mot · G3021760 · 1980-01-25 00:00:00 — Detta beror till viss del på bristande kunskaper hos tillverkare och återförsäljare om egenskaperna från hälso- och miljösynpunkt hos de varor de säljer, vilket i sin tur sammanhänger dels med dåliga praktiska möjligheter att utnyttja tillgänglig information i bl. a. utländsk litteratur, dels med bristande undersökningsresurser och bristande kompetens för bedömning av varors skadlighet. Men bristerna i produktinformationen beror också på att t. ex. de gällande märkningsbestämmelserna är föråldrade och dåligt avpassade för yrkesmässig hantering. Bestämmelser för annan form av produktinformation än märkning saknas ännu helt. Detta är djupt otillfredsställande. Det finns ett stort behov av för bättrade bestämmelser för produktinformation. Den översyn av gällande märkningsbestämmelser som genomförs i produktkontrollnämndens och arbetarskyddsstyrelsens regi i det s. k. produktinformationsprojektet bör leda till förbättrade förhållanden. Detta projekt syftar dels till att genom mer detaljerade föreskrifter för klassificering, märkning och annan produktinformation ge tillverkare och försäljare bättre möjlighet att leva upp till intentionerna i lagen om hälso- och miljöfarliga varor, dels till att ge arbetstagare och konsumenter bättre information om produkters egenskaper. En viktig roll för den framtida produktinformationen spelar också det arbete med regler för och produktion av skyddsblad som f. n. äger rum under arbetarskyddsstyrelsens överinseende. Det är angeläget att de olika projekt som pågår på produktinformationens område samordnas med varandra och med samhällets övriga åtgärder för att uppnå en bättre kontroll av den kemiska miljön. Den som kommer i kontakt med en kemisk produkt på vilken det saknas märkning kan inte veta om detta beror på att den produktansvarige underlåtit att märka produkten eller på att den inte omfattas av lagen om hälso- och miljöfarliga varor. Lagstiftningen bör därför kompletteras med bestämmelser om hur det skall framgå att en produkt inte omfattas av märkningsskyldighet enligt lagen om hälso- och miljöfarliga varor. En nödvändig förutsättning för en god produktinformation är att det i olika hanteringsled finns erforderlig kompetens för att bedöma kemiska hälsorisker. Importörer och tillverkare måste ha tillgång till sådan kompetens samt veta vilka hanterings- och skyddsföreskrifter som måste tillämpas. Återförsäljare måste vara kompetenta att ge användarna den information som dessa behöver för att kunna hantera produkter på ett riktigt sätt. Slutligen måste det på varje enskild arbetsplats finnas kompetens att utvärdera den erhållna informationen och omsätta den till lokalt anpassade hanterings- och skyddsföreskrifter. Möjligheterna är begränsade att få den utbildning i toxikologi och riskutvärdering som behövs för att kunna uppfylla ansvaret i olika hanteringsled. Ökade möjligheter till sådan utbildning måste skapas i samhällets regi, t. ex. genom olika former av högskolekurser. Det bör vidare övervägas om inte särskild kompetens bör krävas av dem som ansvarar för tillverkning, försäljning, transport och användning av kemiska ämnen. förekommer formella kompetenskrav för tillverkning och försäljning endast i fråga om varor som klassificeras som gift eller som bekämpningsmedel i den högsta farlighetsklassen. I användarledet förekommer kompetenskrav endast för bruket av de farligaste bekämpningsmedlen. Det finns anledning att utreda möjligheterna att utvidga kompetenskraven för de olika hanteringsleden. Genom arbetsmiljölagens tillkomst har arbetarskyddsstyrelsens möjligheter att utfärda tvingande föreskrifter väsentligt utvidgats. Förutom det redan nämnda behovet av föreskrifter om produktinformation finns det behov av hygieniska gränsvärden samt föreskrifter om utrustning och hanteringsregler för arbete med kemiska produkter. Genom arbetsmiljölagen kommer de hygieniska gränsvärdena att förankras i föreskrifter som meddelas av arbetarskyddsstyrelsen. Det