mot · G40271 · 1980-11-06 00:00:00 — Kompensationskraven från jordbruket torde enligt många bedömare röra sig i miljardklassen vid varje aktuell tidpunkt för förändring av priserna. Höjda priser slår, på grund av skillnader i sammansättningen av olika gruppers konsumtion, särskilt hårt mot barnfamiljer och låginkomsttagare. Därmed kommer dessas levnadsstandard att ytterligare pressas tillbaka. Bostadsbidragen utgör ett av de medel samhället har till sitt förfogande för att stödja ekonomiskt svaga grupper. gav bidraget av det då normala arbetarhushållets disponibla inkomst (vid en inkomst om . och med två barn). Den borgerliga regeringen har fört en medveten politik i syfte att urholka bostadsbidragen till barnfamiljer och andra. Antalet hushåll med bostadsbidrag har utvecklat sig på följande sätt (1 000-tal): Det är således nära 200 000 hushåll som förlorat sina bostadsbidrag. Den utvecklingen kommer tyvärr med regeringens politik att fortsätta, av skäl som utvecklas nedan. Vid vårriksdagen genomdrev regeringen att inkomstgränsen för oreducerat bidrag för ensamstående med barn sänktes . Det innebär att bostadsbidraget minskar med . ; många torde helt gå miste om sitt bidrag. Dessa försämringar inträffar . Också för makar med barn och hushåll utan barn sker ändringar till det sämre. För den förra gruppen hålls både nedre och övre inkomstgräns oförändrade, för den senare aviseras i den nu aktuella propositionen en minskning av inkomstgränsen för ensamstående utan barn. Delvis kan här redovisade försämringar motverkas av förändringar i hyresgränser och höjningar av det statliga bostadsbidraget. En särskild grupp som kan väntas få stora försämringar i fråga om sitt bostadsstöd är de studerande vid högskolorna m. fl. Regeringen föreslår nämligen att studiemedel - som ju huvudsakligen är återbetalningspliktigaskall räknas som inkomst vid prövning av rätten till bostadsbidrag. För många kan det röra sig, även vid förvärsinkomster under dem som en studerande kan ha och likväl få fulla studiemedel, om försämringar med . Tillsammans med urholkningen av studiemedlens värdebeständighet blir det betydande summor. Slutligen berörs även pensionärer med kommunalt bostadstillägg. De som har folkpension och pensionstillskott kan få ha en inkomst därutöver om . för ensamstående (3 000 för makar) utan att bostadsbidraget reduceras. Detta fribelopp halveras , vilket leder till ett sänkt bostadsbidrag, med intill /år för ensamstående och . Ca 500 000 pensionärer torde beröras. Regeringen aviserar i propositionen sin avsikt att föreslå ändrade regler för räntebidragen i bostadsbeståndet. En besparing om 600 milj. kr. skall därmed nås. Vi avser senare att, när förslaget lagts fram för , ta ställning till det. En förändring av detta slag får dock den fördelningspolitiska konsekvensen att ränteavdragen i stället kommer att öka. Och därmed blir den reella belastningen av denna åtgärd olika, beroende på inkomsten hos de enskilda personerna. Räntebidragsförlusten kan därför ge en ringa minskning av den disponibla inkomsten hos höginkomsttagaren, en stor hos den med lägre inkomster. I det har de förändringar redovisats som är av mer direkt karaktär. Men därutöver medför regeringens förslag att den enskildes utgifter för att begagna den offentliga servicen blir högre. Mest markant är detta på sjukvårdens område. Om regeringens aviserade avgiftshöjningar slår fullt igenom, kan det betyda att ett läkarbesök (inkl. läkemedelskostnader) i många fall kan bli ca . Äldre och barnfamiljer är de som drabbas hårdast av en sådan höjning. Utformningen av det högkostnadsskydd som också anmäls i propositionen har stor betydelse för hur dessa höjningar kan motverkas. Även pris- och avgiftshöjningarna i övrigt är stora. Deras fördelningspolitiska effekter är dock knappast möjliga att mäta. För vissa tjänster som en enskild begär av samhället kan det vara kostnadsmässigt motiverat att höja avgifterna, om några fördelningspolitiska motiv för oförändrade