mot · G3021799 · 1980-01-25 00:00:00 — Motion 1979/80:1799 av m. fl. Ungdomsarbetslösheten utgör ett av landets största sysselsättningsproblem. Att börja sitt vuxna liv som arbetslös är svårare än att få perioder av arbetslöshet ute i arbetslivet. Många ungdomar upplever sig stå vid sidan av samhället och ifrågasätter om de någonsin kommer att få arbete. En utan sysselsättning leder lätt till sociala problem som kan följa med hela livet och som dessutom ytterligare försvårar möjligheterna att få arbete. Det är därför viktigt att stora ansträngningar görs för att ge ungdomarna en meningsfull sysselsättning. Den bästa garantin för trygghet i sysselsättningen såväl för ungdomar som för andra är ett framgångsrikt och konkurrenskraftigt näringsliv. Dagens strukturproblem skapar en lokal och i vissa fall regional arbetslöshet. En större rörlighet mellan arbeten och företag måste därför eftersträvas för att så många som möjligt skall kunna beredas arbete. Ungdomarnas svårigheter på arbetsmarknaden är visserligen störst av lågkonjunktur, men de försvinner inte när konjunkturen går upp. Den branta stegringen av ungdomslönerna har naturligtvis inte heller bidragit till att minska ungdomsarbetslösheten. Därför kan man inte avvakta med åtgärder för att lösa ungdomarnas problem med sysselsättningen och utgå ifrån att de löses när den allmänna arbetslösheten minskar i samband med en konjunkturuppgång. Arbetslöshetssituationen är fortfarande besvärande, inte minst för ungdomar. Ca 40 000 personer är f. n. utan fast sysselsättning. Brister i utbildningen är en viktig orsak till ungdomsarbetslösheten. Förutom att det finns stora brister i kunskapsförmedlingen kan inte skolan ge eleverna den förberedelse för arbetslivet som är nödvändig. Den höga ungdomsarbetslösheten har tvingat fram särskilda insatser för ungdomar, bl. a. köp av utbildning i företagen. har ca 2 500 ungdomar deltagit i utbildning om i regel på ett 20-tal yrkeslinjer. Denna form av yrkesutbildning har mottagits positivt. Beredskapsarbete för ungdomar är också en flitigt utnyttjad resurs. I genomsnitt har över 30 000 ungdomar beredskapsarbete, därav i enskilda beredskapsarbeten. Trepartiregeringen vidtog en lång rad åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken för att mildra verkningarna och dämpa svårigheterna. Men på krävs det mera grundläggande insatser mot ungdomsarbetslösheten. Ungdomsarbetslösheten är som ovan framhållits bara i viss utsträckning konjunkturberoende, och därför måste åtgärder mot den till stor del vara av permanent karaktär. Antalet 16-åringar kulminerar . var antalet 114 000, och finns 124 000 16-åringar. Gymnasieskolan dimensioneras efter detta antal. har flertalet elever fått sin yrkesutbildning i skolinstitutioner. Förutsättningar skapas för att ge ett ökat antal elever en viss del av deras utbildning i företag. Genom att förlägga utbildningen delvis till skolinstitution och delvis till företag ges eleverna en bredare utbildning och ökad arbetslivserfarenhet. Härigenom frigörs utbildningsresurser som kan användas till att öka denna typ av yrkesutbildning i gymnasieskolan. För ungdomar utan gångbar yrkesutbildning har svårigheterna att få arbete till stor del kvarstått trots konjunkturuppgången. Det gäller särskilt de 16-18-åringar som inte går i gymnasieskola. Att finna nya former för att föra in denna grupp i ett meningsfullt arbete framstår därför som en huvuduppgift för både arbetsmarknadspolitiken och utbildningspolitiken. Det noteras också att det inom pågår ett arbete tillsammans med arbetsmarknadsparterna för att utveckla nya former för gymnasial utbildning, förlagd till företag och andra arbetsplatser. Utbildningen inom grund- och gymnasieskolan skall ge en grundläggande förberedelse för arbetsmarknadens behov och villkor Utbildningen måste göras mer kvalitetsinriktad. Kvalitet i utbildningen ger dels den enskilde en bättre grund att stå på när hon/han kommer ut i arbetslivet, dels ger detta vårt land bättre konkurrensmöjligheter på världsmarknaden. Trivsel i skolan är en förutsättning för att uppnå en bra utbildning. Trivsel kan nås om enskilda behov tillgodoses. Eftersom eleverna är olika behövs olika former av undervisning. Ett steg mot en bättre skola är därför att ge den enskilde eleven större möjligheter