är angeläget att arbetarskyddsstyrelsens gränsvärdeslista utvidgas med betydligt fler ämnen. Vidare måste gränsvärdena fortlöpande revideras på grundval av vetenskapliga rön och praktiska erfarenheter. Gränsvärdena måste med betryggande marginal skydda mot ohälsa. De skall sättas på en sådan nivå att skador eller besvär ej kan förutses uppträda under ett helt arbetsliv. Gränsvärdena bör utformas så att också särskilt känsliga grupper så långt möjligt är skyddade. Vid sidan om de hygieniska gränsvärdena förekommer för några ämnen s. k. biologiska gränsvärden. Dessa bygger på att man med utgångspunkt i blod- eller urinundersökningar fastställer de nivåer den enskilde utsätts för. Det är angeläget att systemet med biologiska gränsvärden utvidgas till så många ämnen som möjligt. Föreskrifter om utrustning och hantering På grundval av fackliga krav pågår vid arbetarskyddsstyrelsens kemibyrå förberedelsearbetet för allmänna kemikalieföreskrifter, dvs. övergripande föreskrifter för arbete med kemiska ämnen. Det är angeläget att detta arbete ges hög prioritet, så att föreskrifterna kan träda i kraft. De bör samordnas med de föreskrifter för produktinformation som också är under utarbetande vid arbetarskyddsstyrelsen. För vissa branscher och ämnen kommer även efter tillkomsten av allmänna kemikalieföreskrifter ett behov av särskilda föreskrifter att finnas. Urvalet av branscher och kemiska ämnen för vilka sådana skall utarbetas bör göras i samverkan med de fackliga organisationerna. Genom revidering av arbetarskyddslagen och genom den arbetsmiljölag som trädde i kraft har skyddsombuden fått ökade befogenheter att utöva kontroll över den kemiska miljön. a. godtog den av oss i motionen 1976/77: 1675 föreslagna tolkningen att rätten att stoppa arbetet också skall gälla i sådana fall där effekterna av misstänkt farliga ämnen kan visa sig först senare i form av allvarliga skador, t. ex. fördröjd effekt av kemiska ämnen. 1979/80: 1760 vi framhållit ovan är det angeläget att skyddsombuden får möjlighet att kontrollera att de på arbetsplatsen förekommande kemiska produkterna är deklarerade till produktregistret i vederbörlig ordning. Även i övrigt bör reformerna på detta område ges en sådan utformning att skyddsombudens kontroll av efterlevnaden underlättas. Företagshälsovård och mättekniska resurser Det är som vi i flera tidigare sammanhang påpekat ytterst angeläget att företagshälsovården i landet snabbt byggs ut efter målsättningen företagshälsovård åt alla. En av företagshälsovårdens viktigaste uppgifter är att kontrollera de kemiska hälsoriskerna på arbetsplatserna. För att kunna fullgöra denna uppgift måste den bl. a. ha tillgång till erforderliga mättekniska resurser. Systemet med gränsvärden kan således fungera endast om sådana resurser finns. I första hand måste behovet av mätresurser för arbetsmiljön säkras genom en upprustning av den mättekniska verksamheten inom den tekniska företagshälsovården. Därvid måste möjligheter skapas till regelbunden kontroll av mät- och analysinstrument. De nuvarande bristerna på mättekniska resurser har fått till följd att ett betydande antal företag etableras, som på kommersiell grund erbjuder mättjänster. Kvaliteten hos de tjänster som erbjuds är mycket skiftande, och det är därför angeläget att denna verksamhet kontrolleras. tillsyn enligt lagen om hälso- och miljöfarliga varor har inte fungerat tillfredsställande, och arbetarskyddsstyrelsens resurser på detta område är hårt ansträngda. Kontrollen av den kemiska miljön måste ges förtur i den långsiktiga uppbyggnaden av arbetarskyddsverket. måste få tillräckliga resurser för att utöva sin tillsyn av arbetsmiljöns produktkontrollfrågor. Härvid måste behovet av utbildning för yrkesinspektörerna om produktkontrollfrågor och om kemiska hälsorisker tillgodoses. I en särskild motion till årets riksdag redovisas våra krav på arbetsmiljöns område. Som framgått av det föregående finns det anledning att på bred front angripa de problem som