mot · G302994 · 1980-01-24 00:00:00 — 1979/80: 994 Motion 1979/80: 994 av m. fl. om arbetsmarknadspolitik för ökad sysselsättning Arbetsmarknadspolitiken skall ses som en del i den samlade sysselsättningsskapande politiken. Den är en betydelsefull del, men dock bara en av flera delar. För att uppnå målet full sysselsättning krävs nämligen en målmedveten samordning av det politiska handlandet inom ett stort antal verksamhetsområden. Det gäller den ekonomiska politiken, näringsoch branschpolitiken, regionalpolitiken, energipolitiken och forskningsoch utvecklingspolitiken. De borgerliga regeringarnas sysselsättningspolitik efter 1976 har inte svarat upp till dessa grundläggande krav. Därmed har behovet av arbetsmarknadspolitiska insatser ökat utöver vad som behövt betingas av konjunkturutvecklingen. Arbetsmarknadspolitiken har tvingats över i en defensiv form. har arbetsmarknadsåtgärderna, till följd av statsmakternas låga beredskap inför de många sysselsättningskriserna, kommit att ställas inför övermäktiga uppgifter. Arbetslösheten har stigit. Det är nu hög tid att statsmakterna samlar sig till en genomarbetad sysselsättningspolitik. har med sina betänkanden framlagt ett gott underlag för detta arbete. Remissbehandlingen av utredningens förslag slutförs . Därmed saknas skäl att, som regeringen förutskickar i budgetpropositionen, avvakta med propositionen 1 frågan till /81. I stället bör propositionsarbetet organiseras så att förslag kan föreläggas . Som riktlinjer för detta arbete bör ligga den helhetssyn på sysselsättningsfrågorna som utvecklats av utredningens majoritet. Vad vi här anfört om behovet av och riktlinjerna för förslag om en samlad sysselsättningspolitik bör av ges regeringen till känna. 2 Arbetsmarknadspolitikens inriktning 1980 Tvivelsutan har läget på arbetsmarknaden stabiliserats . föreligger dock enighet om att denna relativa förstärkning kan visa sig tillfällig. Redan nu tyder mycket på att arbetsmarknaden åter försvagas. Föreläggs förslag om en offensiv sysselsättningspolitik skulle denna kunna översättas i praktisk handling mot 1 1979/80. 1979/80: 994 slutet av året. Arbetsmarknadspolitiken bör utformas så att den nuvarande perioden av förstärkt arbetskraftsefterfrågan tas till vara för att intill dess, med aktiva arbetsmarknadspolitiska insatser, bereda trygg sysselsättning för grupper som alltjämt står utanför arbetsmarknaden. Politiken bör därför inriktas på att lösa ungdomens, de handikappades, kvinnornas och de arbetslösas problem. Trots en klart växande arbetskraftsefterfrågan ligger den totala arbetslösheten kvar på en hög nivå i absoluta tal. Detta gäller i särskilt hög grad ungdomsarbetslösheten. Inte heller de handikappade har i nämnvärd grad kunnat utnyttja uppgången för att finna en sysselsättning på den öppna arbetsmarknaden. Tvärtom har vi fått uppleva hur företag, trots att det finns arbetssökande på den lokala arbetsmarknaden, ökat sina ansträngningar att utomlands rekrytera personal. Detta förhållande visar på en obenägenhet från företagens sida att anpassa sina krav till de arbetssökandes faktiska förutsättningar. Denna attityd måste brytas. Därför koncentrerar vi med denna motion våra förslag till åtgärder som stärker de arbetssökandes förutsättningar att finna och behålla ett arbete. 3 Arbete för ungdom Under det borgerliga regeringsinnehavet har ungdomarnas möjligheter att få ett fast arbete kraftigt försämrats. gick 27 000 ungdomar arbetslösa. Denna utveckling måste brytas. Vid upprepade tillfällen har vi i fört fram förslag i detta syfte. I stora delar har våra krav avvisats av de borgerliga. I det följande lägger vi nu ånyo fram vårt program för att ge ungdomen en starkare ställning på arbetsmarknaden. Över hälften av de ungdomar som var anmälda som arbetssökande hos arbetsförmdlingen saknade, enligt en undersökning av , utbildning utöver grundskola. fanns ett stort antal lediga platser där viss utbildning krävs. Dessa förhållanden visar på behovet att utveckla