mot · G302970 · 1980-01-24 00:00:00 — av m. fl. om stålindustrin m. m. I motionen framläggs förslag rörande , de mindre handelsstålverken, specialstålsindustrin, nya processer för framställning av råjärn samt järn- och stålgjuteriindustrierna. Från socialdemokratisk sida stödde vi helt den samordning av resurserna vid landets tre största stålverk som blev möjlig genom att bildades. Däremot var vi mycket kritiska mot det sätt på vilket den dåvarande trepartiregeringen skötte affären. Såväl själva förhandlingsuppläggningen somvärderingen av apportegendomen, ägarfördelningen och inlösensreglerna var enligt vår uppfattning helt felaktiga. Vår kritik i dessa avseenden kvarstår och vi återkommer senare i denna motion med krav på förändringar i ägarförhållandena. När bildades beviljades bolaget statliga lån för att dels genomföra erforderliga investeringar, dels täcka ofrånkomliga förluster och möjliggöra att strukturomvandlingen kan ske på ett socialt acceptabelt sätt. Vi framhöll att regeringens finansieringsförslag var otillräckligt och skulle begränsa företagets utvecklingsmöjligheter genom en relativt snäv investeringsram. Vid planeringen av företagets utveckling visade det sig att vi hade haft helt rätt i vår kritik. För att skall nå en tillfredsställande konkurrensförmåga krävs ett mycket omfattande investeringsprogram. Företaget saknade finansiella resurser för ett sådant offensivt program. Dessutom visade det sig att det var nödvändigt att tidsmässigt förskjuta såväl neddragningar som expansioner för att få en jämnare sysselsättningsutveckling på de olika orterna. Socialdemokraterna lade fram en motion om utvecklingen i . Vi presenterade där vår bedömning av vilka åtgärder som var nödvändiga för att ge företaget utvecklingskraft och därigenom trygga sysselsättningen för de anställda. Vi begärde att regeringen för vårriksdagen 1979 skulle framlägga förslag till en samlad utvecklingsplan för . Enligt vår mening skulle denna utvecklingsplan utgöras av den strukturplan som :s styrelse antagit samt de kompletteringar som utarbetats av dels generaldirektör , dels de fackliga organisationerna vid företaget. I vår motion krävde vi ånyo att ägarförhållandena i skulle ändras så 1 1979180. att staten får aktiemajoriteten i bolaget. Enligt vår bedömning skulle de privata aktieägarna inte vilja satsa ytterligare kapital i bolaget för att säkra dess framtid. Denna bedömning har visat sig vara helt korrekt. Tyvärr var den borgerliga riksdagsmajoriteten inte beredd att ställa sig bakom hela det utvecklingsprogram som vi och de fackliga organisationerna föreslagit. I korthet innebär riksdagsbeslutet att ställer sig bakom . Dessutom bör enligt mening merparten av de kompletteringar som föreslog genomföras. De fackliga organisationernas krav behandlades däremot ytterst styvmoderligt. Vi vill också peka på att riksdagsbeslutet innebar en väsentlig förbättring vad gäller de privata ägarnas situation. I det konsortialavtal som slöts vid bolagets bildande regleras bl. a. frågan om inlösen av aktier i bolaget. Vid en inlösen skall värdet på aktierna motsvara aktiernas matematiska värde med avdrag för på aktierna belöpande andel av de statliga rekonstruktionslån som beviljas företaget. För de rekonstruktionslån som beviljade har dock beslutats att något avdrag vid en eventuell inlösen inte skall ske. Detta visar med all önskvärd tydlighet att det är staten och inte de privata delägarna som fått ta hela ansvaret för utveckling. Som nämnts ovan krävde vi i vår motion att regeringen skulle redovisa en samlad utvecklingsplan för . Detta blev också beslut. Någon sådan plan har ännu inte presenterats. Det är minst sagt förvånande att regeringen inte alls agerat för att tillmötesgå begäran. I den prognos för utveckling som förelåg vid behandling av bolagsbildningen förutsågs ett negativt resultat för . bedömdes företaget kunna nå ett positivt resultat. Till de prognostiserade förlusterna bidrar de kostnader för övertalig personal som uppkommer