mot · G302941 · 1980-01-23 00:00:00 — Motion 1979/80: 941 av och om åtgärder mot miljöförstöring Svavelhalten i råolja kan variera från några tiotals procent upp till . Sedan råoljan raffinerats finns större delen av detta svavel kvar i eldningsoljorna. Några decenniers omfattande eldning med olja har därför medfört en gigantisk miljöförstöring i norra . Tekniska motåtgärder är möjliga. Avsvavling av olja kan ske vid raffineringen. Det är då möjligt att komma ner i tunn eldningsolja och i tung eldningsolja. Vidare kan rökgaser avsvavlas. Detta kan ske med olika metoder, av vilka en del innebär återvinning av industriellt användbara svavelprodukter. Även kol innehåller svavel, och kolanvändning i större skala är därigenom en stor miljöfara, om inte mycket omfattande reningsåtgärder tillgrips. Centrala och nordvästra utgör en enda procent av jordytan, men på detta lilla område sker så mycket som en femtedel av utsläppen av svavelföroreningar i atmosfären. Dessa utsläpp låg på en ganska nivå under en stor del av men har kraftigt ökat . I har den utsläppta mängden svaveldioxid minskat med en fjärdedel men kan trots detta nu beräknas vara så mycket som . Därav kommer två tredjedelar från förbränning av olja och återstoden från industriutsläpp. Av det svavel som faller ner i beräknas en andel i storlek komma från källor utanför landet. De svenska svavelutsläppen har dock en volym som är större än de återstående . En del av de svenska utsläppen förs nämligen av vindarna till andra länder, men minst lika stora mängder kan antas komma in från utlandet. Utsläppen av svavelföreningar som detta grundämne bildar är nu den utan tvivel svåraste miljöförstöringen i och . Denna miljöförstöring hänger intimt samman med och dess grannländers mycket omfattande beroende av i första hand olja. Användning av andra energikällor än de fossila bränslena kol och olja är liksom avsvavling och rening av rökgaser viktiga åtgärder för att minska miljöförstöringen till följd av svavelutsläpp. Sura utsläpp angriper byggnader och växtlighet och kan även påverka människors hälsa. Korrosionsskadorna till följd av svavel i atmosfären är mycket omfattande. Ändå är svavelutsläppens verkningar mest allvarliga när det gäller sjöar och skogsmark. När sjöarna försuras, blir planktonarterna färre, nedbrytningen av olika ämnen försämras och organisk materia blir liggande på bottnen. uppträder fiskdöd som kan ha flera orsaker bristande tillgång på föda, skada på fortplantningsförmågan eller akuta förgiftningar. Försurningen orsakar ökad urlakning av metaller från de kringliggande markområdena. I fisk från försurade sjöar har man också konstaterat ökade halter av kvicksilver och kadmium. Förutom fisken kan bestånden av bl. a. kräftor och sjöfågel direkt eller indirekt påverkas. Försurningen kan ibland leda till att sjöar blir en lämplig miljö för vitmossa. Det påskyndar försurningsprocessen och resultatet blir att sjöarna åldras snabbare. I finns något mindre än 100 000 sjöar större än 1 ha. En tiondel kan antas helt sakna fisk som resultat av försurningen. Många andra sjöar är skadade eller hotas . I den rapport från och som redovisas i propositionen 1979/80: 100 anges att antalet sjöar som är drabbade av försurningen snabbt ökar. De sjöar som i samband med snösmältningen den tid som är speciellt kritisk kan försuras så svårt att skador kan uppstå på känsliga fiskarter, kräftor, insekter och plankton anges vara inte mindre än 20 000. Deras avrinningsområden har beräknats till 110 000 km2, vilket är hela en fjärdedel av yta. hotas även mycket , och bland de ganska som är svårt hotade återfinns t. ex. . Ett viktigt framsteg i kampen mot svavelföroreningarna i atmosfären är den internationella konvention som undertecknades 1979, efter ett intensivt arbete från den sida. I propositionen 1979/80: 100 (, anslaget H 15) anför föredraganden att det är uppenbart att det kommer att ta innan konventionen kan resultera i åtgärder som minskar utsläppen i sådan omfattning att det avsevärt påverkar försurningssituationen i . Det är därför naturligtvis nödvändigt att fortsätter att internationellt med stor kraft arbeta för begränsningar av svavelutsläppen. Det hindrar inte att det finns en rad viktiga åtgärder som vi måste vidta för att begränsa utsläppen i och minska skadorna. Det beror inte bara på de minskade skador som kan erhållas genom åtgärder begränsade till . Om föregår med gott exempel och kraftfullt satsar på begränsning av svavelutsläpp, bör detta kunna påverka utvecklingen i våra grannländer. Det gör det också lättare för företrädare att med framgång ställa krav på motsvarande åtgärder i andra länder. Vi föreslår i denna motion åtgärder av tre slag: fortsatt minskning av 1979/80: 941 den genomsnittliga svavelhalten i de oljor som används i , styrmedel för snabbare genomförande av rökgasrening och övergång till andra uppvärmningsmetoder samt åtgärdsprogram för utökad kalkning av skadade sjöar. Kalkningen bör ses som en ofrånkomlig nödfallsåtgärd. Det viktigaste är att genom en begränsning av utsläppen inte minst genom en naturvårdsmedveten energipolitik och genom internationell samverkan hålla nere de totala svavelutsläppen. Det är sålunda utomordentligt angeläget att energipolitiken i första hand kan inriktas på att nedbringa vårt oljeberoende. Den högsta tillåtna svavelhalten i tjock eldningsolja är enligt f. n. gällande tidsplan i delar av landet, men högre i andra delar. En viktig åtgärd är att tidigarelägga övergången till lågsvavlig olja i de delar av landet där eldning med de mest miljöfarliga oljorna är tilllåten. I det sammanhanget bör man observera att södra och visserligen har drabbats hårdast när det gäller skador på sjöar. Det finns emellertid en del sjöar längs fjällkedjan som är känsliga för försurning, och risken för allvarliga skador på dessa sjöar är ett av argumenten för en övergång till lågsvavlig olja även i . Vidare har försurningens risker för skogens tillväxttakt uppmärksammats alltmer. Visserligen drabbar de svavelutsläpp som sker i norra delen av landet glesbefolkade områden inom och utom landet. Men dessa stora områden är också till större delen produktiv skogsmark i och . Regleringen av de högsta tillåtna svavelhalterna i eldningsoljan är ett styrmedel som helt saknar verkan när det gäller att sedan man väl kommit ner i tillåten nivå ytterligare sänka svavelhalten. Denna reglering bidrar inte heller till en övergång från lågsvavliga oljor till helt andra bränslen eller till eluppvärmning, solenergi eller andra alternativa uppvärmningsmetoder. Beskattningen av svavelhaltig olja har utomordentligt liten omfattning. F. n. kan undantag från bestämmelsen om den högsta mängden svavelföreningar som får släppas ut i luften medges. Endast i dessa fall får en särskild avgift tas ut. Denna punktskatt särskilt avgift på svavelhaltigt bränsle utgår enligt en taxa som fastställs av efter samråd med (SFS 1976: 155). Uppbörden var inte större än 4,6 milj. kr. under /79. /80 har beräknat inkomsterna för staten till 4 milj. kr. och /81 till endast 1,5 milj. kr. Det finns starka skäl att bygga ut beskattningen av svavelhaltiga bränslen och göra denna progressiv mot svavelhalten och så utformad att avgift utgår även vid sådan svavelhalt som är tillåten i gällande reglering. Miljöavgifter på svavelhaltiga bränslen kan också ge ökade inkomster, användbara t. ex. för utvidgade insatser för kalkning av sjöar. 