utbildningsvägar som bättre kan fånga upp de ungas krav och förväntningar. Till detta bör emellertid även läggas direkta ansträngningar att stimulera ungdomarna att genomgå utbildning utöver grundskola. I första hand bör därför informationen till elever om förhållanden och krav på arbetsmarknaden byggas ut. Genom förstärkt syo-verksamhet bör ungdomarna bibringas insikter om utbildningens betydelse för framtida arbete och vägledas i sitt utbildnings- och yrkesval. Detta bör regeringen beakta vid beredningen av utvärdering av nuvarande syo-verksamhet. Till följd av skoltrötthet, tidig utslagning, önskan att efter den obligatoriska skolan tjäna pengar eller av andra skäl väljer många ungdomar 1979/80: 994 att inte skaffa sig en utbildning efter . Flera initiativ har tagits för att ge fler ungdomar möjlighet att skaffa sig någon form av utbildning utöver grundskola. Men problemen kvarstår och vi måste gå vidare. Vi vill därför förorda en kraftig utbyggnad av en varvad utbildning i form av praktiskt yrkesarbete ute på arbetsplatserna i kombination med teoretiska inslag som förläggs till skolan. Särskilt för de handikappade ungdomarna skulle denna utbildningsform öppna en ny viktig väg till arbetslivserfarenhet. För detta ändamål bör ett tillräckligt antal platser ställas till förfogande för ungdomarna på såväl den privata som den offentliga arbetsmarknaden. Därvid bör uppmärksammas att på arbetsplatsen råder goda förhållanden. a. bör detta komma till uttryck i att verksamheten regleras genom kollektivavtal. Utbildningen bör bedrivas med skolstyrelsen som ansvarig. I första hand bör arbetsmarknadens parter genom förhandlingar aktivt medverka dels till reglerade avtalsförhållanden, dels till att ta fram nödvändiga platser. För detta ändamål är vidare en utveckling av lagstiftningen nödvändig. Detta bör bl. a. ske genom en sådan vidgning av främjandelagen att samhället får rätt att disponera tillgängliga utbildningsplatser i företag och förvaltningar för varvad utbildning. Det bör ankomma på staten att bekosta de eventuellt ökade kostnader för arbetsgivaren som utbildningen föranleder. Utbildningens innehåll och genomförande bör formas i nära samverkan med de anställdas organisationer. Vi föreslår att begär att regeringen framlägger förslag om åtgärder för utbyggnad av en varvad utbildning enligt de riktlinjer som här angivits. Ytterligare en väg att stimulera ungdomar till fortsatt utbildning efter är att förbättra studiestödet. Samhällets ekonomiska stöd till ungdomar i gymnasieskolåldern varierar kraftigt beroende på bl. a. i vilka former utbildningen bedrivs. Utgångspunkten för den reform vi föreslår bör vara att öka studiehjälpen till 1619-åringarna genom att utnyttja de finansiella resurser som frigörs vid en successiv övergång från beredskapsarbeten till varvad utbildning. Eftersom en stor generell höjning av studiebidraget är mycket kostsam och kanske inte leder till de önskade rekryteringseffektema bör en studiebidragshöjning kombineras med förbättringar av de inkomst- och behovsprövade tilläggen i studiehjälpen. Ungdomar i beredskapsarbeten bör erbjudas fast anställning i företag och förvaltningar. En sådan utveckling bör stimuleras genom särskilt finansiellt stöd från samhället till arbtsgivare som erbjuder beredskapsarbetande ungdomar fast anställning. Stödet bör kunna utgå och med en över tiden fallande bidragssats. 1979/80: 994 Vi föreslår att begär att regeringen utan dröjsmål framlägger förslag om åtgärder för fast anställning av ungdom enligt här angivna riktlinjer. En viktig förutsättning för att ge ungdomen arbete är att elever som har praktik föreskriven i sin läroplan får en god och säker försörjning med praktikplatser. behandlade i skrivelse till regeringen utförligt frågan om praktikanställning. Utredningen lämnade ett flertal konkreta förslag till åtgärder för att förbättra tillgången på praktikplatser. Man angav särskilda riktlinjer för definition av begreppet praktikarbete. Det är nödvändigt att