avgifter inte föreligger. Besparingsåtgärderna från regeringens sida är i inte ringa utsträckning en övervältring av kostnader, som staten svarat för, på kommunerna. Det mest eklatanta exemplet är naturligtvis minskningen av statsbidraget till skolan, där kommunerna åläggs att fortsätta att driva samma verksamhet men med mindre resurser. Resultatet kan bli att kommunerna tvingas antingen höja skatter, avgifter etc. eller göra inskränkningar i verksamheten i övrigt för att klara sina åligganden på skolans område. Regeringen vill i den offentliga debatten ge intryck av att besparingarna avser för medborgarna perifera verksamheter. Men de verksamhetsområden som väger tyngst i de kommunala budgetarna är skola, barnomsorg och äldreomsorg. Därmed är det också fara värt att ev. inskränkningar drabbar just dessa områden. Samma effekter kan de kvalitetsförsämringar regeringen föreslår för och gymnasieskolan få. När klasserna skall bli större i mellanstadium och när lärarinsatserna minskar i gymnasieskolan kommer ytterst de elever som behöver mest stöd och hjälp att drabbas. Den genomgång vi här har gjort visar att de skattehöjningar som regeringen drev igenom vid den urtima och de besparingsförslag som läggs fram främst drabbar grupper med låga eller måttliga inkomster. Därtill kommer att man annonserar nya kommande försämringar av det sociala trygghetssystemet. Socialdemokratin kan givetvis inte acceptera denna inriktning av fördelningspolitiken. 3.4 Den kommunala ekonomin Kommuner och landstingskommuner spelar en central roll i svenskt samhällsliv. Genom den kommunala självstyrelsen har vi kunnat decentralisera beslutsfattandet för viktiga delar av vår välfärd till regionala och lokala församlingar. Kommunerna har givetvis ansvar för verksamheter som är en central del av den sociala välfärden och där stora eftersatta behov fortfarande föreligger. Därmed har reformpolitiken kunnat få en bred förankring hos de enskilda människorna. Detta har gjort att den kommunala verksamheten expanderat snabbt. Den utgör nu en så stor del av samhällsekonomin att den måste ägnas ökad uppmärksamhet då den ekonomiska politiken utformas. Med de stora obalanser i ekonomin som vi nu fått är det nödvändigt att en större del av produktionsresultaten går till ökad export och ökad kapitalbildning. Detta begränsar utrymmet för konsumtionsökningar - både i fråga om privat och om offentlig konsumtion. Likväl kommer den kommunala sektorn - med tanke på de fortfarande stora eftersatta behoven och på sektorns betydelse för sysselsättningsutvecklingen-med all säkerhet att även växa snabbare än många andra sektorer. Den nödvändiga dämpningen av den kommunala expansionen bör komma till stånd i planerade former. Med tanke på att staten i så hög grad styr utvecklingen inom den kommunala sektorn genom normer och föreskrifter samt genom bidragsbestämmelser, har också statsmakterna ett betydande ansvar för hur denna minskning av ökningstakten skall kunna genomföras. Innebörden i det av fattade beslutet om kommunernas ekonomi är att frågor rörande den kommunala verksamhetens omfattning och även större förändringar i statsbidragsgivningen i förväg bör diskuteras vid de överläggningar som ägt rum mellan regeringen och kommunförbunden och som den kommunalekonomiska utredningen förordade som en lämplig form för diskussioner rörande de ekonomiska förhållandena mellan dessa båda sektorer. Därvid kan och bör även övergripande prioriteringsfrågor diskuteras. Regeringen driver numera en politik som innebär att man bryter mot den av beslutade ordningen. Regeringens politik inriktas enbart på att urholka kommunernas finansiella ställning för att den vägen tvinga fram en dämpning av expansionstakten. Detta görs utan att man lägger fram förslag som skulle minska de kommunala åtagandena. Denna politik inleddes då regeringen utan föregående kontakter med företrädare för kommuner och landsting aviserade att genomförandet av den beslutade skatteutjämningsrefor