användningen av kemikalier leder till. Allt talar för att en samordning av åtgärder på skilda områden erfordras om önskat resultat skall uppnås. Vi föreslår därför att en särskild gift- och kemikommission tillsätts för att ha till uppgift att kartlägga de problem som är en följd av kemikalieanvändningen, att samordna och initiera det forsknings- och undersökningsarbete som krävs för att i denna motion angivna syften skall kunna uppnås, bl. a. i fråga om bekämpningsmedel, toxikologi och epidemiologi samt för att ta fram nya, miljövänliga produktionsmetoder, att framlägga förslag om utbyggnad av laboratorier för att tillgodose i motionen redovisade behov, att föreslå utformning och inriktning av erforderlig utbildning, att se över och anpassa gällande lagstiftning till här framställda krav bl. a. i fråga om förhandskontroll, märkning och skyddsblad, att föreslå de förändringar av nuvarande administration, som kan erfordras för att de i motionen framförda kraven skall tillgodoses. bör hos regeringen begära att den här föreslagna gift- och kemikommissionen med ovan redovisade arbetsuppgifter tillsätts. Som tidigare framhållits i denna motion bör man sträva efter att möjligt avbryta användningen av kemiska bekämpningsmedel inom jord- och skogsbruket. Inom jordbruket är det inte möjligt att på kort sikt realisera detta mål. Ett tidsbestämt forsknings- och undersökningsprogram bör dock som ett led i denna strävan upprättas. När det gäller användningen av bekämpningsmedel inom skogsbruket krävdes i vår motion om riktlinjer för skogspolitiken till 1978/(mot. 1978/79: 2278) att kommunerna skulle ges möjlighet att säga nej till skogsbesprutning och i stället kräva att mekanisk röjning tillämpas. Den borgerliga riksdagsmajoriteten avslog våra förslag. Våra förslag till åtgärder Regeringen tillsatte en utredning om användning av kemiska medel i jord- och skogsbruket. fick i uppdrag att pröva möjligheterna att ge kommunerna ett ökat inflytande över besprutningen av skogsmark. har redovisat sitt arbete, som utmynnar i förslag om att kommun skall kunna kräva från fall till fall att besprutning av skogsmark inom kommunens område ej får genomföras. Vi anser det angeläget att åtgärder vidtas inför nästa besprutningssäsong. Vi upprepar därför våra förslag /(mot. 1978/79: 2278) och kräver att hos regeringen begär att sådana bestämmelser utfärdas att kommunerna ges möjlighet att stoppa besprutning av skogsmark inom kommunens område. Enligt vår mening bör önskemål från skogsägare om besprutning föregås av ett obligatoriskt samråd mellan skogsägare och företrädare för kommunen. Om kommunen därvid säger nej till besprutningen, skall skogsägaren inte få genomföra denna. I stället skall röjning av skogsområdet tillgripas. Givetvis bör kommunen före sitt ställningstagande inhämta de fackliga organisationernas synpunkter. Det är viktigt att arbetsmiljösynpunkterna beaktas. Den växande mängden avfall från den kemiska industrin vållar stora problem från miljösynpunkt. Olika utredningar har uppskattat avfallsmängden till ca oljeavfall och annat avfall. Merparten av avfallet uppkommer som processavfall inom industrin. Inom många industrier kan det miljöfarliga avfallet oskadliggöras eller på nytt användas i processen. Stora mängder av det miljöfarliga avfallet kan emellertid inte omhändertas inom den industri där det uppkommer utan måste transporteras bort för att oskadliggöras på annat håll. Bestämmelser om miljöfarligt avfall finns i en rad lagar och förordningar, bl. a. i lagen om hälso- och miljöfarliga varor (1973: 329), miljöskyddslagen (1969: 387), miljöskyddskungörelsen (1969: 388) samt lagen om förbud mot dumpning av avfall i vatten (1971: 1154). Den dåvarande socialdemokratiska regeringen ansåg emellertid att dessa bestämmelser inte gav samhället tillräckliga möjligheter att utöva tillsyn och kontroll i fråga om hanteringen av det miljöfarliga kemiska avfallet. Den socialdemokratiska regeringen föreslog därför (prop. 1975: 32) en rad åtgärder