mot · G3021885 · 1980-01-25 00:00:00 — Motion 1979/80:1885 av m.fl. om åtgärder mot drogmissbruket Alkohol är den utan jämförelse vanligaste drogen med omkring fem miljoner konsumenter och minst 300 000 - kanske en halv miljon - som får allvarliga skador. Antalet missbrukare av tung narkotika beräknas till mellan 10 000 och 20 000. Narkotikan har en nyckelroll som motor i ekonomisk brottslighet och svår kriminalitet. Läkemedelsberoende är på många sätt det dolda missbruket i dagens . Antalet personer som är läkemedelsberoende uppgår förmodligen till flera tiotusental. konsumeras 300 miljoner dygnsdoser lugnande mediciner och sömntabletter. dör ett tusental personer i tablettförgiftning (ofta i kombination med alkohol). Antalet som förs till sjukhus av samma orsak men överlever är fem till tio gånger så stort. Läkemedelsberoendet är en biverkan som en väletablerad industri gör goda extra profiter på. Vi ser orsakerna till drogberoende och drogmissbruk främst i den ekonomiska strukturen. Otrygghet, hets och stress i arbetslivet samt utslagningen ur produktionen av allt fler skapar grund för drogmissbruk. finns ett betydande kapitalintresse som gör profit på olika droger. Alkoholintressen, läkemedelsindustri och narkotikahandel omsätter mångmiljardbelopp. Drogmarknaden och de krafter som styr den är ett hinder både för effektiv lagstiftning och för att de lagar som finns skall kunna tillämpas effektivt. Drogproblemen måste angripas på flera olika nivåer, jämsides med att man bekämpar de sociala missförhållanden som är drogbrukets grogrund. Kampen mot droger förutsätter kamp mot arbetslöshet, dåliga bostadsförhållanden och utslagningsprocessen i skola och arbetsliv. Man måste angripa profitintressena och de profiter dessa skapar på drogmarknaden samt söka minska tillgången på droger. Kampen mot droger måste samordnas med kampen mot den ekonomiska brottsligheten. har alkoholfrågan uppmärksammats som ett internationellt folkhälsoproblem. Detta synsätt ligger till grund för en rad WHOdokument som publicerats . På svenska har utgivits rapporten och folkhälsa (m. fl., Sober förlag 1979). Allt fler belägg har framkommit för att alkohol är en dominerande orsak till sjukdom och förtidig död. Enligt en uppskattning som gjorts av en arbetsgrupp för framtidsinriktad forskning (Liv och hälsa m. fl., 1979) kan man räkna med att mellan en tredjedel och hälften av all sjuklighet i har samband med alkohol. En tredjedel av alla akuta jourfall inom kroppssjukvården har ett direkt samband med alkohol. Var femte inneliggande patient inom medicin och kirurgi kan antas lida av alkoholframkallade sjukdomar. Den sammanlagda vårdkostnaden för alkoholskador kan beräknas ligga i storleksordningen . Ändå kan man ställa frågan, om inte de viktigaste effekterna på vårdapparaten är den försämrade arbetsmiljön och försvårandet av en rationell sjukvårdsplanering. Antalet förtidiga dödsfall som betingas av alkohol uppskattas till omkring 6 000 . För en rad dödsorsaker som har samband med alkohol exempelvis levercirrhos - finner man ett direkt samband mellan dödstalen och den totala alkoholkonsumtionen. Detta samband råder också i och kan beläggas av utvecklingen . Under har dödstalen i levercirrhos och en rad andra alkoholframkallade sjukdomar ökat mycket snabbt. Av växande betydelse är kombinationsförgiftningar mellan alkohol och tabletter. Denna typ av förgiftningar är en ytterst vanlig orsak till plötslig död bland yngre missbrukare. Det finns en rad hållpunkter för att såväl dödlighet som sjuklighet bland storförbrukare av alkohol har ökat mycket kraftigt. En person som har utvecklat ett tungt alkoholmissbruk har chans att få uppleva sin 50-årsdag. Dödstalen är så höga att de påverkar den totala dödligheten bland män i alla åldersgrupper . Utvecklingen mot en stigande medellivslängd har brutits, och särskilt i storstadsområdena ökar dödstalen