men skulle fördröjas. Vidare föreslogs att en rad statsbidrag till kommunerna skulle slopas, vissa med verkan . Av stor betydelse var avvecklingen av statsbidragen till investeringar i skolbyggnader och till förhyrande av skollokaler. utlovat statligt stöd för att stimulera utbyggnaden av primärvården skars ner drastiskt. Höjningarna av mervärdeskatten, energiskatten m.m. som vidtogs tidigare medför väsentliga kostnadsstegringar för kommuner och landsting. I besparingspropositionen fortsätter regeringen på den inslagna vägen. Genom ett flertal förslag urholkas kommunernas finanser utan att kraven sänks på den verksamhet som skall bedrivas inom den kommunala sektorn. Ett typexempel på detta är förslaget om en tvåprocentig minskning av statsbidraget till driften av grund- och gymnasieskolan. Besparingen anges netto uppgå till ca 230 milj. kr. Regeringen har i samband därmed sagt att besparingar inom skolområdet skall kunna genomföras genom att eleverna själva i högre utsträckning än f.n. medverkar i och tar ansvar för skolans vardagsarbete. Besparingen skall ock enligt regeringen inte få några personalkonsekvenser. Självfallet är det inte möjligt att genomföra betydande besparingar på det sätt regeringen angivit utan att det får personalkonsekvenser. Om utgångspunkten skall vara att personalkonsekvenser inte skall komma till stånd måste besparingarna göras på annat sätt och på andra områden. Regeringen tar här inget ansvar för hur besparingar skall kunna genomföras. Förslaget är därför, i likhet med flera andra, enbart att se som en överflyttning av betalningsansvaret från staten till kommunerna. Förslaget att staten inte längre skall bära det fulla kostnadsansvaret för lärarlönerna i och gymnasieskolan innebär vidare att man bryter en stadfäst princip om kostnadsfördelningen mellan stat och kommun. Vi vill erinra om att denna princip varit utgångspunkten för flera skolutredningar och skolpolitiska ställningstaganden . Regeringens avsikt är att via en finansiell åtstramning riktad mot kommunsektorn dämpa sektorns expansion. Förutsättningen för att en sådan politik skall få avsedd effekt är att kommuner och landsting inte höjer utdebiteringen utan faktiskt vidtar åtgärder på utgiftssidan. Förutsättningen för detta är i sin tur att kommunerna informeras om statsmakternas avsikter i sådan tid att den kommunala budgetprocessen verkligen kan påverkas. Detta krav uppfylls inte av flera av regeringens förslag. Riksdagsbesluten i flera av de frågor som rör kommunernas verksamhet kommer inte att föreligga förrän långt efter det att de kommunala och landstingskommunala budgetarna fastställts. Detta förhållande är helt oacceptabelt. Det finns en uppenbar risk att om kommunernas finanser urholkas utan att kraven på deras verksamhet sänks och om beskeden dessutom ges mycket sent, blir resultatet höjda utdebiteringar. Särskilt anmärkningsvärt är att vissa kommuner föreslås gå miste om bidrag för en verksamhet där den bidragsberättigade åtgärden redan genomförts och där kommunerna bibringats uppfattningen att bidrag skulle komma att utbetalas. Detta gäller bidragen till kommunala avloppsreningsverk. Kommunerna har här genomfört sina investeringar i den förvissningen att bidrag skulle komma att utgå. Så sent som avslogs med mycket stor majoritet den dåvarande folkpartiregeringens förslag om att slopa dessa bidrag. uttalade då att bidragen borde kunna utgå ytterligare framöver. Om kommuner och landsting skall tvingas leva med en sådan osäkerhet vad gäller statens agerande rycks grunden för deras långsiktiga planering undan. Detta är inte acceptabelt. Rent allmänt kan det sägas att regeringen numera knappast har något grepp över den samlade effekten av de olika förslagen. Det finns risk för att de olika åtgärder mot kommunernas ekonomi, som staplats på varandra, sammantaget får en ännu mer åtstramande effekt än vad regeringen räknar med i propositionen, med de allvarliga konsekvenser detta nu skulle få för