mot · G3021617 · 1980-01-16 00:00:00 — Motion 1979/80: 1617 av m. fl. om hemkopiering av musikinspelningar Genom den mycket snabba teknologiska utvecklingen har möjligheterna att kopiera bl. a. färdiginspelad musik ökat. Då man kan vänta sig en fortsatt expansiv och teknisk utveckling för främst kassettbandspelaren, kommer denna s. k. hemkopiering att fortsätta öka. Inspelningsapparaterna, främst kassettbandspelarna, är mycket billiga och kräver litet tekniskt kunnande. Detta medför att alla kan med små insatser göra inspelningar från bl. a. radio och TV. Det är också mycket vanligt att man lånar skivor/kassetter och kopierar. Kopieringen i är legal enligt upphovsrättslagens (SFS 1960: 729) bestämmelser om utnyttjande av verk för enskilt bruk (11 §). I andra länder, exempelvis , är all kopiering förbjuden. Principiella skäl talar mot ett totalförbud av heminspelning i . Det är dessutom ett alltför stort ingrepp och torde för övrigt vara helt verkningslöst. Förbudslinjen måste därför avvisas. Kopieringen medför emellertid att avsättningen för originalinspelningar minskar och stagnationen i fonogramförsäljningen åren 1977 1979 kan till stor del som bl. a. framhålls i : 1 förklaras av en intensifierad kopieringsverksamhet. De ekonomiska villkoren för hela fonogrambranschen försämras därigenom. Genom att det främst är s. k. hits som kopieras försämrar detta möjligheterna för producenterna att göra s. k. smalare inspelningar, som delvis finansieras av hitförsäljningen. Detta drabbar alla medverkande i framställningen av ett fonogram, de musikaliska upphovsmännen (kompositörer och textförfattare), de utövande konstnärerna (artister och musiker) samt fonogramframställarna (grammofonbolagen). I förlängningen medför en omfattande heminspelning en total utarmning av den del av kulturlivet som inspelningen av fonogram utgör. Det är därför viktigt att ovanstående rättsinnehavare kompenseras för sitt inkomstbortfall på grund av inspelningen och får ersättning för det omfattande utnyttjandet av deras skyddade alster. Den pågående upphovsrättsutredningen har länge arbetat med detta problem och förordat en avgift på oinspelade magnetband för att kompensera och ersätta rättsinnehavarna. föreslår i ovannämnda rapport en avgift för privat kopiering av fonogram, men främst för att finansiera samhällets stöd till fonogramproduktion. Även om en avgift på oinspelade magnetband är ett sätt att få in 1979/80: 1617 medel till angelägna kulturpolitiska satsningar, får denna statliga avgift inte inkräkta på den möjliga kompensationen och ersättningen till de rättsinnehavare som lider skada av hemkopieringen. Detta har med skärpa framhållits från rättsinnehavarnas organisationer. Omfattningen av hemkopieringen är svår att fastställa, men det har beräknats att det i såldes 18 miljoner oinspelade ljudband, s. k. tomkassetter. Det har dock visat sig att denna siffra är för låg och att försäljningen av tomkassetter är betydligt mer omfattande än som befarats. Enligt officiella statistik publicerad i Statistiska meddelanden importerades tomkassetter till ett varuvärde av 73 milj. kr. Från branschen har uppgivits att ett genomsnittligt inköpspris per kassett är . Importen av oinspelade tomkassetter skulle därmed utgöra 24,3 miljoner stycken. Någon tillverkning av tomkassetter förekommer inte i , och tillgängliga siffror tyder på en minst 10-procentig ökning av importen. Då frågan om lag om avgifter på oinspelade band nu är under beredning, är det angeläget att klargöra att den aviserade avgiften skall tillfalla de rättsinnehavare som förlorar på heminspelningen, dvs. upphovsmän, utövande konstnärer och fonogramframställare. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande införandet av avgifter för privat kopiering av fonogram. () ()