1979/80: 941 Vi förordar att hos regeringen anhåller om förslag till sådan lagstiftning. De mest angelägna industribranscherna när det gäller insatser mot svavelhaltiga rökgaser synes vara skogs- och stålindustrierna. Åtskilliga miljöförbättrande insatser har redan vidtagits, och andra vidtas i takt med att ny teknik införs eller att energibesparande åtgärder blir aktuella. Vi menar emellertid att det kan vara lämpligt att närmare studera vilka styrmedel som kan vara mest ändamålsenliga för att få en snabbare övergång till effektiv rökgasrening i berörda branscher. Likaså bör andra större källor till svavelföroreningar främst större värmeverk inventeras och förslag till åtgärdsprogram för rökgasrening eller övergång till andra energikällor läggas fram. Regeringen uppdrog åt och att i samarbete sammanställa och utvärdera erfarenheterna av den pågående försöksverksamheten med kalkning av sjöar och vattendrag för att motverka försurning samt överväga behovet av fortsatta åtgärder. En rapport har framlagts och redovisas i propositionen 1979/80: 100. Av rapporten framgår att de hittillsvarande insatserna för kalkning av sjöar är fullständigt otillräckliga, om målsättningen är att i möjligaste mån neutralisera de allvarligare skadeverkningarna av det sura nedfallet i . har statsbidrag beviljats till 193 projekt omfattande 450 sjöar och vattendrag. Denna siffra bör jämföras med de tiotusentals sjöar som antingen är förstörda eller svårt hotade. Kostnaderna för inköp av kalk samt transport och spridning beräknas i rapporten vara . per ton kalksten, och totalkostnaden för att neutralisera det sura nedfallet i beräknas uppgå till 200300 milj. kr. motsvarande ca kalksten. Anslaget, som visserligen höjts i årets budget, ligger på någon tiondel av den i rapporten beräknade erforderliga nivån. I Svenska remissvar på rapporten har påpekats behovet av att det som underlag för medelstilldelningen finns en förteckning över prioriterade vatten och vilka kalkningsinsatser som erfordras i dessa. Föreningen anför att en sådan förteckning lämpligen kan utarbetas av och gemensamt. Under remissbehandlingen har också en rad länsstyrelser, i , , , och , ansett att en översyn av statsbidragssystemet bör ske, särskilt vid en permanentning av kalkningsverksamheten. Det nuvarande systemet har enligt dessa remissinstanser alltför mycket varit inriktat på fiskeintressena. En anpassning av organisationen, så att allmänna naturvårds- och miljöintressen kan ges ökad betydelse, bör ske, och i konsekvens härmed föreslås att ansvaret för verksamheten på central nivå förs över till . 1979/80: 941 Den redovisning som skett, i anledning av det uppdrag regeringen gav , ger vid handen att en kraftig utbyggnad av kalkningsverksamheten är nödvändig , varvid man bör arbeta systematiskt, enligt en prioriteringslista av det slag föreslagit, och fortlöpande studera om resultaten blir tillfredsställande. Vidare bör man välja de mest ändamålsenliga av de olika tillvägagångssätten för kalkning. Olika metoder har nämligen provats, såsom kalkning av intilliggande mark och kalkning direkt i vattnet, t. ex. via doseringsapparater. Vi förordar att hos regeringen anhåller om förslag om en femårsplan för utvidgning av kalkningen och att det i detta sammanhang får övervägas att överföra ansvaret för programmet till . Med stöd av vad som anförts hemställs 1. anhåller att regeringen etappvis eller i ett sammanhang tidigarelägger övergången till lågsvavliga tunga eldningsoljor i återstående delar av riket, 2. hos regeringen anhåller om förslag till lagstiftning rörande mer effektiva styrmedel för insatser mot svavelhaltiga rökgasutsläpp, däribland förslag till ändrad lagstiftning om avgift på svavelhaltigt bränsle, i enlighet med vad som anförts i motionen, 3. som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande inventering av svavelutsläpp och åtgärdsprogram för rökgasrening eller övergång till andra energikällor i värmeverk, 4. som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande en femårsplan för utvidgad kalkning av sjöar. () ()