bl. a. sysselsättningen. Regeringens analyser bygger dessutom enbart på genomsnittliga bedömningar för hela den kommunala sektorn. Någon analys av hur förslagen slår för olika typer av kommuner och landsting görs inte. En sådan analys skulle dock behöva göras. Vissa åtgärder berör endast obetydligt eller inte alls en typ av kommuner men har mycket långtgående konsekvenser för andra. Åtstramningar kan mötas ganska enkelt av en del kommuner, medan de för andra kommuner kan få närmast förödande verkningar. Det bör också påtalas att regeringen på några punkter underlåter att följa mycket klara anvisningar om att de kommunalekonomiska konsekvenserna av olika förslag noggrant skall belysas i propositionen. Detta gäller t. ex. effekterna på det kommunala skatteunderlaget av urholkade pensioner m.m. samt av minskade räntebidrag och därmed ökade ränteavdrag. Vi kan inte acceptera regeringens handlande gentemot kommuner och landsting. Enligt vår mening skall en omprövning av statsbidragsgivningen till den kommunala sektorn föregås av ordentliga överläggningar med företrädare för sektorn. Härvid måste en samlad bedömning göras av kommunernas ekonomi och deras framtida expansionsutrymme. Så långt möjligt bör enighet uppnås om hur en lägre expansionstakt i den kommunala konsumtionen skall uppnås. Staten måste därvid vara beredd att ta sin del av ansvaret för detta genom att om så erfordras ompröva tidigare beslut. Vi lägger i detta sammanhang fram förslag av just denna innebörd. 4.1 Våra ställningstaganden till regeringens förslag Som vi redovisat i det föregående ligger tyngdpunkten i regeringens besparingar på indragningar av enskilda människors köpkraft och övervält ring av kostnaderna på kommunerna. Endast en mindre del av besparingarna avser däremot direkta begränsningar i statens och kommunernas verksamhet. Socialdemokratin kan inte godta denna inriktning av regeringspolitiken. Vårt alternativ har i stället som huvudinriktning att begränsningen av budgetunderskottet skall ske genom besparingar i statens (och kommunernas) verksamhet samt genom ökade avgifter för dem som inte betalar skatt m.m. Därmed blir det möjligt att i största möjliga utsträckning skydda de enskilda medborgarna från de av regeringen föreslagna försämringarna i det sociala trygghetssystemet liksom att avstå från kostnadsövervältringar på kommunerna. De socialdemokratiska ledamöterna och suppleanterna i utskott kommer att i särskilda motioner behandla regeringens proposition mer i detalj och framlägga vårt partis ställningstagande till regeringens förslag. Därtill kommer särskilda yrkanden om andra besparingar och intäktsökningar att föreläggas . Här ges endast en sammanfattning av dessa förslag. av regeringens preciserade besparingar avser inkomstöverföringar till enskilda. Vi avvisar urholkningen av värdebeständigheten inom pensioneringen och en rad andra delar av det sociala trygghetssystemet och de försämrade kommunala bostadstilläggen för pensionärer. Vi kan inte heller acceptera den försämrade kompensationsnivån inom delpensionsförsäkringen vad avser anställda. Vi föreslår en annan utformning av ersättningsreglerna vid sjukresor och av tandvårdsförsäkringen. Den avveckling av bidraget till sjöfolkets fria resor som regeringen föreslår kan vi inte godta liksom inte heller den ytterligare överföringen från de medel som är avsedda för vuxenstudiestöd. Vi motsätter oss den nedtrappning av livsmedelssubventionerna som regeringen vill genomföra . Avvecklingen av stimulansbidraget inom arbetsmarknadsutbildningen medför enligt vår mening så negativa konsekvenser att förslaget härom bör tillbakavisas. Dessa ställningstaganden innebär att vi, i förhållande till regeringen, lägger ca mer till hushållens disposition. Inemot 500 milj. kr. av de av regeringen nu föreslagna besparingarna avser en övervältring av kostnader på kommunerna. Vi avstyrker förslaget om en sänkning av statsbidraget till grundskola, gymnasieskola, högskola och vuxenutbildning. Vi motsätter