att själv bestämma sin studiegång, sin ämneskombination, men också vilken skolaman vill gå i. Enskilda skolor och alternativa skolformer passar en del bättre. De bör därför få ett sådant stöd att ingen elev av ekonomiska skäl hindras välja en alternativ skolform. Fler utbildningar bör ha sin start på vårterminen. På så sätt uppnår man dels att inte så många skall ut på arbetsmarknaden , dels att ungdom som har svårt att få en arbetsplacering slipper vänta på ubildning. Möjligheter för elever som lämnat att få läsa om sista årskursen och därmed få nytt slutbetyg bör skapas. Eleven bör i så fall få tillfälle att följa en utbildningsväg som man trivs bättre med. Gymnasieskolans linjeutbud är dåligt anpassat till såväl elevernas som arbetsmarknadens efterfrågan. Kommunerna väljer oftast att satsa på teoretiska linjer i stället för yrkesinriktade. Fler platser på yrkesinriktade linjer måste anordnas. Allmänt kan sägas att utbildningspolitiken bör utformas så att samhällets totala utbildningsutbud harmonierar med arbetsmarknadens behov. Emellertid finns det anledning att inte överskatta den centrala utbildningsbyråkratins förmåga att göra behovsanalyser och prognoser. Erfarenheter från t. ex. tidigare högskolereformer visat att prognosinstitutet är ett förhållandevis trubbigt instrument. Individernas samlade efterfrågan på utbildning torde oftare vara ett bättre mått på samhällets totala utbildningsbehov än beräkningar grundande på förhållanden från en konjunkturkänslig och skiftande arbetsmarknad. Det finns också anledning att varna för en övertro på smalt yrkesinriktade utbildningar, vilket kan skapa utbildningsmässiga återvändsgränder. Förändringar i yrkesstruktur och yrkesinnehåll kommer att bli än vanligare . En utbildning inriktad mot en bred yrkessektor för då med sig en bättre beredskap att möta dessa omställningar än en snäv yrkesinriktning. En större bredd i utbildningen ger också ett bättre utgångsläge inför yrkesbyte, fortbildning och vidareutbildning. Det finns därför anledning att generellt sett försöka undvika tidiga yrkesspecialiseringar i utbildningssystemet och i stället utgå från breda yrkessektorer i utbildningsplaneringen, framför allt på gymnasienivån. Det är dock obestridligt att stora grupper av ungdomar har behov av direkt yrkesutbildning efter, och i vissa fall under, . Här spelar den s. k. anpassade studiegången en väsentlig roll. Vi finner det utomordentligt angeläget att denna form får möjlighet att prövas och utvecklas. Många skoltrötta elever kan på så sätt räddas för skolarbetet och också stimuleras att vidareutbilda sig . Risken är annars att skoltröttheten varar livet ut. Formalistiska eller konstlade krav på lämpliga arbetsplatser är enbart ägnade att försvåra ackvisitionen, något som enbart drabbar de av skolsvårigheter redan drabbade eleverna. Nuvarande utveckling inom högskolan missgynnar ungdomsstuderande. a. har kravet på arbetslivserfarenhet som merit vid ansökan fört med sig att flera utbildningslinjer har en medianålder för dem som antagits till utbildningen. I ett spärrat system torde denna tendens förstärkas. Det finns därför starka skäl att se över urvals- och antagningssystemet till högskolan och att skapa en klar gränsdragning mellan högskolans och studieförbundens utbildningsutbud. Denna gränsdragning bör också gälla gentemot annan gymnasial eller postgymnasial utbildning, t. ex AMU. Statsfinansiella skäl talar dock för att samtliga studerande inte kan komma i åtnjutande av samma förmåner som studerande vid AMU. Av rättviseskäl bör därför denna ersättning anpassas till de studiestödsformer som gäller för annan motsvarande utbildning. Även ersättningen vid beredskapsarbete för ungdomar bör ses över i syfte att harmoniseras med studiestödsformerna. De s. k. trygghetslagarna har varit i kraft så länge att det är möjligt att dra slutsatser om deras inverkan på sysselsättningen. Uppenbart är att den kortsiktiga tryggheten för de redan anställda har ökat. Den långa lagstadgade uppsägningstiden har medfört att avskedanden av konjunkturskäl blivit mycket dyrbara. Framför allt motverkar lagstiftningen icke motiverade avskedanden. Arbetsgivaren har dock blivit försiktigare med nyanställningar. Företaget/institutionen måste räkna med att den som anställs måste behållas även om