kraftigt bland yngre och medelålders män. Alkoholframkallade dödsfall är en dominerande faktor bakom detta. Andra typer av alkoholskador Alkohol är en viktig bakgrundsfaktor vid våldsbrott. Åtminstone av dessa brott begås av alkoholpåverkade personer. Därtill bör läggas åtskilliga fall av kvinnomisshandel, som inte kommer till polisens kännedom. Mer än hälften av alla som drunknar och en tredjedel av alla som trafikdödas är alkoholpåverkade. Alkohol är en viktig faktor bakom bränder. De flesta s. k. sängrökare är alkoholpåverkade eventuellt i kombination med tabletter. Alkohol finns i allmänhet med i bilden vid vandalisering och våld på offentliga platser. Den brottslighet som har samband med ökande alkoholoch narkotikaförbrukning är en viktig pådrivande faktor bakom den enorma förstärkning av polis och privata vaktbolag som skett . Den drogframkallade kriminaliteten utnyttjas av reaktionära grupper till att driva en onyanserad propaganda för lag och ordning och genomföra repressiva åtgärder som riktar sig mot arbetarklassen. Den utnyttjas också i syfte att splittra arbetarklassen och särskilja dem som slagits ut från dem som är kvar i produktionen. Alkoholskador står för ett betydande produktionsbortfall - i storleksordningen . I ett kapitalistiskt samhälle är dock denna typ av beräkningar ganska teoretisk, eftersom det knappast är sannolikt att samtliga som slås ut ur produktionen i samband med alkoholmissbruk skulle kunna beredas jobb om de slutade supa. Passivisering - droger och utslagning Trots att alkohol och andra droger är ett direkt fysiskt hot mot breda befolkningsskikt är det ändå befogat att se passiviseringen som den allvarligaste skadeverkningen av droger. Droger underlättar i hög grad den utslagningsprocess som avlägsnar stora delar av arbetarklassen från såväl arbetslivet som klasskampen. Särskilt allvarlig är denna effekt när den drabbar ungdomar som i allt högre grad slås ut redan i skolan. Drogkulturen ingår här i en kommersiell ungdomskultur - ett borgarklassens effektiva vapen mot organiserat fackligt och politiskt arbete bland ungdomar. Droger jämte det faktum att man sjukskriver och förtidspensionerar bort arbetslösheten är en avgörande förklaring till att en arbetslöshet på över en halv miljon människor accepteras utan några större organiserade protester. Droger har en aktiv och självständig roll i utslagningsprocessen och underlättar i hög grad att människor förs ut ur produktionen. Utslagning, långvarig sysslolöshet, minskat ansvarstagande, sjukrollen och minskad social kontroll stärker beroendet av såväl alkohol som lugnande mediciner. En mycket hög andel av förtidspensionärer och långtidssjukskrivna har drogproblem. Detta gäller särskilt medelålders och yngre män i storstadsområdena. Nerdrogning innebär i allmänhet att man passivt accepterar rollen som utslagen och inte tar upp någon kamp för att förändra sin situation. Däremot är det inte riktigt att hävda att utslagning från arbetslivet är den enda eller ens den dominerande orsaken till bruk och missbruk av droger. Högkonsumtion av alkohol och alkoholberoende förekommer i lika hög utsträckning bland människor som är socialt välintegrerade som bland dem som slagits ut. Däremot får drogbruket mycket svårare följder när det kombineras med utslagning. Från arbetarklassens synpunkt är droger fiender i kampen, något som berövar klassen värdefulla kamrater och kampmoral, något som mystifierar utslagningsprocessen och gör den till en tummelplats för terapeuter i stället för ett föremål för politisk kamp. Från kapitalistklassens synpunkt är droger något som bidrar till att dölja sociala missförhållanden och därmed också bidrar till att konservera kapitalets makt. Droger är något kapitalet tjänar pengar på - både direkt och indirekt. Den bästa förklaringen till drogbruk ger marknadsteorin. I ett kapitalistiskt samhälle är droger en vara