oss minskningen av statsbidraget till miljövårdsinvesteringar samt avvecklingen av lånen till de kommunala markförvärven. I förhållande till regeringens förslag innebär detta att vi inte accepterar försämringar av kommunernas statsbidrag om sammanlagt inemot 400 milj. kr. Det bör tilläggas att t. ex. vårt ställningstagande till det nya basbeloppet innebär att kommunerna inte går miste om skatteunderlag, en effekt som regeringens förslag däremot har. Drygt 400 miljoner av regeringens förslag avser höjningar av taxor och avgifter för statlig service av olika slag. Med undantag av konsekvenserna för pensionärerna av de föreslagna nya reglerna för rättshjälpsavgifterna har vi godtagit dessa förslag. Med två ändringar har vi också accepterat de besparingar i offentlig konsumtion och investeringar som upptagits i budgetministerns sammanställning (inemot 400 milj. Vi kan dock inte godta de föreslagna förändringarna för färjetrafiken med hänsyn till de uppenbara konsekvenserna för glesbygden liksom inte heller förslagen vad avser skolledarutbildning och personallagsutbildning för lärare med hänsyn till dessa fortbildningsåtgärders stora betydelse som ett led i genomförandet av SI A-skolan. Vad avser förslagen i övrigt motsätter vi oss den nya beräkningsmetod för u-hjälpen som innebär att enprocentsmålet i realiteten frångås. Även i några andra avseenden har vi motsatt oss regeringens förslag. Som vi framhållit tidigare avser regeringens konkreta besparingsförslag endast ca . Vi motsätter oss ungefär hälften av dessa besparingar. 4.2 Våra egna förslag till besparingar Som nämnts i avsnitt 4.1 har det för oss varit en utgångspunkt att de besparingar som måste göras för att minska budgetunderskottet bör avse främst statens egen verksamhet samt vissa avgifter och taxor. 1 ett par fall aktualiserar vi begränsningar av den kommunala skolverksamheten; till skillnad från regeringens förslag medför dessa förslag också besparingar för kommunerna. Våra besparingsförslag innebär följande. beslöt att det militära försvaret skulle inriktas enligt den socialdemokratiska partimotionen. Regeringen har i prop. 1980/81:4 föreslagit att detta riksdagsbeslut upphävs och att den av regeringen i budgetproposition. 1980 föreslagna ramen skall gälla. Vi vidhåller vår uppfattning, varigenom en besparing kan göras med j. kr. i förhållande till prop. 1980/81:4. borgerliga majoritet har beslutat att undervisning i hemkunskap skall äga rum även i låg- och mellanstadium. Vårt parti motsatte sig detta med hänsyn till de betydande investeringskostnader som skulle uppstå för kommunerna. Beslutet bör nu upphävas, varigenom 30 milj. kr. kan sparas på grundskoleanslaget. Härtill kommer att kommunerna då kan undvika investeringar om 200-300 milj. kr. Med hänsyn till den ökade friheten för kommunerna att svara för skolans organisation och utveckling bör det vara möjligt att göra besparingar i skolväsendets centrala och regionala administration samt inom det pedagogiska utvecklingsarbetet med totalt 20 milj. kr. En stor möjlighet till effektivitetsvinster i den gymnasiala utbildningen ligger i ett närmande av gymnasieskola och vuxenutbildning. Pågående utredningsarbete härom bör påskyndas. Vid prövning av utgifterna för vuxenutbildning har vi kommit till slutsatsen att en begränsning av främst den del av denna utbildning som motsvarar teoretiska gymnasieskolekurser av icke behörighetsgivande karaktär bör kunna ske utan att man ger avkall på verksamhetens mål och syfte. En besparing på 35 milj. kr. Detta kan antas medföra en ytterligare besparing för kommunerna om inemot 20 milj. kr. Som anges av socialdemokraterna i utbildningsutskottet finns det skäl att se över högskolans administration i syfte att åstadkomma besparingar. I det korta perspektivet kan inga besparingar göras härigenom, men bör rationaliseringar och effektivitetsvinster kunna komma till stånd. Regeringens proposition tar i första hand sikte på att åstadkomma besparingar i