mot · G3021788 · 1980-01-25 00:00:00 — Motion 1979/80:1788 av m. fl. om ett program för 100 000 nya industriarbeten Den långsiktiga utvecklingen av industrin i inger stor oro. Antalet sysselsatta i industrin är mer än 100 000 lägre än , ca 80 000 lägre än inträde. Mätt i heltidsarbeten eller i personer reellt i arbete är nedgången större. Än värre är att regeringen räknar med ytterligare fortlöpande minskning av industrisysselsättningen. Budgetpropositionen anger nedgång till 1984 och räknar även därefter med minskning. I regel skylls denna industriella nedgång på strukturomvandlingen, den nödvändiga omstruktureringen eller dylika ting, vilkas innebörd inte definieras. Redan under socialdemokratins regeringtid talade vissa av dess ekonomer om vad de kallade det post-industriella samhället, där industriarbetet skulle bli obetydligt och allt servicearbete kraftigt öka. Allt sådant tal är skäligen tomt. Strukturomvandlingen är inte obönhörlig och given till form och innehåll. Något post-industriellt samhälle finns inte, ty andra sektorer expanderar inte utan samband med industri och varuproduktion, och tjänstesektorns ökning har som bekant inte hindrat ökad arbetslöshet och utslagning i samhället. De verkliga orsakerna till industrins nedgång är helt andra. De är möjliga att bekämpa med en ny industripolitik. De är nödvändiga att bekämpa, eftersom de bidrar till krisen i ekonomin. Bland orsakerna till industriarbetets nedgång kan främst nämnas följande: Den internationella kapitalismens allmänna stagnation och djupnande kris. De svenska kapitalisternas ökande överföring av resurser till andra länder. Den multinationella och nationella storfinansens medvetna utglesning av industrischemat och produktsortimenten. Utslagningen av småindustri och tilltagande monopolisering. En stark bundenhet till tung råvarukrävande produktion, som tar stora mängder dyra insatsvaror men kräver stark koncentration, växer föga och slår ut många arbeten. Obenägenhet och oförmåga till långsiktigt, planmässigt tänkande och nydaning av t. ex. den typ som kännetecknar japansk industri. Ensidig exportinriktning och bristande samband mellan satsningar i skilda branscher. Sänkt realstandard för löntagarna och därav följande effekter på hemmamarknadsindustrin. Det krävs ett nytt tänkande, ett kvalitativt alternativ till regeringens industriella nederlagspolitik. Den nya industripolitiken kan inte föras utan att dess spjutspets blir en samhälls- och löntagarägd sektor. Här kan den långsiktighet i perspektiv råda och de resurser skapas som kan vända utvecklingen. Ett nät av nya, framtidsbetonade industrier måste byggas upp med offentligt och kollektivt kapital. För att öka antalet industriarbeten måste djupgående kvalitativa förskjutningar i industrin ske. Innebörden av dessa kan kort beskrivas så: Inslaget av lätta, högt avancerade förädlings- och sammansättningsindustrier måste öka. De delar av industrin måste byggas ut vilka blir de ledande och typiska i den industriella framtidsstrukturen. Behovet av råvaror, energi och andra dyra insatsvaror måste dämpas. Mer resurser måste satsas på mänsklig kompetens, på själva arbetsprocessens teknik och på organisation - något som kräver demokratisering i arbetslivet och nedbrytande av hierarkier. Utglesningen av industrin och dess produktion måste hejdas. Mångsidigheten måste börja återställas. Många, växande, typer av produktion stöder varandra. De berikar den teknologiska förnyelsen och ger bättre utnyttjandegrad åt satsningar på teknik, kunnande och organisation. De klassiska tungindustrierna måste förnyas - inte genom ökad rovdrift på råvaror och mer energislöseri utan genom nya typer av anläggningar och slutna system. Den dominerande ensidiga serieproduktionen bör gradvis ersättas med en bättre behovsanpassad produktion. Denna bör kännetecknas av att mer omsorg och varierad utformning tillförts varan. Urholkningen av kvalitet och varaktighet måste motarbetas. Den vidgade industriella produktionen bör stödja sig på ömsesidigt och parallellt verkande sektorsprogram: t. ex. på trafiksektorn, anläggningssektorn, miljösektorn, den sociala sektorn, maskinsektorn. Den nationella marknaden bör utvecklas och exportberoendet relativt minskas. En industriell utbyggnad och förnyelse enligt dessa linjer ger en rad fördelaktiga kvalitativa effekter. Koncentrationen blir måttligare. Industrier kan lättare lokaliseras ut i krisområden. Industrins energibehov behöver totalt sett inte öka. Lätt, förfinad teknologi och bred kompetens hos de arbetande stimuleras framför tung svåröverskådlig teknik och expertvälde. De grenar av industrin och produktionen som i denna process kan och måste byggas ut och öka antalet arbetande är i huvudsak följande. Maskiner och utrustning för de ny a typerna av arbetsprocesser samt nya varianter av de maskiner vilkas tillverkning försvunnit eller flyttats ut. Anläggningar och system för processindustrins förnyelse. Mer manufakturering och förädling inom tungindustriproduktionen. Anläggningar, transport och lastutrustning samt rullande materiel och farkoster för järnvägssektorn, den lokala kollektivtrafiken och den inrikes sjöfarten, vilka alla måste expandera. Produkter och hjälpmedel inom den elektroniska sektorn, vars eftersläpning i måste övervinnas. Utrustning för alternativ energiproduktion. Utrustning för förbättrade arbetsmiljöer. Prefabricerade konstruktioner (med fördel trä och metall) för den vidgade byggnadsverksamheten. Instrument och specialutrustning för forskningssektorn. Konsumtions- och bruksvaror av behovsanpassad typ och med styrka och varaktighet. Fler industriarbeten kan inte skapas med den produktionsstruktur och den samhällsstruktur som finns . Det är den sistnämnda som måste undergå en förskjutning. En ny trafikstruktur, en mångsidigare sammansättning av industrin, en styrningsteknik av mer demokratisk karaktär i all produktion, en anpassning av bruksvarorna till det socialt och mänskligt värdefulla och nyttiga - detta är utvecklingens nya fält. Detta ger naturligt behov av fullödigare arbeten och mänskliga insatser. Det är industrialisering av ny typ. Endast med dessa linjer som vägledande kan antalet industriarbeten öka med de 100 000 som förut gått förlorade. Mot bakgrund av det anförda föreslås att hos regeringen begär utarbetande av ett program för industriell förnyelse med sikte på att tillskapa 100 000 industriarbeten i enlighet med vad som anförts i motionen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)