som köps och säljs och en källa till profiter. Från kapitalets synpunkt är det i princip samma historia att lansera mellanöl, amfetamin och heroin som att lansera skateboards, hamburgare eller Travolta. I samtliga fall rör det sig om produkter som förses med en ideologisk överbyggnad i form av flumkultur och passivitet. Från kapitalistisk synpunkt har droger det försteget framför andra varor att de skapar beroende hos konsumenterna och därigenom en långsiktig efterfrågan och profit. Att profiterna är blodspengar oroar ingen kapitalist så länge procentsatsen är tillräckligt hög. Att vinsterna tas hem på ett olagligt sätt är också till föga bekymmer för kapitalet. De som tjänar de verkligt stora pengarna är inte samma individer som tar de stora riskerna. När det gäller alkohol och mediciner kan ju också det mesta av hanteringen ske inom lagens råmärken. En del av drogmarknaden är förbunden med en omfattande brottslighet snatterier, inbrott, svarta och grå affärer. Från kapitalistisk synpunkt är detta något som höjer cirkulationstakten i ekonomin. Arbetarklassen får stå för fiolerna i form av höjda priser och dyrare försäkringspremier. Det är i allmänhet de sämst ställda som drabbas värst av inbrott och annan kriminalitet. Synen på drogbruket som ett marknadsfenomen ger också en vägledning till vilka åtgärder som är de mest effektiva när det gäller att påverka användningen av droger. Det är helt klart att åtgärder som syftar till att påverka attityden till droger hos enskilda konsumenter i allmänhet kommer att misslyckas. Inte heller på detta område gäller den liberala tesen om den upplyste, självständige konsumenten som fritt säger nej till Travolta, dåliga TV-program eller hamburgare. Två ting som har bidragit till att mystifiera drogproblemet är sjukdomsteorin och symtomteorin. Dessa två teorier har gjort att drogproblem har kommit att ses som vård- och terapiproblem snarare än som en angelägenhet för arbetarklassens politiska, ideologiska och ekonomiska kamp. Visst blir man sjuk av att använda droger. drogmissbrukare vård, något som ofta förmenas dem . Detta behöver emellertid inte innebära att droganvändning, själva beroendet av droger, bör ses sorn en sjukdom. Att använda droger är alltid en handling där individens eget beslut spelar en avgörande roll, och det är mycket tvivelaktigt om man skall kalla mänskliga handlingar sjukdomar. Detta gäller även i de fall där sociala och psykologiska drivkrafter spelar stor roll för beslutets fattande. När det gäller alkohol kan man konstatera att man inom den internationella alkoholforskningen är på väg att mönstra ut begreppet alkoholism som en beteckning på ett väl avgränsat tillstånd. I stället talar man om alkoholberoende och vill med detta bl. a. betona att det rör sig om olika grader av beroende och att detta beroende i hög grad påverkas av tillgången till alkohol och den sociala situationen i övrigt. Argument för en restriktiv drogpolitik har det kommit en rad undersökningar som visar på ett klart samband mellan totalkonsumtion och mätbara alkoholskador. Detta samband har visat sig hålla streck för samtliga länder där det finns en tillförlitlig statistik. Undersökningarna har bl. a. slagit hål på myten om att det existerar länder - exempelvis och - där man kan dricka stora mängder alkoholdrycker utan att detta leder till skador. Länder där man har en massivt hög vinkonsumtion, som t. ex. , har också massivt kraftiga alkoholskador. Sambandet är i stort sett sådant att en fördubbling av alkoholkonsumtionen leder till en fyrdubbling av alkoholskadorna - dvs. ett kvadratiskt samband. Detta samband håller också streck för svenska förhållanden, där efterkrigstidens snabba ökning av alkoholkonsumtionen gett en stegring av samtliga registrerade alkoholskador. Sambandet mellan totalkonsumtion och missbruk sammanhänger med att den andel av befolkningen som dricker klart