genom att nödvändiga sysselsättningsminskningar skall genomföras i långsam takt. För att täcka behovet av rörelsekapital erhöll bolaget ett statligt lån - ett s. k. rekonstruktionslån på 1 800 milj. kr. kommer bolaget att härav ta i anspråk ca 1 200 milj. kr. Kvar av detta lån finns sålunda 600 milj. kr. I den budget för som utarbetats inom förutses en betydande förlust. Mot bakgrund härav beslutade företagets styrelse att ge verkställande direktören fullmakt att inleda MBL-förhandlingar med de anställdas organisationer rörande ett åtgärdsprogram för företaget. Programmet innehåller bl. a. en snabbare avveckling av den malmbaserade metallurgin i Domnarvet, en begränsning av produktprogrammet på profilsidan, en neddragning av grovplåttillverkningen i och en nedläggning av rälsverket i Domnarvet. MBL-förhandlingarna har i vissa frågor redan inletts. Det föreslagna åtgärdsprogrammet innehåller såväl kort- som långsiktiga åtgärder. Det på kort sikt mest betydande förslaget är tidigareläggningen av malmmetallurgins avveckling i Domnarvet. Denna fråga behandlades av . uttalade då som sin mening att medel bör ställas till förfogande för att möjliggöra en fortsatt masugnsdrift t. o. m. . Motivet för en längre awecklingstid var omtanken om sysselsättningen i och på gruvorterna. I det nu aktuella åtgärdsprogrammet föreslås en nedläggning . På motsvarande sätt kommer åtgärdsprogrammet att få sysselsättningskonsekvenser vid övriga produktionsenheter. Som nämnts skall det nu föras MBL-förhandlingar i dessa frågor. Förhandlingarna kommer att klarlägga vilka effekter på sysselsättningen som uppkommer. Om det visar sig omöjligt att inom företaget nå en lösning, som på ett tillfredsställande sätt klarar problemen, är det nödvändigt att statsmakterna vidtar erforderliga åtgärder. Från socialdemokratisk sida kommer vi i ett sådant läge att aktualisera frågan i . I åtgärdsprogrammet finns också förslag av mera långsiktig natur. Ett sådant förslag är att avveckla rälsproduktionen. Förslaget innebär att tillverkningen i Domnarvet läggs ned. Denna åtgärd ingår i den ursprungliga strukturplanen. Enligt denna plan skulle produktionen flyttas till . Enligt vad vi erfarit innebär emellertid det nya förslaget att någon produktion inte skall tas upp i utan att rälstillverkningen helt skall upphöra i företaget. Enligt vår bedömning vore det ett olyckligt beslut. Vi kommer i vårt land även framgent att ha behov av banbyggnadsmaterial. Rälsförbrukningen är koncentrerad till SJ. Det är vidare motiverat att av beredskapsskäl behålla en sådan produktion i landet. Tillverkningen bör därför, i enlighet med vad som sägs i den av godtagna strukturplanen, överföras till . Detta kräver att de nödvändiga investeringarna i grovvalsverken i genomförs. tog också ställning till ett förslag om profileringsoch distributionsanläggning samt kontor för i . Enligt mening skulle detta projekt genomföras som beredskapsarbete. Denna investering, som ännu inte har kommit i gång, bör startas omgående. Vid riksdagsbehandlingen tog vi också upp förslaget om ett nytt mediumvalsverk i . Vi föreslog att skulle uttala sig för att ett nytt valsverk skall byggas. Verkets kapacitet föreslogs begränsad till högst 208 000 årston och verket skulle härigenom inte inkräkta på de mindre handelsstålverkens marknadsutrymme. Det nya verket var planerat att ersätta nuvarande mediumvalsverk i Domnarvet och finvalsverk i , vilka enligt strukturplanen skall läggas ned. Den borgerliga riksdagsmajoriteten ville inte ställa sig bakom förslaget om ett nytt mediumvalsverk. Riksdagsbeslutet inskränkte sig därför till att beviljades ett lån på 4 milj. kr. för att genomföra marknadsundersökningar. Som vi framhållit tidigare är det nödvändigt att offensiva satsningar görs inom för att företaget skall bli livskraftigt på lång sikt. Detta mål kan inte nås enbart genom att man fortlöpande krymper verksamheten via avveckling av med nuvarande produktionsanläggningar olönsamma produkter. Det nya mediumvalsverket