mot · G302454 · 1980-01-19 00:00:00 — av m. fl. om SIA-skolan, m. m. Den samlade skoldagen kommer inte att kunna genomföras i den takt och i den utsträckning som SIA-beslutet förutsatte. En samlad skoldag bedrevs i 80 kommuner /79. Innevarande läsår anordnas samlad skoldag i 123 kommuner och omfattar 173 000 elever, dvs. av landets kommuner har samlad skoldag med verksamhet för av landets grundskoleelever. Kommunerna har ingen skyldighet att anordna samlad skoldag. Statsbidraget underlättar deras möjligheter att göra det, men täcker långt ifrån alla kostnader. Det främsta skälet till att kommunerna inte anordnar samlad skoldag är just kommunernas dåliga ekonomi. Andra skäl till att den samlade skoldagen inte kommit i gång är kommunernas bristande administrativa resurser, kommunernas rädsla att ta på sig ansvar för ett ökat antal anställda, deras svårigheter att rekrytera verksamhetsledare och anskaffa lokaler m. m. Lokalfrågan är på många håll ett problem som omöjliggör ett genomförande, om man inte kan utnyttja lokaler i närområdet som andra kommunala förvaltningar förfogar över och som står tomma under själva skoldagen. Det är emellertid långt ifrån alltid sådana lokaler finns att tillgå. SÖ är oerhört restriktivt med statliga medel till ny- och ombyggnader, vilket också försvårar genomförandet av den samlade skoldagen. Det finns exempel på kommuner där inte ens läroplan när det gäller lokaler för t. ex. grupparbete ännu är genomförd. Vpk har länge krävt en annan kostnadsfördelning mellan stat och kommun. Vpk menar bl. a. att all skolverksamhet skall få full kostnadstäckning från staten. Redan i en motion till SI A-propositionen 1976 yrkade vpk på höjda anslag för att ge kommunerna ekonomisk kompensation för de kostnadsökningar som SIA-reformen förde med sig. Det nya statsbidragssystemet med den fria resursanvändningen ökar visserligen kommunernas möjlighet att själva fördela resurserna, men anslagen är helt otillräckliga. Vid statsbidragsgivningen måste man t. ex. ta hänsyn till de skillnader i förutsättningar som finns i olika kommuner när det gäller skolverksamhet. Ingen kommun borde av ekonomiska skäl behöva avstå t. ex. från en betydelsefull och elevaktiverande verksamhet. När statsbidraget till fritidsverksamhet, 25 milj. kr., togs bortför fick detta svåra följder för kommunerna, som själva måste finansiera de verksamheter som tidigare igångsatts och finansierats med statliga medel. Detta statsbidrag borde återinföras och också höjas till en högre nivå för att underlätta för kommunerna att bygga ut denna verksamhet. I skoldebatten talar man ofta om att öka den elevvårdande verksamheten i skolorna och att man inte i elevvården bör skilja mellan undervisning, fostran och social verksamhet. Därför skall både kuratorerna och psykologerna ingå i skolans arbetslag. I likhet med vad som gäller för skolsköterskor och syokonsulenter menar vpk att statsbidrag bör utgå för skolkuratorer och skolpsykologer. Delningstalet för dessa tjänster får inte överstiga 1 000 elever per tjänst. Med stöd av ovanstående hemställs* 1. att uttalar att staten successivt bör överta kostnaderna för den kommunala skolverksamheten, 2. att hos regeringen hemställer om förslag om ytterligare medel till kommunerna för att förverkliga SIA-skolan, att upptas på tilläggsbudget till 1980/statsbudget, 3. att uttalar att statsbidrag bör utgå för skolkuratorer och skolpsykologer, varvid delningstalet 1 000 elever per tjänst skall gälla. INGA (vpk) HANS (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) * Se även motion 1979/80:455.