för att förbättra förhållandena i fråga om kemiskt avfall. Förslagen innebar att kommunalt insamlingsmonopol skulle införas över hela landet också för miljöfarligt avfall. Denna utvidgning av renhållningsmonopolet skulle genomföras . För att ge samhället bättre möjligheter att bedöma det miljöfarliga avfall som uppkommer inom industrin föreslogs att alla industrier med sådant avfall skulle lämna uppgifter om arten, sammansättningen, mängden och hanteringen av avfallet. För att förbättra omhändertagandet av avfallet föreslogs vidare att ett samhällsdominerat behandlingsföretag skulle byggas upp med ensamrätt till omhändertagande och behandling av miljöfarligt avfall. Transport av miljöfarligt avfall skulle endast få utföras av den som fått särskilt tillstånd för detta Utförsel av miljöfarligt avfall till annat land skulle endast få ske efter särskilt tillstånd av . anslöt sig till dessa förslag. Därför regleras hantering av miljöfarligt avfall m. m. numera enligt förordningen (1975: 346) om miljöfarligt avfall. De skandalartade förhållanden som kommit vid BT-Kemi i understryker ytterligare nödvändigheten av att samhället får ett ordentligt grepp över hanteringen av miljöfarligt avfall. Det är därför viktigt att beslut genomförs. Tyvärr har de borgerliga regeringarna redan gjort avsteg från riksdagsbeslutet. Det gäller i fråga om företagens uppgiftsskyldighet om avfallet. Reglerna om företagens uppgiftsskyldighet finns i 8 § förordningen om miljöfarligt avfall. Paragrafen har följande lydelse: Den som yrkesmässigt utövar verksamhet där miljöfarligt avfall uppkommer är skyldig att lämna uppgift om avfallets art, sammansättning, mängd och hantering. Sådan uppgiftsskyldighet gäller även när slutligt omhändertagande av miljöfarligt avfall sker i anslutning till den anläggning där avfallet uppkommer. Uppgift enligt första stycket lämnas till hälsovårdsnämnden på blankett enligt formulär som fastställes av efter samråd med miljödatanämnden. skall sända kopia av inkommen uppgift till . får meddela föreskrifter som avviker från första stycket, om särskilda skäl föreligger. Den första deklarationen av miljöfarligt avfall från företagen genomfördes i enlighet med beslut . genomfördes emellertid efter beslut av den dåvarande borgerliga regeringen ingen sådan deklaration. har endast en begränsad deklarationsomgång genomförts. Inte heller genomfördes något deklarationsförfarande. Därmed har beslut i följd åsidosatts av de borgerliga regeringarna. I propositionen 1975: 32 framhölls att uppgifter om företagens miljöfarliga avfall har betydelse inte bara som underlag för beslut om insamlingsorganisation utan också för tillsynsverksamheten enligt både miljöskyddslagen och lagen om hälso- och miljöfarliga varor. Det är ytterst allvarligt att de borgerliga regeringarna genom sitt handlande försvårat samhällets möjligheter att kontrollera och ta hand om det miljöfarliga avfallet. bör ge regeringen till känna sitt missnöje med att beslut om avfallsdeklaration inte följts och framhålla nödvändigheten av att den deklaration som förbereds verkligen genomförs 1980. Det samhällsdominerade behandlingsföretaget () har planerat uppförandet av en ny stor behandlingsanläggning. Anläggningen är helt nödvändig om 1979/80: 1760 kommunerna skall kunna åta sig uppgiften att samla in miljöfarligt avfall. Endast genom tillkomsten av en sådan anläggning kan det insamlade avfallet behandlas och oskadliggöras. har projekterat en sådan behandlingsanläggning. Leveranskontrakt har skrivits. Enligt planerna skulle anläggningen kunnat tas i drift . gav tillstånd till anläggningen. besvärade sig till regeringen. har regeringen haft avgörandet i sin hand. Något beslut har dock ännu inte fattats. I stället tillsatte regeringen en ny utredning om lokaliseringen av anläggningen. Denna utredning är nu färdig. Regeringen får nu inte förhala frågan längre. Ett snabbt beslut är nödvändigt. har tidigare kunnat sända en del avfall till för destruktion. Denna möjlighet står