är ett sådant långsiktigt angeläget projekt. Verket är tänkt att byggas i långsam takt och tas i drift runt mitten av . Vi upprepar därför vårt krav på att uttalar sig för att ett mediumvalsverk, med den kapacitetsbegränsning som vi nämnt ovan, byggs i . Den utvecklingsplan för som begärt att regeringen skall redovisa saknas fortfarande. Regeringen har i stället valt att ställa sig som åskådare till utveckling. Detta är naturligtvis oacceptabelt. bör därför nu begära att regeringen tar sitt ansvar och ser till att utvecklingsplanen tas fram och redovisas för . I denna plan bör bl. a. ingå de två projekt vi nämnt ovan, nämligen överflyttningen av rälstillverkningen till och byggandet av ett nytt mediumvalsverk. Från socialdemokratisk sida har vi två gånger tidigare i krävt att ägarförhållandena i skall ändras så att staten får aktiemajoritet i bolaget. Att hålla fast vid den nuvarande fördelningen är helt orimligt då det är staten som har fått ta hela ansvaret för företagets utveckling. De privata ägarna har vid sidan av sin övervärderade apportegendom inte bidragit med några finansiella resurser. Staten har å andra sidan lämnat förlusttäckningsbidrag i form av ett s. k. rekonstruktionslån på 1 800 milj. kr. och fördelaktiga investeringslån på ca 2 400 milj. kr. Som vi nämnt ovan gjordes dessutom en ändring i inlösensreglerna som ytterligare gynnar de privata delägarna. Regeringen bör ta initiativ till förhandlingar i syfte att öka statens ägarandel i . Detta bör ske genom nyemission av aktier. Vid sidan om finns inom handelsstålindustrin ytterligare sju företag, nämligen , , , , , och AB . Sammanlagt sysselsätter de sju företagen ca 4 000 personer inom stålrörelserna. De mindre handelsstålverken svarar visserligen endast för en knapp femtedel av den totala produktionskapaciteten i branschen. Deras betydelse är dock avsevärt större inom de produktområden till vilka de har koncentrerat sin produktion. Inom dessa områden har de i många fall klara konkurrensfördelar gentemot de stora verken genom sina möjligheter till produktion i korta serier, snabba leveranser och direkta kundkontakter. Deras plats i branschstrukturen är därför odiskutabel. Den övergripande planeringen för handelsstålsindustrin måste omfatta även dessa företag. De mindre verken är i sin utveckling starkt beroende av såväl varandra som . Vi krävde därför redan när bildades att regeringen skulle redovisa en samlad investerings- och strukturplan för hela branschen, och vi hälsade med tillfredsställelse att förre LO-ordföranden gavs i uppdrag att utarbeta ett förslag till samordning av de olika företagens verksamhet. redovisade resultatet av sitt arbete . De mindre handelsstålverkens ägare, företagsledningarna och de fackliga organisationerna förklarade att man var beredd att inleda förhandlingar om en fortsatt samordning av den svenska handelsstålsindustrin. Detsamma gällde företagsledning. Utgångspunkten för förhandlingarna skulle vara det förslag som framlagts av . Den dåvarande folkpartiregeringen förklarade dock drygt att man inte hade för avsikt att delta i detta samordningsarbete. Därmed försvann förutsättningarna för att omstruktureringen skulle kunna genomföras. I vår partimotion (1978/79:1508) tog vi upp frågan om samordning av hela den svenska handelsstålsindustrin. Den borgerliga riksdagsmajoriteten avvisade dock vårt förslag att regeringen skulle ta initiativ för att åstadkomma den nödvändiga gemensamma planeringen av branschen. Det motiv som angavs var att konjunkturförbättringen 1978 och 1979 skulle ge företagen möjligheter att på egen hand genomföra de förändringar som krävdes. Vi kan nu konstatera att konjunkturuppgången visserligen förbättrat företagens tidigare mycket dåliga resultat. Men de grundläggande problemen kvarstår oförändrade. I fråga om den långsiktigt nödvändiga samordningen har inget konkret skett. I flera av företagen lever de anställda i oro för framtiden även i det kortare tidsperspektivet, i synnerhet som vi