statsbudgeten samt hos kommuner och landsting. Besparingssträvandena bör dock, som socialdemokraterna i kulturutskottet framhåller, även kunna inriktas på radio- och televisionsverksamheten. Förslag i syfte att dels minska kostnaderna för avgiftsuppbörden, dels öka intäkterna genom att minska avgiftsskolket läggs fram. I anslutning härtill förordas också, av de skäl som anförs av socialdemokraterna i kulturutskottet, en utvärdering av Utbildningsradions verksamhet m.m. Vi har därför ansett att av regeringen angivna investeringar i lokaler m.m. kan begränsas. På motsvarande sätt som regeringen gjort har vi beräknat bortfallande investeringskostnader till en helårsbesparing om 60 milj. kr. I samma motion yrkas också att skall uttala sig mot att den s.k. Nordsat skall komma till. Detta medför visserligen inga budgetmässiga besparingar, men ett ställningstagande i enlighet med vårt förslag innebär stora samhällsekonomiska vinster. Vi lägger vidare fram förslag om begränsningar i tjänstebrevsrätten utöver regeringens proposition, förslag om ytterligare besparingar i utrikesförvaltningen samt minskade kostnader för tillverkning av enkronorsmynt. Vi vill anjknytningsvis i detta sammanhang ta upp frågan om kostnadsutvecklingen inom och kommittéväsendet. Regeringens proposition benämns förslag till besparingar i statsverksamheten. Detta är som vi nämnt tidigare vilseledande. Regeringen har i allt väsentligt inte funnit anledning föreslå åtgärder i syfte att effektivisera statsförvaltningen och därmed minska kostnaderna för den statliga byråkratin. Detta är desto mera anmärkningsvärt som utbyggnaden av den statliga förvaltningsapparaten med borgerliga regeringar har fortgått i snabb takt. Särskilt notabel är ökningen av det totala antalet sysselsatta i statsdepartementen. Tillgängliga uppgifter rörande det totala antalet tjänstemän i kanslihuset indikerar en ökning med . Denna tillväxt torde inte kunna förklaras med en i motsvarande mån ökad arbetsbelastning. Då statsdepartementen torde stå inför arbetsuppgifter av samma svårighetsgrad och mängd som finner vi nuvarande personalvolym omotiverad. En återgång till tidigare personalnivå bör genomföras under fullt hänsynstagande till gällande avtal och trygghetsregler. Detta talar för en ordning där framtida avgångar möts dels med intern ersättningsrekrytering, dels ökad personalrotation inom och mellan departementen. Personalomsättningen i statsdepartementen är hög. Därför torde önskad personalvolym kunna uppnås . De åtgärder vi här förordat torde innebära en besparing för statsverket för löner, lönebikostnader, hyror, utrustning, service m. m. med uppskattat 100 milj. kr. Vad vi här anfört om riktlinjer för effektivisering av verksamheten i statsdepartementen bör av ges regeringen till känna. Kommittéer som tillkallas av regeringen eller av statsråd efter regeringens bemyndigande för att utreda viss fråga består av ordförande och en eller flera ledamöter. Kommittéer kan biträdas av sakkunniga, experter och sekreterare. Utredning kan även utföras av särskild utredare. Ersättning för uppdrag utgår i form av dagarvode. för ordförande och . I ett begränsat antal fall erhåller kommittémedverkande fast anställning i statsdepartementen. I dessa fall utgår särskilt fastställt arvode. Ordförande, ledamot, sakkunnig, expert liksom särskild utredare har vanligen sin egentliga yrkesverksamhet förlagd till annan arbetsgivare. Genomgående gäller att sammanträden med offentliga kommittéer är förlagda till ordinarie arbetstid. Vidare gäller vanligen att deltagare i kommittéarbete ej får vidkännas avdrag på lön från ordinarie arbetsgivare för tid som åtgår för fullgörande av kommittéuppdraget. Det statsfinansiella läget är nu hårt ansträngt. Med propositionen om besparingar i statsverksamheten kräver regeringen nya uppoffringar av breda folklager. För vår del finner vi det angeläget att i första hand alla möjligheter prövas att nedbringa kostnaderna för den egentliga statsförvaltningen.