mot · G3021321 · 1980-01-25 00:00:00 — av m. fl. om forskning och forskarutbildning Forskningen måste inordnas i en strategi för samhällsförändring och forskarutbildning. Utgångspunkten är att forskningspolitik är en maktfråga. Storfinansen och de privatägda företagen har inte bara den avgörande makten över den forskning de själva finansierar utan också ett stort inflytande över huvuddelen av den offentliga forskningen, finansierad över statsbudgeten. Forskningen bedrivs huvudsakligen efter kommersiella linjer, där den forskning som vore väsentlig för arbetarklassen får stå tillbaka. Proposition 1978/79:119 och riksdagsbeslutet med anledning av propositionen påverkar inte nämnda förhållanden. Sätter man in forskningen i ett långsiktigt samhällsekonomiskt perspektiv, är det uppenbart att en rad viktiga forskningsområden är eftersatta. Energiforskningen är ett sådant område. Den har på ett förödande sätt koncentrerats till kärnkraftsproblematiken. Utvecklingen av andra energislag har skjutits i bakgrunden. brådskar det att komma ifrån landets oljeberoende. Kärnkraft är oavsett kommande beslut ingen varaktig lösning på energiproblemen. har de gångna åren med praktiskt taget obegränsade tillgångar på billig energi utnyttjats till att bygga upp energislukande industriella processer, och har energibesparande åtgärder inom industrin försummats. Ett angränsande område, som också eftersatts, är forskning för utveckling av alternativ produktion. behövs nya produkter som fyller samhälleliga behov, ger nya jobb och vars tillverkning är energisnål och tillgodoser högt ställda krav på arbetsmiljö och yttre miljö. Det borde mot bakgrund av strukturkris inom basnäringarna och vikande sysselsättning vara en forskningsuppgift av högsta rang att ta fram förslag till en produktion som leder bort från exportberoende, hög andel av råvaru- och halvfabrikatproduktion och beroendet av konjunktursvängningarna i den kapitalistiska delen av omvärlden. I spåren på den hittillsvarande industriella utvecklingen följer ökande utslagning av arbetare och tjänstemän och av ungdomar som aldrig har kommit in på arbetsmarknaden. Mycket litet har gjorts i forskningshänseende för att bearbeta de problemen. Forskare inom teknik och beteendevetenskap sysselsätts på uppdrag av de privata företagen med att effektivera arbetsprocessen för att sänka företagens utgifter för löner. Följderna för de arbetande blir ökad arbetshets och utslagning. Den hittillsvarande arbetslivsforskningen har varit helt företagsstyrd. Aktuella försök att bedriva en forskning som tar upp förhållandena från de anställdas synpunkt har effektivt stoppats av företagen. Det visar en undersökning utförd av . Undersökningen gällde 173 forskare . av forskarna har vägrats tillträde till arbetsplatser där de hade velat forska, hade inte fått tillgång till begärda uppgifter, när de väl hade kommit in på arbetsplatsen, och hade fått sina rapporter censurerade. Vpk efterlyser alltjämt ett lagförslag som garanterar forskare tillträde till arbetsplatserna. En lagändring måste ge arbetslivsforskningen möjlighet att komma in på arbetsplatserna oavsett vad arbetsköparna anser. Den lokala fackliga organisationen bör då ges rätt att ge forskare uppdrag att bearbeta förhållanden på arbetsplatsen, även om det sker utan företagsledningens och ägarnas samtycke. Företagen måste åläggas att underlätta sådan forskning. Förslaget om en lag som garanterar forskarna tillträde till arbetsplatserna har tidigare bl. a. lagts fram av arbetsrättskommittén och . När det gäller forskning kring arbetsmiljörisker finns exempel på hur forskningsresultat har undanhållits offentligheten och hur rapporter har friserats för att dölja verkligheten. Resurserna för arbetsmiljöforskning har hållits på en orimligt låg nivå. Av de statliga medlen satsas över en femtedel på försvarsforskning men bara drygt en hundradel på fysisk miljö- och naturvård. Även här finns alltså en mycket grov snedfördelning. Den nya sektoriseringen innebär en viss styrning av forskningen. Den leder emellertid till att forskningen fragmentiseras och att prioriteringar blir omöjliga. Kortsiktiga s. k. samhällsrelevanta projekt har fått gå före relevant grundforskning. Fackföreningsrörelsens möjligheter att påverka forskningen har ytterligare beskurits. Kontakten mellan arbetarrörelse och forskning är orimligt svag på nästan alla områden och måste kraftigt förstärkas. Hos de stora fackförbunden har en glädjande utveckling ägt rum, där man sökt utveckla en egen hållning i många frågor om forskning och teknik. är det uppenbart att deras möjligheter är helt otillräckliga, om man jämför med arbetsköparsidans möjligheter och resurser. Fackföreningsrörelsen måste ges en större andel av samhällets forsknings- och utvecklingsresurser och ges möjligheten att påverka användningen av de övriga. Detta är elementära rättvisekrav från det arbetande folkets sida. 1 anslutning till föregående års forskningsproposition krävde vpk att anslagen skulle öka till de fackliga organisationerna och att deras möjlighet att påverka skulle stärkas genom bl. a. ökad representation i olika forskningsorgan. Dessa krav är alltjämt lika angelägna. Universiteten och högskolorna präglas ännu av en auktoritär och hierarkisk struktur. Inte minst är detta giltigt