mot · G4021595 · 1980-01-01 00:00:00 — av Per m. fl. om riktlinjer för u-landsbiståndet har samlade produktion stigit med i genomsnitt . Snabbast har tillväxten varit i oljeexporterande och de som haft en växande export av industrivaror. Långsammast har produktionen ökat i de allra fattigaste , som står för av totala befolkning. En snabb befolkningstillväxt i dessa länder har också lett till att BNP per capita endast ökat med /år. Skillnaden mellan rikare och fattigare har därmed fortsatt att öka. Den ekonomiska utvecklingen i har sällan lett till en jämnare fördelning av inkomster och förmögenheter. De växande skillnaderna mellan rika och fattiga framträder på nästan alla områden. Man talar inte bara om den tredje världen utan också om den "fjärde världen. Den långsamma, och i många länder helt otillräckliga, ökningen av jordbruksproduktionen tvingar många till en omfattande och dyrbar import av livsmedel, inte minst till följd av en alltför snabb befolkningsökning. I många har den ekonomiska tillväxten åtföljts av vidgade klyftor. Man kan konstatera att de västliga industriländernas biståndsinsatser inte på något avgörande sätt kunnat hejda denna utveckling. Situationen i västvärldens i-länder har emellertid också förändrats . Många industriländer upplever en ekonomisk kris, vilket medför att förutsättningarna för u-landsbistånd på ett drastiskt sätt förändrats. Mot bakgrund av denna utveckling finns det anledning att närmare analysera och utvärdera den svenska biståndspolitikens riktlinjer och resultat. Om även skall kunna göra reella insatser för jordens fattiga länder krävs både omprövning och nytänkande inom biståndspolitiken. Vårt viktigaste bidrag till levnadsstandard på något eller några decenniers sikt är att hjälpa dem att utveckla sina resurser. Detta kan bl. a. ske genom att vi överför vårt specialkunnande i vad gäller naturtillgångars bearbetning och förädling till med motsvarande förutsättningar. Ett annat viktigt bidrag är att hjälpa till med uppbyggnaden av en fungerande infrastruktur i dessa länder. Speciellt gäller det att försöka frigöra skapande aktivitet hos stora grupper invånare i , att underlätta social rörlighet, att ge belöningar åt produktiva insatser och att garantera att ökade ekonomiska resurser kommer också de fattigaste delarna av befolkningen till del. Därav framgår också att det avgörande för ekonomisk och social utveckling måste ske i själva genom en djupgående och tidskrävande samhällsordning och ekonomisk tillväxtprocess. ringarnas vilja och förmåga att stimulera ekonomisk tillväxt och utjämning är därför en helt avgörande faktor. Det betyder i sin tur att de rika ländernas bidrag till standardutveckling främst måste bestå av hjälp för dessas ekonomiska tillväxt. I huvudsak måste denna tillväxt baseras på egna insatser. Ett inte obetydligt bidrag kan industriländerna lämna genom att undan för undan ställa om sin produktion så att bereds den plats i världens produktionssystem som bäst svarar mot deras egna förutsättningar. Detta förutsätter att vi öppnar våra marknader för industrivaror. En annan nödvändig åtgärd för att kunna behålla omfattande satsningar inom u-hjälpen är att komma till rätta med stora underskott i bytesbalansen, som uppgår till mer än . I detta ekonomiska läge måste man göra kraftfulla insatser för att minska underskottet. Men det är också nödvändigt att biståndspolitiken omprövas på så sätt att svenska resurser i större utsträckning utnyttjas i vår biståndsgivning. En fortsatt hög ambitionsnivå inom biståndspolitiken är bara möjlig om den anpassas till vår rådande ekonomiska situation. Det svenska folkets biståndsvilja torde stå i direkt proportion till inhemska ekonomiska framsteg. Det är inte godtagbart att biståndet måste finansieras genom utländska lån. I den mån vårt totala underskott finansieras med utländska lån försvårar detta förståelsen för svensk u-hjälp. Det svenska u-landsbiståndet belöper sig till nära . Två tredjedelar av detta - dvs. ca 4 miljarder - används av mottagarländerna för inköp i andra länder. Om vi skulle begränsa oss till FN:s målsättning på av BNP, skulle vårt bistånd belöpa sig till drygt 4 miljarder. Medan av det svenska biståndet är bundet är motsvarande andel för några av våra viktigaste exportkonkurrenter . Jämfört med de flesta i-länder är den svenska u-hjälpen i detta avseende generös och framstår såsom okänslig för landets egna sysselsättningsproblem. Till dem som drar nytta av denna inställning hör inte minst de i-länder som får beställningar från mottagare av svenskt bistånd. Man kan naturligtvis