samhället intensifierar sitt arbete med att skaffa fram praktikplatser. Det krävs då en klar definition och avgränsning av begreppet praktikplats. förslag till definition fyller enligt vår mening väl detta krav. Vi föreslår att hemställer att regeringen redovisar ett förslag till komplettering av lagen om anställningsskydd, så att en definition av praktikanställning enligt sysselsättningsutredningens förslag får stöd i lagstiftningen. föreslog också att länsarbetsnämnderna skulle få befogenheter inom ramen för främjandelagen att anskaffa praktikplats åt alla som genomgår en utbildning där praktik är obligatorisk. Det är enligt vår mening förvånande att arbetsmarknadsministern, trots sina deklarationer om en heltäckande ungdomsgaranti, inte ens varit beredd att garantera praktikplatser åt de ungdomar som behöver praktik för att kunna fullfölja sin utbildning. Det är vår uppfattning att samhället fullt ut måste ta ansvaret för att ungdomar garanteras praktik, när denna ingår som en föreskriven del av utbildningen. Då måste samhället också ha möjlighet att fullgöra detta ansvar. bör därför hemställa hos regeringen att den i en proposition lämnar förslag till hur främjandelagen kan kompletteras så att länsarbetsnämnderna får befogenhet att anskaffa platser åt dem som behöver praktik som en obligatorisk del av sin gymnasieutbildning. Alltfort förekommer att man från arbetsgivarhåll anför att ålägganden i lagen om anställningsskydd skulle försvåra företagens rekrytering av ungdom. Detta är uttryck för en missuppfattning om lagens verkliga innebörd. Det är angeläget att undanröja dessa missförstånd. informationsinsatser riktade till arbetsgivarna bör följas upp. Regeringen bör därför bevaka att arbetsmarknadsverket bereds tillfälle att fördjupa sina informationskampanjer. 1979/80: 994 4 Arbete för handikappade tog vi i partimotion upp frågan om de handikappades situation på arbetsmarknaden. Vi fann den dåvarande regeringens förslag i prop. 1978/79: 73 otillräckliga. Med utgångspunkt i sysselsättningsutredningens överväganden förde vi fram en rad konkreta krav på effektiviserade insatser. I allt väsentligt avvisades våra förslag av den borgerliga riksdagsmajoriteten. Arbetsmarknadsläget för de handikappade är oförändrat svårt. Därför tar vi nu upp dessa frågor till förnyad behandling. 4.1 Politik för arbete efter vars och ens förmåga Genom snabb omvandling av våra näringar har vi i lagt grunden för ekonomisk utveckling, höjd materiell standard och social välfärd. Först som en modern industrination har vi kunnat erbjuda folkflertalet goda levnadsbetingelser. Bara genom en stärkt industriell kapacitet kan vi försvara vår ekonomiska självständighet och utveckla vår sysselsättning och sociala standard. Detta är grundläggande. Skall vi fullt ut kunna utnyttja de möjligheter som en fortsatt utveckling i denna riktning ger, och fördjupa vår tro på det moderna industrisamhället, är det dock nödvändigt att blottlägga utslagningens och utestängningens samband med den tekniska och ekonomiska utvecklingen. Riktlinjerna för en politik som syftar till arbete efter vars och ens förmåga bör därför dras upp med utgångspunkt i våra insikter om mekanismerna bakom utslagningen. Följande utgångspunkter kan anges: Det totala antalet arbetstillfällen måste fortsätta att öka. Detta förutsätter en tillväxtskapande politik där våra samlade produktionsresurser även omfördelas mot konkurrenskraftiga näringar. Men den strukturella omvandlingen måste ske i socialt acceptabel takt och form. Vid nedläggningar och driftinskränkningar drabbas de svagaste grupperna hårdast, däribland de arbetshandikappade. De största problemen uppstår när tillbakagående företag sysselsätter en stor andel äldre arbetskraft som den lokala arbetsmarknaden där företaget ligger är ensidig och begränsad. Därför måste arbetet för att stärka och bredda de lokala arbetsmarknaderna föras vidare. Riktlinjer för detta arbete har socialdemokratin formulerat i propositionen 1975/76: 211 för en samordnad politik för sysselsättning och regional balans. Med planmässigt insatta näringspolitiska åtgärder och kraftfull satsning på forskning och utveckling skall effektiviteten i svenska näringar hävdas och vidareutvecklas. Men tekniken måste slutgiltigt forti /80. 