skadliga mängder ökar i en bestämd proportion till totalkonsumtionen. Det finns således en relation mellan den mängd alkohol som normalkonsumenten använder och antalet missbrukare samt volymen alkoholskador. För den som vill bekämpa drogframkallade skador är det otillräckligt att genomföra allmänna samhällsreformer, även om otrygghet, hets och stress i arbetslivet samt utslagningen ur produktionen är grogrunden. En angreppslinje måste vara att skapa en bredare medvetenhet om drogproblemet och en negativ attityd till droger inom breda befolkningsskikt. Detta underbygger i sin tur effektiva åtgärder i syfte att minska den Det ena är en nödvändig förutsättning för det andra. Utan medvetenhet om drogproblemet kommer restriktiva åtgärder lätt att uppfattas som byråkratiskt intrång i grundläggande mänskliga rättigheter. Drogfria och fullödiga kulturaktiviteter ökar möjligheterna att föra in människor med alkohol- och narkotikaproblem i samhällslivet. Så länge stora grupper ungdomar inte är välkomna i vare sig arbetsliv eller samhälle kommer de också att vara opåverkbara för attitydpåverkande insatser från det etablerade samhällets sida, antingen detta sker med skräckaffischer eller med mer sofistikerade metoder. Kampen mot ungdomsmissbruket blir aldrig trovärdig, om den inte kombineras med kamp för rätt till arbete och ytterst kamp för ett annat samhälle. När det gäller narkotika råder en bred enighet och insikt om nödvändigheten av en restriktiv politik. På detta område kan man inte heller tänka sig några uppmjukningar. All langning och allt innehav av narkotika måste föranleda rättsliga åtgärder. Det bör inte existera någon åtalseftergift för innehav av mindre mängder narkotika. Ingen legal förskrivning av metadon bör tillåtas. Krav måste ställas på en effektivare kontroll och kraftfullare ingripanden mot de affärer där narkotikapengar tvättas vita och sugs upp i respektabla börsnoterade företag, trots att inget tvivel råder om pengarnas ursprung. Att allt privat vinstintresse måste bort ur läkemedelsindustrin är i det här sammanhanget en självklarhet. Även de måttliga åtgärder som har vidtagits i syfte att försvåra förskrivningen av vanebildande mediciner har visat sig ha en påtaglig effekt. Det finns med all sannolikhet möjligheter att minska förskrivningen av beroendeskapande mediciner till en bråkdel av den nuvarande utan att några berättigade medicinska intressen träds för när. När det gäller alkohol har redan tidigare visats att en konsumtionsminskning minskar både antalet storkonsumenter och volymen alkoholskador. Vill man inom överskådlig tid minska alkoholskadorna, måste man minska totalkonsumtionen. Någon annan väg gives inte. Det är en illusion att tro att det räcker med attitydpåverkande insatser eller åtgärder som bara vänder sig mot vissa konsumenter. Drogproblemen kan lika litet som andra samhällsproblem vårdas bort. Vård- och behandlingsarbetet är dock nödvändigt dels av självklara humanitära skäl, dels som ett nödvändigt komplement till mer genomgripande åtgärder. Landsting och kommuner har huvudansvaret för samhällets vårdansvar när det gäller drogproblemen. De måste tillföras ekonomiska resurser som möjliggör en långsiktig planering av vårdens utbyggnad. Tillfälliga uppräkningar är därför icke särskilt meningsfulla. I stället bör en väsentlig del av statens inkomster av alkoholbeskattningen tillföras landsting och kommuner. Överläggning bör upptas med om detta. Den nuvarande missbrukarvården är ett ideologiskt och organisatoriskt träsk. Det finns två huvudorsaker till detta: Man förmår inte koppla vårdinsatserna till en genomtänkt syn på drogproblemet i stort. Kopplingen mellan behandling och arbetsrehabilitering är dålig. Praktfulla exempel på oförmågan att se drogproblemen är den nu aktuella propositionen om och den bakomliggande socialutredningen. På 1 600 trycksidor lyckas man undvika