mot · G302342 · 1980-01-18 00:00:00 — 1979/80 342-347 om förbättring av statens skadereglering Det har blivit mycket uppmärksammat både av allmänheten och av pressen, inte minst utomlands, att möjligheten att åtala statens tjänstemän för tjänstefel blivit starkt beskuren. T rots allt torde det knappast vara möjligt att nu ändra tillbaka helt till det gamla, som innebar möjlighet för allmänheten till ett straffrättsligt rättsmedel för att få sin rätt. Statens tjänstemän är så till vida likställda med privata tjänstemän att de har ansvar mot arbetsgivaren men inte mot allmänheten. Om man får fel vara i handelsboden, så vänder man sig inte mot biträdet, utan ägaren står för ansvaret, s. k. principalansvar. På samma sätt har staten principalansvar för vad dess anställda gör. Den viktigaste förlusten som allmänheten gjort vid dessa ändringar är inte den minskade möjligheten att sätta fast tjänstemän utan den minskade möjligheten att på praktiskt sätt få ersättning. Förut kunde man nämligen få gratis hjälp med utredning och t. o. m. domstolsförfarande genom att åklagaren hjälpte till. Denna väg är nu stängd. Allmänheten bör kompenseras för denna förlust. När det gäller rent privta förhållanden har man i många fall möjlighet att få hjälp, t. ex. av , och vid tvist med försäkringsbolag kan man t. o. m. få ekonomisk hjälp av försäkringsbolaget för de rättsliga kostnaderna. Statens service i fråga om skadereglering får däremot sägas vara direkt underutvecklad. Så utgår t. ex. ej rättshjälp vid tvister som förs i form av administrativa besvär. Den normala vägen att få skadestånd för genom myndighetsfel åsamkad skada går via justitiekanslern. Vissa betänkligheter mot detta har lett till tillsättande av en särskild utredning. Även om man inte har någon anledning till direkt mot denna myndighet, som på sitt sätt torde vara mycket välskött, är svagheten därmed att justitiekanslern främst är satt att tillvarata statens intressen, dvs. att betala ut så litet som över huvud taget är möjligt och helst inget alls. Vad som emellertid främst orsakat utredning är inte bristen i allmänhetens rätt utan svårigheten för justitiekanslern att övervaka tjänstemännen från disciplinär synpunkt och genomföra en skadereglering. Den senare kan dock ej utföras utan att söka bortförklara vad som blivit fel, om statens intressen främst skall tillvaratas. Som ersättning för den hjälp som man förut fick hos åklagarna borde därför en statlig skaderegleringsnämnd tillsättas med huvudsaklig uppgift att utreda allmänhetens skadeståndsanspråk på grund av felaktig myndighetsutövning. Denna nämnd skulle utreda med hög etisk standard och utan insyn 1 1979/80. från andra myndigheter och utan särskilt hänsynstagande till statens rätt. Om sålunda resultatet av utredningen blev en negativ slutsats för den klagande, skulle den klagande inte behöva lida något förfång därav utan ha full möjlighet att på egen bekostnad söka få sin rätt. För att den klagande under fullt förtroende skall kunna vända sig till skaderegleringsnämnden är det därför nödvändigt att nämnden arbetar under full sekretess, liksom advokat, så att ett negativt resultat av utredningen förblir hemligt. Om resultatet av utredningen däremot blev att staten borde betala något, skulle nämnden hjälpa och stödja den skadelidande och för hans räkning förhanda med, och kanske föra domstolstalan mot, den myndighet som för statens talan, vare sig det gäller justitiekanslern eller annan myndighet. En skälig jämvikt skulle då åstadkommas mellan parterna och förlusten av den tidigare möjliga åklagarhjälpen bli kompenserad. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen begära förslag till förbättring av statens skadereglering enligt motionens intentioner.