mot · G302212 · 1980-01-15 00:00:00 — av och om bekämpningen av sly Bekämpning av sly (= unga lövträd) kan ske på kemisk eller mekanisk väg. Den kemiska bekämpningen sker med fenoxisyror. Användning av sådana preparat får ej ske på platser där allmänheten har fritt tillträde. Enda undantaget från denna regel är områden med barrskogsföryngringar, dvs. områden där man har planterat eller skall plantera barrskog. Den mekaniska bekämpningen kan ske manuellt eller maskinellt. För sådan bekämpning gäller den allmänna regeln att man inte får avverka på annans mark. Det är således endast markägaren som har rätt att bekämpa slyväxt. Från samhällets sida har man bl. a. genom sökt stimulera markägare (bl. a. kommuner) att genom röjning av sly förhindra att landskapet växer igen. Ett exempel på detta är publikationen Ett öppnare landskap (SNV publikationer 1973:10), vilken innehåller råd och anvisningar för hur man genom röjningar och gallringar i busk- och trädvegetationen skall ta tillvara och framhäva landskapets estetiska värden. statsverksproposition föreslogs en försöksverksamhet, ledd av , kring landskapets öppethållande, tills vidare . Förbudgetåren 1972/73-1974/75 beräknades tre milj. kr. för denna verksamhet. Enligt senare beslut fortsätter försöksverksamheten även under budgetåren 1975/76 och 1976/77. Resultatet av försöksverksamheten t. o. m. /75 har redovisats i en rapport från (SNV PM 648: Försöksverksamhet med landskapsvård i odlingsbygd). I rapporten redovisas att totalt 132 objekt omfattande ca 3 700 ha i 66 kommuner ingått i försöksverksamheten. Verket redovisar också vissa beräkningar av kostnader för de åtgärder som vidtagits. För slyröjning har kostnaderna uppgått till i medeltal /ha. Statligt stöd till landskapsvårdande åtgärder inom odlingslandskapet utgår inom ramen för de medel som står till förfogande för vård av naturreservat m. m. anser att ca 2 000 ha odlingsmark bör bli föremål för landskapsvårdande insatser. Av denna areal bedöms ca 1 000 ha vara av riks- eller länsintresse. Bidrag till landskapsvårdsåtgärder bör, enligt 1975/budgetproposition, utgå med högst av kostnaderna. bedömer att ca 2,2 milj. kr. bör anslås till landskapsvårdande åtgärder inom odlingslandskapet. I detta sammanhang bör även nämnas att insatser av betydelse för landskapsvården utförs i form av beredskapsarbeten. beräknas beredskapsarbeten på hela naturvårdsområdet ha utförts till en total kostnad av ca 52 milj. kr. och länsstyrelsernas naturvårdsenheter planerar och prioriterar landskapsvårdande projekt, vilka är lämpliga som beredskapsarbeten. upprättar en s. k. objektsreserv ur vilken man tillsammans med länsarbetsnämnden utväljer objekt, som är av lämplig omfattning och lämpligt geografiskt lokaliserade från arbetsmarknadssynpunkt. De utvalda objekten rangordnas inbördes efter naturvärde och grad av allmänt intresse. Det är alltså omfattande insatser samhället gjort för att uppmuntra till slybekämpning och därmed ett bibehållande av ett öppet landskap. kvarstår dock stora brister och framför allt synes många stränder kring olika vattendrag riskera att helt växa igen. Ett par viktiga hinder synes föreligga för att ytterligare utvidga den mekaniska slybekämpningen: dels den allmänna regeln att man inte får avverka på annans mark, vilket då också kommer att gälla denna slyväxt, dels att det ännu inte föreligger något krav på markägaren att bekämpa sly. Som exempel på hur dessa båda brister i lagstiftningen kan verka kan nämnas de fall där AMS svarar för slybekämpning som beredskapsarbete. Då inträffar att även om arbetet inte kostar markägaren något utan helt går på AMS bekostnad, så finns det markägare, som vägrar beredskapsarbetare att gå fram över sin mark. Följden blir att en strandrensning runt en sjö kan bli ofullständigt utförd p. g. a. tredska eller andra orsaker, som markägaren inte behöver redovisa. Naturbilden runt en sjö med flera strandägare kan följaktligen se underlig ut, då förbuskningen på vissa bitar blir lämnad kvar. Vid behandlingen av motionerna 1976/77:840 och 1977/78:1612 instämde JoU i princip i förslagen, men menade att naturvårdslagens § 19 ger möjlighet i sådana fall för länsstyrelse att förklara dylika kvarblivande remsor med slyväxt för naturvårdsområde. Det kan inte ha varit lagstiftarnas mening att använda denna paragraf för dylika fall. Både representanter för och länsstyrelser förklarade vid förfrågningar, att det måste vara en alltför drastisk utväg. Ett exempel på att så är fallet är väl att i lagen funnits inte förklarat ett enda område om naturvårdsområde. Det är viktigt att slybekämpning och andra landskapsvårdande åtgärder kan komma till stånd och utföras på ett effektivt sätt i syfte att bibehålla ett öppet landskap. Som framhållits i motionen kan det med nuvarande lagstiftning uppstå problem i fråga om det praktiska genomförandet av landskapsvårdande insatser. Sålunda kan t. ex. förekomma att en från naturvårdssynpunkt önskvärd siktröjning mellan särskilt anordnade rastplatser vid allmän väg och vissa sjöar eller vattendrag blir ofullständigt genomförd genom att någon eller några av de berörda markägarna inte ger tillstånd till att röjningen utförs. Det är därför nu angeläget att regeringen och berörda myndigheter överväger vilka åtgärder som kan vidtas för att situationer av angivet slag skall kunna undvikas. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla om en utredning om hur i motionen angivna hinder för slybekämpning lämpligen kan elimineras.