att diskutera alkohol och narkotika, trots att detta är det allvarligaste problemet hos majoriteten av klienterna. Inom sjukvården slåss socialstyrelse och alkoholberoende skall ses som en psykisk sjukdom (vilket det inte är!) som psykiatrer värjer sig mot LPV-lagen som hotar att öka på antalet sjukhusvårdade alkoholister. Slutresultatet blir en ytterst förvirrad organisation uppsplittrad på flera huvudmän. Möjligheterna är stora att gå på flera ställen , som andra missbrukare inte är välkomna någonstans. Nerdrogning, passivisering, långvarig sjukskrivning, slentrianmässig socialhjälp är tyvärr alltför vanliga inslag i vårdapparatens insatser. Under har alkoholvården tappat en stor del av kopplingen till arbetslivet. går man sjukskriven på torken under medicinsk eller psykiatrisk diagnos. Arbetsdriften har på många håll försvunnit eller tunnats ut och ersatts med terapi av diffust slag. Missbrukarvården har blivit en tummelplats för reaktionärt, terapeutiskt bråte. Miljöterapi, utexperimenterad på soldater under och på fångar i amerikanska fängelser, har länge varit i ropet. drev man sensiträning och fascistoid, antiintellektuell s. k. encounterverksamhet. F. n. förefaller det som beteendeterapin är på frammarsch. Debatten har till stor del kommit att handla om huruvida man skall bura in missbrukare eller inte. Denna debatt är på många sätt svårbegriplig. Egentligen är frågan inte särskilt komplicerad. Tvångsvård kan aldrig bli någon framgångsrik väg till rehabilitering av vuxna missbrukare. Å andra sidan måste det vara en behandlares skyldighet att gripa in om klienter eller patienter riskerar att gå under eller gör tillvaron helt outhärdlig för sin närmaste omgivning. I en del fall är då tvångsåtgärder nödvändiga. Detta tvång skall givetvis ligga där arbetet bedrivs. Att bolla över det till andra delar av vårdapparaten är enbart destruktivt. Särskilt dåligt är förslaget att föra över tvånget till psykiatrin genom den s. k. LPV-lagen. Grundproblemet är att sjukvård och socialvård isolerats alltmer från samhället i övrigt. Huvuduppgiften har blivit att dölja problem, att kanalisera utslagning, inte att återföra människor till en produktiv tillvaro. Med den utgångspunkten för sitt arbete kommer missbrukarvården alltid att misslyckas, med eller utan tvång, med eller utan serviceideologi och med eller utan den senaste amerikanska modeflugan på flumterapins område. Man måste börja med att ställa vårdapparatens insatser på fötter. Arbetsrehabiliteringen, jobben, måste stå i centrum och övriga insatser knytas till dem. Det finns konkreta erfarenheter som visar att sådana behandlingsformer fungerar. Missbrukare både kan och vill jobba och vill delta i samhällslivet, om de får konkreta möjligheter till detta. Problemet är att möjligheterna stannar på papperet eller förfuskas i en alltmer byråkratisk vårdapparat. Miljöer som är drogfria och erbjuder meningsfulla uppgifter kommer också att vara bra baser för behandlingsarbete. Den ideologi som genomsyrar arbetet bör vara arbetarrörelsens och klasskampens. Under hänvisning till det anförda föreslås* att hos regeringen begär att en ny drogpolitisk utredning tillsätts och att i dess direktiv bl. a. bör ingå att belysa a) den sociala utslagningens roll i drogmissbruket, b) hur alkoholproblem skall kunna förebyggas genom en mer c) vårdens roll i en sådan alkoholpolitik, d) resursfrågor, e) fördelning av ansvar mellan socialtjänst och sjukvård, f) institutionsvården och dess samarbete med öppenvården, g) behovet av särskild utbildning, gemensam för socialtjänst och sjukvård, när det gäller missbruksfrågor, h) hur missbrukare skall kunna nås på ett tidigare stadium än vad som sker , i) hur folkrörelserna skall kunna ges en mer aktiv och central roll i kampen mot alkohol- och annat drogmissbruk. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) *Se även motion 1979/80:1886.