1979/80: 994 mas med utgångspunkt i människornas egenskaper och villkor. Styrs den tekniska utvecklingen rätt blir det exempelvis möjligt att på ett helt annat sätt än förr kompensera för fysiska handikapp. Tunga jobb kan tas bort. Förslitningsskador kan förebyggas. Avgörande för en framgångsrik politik för arbete åt handikappade arbetssökande är vår förmåga att förhindra utslagningen. har visat att de som söker arbete genom arbetsvärden ofta har lång arbetslivserfarenhet. De har haft ett arbete som de av olika skäl förlorat. Mot denna bakgrund blir våra fortsatta insatser för arbetsmiljö och arbetarskydd av särskild betydelse. Med den nya arbetsmiljölagen har en viktig grund lagts. Detta arbete måste föras vidare. Skall utslagningen hejdas krävs dock insatser som går utöver vad som vanligen inbegrips i insatser för bättre arbetsmiljö. Detta förutsätter ett effektivt arbete inom företag och förvaltningar för att bättre anpassa allmänna krav, arbetsorganisation och övriga villkor för arbetets utförande till de anställdas förutsättningar. Parallellt med intensifierade insatser för att hejda utslagningen måste de väggar rivas som stänger arbetssökande ute från arbetsmarknaden. Först med en totalt sett växande sysselsättning kan detta arbete bli framgångsrikt. krävs dock att samhället förfogar över effektiva instrument och resurser i övrigt för direkta insatser i syfte att erbjuda personer med handikapp sysselsättningstillfällen. Därmed reses krav på bl. a. introduktion av nya regler för företagens rekryteringsverksamhet och tillräckligt med personal inom de arbetsvårdande myndigheterna, vilka sist och slutligen har att omsätta våra politiska mål och föresatser i praktisk handling. Med denna sammanställning av vissa utgångspunkter för en samlad politik för arbete även åt arbetshandikappade har vi önskat lägga fast att våra ansträngningar kommer att vinna framgång först med åtgärder som i förstone kan synas gå långt utöver traditionella handikappinsatser. som mekanismerna bakom utslagning och utestängning börjar blottläggas står det nämligen klart att målet arbete efter vars och ens förmåga uppnås först med effektiva angrepp på processer som finns inbyggda i en okontrollerad ekonomisk och teknisk utveckling, där endast marknadskrafterna tillåts styra. Det är ur dessa förhållanden som socialdemokratin hämtar den erfarenhet som ständigt och på politikens alla fält utmynnar i krav som formuleras med utgångspunkt i de svagas behov. Helt följdriktigt framstår sambanden som klarast när det gäller de sämst ställda bland de svaga de fysiskt, psykiskt och socialt handikappade. Vad som tidigare anförts om utgångspunkter för en politik för arbete åt handikappade bör av ges regeringen till känna. 1979/80: 994 En åtgärdsplanering som särskilt tar sikte på de arbetshandikappade bör ses som en väsentlig del i en utbyggd sysselsättningsplanering. En sådan åtgärdsplanering torde kunna formas med utgångspunkt i följande förhållanden. har visat hur åtgärder för att förbättra de arbetshandikappades situation ofta är alternativa. Åtgärder för att förhindra utslagning är alternativ till senare rehabiliteringsinsatser. Tidiga rehabiliteringsinsatser samt arbetsförberedande och arbetsförmedlande åtgärder är alternativ till behov av större insatser i senare skeden. Uteblivna arbetsvårdsinsatser leder till ökade behov av sjukskrivning eller förtidspensionering. Uteblivna sysselsättningsmöjligheter på den reguljära arbetsmarknaden har ofta som alternativ utbyggd skyddad sysselsättning i olika former. För att kunna lösa de arbetshandikappades sysselsättningsproblem är det därför nödvändigt att få en god överblick av behovet av åtgärder och de alternativa lösningar som kan