inte längre öppen. Det danska företagets behandlingskapacitet räcker inte längre för mottagande av avfall från . tillstånd att behandla miljöfarligt avfall vid Lövsta går ut . ökar kraven från landets kommuner och företag att skall ta hand om avfallet. har sökt bygga upp lagringsanläggningar runt om i landet för tillfällig förvaring av miljöfarligt avfall i avvaktan på behandling. Svårigheterna att få de erforderliga kommunala tillstånden är dock ofta stora. Om inte situationen när det gäller det miljöfarliga kemiska avfallet skall bli ohållbar, måste regeringen ingripa. Beslut måste omgående fattas om lokaliseringen av en central behandlingsanläggning. Erforderliga medel måste ställas till förfogande. Regeringen måste ta upp överläggningar med kommunerna för att möjliggöra uppbyggandet av erforderliga mottagnings- och lagringsanläggningar. Regeringen måste vidare diskutera med om genomförandet av riksdagsbeslut, där det förutsattes att samtliga landets kommuner senast skulle ha vidtagit erforderliga åtgärder för att ta hand om också det miljöfarliga avfallet. Vår miljömotion 1978/79 I vår miljömotion (mot. 1978/79: 1990) till 1978/krävde vi bl. a. att den av beslutade årliga deklarationsskyldigheten skulle genomföras, att skulle få ekonomiska resurser till uppbyggnaden av erforderlig behandlingsanläggning, att länsstyrelserna skulle få 25 nya tjänster för kontroll av miljöstörande verksamhet inom industrin, att de skador som kan bli en följd, , av 1979/80: 1760 miljöstörande verksamhet skall ersättas, att förlängd preskriptionstid och skärpta straffsatser för miljöbrott skall införas samt att en klarare definition av begreppet fara skall göras i . Motionen överlämnades till den arbetande miljöskyddsutredningen. Utredningen har i ett delbetänkande behandlat vissa av de i motionen behandlade frågorna. Som framgår av en socialdemokratisk reservation till utredningens förslag anser vi att förslaget inte tillgodoser de krav vi har på förändringar av miljöskyddslagen. Utredningens betänkande har remissbehandlats. Våra förslag till åtgärder I propositionen 1975: 32 slog den socialdemokratiska regeringen fast: Kraven på en rättvisare fördelning internationellt och nationellt av jordens tillgångar skärper behovet av att hushålla med begränsade resurser. I det perspektivet är det nödvändigt att på olika områden hejda slöseri med råvaror och på nytt ta tillvara det som en gång använts. All produktion ger upphov till avfall. har avfall i alltför stor utsträckning betraktats som en oanvändbar restprodukt. Detsamma har gällt för det avfall som uppkommer i hushållen. Använda varor har betraktats som slutgiltigt förbrukade. Avfallet har i stor omfattning fått belasta miljön. Det synsättet måste förändras. Avfall är en resurs som i största möjliga utsträckning skall användas på nytt. Återanvändning måste vara en ledande princip vid omhändertagande och behandling av avfall. Sparsamhet, hushållning och återanvändning bör alltså vara grundläggande för vårt utnyttjande av naturresurser och för inriktningen av vår varuproduktion. har en stor del av industrins avfall en komplicerad sammansättning. I vissa fall är metoder för behandling och oskadliggörande av avfallet inte kända. Detta är ett oacceptabelt förhållande med hänsyn till att hanteringen av avfallet i många fall medför risker från hälso- och miljösynpunkt. Ansvaret för att det avfall som uppkommer vid produktionen kan tas om hand på ett ur miljö- och resurssynpunkt riktigt sätt måste i första hand åvila producenten. Innan produktionen av en vara påbörjas bör det vara känt hur det avfall som är en följd av själva produktionsprocessen skall behandlas liksom hur den färdiga varan skall omhändertas sedan den använts. Vi vill understryka vikten av att det principiella synsätt som angavs av den socialdemokratiska regeringen i denna proposition omsätts i praktisk verklighet. Vid den översyn av lagstiftningen rörande kemiska ämnen som vi tidigare förordat i denna motion bör övervägas, om