för forskningsorganisationen inom högskoleområdet. För att få till stånd en demokratisering krävs en rad åtgärder, varvid de arbetande forskarna måste få större möjlighet till påverkan. Forskningen måste också på ett helt annat sätt än politiseras och bli föremål för debatt i samhället och av folkvalda organ som . Först genom en öppenhet och offentlig insyn och debatt kan man också komma ifrån flera av de övriga missförhållanden som råder och som exempelvis visade sig, när det avslöjades att nordamerikanska militärpengar finansierade svensk grundforskning. - anställningstrygghet m. m. har forskning i stor utsträckning betraktats som ett visserligen prestigefyllt men ändå ideellt arbete, som utförs under otrygga anställningsförhållanden och med en arbetstid som ofta kraftigt överstiger den normala, med forskarens brinnande intresse som främsta drivkraft. En mycket liten grupp forskare (oftast forskningsadministratörer) får höga löner och fasta tjänster, medan majoriteten arbetar under dåliga villkor. De allra flesta forskare lever på anslag från olika forskningsråd, som delar ut pengar till den som presterar bäst forskning till lägsta kostnad. Dessa forskare har tidsbegränsade tjänster eller sägs upp på grund av arbetsbrist när deras anslag tar slut. För att säkra sin fortsatta existens tvingas forskarna att i förväg- ofta mitt under pågående projekt eller under slutspurten av projektet - skriva ihop en ansökan om medel för ett nytt forskningsprojekt, som skall vara väl genomtänkt redan vid ansökningstillfället. Ångestperioden mellan två projekt drar ofta starkt ut genom forskningsrådens byråkratiska rutiner och detaljerade granskning av projekten. Ofta får forskaren själv betala glapp mellan två forskningsprojekt. Det nuvarande anslagssystemet är dessutom utformat så att sjukdom, barnsbörd och dylikt belastar forskningsprojektet, och forskningen framstår härigenom som dyrare ur forskningsrådens synvinkel. Många forskare känner sig pressade att ta tjänstledigt eller arbeta övertid för att inte belasta sitt anslag i sådana fall. Många kvalificerade och engagerade forskare söker sig av dessa skäl till andra arbeten eller säljer sig till industrin, där anställningsvillkoren är gynnsammare men där profitintresset starkt styr forskningen. Förbättringar i olika avseenden har aviserats, men huruvida de verkligen kommer att genomföras är ännu oklart. På lång sikt krävs en helt annan forskningsorganisation i landet, men redan nu kan vissa progressiva åtgärder vidtas: - forskningsrådens möjlighet att styra forskningen begränsas så att t. ex. högskolornas och universitetens institutioner samt forskarna själva får större möjligheter att planera, samordna och genomföra sin forskning, - forskningsanslagen skall inte alltid knytas till den enskilde forskaren utan också till forskningsenheten så att forskarkollektivet självt kan avgöra vem som skall utföra vilken uppgift, - systemet med mer långsiktiga ramanslag för en hel forskningsenhet bör utvidgas kraftigt så att alla forskningsenheter får möjlighet att arbeta mer solidariskt, kollektivt och under tryggare förhållanden, - systemet att forskares sjukdom och barnsbörd betalas av forskningsanslaget måste ersättas med den princip som gäller för andra löntagare, - utbildningsbidragen bör kraftigt höjas. De kvinnliga forskarna utgör en liten och dessutom snedfördelad minoritet bland forskarna, vilket får en rad allvarliga återverkningar såväl på forskningens innehåll som dess utförande. För kvinnorna är det av särskild vikt att just basorganisationen förstärks och att forskarna i basen ges bättre resurser och utkomstmöjligheter. Det är oerhört viktigt att detta beaktas, när tjänsteorganisationen vid högskolorna fastläggs. Vid skilda universitet och högskolor har bildats fora för kvinnliga forskare, initiativ som förtjänar allt stöd. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att uttalar sig för en ny, demokratiskt inriktad forskningspolitik, där följande riktlinjer bildar utgångspunkter, nämligen a) att varje vetenskaplig institution inom den offentliga sektorn genomför demokratiska beslutsformer så att alla arbetande forskare beslutar kollektivt om forskningsprogrammen enligt principen en person en röst och att vid varje vetenskaplig institution de lokala fackliga organisationerna skall ha rätt att utse en representant, b) att den nationella forskningspolitiken bereds och övervakas av ett centralt kollegium, bestående till hälften av valda representanter för de verksamma forskarna, till hälften av representanter utsedda av fackförbundens representantskap och att detta kollegium ersätter nuvarande organ på forskningsområdet, c) att privat uppdragsforskning till förmån för kommersiella intressen förklaras oförenlig med offentlig forskaranställning, när det utgör annat än en mindre del av forskarens totala arbetsinsats , 2. att hos regeringen hemställer om ett förslag till lag vari forskares tillträde till arbetsplatser garanteras, i enlighet med vad som anförs i motionen, 3. att uttalar att de fackliga organisationerna bör ges ökad representation i forsknings- och utvecklingsorganen, 4. att uttalar sig för en förändrad tjänsteorganisation i enlighet med vad som anförs i motionen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) HANS (vpk) i