nu kan vänta en ny konjunkturavmattning. Industriministern redovisade i att man från industridepartementets sida stod mitt uppe i ett omfattande samråd med företrädare för de mindre verken rörande den framtida utvecklingen. Detta kom som en överraskning för de fackliga organisationerna, som inte känt till att dylika överläggningar pågått . Det råder även stor enighet rörande behovet av en fortsatt samordning inom den svenska handelsstålsindustrin. Likaså torde det vara få som anser att förhållandena har ändrats så att detta kan ske utan statlig medverkan. De borgerliga regeringarnas sätt att hantera samordningsfrågan karaktäriseras av obeslutsamhet och ryckighet. Enligt vår mening måste denna politik ersättas av medvetna åtgärder, som kan lösa branschens strukturproblem. Initiativ måste tas för att i samverkan med företagen och de fackliga organisationerna utarbeta en plan för samordning mellan de mindre handelsstålverken sinsemellan och mellan dessa verk och . för detta arbete bör åvila regeringen. Avslutningsvis vill vi understryka att i den typ av samråd som pågår mellan industridepartementet och företagen skall enligt vår mening även de fackliga organisationerna självfallet ges möjligheter att delta från början. har i drivits ett antal olika forsknings- och utvecklingsprojekt rörande nya processer för framställning av råjärn. Som exempel kan nämnas Elred, Inred och SKF:s plasmavärmningsprojekt. Om det visar sig möjligt att utveckla nya konkurrenskraftiga processer är detta naturligtvis mycket värdefullt. Detta av flera skäl. För det första kan det möjliggöra en lönsam malmbaserad stålproduktion i mindre enheter än f. n. Stordriftsfördelarna i masugnsprocessen är som bekant mycket markerade. Detta skulle ge möjligheter till en geografiskt och kvalitetsmässigt mera differentierad produktion. För det andra ger det nya avsättningsmöjligheter för den svenska järnmalmsproduktionen. För det tredje kan utrustningen bli en intressant produkt för svensk verkstadsindustri. Mot den här bakgrunden är det olyckligt att man från statens sida visar så litet intresse för detta utvecklingsarbete. Vi riskerar härigenom att processerna i fråga kommer att vidareutvecklas, prövas och få sitt genombrott i andra länder. Regeringen bör därför överväga på vilket sätt samhället kan medverka i en fortsatt utveckling av alternativa råjärnsprocesser inom landet. Socialdemokraterna har krävt åtgärder för att främja en nödvändig strukturomvandling inom specialstålsindustrin. I våra partimotioner och har vi redovisat vår syn på branschens problem, pekat på utvecklingsvägar samt lämnat förslag till insatser från statsmakternas sida. De fackliga organisationerna delar såväl vår syn på branschutvecklingen som våra åtgärdskrav. I vår motion rörande stålindustrin krävde vi att regeringen skulle lägga fram en investerings-, struktur- och sysselsättningsplan för specialstålsindustrin. Vi framhöll också att regeringen måste ta initiativ till en sådan ägarsamordning inom branschen att en övergripande branschplanering kan ske. De borgerliga partierna avvisade dessa krav med hänvisning till att statsmakterna tar aktiv del i strukturomvandlingsprocessen genom att lämna finansiellt stöd till angelägna projekt. Detta är en mycket passiv inställning. Regeringen överlåter genom sin inaktivitet åt en begränsad ägar- och företagsledarkrets att helt och hållet på egen hand bestämma branschutvecklingen och därigenom också sysselsättningen för flera tiotusental anställda och framtiden för över tjugo orter, som står och faller med stålverket. Att man från ägarnas sida är beredd att strunta i de anställdas synpunkter och krav har vi sett en rad exempel på . Man kan med fog fråga sig om regeringen är medveten om att specialstålsindustrin förlorade över 4 600 arbetstillfällen. Detta betyder att sysselsättningen i branschen minskade med . kända kommande nedläggningar och rationaliseringar kommer att innebära att ytterligare ett tusental arbetstillfällen försvinner. Den