diskutera för- och nackdelar med bundet bistånd, liksom också hur långt man praktiskt kan gå, när det gäller att ställa villkor av detta slag för biståndet. En ökad bindning av det svenska biståndet kommer att medföra minskade påfrestningar på den svenska betalningsbalansen och också utgöra en möjlighet till högre sysselsättning i den svenska exportindustrin. En annan åtgärd för att förbättra det svenska biståndets anseende borde vara att ompröva den politik som legat till grund för nuvarande val av mottagarländer. Det ensidiga valet av mottagarländer ur kretsen av socialistiska enpartistater har negativt påverkat medborgarnas biståndsvilja. Mottagarländernas inställning till och respekt för de grundläggande mänsk liga rättigheterna måste utgöra en avgörande faktor för hur det svenska biståndet skall utformas . Långvariga och allvarliga kränkningar av grundläggande mänskliga rättigheter bör, som uttalat, påverka vår beredvillighet att fortsätta samarbetet med enskilda . Självfallet måste också biståndspolitiken omprövas gentemot de mottagarländer som bedriver angreppskrig eller har trupper på främmande territorier. Länderdiskussionen blir gärna politiskt laddad, och landramstänkandet har tyvärr lett till en fixering, som gjort att intresset för själva projekten trätt i bakgrunden. Mottagarländerna har i viss utsträckning kommit att betrakta det svenska biståndet som en automatisk del av sin budget, och detta är en av anledningarna till att en ökad satsning på projektbistånd är angelägen inom biståndspolitiken. måste ställa krav på resultat, effektivitet och uppföljning i sin dialog med mottagarländerna. Den satsning på miljardslukande projekt som varit utmärkande för socialdemokratisk biståndspolitik har emellertid bringat svensk u-hjälp i vanrykte. Fortsatta ekonomiska satsningar på stora, enskilda projekt bör ske inom de internationella organens och organisationernas ram eller i samarbete med dessa. På så sätt blir ett mottagarland inte ensidigt bundet till svenska ansträngningar, och får större möjlighet till tidsbegränsade insatser. I övrigt bör det bilaterala biståndssamarbetet i högre utsträckning inriktas på bestämda projekt, där har möjlighet att tillsammans med mottagarlandet planera, följa upp och utvärdera varje projekt. Ett bilateralt projektbistånd med kontinuerligt svenskt ansvar för projektens genomförande och utvärdering är också ett bra sätt att förbättra effektiviteten och öka upphandlingen av svenska varor och tjänster. Ett annat problem är att den utvärdering som äger rum inte ger tillräckliga kunskaper om biståndets resultat och effektivitet. En ökad uppmärksamhet måste ägnas åt noggrann uppföljning, utvärdering och kontroll av biståndet, vilket också framhålls av föredragande statsråd i årets budgetproposition. Behovet av samordning med andra u-landsinsatser är alltmer påtagligt. Den nuvarande svenska u-landsforskningen har mött berättigad kritik, bl. a. från professor . Den kritiska u-landsforskningen är ett försummat område. En satsning på seriös u-landsforskning vid våra universitet och högskolor är därför mycket angelägen, och utvärdering av svenska biståndsinsatser bör i ökad utsträckning kunna ske genom utländska experter och organ, fristående från de svenska biståndsmyndigheterna. Ett ökat internationellt forskningssamarbete på detta område är också både nödvändigt och angeläget. Debatten om den svenska biståndspolitiken bör stimuleras att också föras i från SIDA fristående organ och tidskrifter. De enskilda organisationernas roll i utvecklingssamarbetet bör ytterligare uppmärksammas. De religiösa och humanitära organisationerna gör stora och effektiva insatser både i vad gäller utvecklingssamarbete och katastrofhjälp. Ett ökat stöd åt dessa organisationer ger en bättre effekt av svenska biståndssatsningar. Det är också angeläget att nya biståndsformer ständigt prövas. Det bredare samarbetet, administrerat av samarbetsberedningen verksamhet och de blandade krediterna, ger goda möjligheter till en smidigare övergång mot andra samarbetsformer, vilket är viktigt för att biståndspolitiken inte skall bli statisk. I utformningen av den svenska biståndspolitiken måste särskild hänsyn tas till ekonomiska situation, andra industriländers vilja och förmåga till bistånd och multilaterala biståndsinsatser. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att begär att regeringen med beaktande av vad som anförts i motionen tillsätter en arbetsgrupp med uppgift att utarbeta underlag för en översyn av det svenska biståndets resultat och effektivitet. L. () i () () () ()