det krävs särskilda lagregler och i så fall vilka för att nämnda princip skall genomföras. Vi utgår ifrån att regeringen inte fortsätter att åsidosätta beslut om att den årliga deklarationen av industrins miljöfarliga avfall 1979/80: 1760 Detta är nödvändigt för att samhället skall få den insyn i mängden och hanteringen av miljöfarligt avfall som erfordras. Vi har ovan krävt att regeringen skall ingripa för att klara de problem som finns med omhändertagandet av kemiskt avfall. Det är nödvändigt 1975 fattade beslut skall kunna genomföras. Regeringen får inte förhala frågan längre. Händelserna vid BT-Kemi har starkt visat på nödvändigheten av en förbättrad och stärkt samhällskontroll över företagens miljöstörande verksamhet. Inte minst gäller detta företag som i sin produktion arbetar med kemiska produkter. har i skrivelse till regeringen påtalat nödvändigheten av att länsstyrelserna får de personella förstärkningar som är nödvändiga för att de skall kunna fullgöra den kontrollverksamhet som lagstiftning och bestämmelser i samband med lämnade tillstånd förutsätter. Vi framförde samma krav i vår miljömotion till föregående . Tyvärr avslog den borgerliga riksdagsmajoriteten vårt förslag. Inte heller i årets budgetproposition har regeringen gett länsstyrelserna någon personell förstärkning för miljötillsyn. Detta är mot bakgrund av behovet av ökad samhällskontroll över den miljöfarliga industrin helt oacceptabelt. Vi anser det nödvändigt att länsstyrelsernas tillsynsmöjligheter förstärks kraftigt. Vi föreslår därför i en första etapp att länsstyrelserna /81 får 25 nya tjänster för kontroll av miljöstörande verksamhet inom industrin. Medel för ändamålet äskas i särskild motion. Som ovan sagts har miljöskyddsutredningens förslag remissbehandlats. Som framgår av den socialdemokratiska reservationen i utredningen anser vi det nödvändigt att mer långtgående förändringar av lagen vidtas än vad utredningen förordat. Vi upprepar därför våra tidigare förslag. Enligt miljöskyddslagen skall den som orsakar skada genom miljöfarlig verksamhet betala ersättning för det. Skadeståndsansvaret är alltså strikt. Det finns emellertid många svårigheter i den praktiska tillämpningen av miljöskyddslagens regler som kan göra det strikta skadeståndsansvaret verkningslöst. En sådan svårighet är den långa tid som ofta förflyter innan skadorna visar sig, en annan den stora omfattning som skadorna kan visa sig få. Ett problem i samband med användningen av kemiska ämnen är nämligen att skadorna ofta visar sig först i efterhand. Det kan innebära att det företag som orsakat skadorna har lagts ner när skadorna kommer , varför det inte längre finns någon som kan göras ansvarig för det inträffade. Skadorna kan också visa sig vara så omfattande att även om företaget finns kvar kan det inte ekonomiskt klara skadeståndskraven. Också utredningstekniska svårigheter finns. Även om det är klarlagt att en skada förorsakats av ett bestämt kemiskt ämne kan det vara svårt att visa från vilket företag det utsläpp kommit som orsakat skadan. är flera företag inblandade. Vidare kan ovisshet råda om vilket av flera tänkbara kemiska ämnen som vållat skadan. Skadan kan också ha vållats av flera samverkande ämnen som släppts ut av skilda företag. Givetvis skall man i första hand förebygga skaderisker genom skärpt lagstiftning och stränga krav på företagen. Om skada likväl uppkommer, bör den ersättas av den som vållar skadan. Kan detta av t. ex. ovan redovisade orsaker inte ske, bör den kemiska industrin som helhet stå ansvarig. Någon form av fond bör därför byggas upp. Fonden kan t. ex. bygga på avgifter från företag som i sin produktion hanterar vissa angivna kemiska ämnen. Ur fonden bör sedan de skador ersättas som verksamheten vållar. Begreppet fara i bör definieras klarare. Annars kommer möjligheterna att beivra miljöbrott även i fortsättningen att vara begränsade. Vi beklagar att miljöskyddsutredningen i sitt nu framlagda delbetänkande inte aktualiserat denna fråga.