gåvor liksom av realisationsvinster. Beträffande realisationsvinstbeskattningen anser jag att denna måste grundas på följande principer: a) hela realisationsvinsten bör vara skattepliktig; b) även realisationsvinst från avyttring av lös egendom avsedd för s. k. personligt bruk bör vara skattepliktig; c) beskattningen av realisationsvinster bör vara av minst samma skärpa som beskattningen av arbetsinkomster. De nu gällande reglerna skiljer sig inte nämnvärt från tidigare i vad gäller skärpan i beskattningen. Enda undantaget är de lättnader som genomdrivits i beträffande uppskovsreglerna vid beskattningen av realisationsvinsten vid fastighetsförsäljning. Spekulationen i småhus har medfört kraftiga värdestegringar på dessa hus. var den genomsnittliga värdestegringen för ägda småhus i landet ca . Denna värdestegring har fortsatt i ökad takt. har priserna marknadsvärdet - ökat på småhus i med . Endast i några delar av landet har inga egentliga värdestegringar ägt rum utöver inflationsvinsterna. Värdestegringen kan småhusägaren tillgodogöra sig vid försäljning eller genom att ta upp nya lån i fastigheten för privat lyxkonsumtion, för båtar, fritidshus eller annat. Även spekulation i olika former kan göras möjlig genom förnyad belåning. Beskattningen på vinsten vid försäljning av småhus - den s. k. realisationsvinsten - måste skärpas och vinsterna på försäljningen dras in till samhället. I gällande regler får ingångsvärdet på fastighet omräknas till det belopp det skulle uppgå till efter det allmänna prisläget under det år som avyttringen äger rum. Detta får sedan avräknas vid beräkning av realisationsvinst. Att så får ske är inte tillfredsställande. Det medför att reavinster genom inflation undantas från beskattning. ansåg att enbart den del av anskaffningskostnaden som fastighetsägaren själv finansierat skulle få indexuppräknas. kommunisterna anser i likhet med kommittén att det är ohållbart att bibehålla den regel som medger indexuppräkning av hela ingångsvärdet. 3 000-kronorsavdraget vid beräkning av realisationsvinst bör avskaffas. Detta avdrag får göras om fastigheten i huvudsak är avsedd för bostadsändamål och med . Många fastigheter blir efter praktiskt taget fria från realisationsvinstbeskattning genom denna regel. Det finns enligt gällande regler rätt till uppskov med beskattning av realisationsvinster på fastigheter i de fall då den skattskyldige avser att förvärva ersättningsfastighet. Denna utvidgning av tidigare regel om rätt till uppskov för den som genom expropriation eller liknande måste avyttra fastighet är oacceptabel och medför ytterligare intresse för spekulation. kommunisterna föreslår alltså en skärpning av reglerna vid realisationsvinstbeskattningen vid fastighetsförsäljr.ing. En sådan skärpning skulle minska intresset för spekulation, och därmed skulle värdestegringen minska i takt, vilket skulle tjäna den som har småhus för boende och inte för spekulation. Den skulle också medföra lägre taxeringsvärden och därmed lägre boendekostnader för dem som redan har ett hus. De gällande reglerna för beräkning av skatt vid avyttring av aktier är mogna för skärpningar. Vid beräkningen av den beskattningsbara delen av realisationsvinsten på aktier skall, innehav, av realisationsvinsten beskattas. skall hela vinsten beskattas. Detta förhållande kan inte accepteras. Spekulation i aktier bör beskattas fullt ut oavsett vilken tid som aktierna innehafts. LO föreslog i anledning av realisationsvinstkommitténs betänkande att under en övergångstid av realisationsvinsten beskattas. Därefter skall hela vinsten beskattas oavsett innehavstiden. Dessa principer för beskattning är riktiga och bör genomföras . Det har från aktiespekulanternas sida klagats över att de nuvarande reglerna är för stränga. En beskattning av arbetsfria inkomster kan enligt vår mening inte bli för hög. Av den anledningen föreslår kommunisterna att hela realisationsvinsten vid avyttring av aktier, andel i aktiefond eller jämförligt görs skattepliktig. kan det accepteras att av realisationsvinsten är skattepliktig. Det är enligt vår mening orimligt att undanta konst, antikviteter, ädelstenar, frimärken, mynt etc. från realisationsvinstbeskattning. För många har just spekulation i konst m. m. blivit ett sätt att värdesäkra och höja kapitalvärden i av hög inflation. Den starka tendensen till placering och spekulation i just sådana typer av lös egendom borde föranleda realisationsvinstbeskattning. Kontrollproblemen bör vara möjliga att lösa. En generalklausul mot skatteflykt och skattefusk borde även i dessa fall underlätta detta problem. En skärpning av realisationsvinstbeskattningen enligt de linjer som vpk förordar avskaffar naturligtvis inte de grundläggande ekonomiska förhållanden som gör det möjligt för vissa grupper att göra stora vinster på utsugning och utplundring av andra männniskor. Markspekulationen och privat tillägnande av markvärdestegringen kan man t. ex. först komma till rätta med genom att samhället övertar all mark. Men en skärpning av realisationsvinstbeskattningen skulle dock motverka spekulationen och uppdrivningen av priserna. Den är ett nödvändigt led i ett rättvist skattesystem. De principer som måste vara grundläggande för en skärpning av realisationsvinstbeskattningen bör bygga på följande principer: a) hela realisationsvinsten bör i princip vara skattepliktig, b) även realisationsvinst från avyttring av lös egendom avsedd för personligt bruk bör vara skattepliktig, c) beskattningen av realisationsvinster bör vara av minst samma skärpa som beskattning av arbetsinkomster. Maktkoncentrationen inom det privata näringslivet bygger delvis på privata stiftelser. Den kanske mest betydelsefulla av dessa är . Även andra finansfamiljer har på olika sätt byggt upp stiftelser. Dessa stiftelser utgörs vanligen av s. k. självständiga stiftelser, vilket innebär att egendom ställs under särskild förvaltning för att såsom självständig förmögenhet fortfarande tjäna visst ändamål. 1975 tillkallades stiftelseutredningen för översyn av lagstiftningen för stiftelser. Denna utredning har ännu inte lämnat något slutbetänkande!