förekomma. Det är därvid också viktigt att få belyst vilka mänskliga, sociala och ekonomiska konsekvenser som följer av olika alternativa lösningar. Detta skulle ge en grund för bedömning av vilka åtgärder som är lämpliga och vilka resurser som erfordras för att förverkliga olika handlingsalternativ. Socialdemokratin delar sysselsättningsutredningens syn att planeringen av insatser för de handikappade bör utgå från att dessa i första hand skall ges förvärvsarbete i någon form. Bedömningen av behovet av insatser måste utgå från helhetssynen att samhället under alla omständigheter har ett försörjningsansvar för de handikappade. Inriktningen måste vara att finna den från olika synpunkter lämpligaste resursfördelningen som man söker den rätta lösningen för den enskilde. En åtgärdsplanering för arbetshandikappade behöver inte innebära något radikalt nytt. Men skall den nu inom arbetsmarknadsverket inledda verksamhetsplaneringen kunna vidareutvecklas och läggas till grund för effektiva åtgärder till förmån för de arbetshandikappade måste planeringsverksamheten tillföras förstärkta resurser. Med en sådan förstärkning av planeringsförutsättningarna följer också möjligheter att öka långsiktigheten i handlandet. har konstaterat att de anspråk som ställs kan fullt ut tillgodoses först . På samma sätt kan preciserade mål för antalet sysselsatta med arbetshandikapp uppnås först efter en stegvis utbyggnad. Allt detta understryker verksamhetsplaneringens betydelse och kravet på planmässighet i handlandet . Vad vi här anfört om planering av åtgärder för handikappade, dess betydelse och resurser, bör av ges regeringen till känna. 1979/80: 994 Åtgärderna för sysselsättning åt de handikappade bör inriktas så att de arbetshandikappade skall kunna erbjudas förvärvsarbete samt så att detta så långt möjligt skall innebära anställning på den öppna arbetsmarknaden. Främjandelagen, som i sin nuvarande utformning trädde i kraft , har till syfte att förbättra de handikappades sysselsättningsförhållanden. Lagen är uppbyggd så att den ger möjlighet till relativt mjuka ingripanden som efter hand kan ges en fastare form. Lagen kan sägas innefatta moment av sådana tankegångar som ligger bakom såväl kvotlagstiftningen som förslagen om obligatorisk arbetsförmedling. Vi har med tillfredsställelse noterat att arbetsmarknadsverket nu påbörjat kampanjer i syfte att åstadkomma ett effektivt utnyttjande av främjandelagstiftningen. Det är viktigt att den nu påbörjade kampanjverksamheten inom arbetsmarknadsverket inte äventyras till följd av en bristande resurstilldelning. Vissa ytterligare åtgärder bör dock kunna vidtas. Sålunda bör en klarare rättstillämpning kunna uppnås. En effektiv tillämpning av gällande lag förutsätter att man inom länsarbetsnämnderna kan ta fram underlagsmaterial som belyser företagens personalpolitik, för att sedan jämföra denna med de krav som kan ställas enligt lag och föreskrifter. Detta kräver betydande arbetsinsatser inom nämnden. Redan dagens tillämpning av gällande lag kräver en effektivisering av denna utredningsverksamhet, varför arbetsmarknadsverkets behov av ytterligare personal för denna verksamhet omgående bör tillgodoses. Detta har beaktats när vi i fortsättningen för fram förslag rörande arbetsmarknadsverkets personalutveckling. Stora förväntningar kom att knytas till regeringens proposition om åtgärder till förmån för handikappades sysselsättning . hade tidigare övertygande visat att personella insatser från arbetsförmedlingens sida leder till resultat. Det må sedan vara fråga om ökade insatser i det direkta förmedlingsarbetet, i anpassningsgruppema, i ett fördjupat planeringsarbete, i effektiviserad tillämpning av främjandelagen, i nyttjandet av nya bidrags- och stimulanssystem eller som specialistinsatser för särskilda handikapp. stod det klart att verket inte förfogade över de resurser som är nödvändiga för att åstadkomma dessa ytterligare insatser. Särskilt starkt kändes behovet av förstärkningar beroende på