mot · G3021248 · 1980-01-25 00:00:00 — Motion 1979/80:1248 av och om nya former för fritidsboende Semesterlagstiftningen har successivt byggts ut och omfattar nu en lagstadgad rätt för alla yrkesverksamma att erhålla fem veckors semester. Denna internationellt sett tämligen långa semester borde borga för att alla kunde erhålla en meningsfylld semester. Så är dock inte fallet. Möjligheterna att utnyttja denna semester hänger intimt samman med en rad socio-ekonomiska faktorer som typ av arbete, inkomst, familjestruktur, utbildning, bostadsort/typ osv. I debatten har framförts krav om att alla skall äga sitt eget fritidshus. Detta är inte realistiskt genomförbart av många olika skäl. Ett av dem är att många familjers möjlighet att skaffa sig en egen fritidsbostad är mycket begränsad med tanke på deras ekonomiska situation i kombination med prisutvecklingen på fritidshus och utvecklingen på kreditmarknaden. Ett annat skäl är att ett ökat privat byggande begränsar möjligheterna för de åretruntboende att köpa hus genom att priserna drivits i höjden så att de bofasta inte kan konkurrera om de hus som bjuds ut till försäljning. I genomsnitt ägs två tredjedelar av husen i de attraktivaste kustsamhällena i av sommargäster. Ett starkt ökat byggande av enskilda fritidshus i dessa områden begränsar också åtkomligheten till hav och strand och mark för det rörliga friluftslivet. Detta senare har också statsmakterna insett då man diskuterat avsevärda begränsningar för nya exploateringsplaner då det gäller fritidsbebyggelse. Sådana begränsningar är riktiga, men de måste då kompletteras med andra åtgärder så att inte de nuvarande orättvisorna i möjligheterna att utnyttja som ett rekreationsområde permanentas eller fördjupas. Några möjligheter att äga ett fritidshus vid kusten får inte begränsa möjligheterna för flertalet. Det gäller därför att utveckla nya system för fritidsboendet. har alternativ till enskilt ägda fritidshus kommit, de s. k. andelshusen eller andelslägenheterna. Detta system blir visserligen billigare för enskilda familjer än köp av eget fritidshus, men det ställer ändå av ekonomiska skäl stora grupper utanför fritidsboende. De som tjänar stora pengar på detta system är de kapitalintressen som säljer andelar. Det är oftast en cynisk spekulation i människors behov av fritidsboende, där sådana som har pengar att spekulera med tar ut mångdubbla bruksvärdet på andelshus och andelslägenheter. Det finns andra möjligheter att utveckla turismen i när det 1979/80: 1248 gäller både antalet besökande och längden på säsongen. För att ge flera möjligheter att utnyttja en fritidsbostad i exempelvis måste staten gå in och ta ett direkt ansvar. Det kan ske genom ett ökat statligt stöd till uppförandet/anläggandet av kommunala fritidsanläggningar inriktade på breda turistgrupper. Bostäder och rum till uthyrning, service i form av matservering och affärer, anläggningar för motion och idrott och allmän fritidsverksamhet, kulturella aktiviteter och underhållning är exempel på vad sådana anläggningar/semesterbyar skulle kunna innehålla. Dessa anläggningar skulle också kunna inriktas på en förlängd säsong med bl. a. kurs- och konferensverksamhet på programmet. Ett sådant projekt, om än i mindre skala, är f. n. under arbete i i . Det behövs betydligt fler. Statsmakterna bör därför ta ett samlat grepp över dessa frågor och ta upp en diskussion med berörda kommuner och kommunala samarbetsorgan om en inventering av lämpliga områden, utreda formerna för och inriktningen på sådana anläggningar samt förhandla angående finansieringsformer och i vilken omfattning statligt stöd skall kunna utgå. Man kan också tänka sig andra former för att utveckla turismen. Ovan skisserade system borde därför också kunna utvecklas i samarbete med fackföreningsrörelsen och andra folkrörelser. Semesteranläggningarna skulle då kunna utnyttjas av dessa organisationers medlemmar. Sådana system har exempelvis prövats i ett land som DDR, och det har visat sig fungera mycket bra. En del av dessa folkrörelser förfogar dessutom över kapital, som man troligen skulle kunna tänka sig att satsa på denna verksamhet, om stat och kommun går in och garanterar eller understödjer sådana satsningar. Detta understryks ytterligare av att man i många folkrörelser har börjat diskutera fritidspolitikens utformning och mål. Det gäller t. ex. LO, som håller på att ta fram ett rekreationspolitiskt program. Detta program kommer bl. a. att ta upp problemen med prisutvecklingen på mark och fritidshus och föreslå åtgärder mot kommersialiseringen på fritidsområdet. bör därför uppdra åt regeringen att ge den utredning som arbetar med fritidsfrågorna tilläggsdirektiv, så att man i utredningen också tar upp till behandling olika alternativa former för ett samarbete mellan samhället och olika folkrörelser; detta för att skapa fler fritidsboendemöjligheter. Det gäller då att i första hand ta fram klara regler för hur denna samverkan kan utformas, exempelvis i form av kreditgarantier eller genom stiftelser eller andelsbolag. Sedan måste man gå vidare med en försöksverksamhet inriktad på , där problemen är akuta, för att bygga ut ett landsomfattande system. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hemställer att regeringen upptar förhandlingar med vissa Bohuskommuner angående en försöksverksamhet 1979/80: 1248 med ökat statligt stöd till kommunala satsningar på fritidsanläggningar/semesterbyar inriktade på bred turism, 2. att hemställer att regeringen ger tilläggsdirektiv till utredningen om den statliga rekreations- och turistpolitiken i enlighet med vad som anförts i motionen. (vpk) (vpk)