svenska specialstålsproduktionen ökade jämfört med med . hade man dock inte återhämtat sig till nivå. I vissa företag har som en följd av produktionsuppgången även sysselsättningen ökat. Det är dock genomgående fråga om mycket marginella ökningar. De prognoser som redovisas för är inte ljusa. På våra mera betydande exportmarknader förutses en viss minskning i stålefterfrågan. För vår extremt exportberoende specialstålsindustri är detta naturligtvis en mycket ogynnsam utveckling. Enligt strukturdelegationens beräkningar är specialstålsindustrin trots den förbättrade konjunkturen förlustbringande. Efter kalkylmässiga avskrivningar har även resultat beräknats ha varit negativt. blev därmed branschens fjärde, för vissa företag femte, förlustår i följd. Det är förklarligt att de anställda och kommunala och regionala myndigheter känner en djup oro . De borgerliga regeringarnas bristande handlingsvilja blir än mer frapperande när den ställs mot det djupa engagemang för stålorternas sysselsättningsproblem som den dåvarande borgerliga trepartiregeringen sade sig ha i propositionen om specialstålsindustrin (Prop. 1977/78:47). I propositionen sade industriministern bl. a. följande: Hela den medelsarsenal som står till förfogande på de lokaliseringspolitiska och arbetsmarknadspolitiska områdena måste utnyttjas för att lösa sysselsättningsproblemen. Särskilt angeläget är att ersättningssysselsättning så långt möjligt skapas på de berörda orterna. Industriministern redovisade också att de berörda länsstyrelserna skulle tilldelas särskilda resurser för att arbeta fram förslag till konkreta åtgärder och för att samordna insatserna på länsnivå. Inom skulle tillsättas en särskild arbetsgrupp för att dels utarbeta egna åtgärdsförslag, dels tillse att länsstyrelsernas förslag gavs en snabb behandling. Även i näringsutskottet såg man mycket allvarligt på sysselsättningsutvecklingen på stålorterna. I sitt betänkande (NU 1977/78:30) underströk utskottet att kraftiga insatser måste till för att på allt sätt motverka de negativa effekter som specialstålsindustrins strukturomvandling kan komma att medföra. Utskottet förutsatte att en kontinuerlig uppföljning skulle ske av det av regeringen redovisade arbetet för att trygga sysselsättningen. Resultatet av uppföljningen borde enligt utskottet redovisas för . I redovisningen borde även ingå det material som länsstyrelserna har utarbetat. Vad har det då blivit av dessa stolta deklarationer från regeringen om en kraftsamling för att lösa sysselsättningsproblemen? Såvitt vi har kunnat utröna praktiskt taget ingenting. På ort efter ort har sysselsättningen fortsatt att minska. Något större intresse från regeringens sida har inte märkts. Än mindre har man hört talas om några konkreta förslag från kanslihuset angående ny sysselsättning. Huruvida den av önskade uppföljningen av arbetet har gjorts vet vi inte. Något resultat har emellertid aldrig redovisats för . Det är nu helt nödvändigt att regeringen inser att situationen på bruksorterna är så allvarlig att den inte än en gång kan viftas bort med vackra fraser. bör därför begära att regeringen redovisar resultatet och erfarenheterna av arbetet i kanslihuset och vid länsstyrelserna. Regeringen bör dessutom redovisa vilka åtgärder man har för avsikt att vidta för att trygga sysselsättningen på bruksorterna. Vi vill erinra om att dåvarande - och nuvarande - industriministern lovade att redovisa en plan för ersättningsindustrier till de utsatta orterna. Denna redovisning har aldrig kommit. Vi kan nu också se facit av det tidigare nämnda stödet från statsmakternas sida. Detta stöd har utan tvekan varit omfattande. Genom strukturdelegationen har lämnats lån på fördelaktiga villkor på totalt ca 700 milj. kr. Delegationen har dessutom lämnat kreditgarantier på drygt 300 milj. kr. har beviljat förmånliga lån till specialstålsföretagen på tillsammans 450 milj. kr. Vi har tidigare understrukit att vi från vår sida inte är motståndare till att statsmakterna