att förmedlingsorganisationen hårt slitits ned under trycket av de 1979/80: 994 massiva arbetsmarknadspolitiska aktiviteter som det sviktande sysselsättningsläget nödvändiggjort. Särskilt stora var naturligtvis förväntningarna i de handikappades led. Men även arbetsförmedlingens personal tyckte sig skymta förutsättningar för ett meningsfullt arbete till förmån för handikappade arbetssökande. I den proposition som sedermera förelädes föreslogs förbättringar av de redskap som arbetsförmedlingarna förfogar över i arbetet för handikappade arbetstagare. Tyvärr skulle dock instrumenten förbli illa utnyttjade om personal saknades som kunde hålla i verktygen. Arbetet med att förverkliga handikappades rätt till arbete är ett handfast, mödosamt och personalkrävande arbete. Insatserna från förmedlingens tjänstemän måste sträcka sig över och långt ut i företagen. Arbetsgivare och arbetskamrater måste övertygas och påverkas. Den handikappade måste få särskilt stöd under utbildning, prövning, träning, introduktion och uppföljning. Socialdemokraterna fann de personalförstärkningar som föreslogs av regeringen helt otillräckliga. Vi menade att arbetsmarknadsverkets behov av personal borde bedömas med utgångspunkt i dels kravet på kompensation för tidigare omfördelningar bort från handikappinsatserna, dels behovet av en kraftig förstärkning i syfte att på bred front angripa handikappades arbetsmarknadssituation med alla de instrument som står till arbetsmarknadsverkets förfogande. Vi håller fast vid denna bedömning. föreslog i sitt betänkande en femårig plan för utbyggnad av arbetsmarknadsverkets resurser för handikappinsatser med ca 2 000 tjänster. Därav föreslogs att ca 600 skulle tillföras verket . En utbyggnad i den storleksordning som föreslagits av utredningen är en ökning som går väsentligt utöver gängse förstärkningar. Socialdemokraterna finner det dock motiverat med en inledande kraftinsats till förmån för de arbetshandikappades sysselsättning. Med en kraftfull förstärkning torde befintliga instrument för förbättring av förhållandena för arbetstagare med handikapp komma till väsentligt effektivare användning. Särskilt intresse tillmäter vi möjligheterna att bygga upp den verksamhetsplanering vi förordat i det föregående. Slutgiltig ställning till det samlade personalbehovet bör tas först sedan en redovisning föreligger rörande de resultat som kunnat uppnås med en kraftig inledande personalförstärkning. Verksamhetsplaneringen och dess redovisning av insatser och prestationer får här sin särskilda betydelse. Mera påtagliga resultat torde kunna uppnås först med en personalförstärkning av den storleksordning som sysselsättningsutredningen föreslagit 600 tjänster. 1979/80: 994 Med hänsyn till handikappfrågornas vikt och svårighetsgrad ställs särskilda krav på personalens kvalifikationer och därmed utbildning. Därför torde än vad som förutsatts av utredningen behöva tas i anspråk för att slutföra en så omfattande nyrekrytering. Med hänvisning till det anförda föreslår socialdemokraterna att arbetsmarknadsverket för /81, utöver regeringens förslag i budgetpropositionen 1980, tillförs medel för ytterligare 300 tjänster. Det bör ankomma på regeringen att efter förslag från slutgiltigt fördela personalförstärkningen på olika aktiviteter inom verket till förmån för de handikappades sysselsättning. 4.1.5 Anställning med lönebidrag Fr. o. m. omvandlas nuvarande arkivarbete och halvskyddad sysselsättning till en ny stödform, benämnd anställning med lönebidrag. Därvid gäller i fortsättningen bl. a. att allmännyttiga organisationer skall få bidrag av den totala lönekostnaden. De får hela lönekostnaden ersatt. Dock gäller att dessa organisationer övergångsvis till utgången av /83 skall få bidrag med full kostnadstäckning för personer som är i arkivarbete hos organisationerna. har från olika håll uttryckts oro för att de allmännyttiga organisationerna skulle sakna ekonomiska möjligheter att efter bidragsreformen sysselsätta arkivarbetare.