vederbörande kanske inte motsvarar anställningens krav. Det är inte endast arbetsgivarna som blivit försiktigare. Även den enskilde anställde har blivit försiktigare. Man kan förstå den anställde med 10-15 anställningsår som omsorgsfullt överväger även ett fördelaktigt erbjudande om en ny anställning i ett annat företag. Ökad lön - om den är tillräckligt stor med tanke på skatteeffekterna - lockar naturligtvis liksom förbättrade utvecklingsmöjligheter i ett nytt företag. Mot detta vägs den trygghet vederbörande vunnit i sin tidigare anställning. I det nya företaget har den anställde kommit sist in. I en eventuell lönsamhetskris med åtföljande personalminskningar blir det den som korn sist in som enligt Åmanlagarna skall gå först ut. Rörligheten eller principen om job rotation inom arbetslivet motverkas därigenom. Tillgången på yrkesutbildade medarbetare är som bekant liten, och i många företag finns intresse av att anställa ungdomar utan tidigare yrkeserfarenhet. Att så inte sker kan bl. a. förklaras av den utformning som 3 och 5 §§ i lagen om anställningsskydd fått. I 5 § stadgas att anställning gäller tills vidare om ej annat har avtalats och avtal om att anställning skall avse , viss säsong eller visst arbete får träffas endast om det föranledes av arbetsuppgifternas särskilda beskaffenhet. 13 § andra stycket heter det att utan hinder av första stycket får avvikelse från 5 § andra stycket göras med stöd av kollektivavtal som på arbetstagarsidan slutits eller godkänts av organisation som är att anse som huvudorganisation enligt lagen om förenings- och förhandlingsrätt. Denna utformning av lagtexten har resulterat i att möjligheter till s. k. provanställning endast föreligger i de fall då överenskommelse härom träffats genom centrala kollektivavtal mellan s. k. huvudorganisationer. Sådana överenskommelser har inrymts i några kollektivavtal men tillämpas ytterst restriktivt. Formellt finns det dock en möjlighet att provanställa exempelvis ungdomar utan tidigare arbetserfarenhet. Sådana möjligheter står emellertid inte till buds för de mer än 80 000 arbetsgivare som står obundna av kollektivavtal. En förändring i lagtexten så att rätt till provanställning alltid föreligger skulle positivt påverka de mindre företagen att nyanställa medarbetare. F. n. sitter en kommitté, som bl. behandlar dessa problem. Praktikanställning har stort värde. Det är därför angeläget att praktikmöjligheter för så många som möjligt skapas. En generell rätt till provanställning av ungdomar skulle tjäna ett sådant syfte. Åtgärderna mot ungdomsarbetslöshet bör huvudsakligen ses som ett utbildningsproblem. Arbetsmarknadsåtgärderna, typ beredskapsarbeten och praktikarbeten, bör vara led i en utbildning - en samlad åtgärdsinsats som gör att den tid då de unga får vänta på att komma in på arbetsmarknaden används för att göra ungdomarna bättre rustade och mera attraktiva. En informationskampanj från samhälle, löntagar- och arbetsgivarorganisationer gemensamt till företagen bör genomföras. Syftet skall vara att öka kunskaperna om villkoren för beredskapsarbeten, provanställning och utbildning för ungdomar. Arbetsmarknadsmyndigheterna har fått bära för mycket av bördan för ungdomsarbetslösheten. Resurser bör i ökad utsträckning föras över till skolsektorn. I sammanhanget måste yrkesutbildningens fördelar betonas mera. Likaså måste en översyn beträffande effekterna av olika ersättningssystem åt ungdomarna komma till stånd liksom en bättre anpassning mellan arbetssökande ungdomar å ena sidan och arbetsplatsernas krav och miljö å den andra. Grunden för en framgångsrik kamp mot ungdomsarbetslösheten är dock en generellt verkande näringspolitik som kan skapa totalt sett fler arbetstillfällen. Med anledning av vad som ovan anförts hemställer vi 1. att hos regeringen anhåller om åtgärdsförslag mot ungdomsarbetslösheten i enlighet med de riktlinjer som angivits i motionen, 2. att beslutar uttala att en generell rätt till provanställningar för personer bör införas, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om omfördelning av resurser från arbetsmarknadsmyndigheterna till skolsektorn, 4. att hos regeringen anhåller om översyn av de ersättningssystem som berör ungdomars utbildning, praktik och arbete. () () () () () () () . HÖGMARK (m) () ()