finansiellt medverkar till en positiv utveckling av specialstålsindustrin. Att så sker är tvärtom i många fall nödvändigt. Det skall inte heller förnekas, att det stöd som strukturdelegationen givit stärkt de berörda företagen var för sig. Men vi har riktat kraftig kritik mot det sätt på vilket det statliga engagemanget skett. För det första sker insatserna helt planlöst. Vi har sett en rad samordningsprojekt redovisas. Projekt som med några få undantag runnit ut i sanden, och där det starkaste motivet synes ha varit en önskan att övervältra ansvar och ekonomiska problem på staten. De enskilda projekt som man fått stöd för har resp. företag utarbetat helt på egen hand, dvs. utan kontakt och samverkan med de andra företagen. Det saknas sålunda varje form av gemensam planering inom branschen. Härigenom har statsmakterna kommit att helt sakna kännedom om stödets totala effekter. Detta gäller inte bara konsekvenserna för branschstrukturen och därmed konkurrenskraften. Inte heller sysselsättningseffekterna har man kännedom om. För det andra har stödet till företagen givits i former som är oacceptabla. Förmånliga lån har lämnats helt utan motprestationer från företagens sida och utan att samhället fått ett inflytande som står i någon som helst rimlig proportion till de gjorda insatserna. Som exempel kan nämnas att av de lämnade lånen är över 700 milj. kr. i form av s. k. villkorslån. Den statliga långivningen tar här över många av de risker som annars är förknippade med ägarkapital. Det är rimligt att långivaren då också ställer villkor som motsvarar de villkor som kan ställas av den som bidrar med aktiekapital. Så har dock inte skett. Som exempel kan nämnas att av det totala egna kapitalet i på 520 milj. kr. har staten satsat 390 milj. kr. i villkorslån medan aktiekapitalet är 130 milj. kr. Några särskilda åtaganden från företagets eller ägarnas sida har inte krävts. Samhällsintressena representeras i styrelsen av en person. Detta är ett illustrativt exempel på de borgerliga partiernas syn på hur inflytandet i näringslivet bör fördelas. är ett klargörande exempel på en annan uppseendeväckande effekt av de borgerliga regeringarnas industripolitik. Företaget har bildats genom att köpt av aktierna i . Det senare bolaget har därefter köpt ett antal enheter inom Uddeholms AB:s stålrörelse med pengar som man lånat från staten. Anläggningarna har därvid åsatts ett högt värde. Totalt har samhället lånat närmare 800 milj. kr. Slutresultatet är att fått ersättning för sina egna anläggningar, som man behåller i dotterbolaget. Man har vidare fått dotterbolagets förluster täckta genom statliga villkorslån, och man anser sig ha begränsat sitt ansvar för den framtida utvecklingen vid anläggningen i fråga. Kvar i moderbolaget finns de betydligt mera lönsamma verksamheterna, bl. a. krafttillgångar. Strukturdelegationen har slutfört sitt arbete utan att ha kunnat genomföra den aktiva delen av sin uppgift, nämligen att ta initiativ till och främja strukturomvandlingen i branschen. Det är klart att som ett instrument för samhällets medverkan i strukturomvandlingen har delegationen varit ett misslyckande. Anledningen är främst att de borgerliga regeringarna vägrat utarbeta en övergripande målsättning och plan för branschutvecklingen. Härigenom har strukturdelegationen saknat riktlinjer för sitt arbete. Specialstålsindustrins långsiktiga strukturproblem är inte åtgärdade. Flertalet av de problem som specialstålsutredning pekade på är fortfarande olösta. Vi har alltjämt en splittrad struktur inom flertalet produktområden, bl. a. vad gäller rostfritt stål, kolrikt stål och snabbstål. Genom de ägarförändringar som ägt rum synes dessutom positionerna ha blivit än hårdare låsta, varigenom företagens förmåga att helt på egen hand kunna genomföra en ökad samordning och samplanering ytterligare minskat. För att lösa de för specialstålsindustrin långsiktiga problemen krävs helt andra initiativ än vad de borgerliga regeringarna varit villiga att ta.