mot · G302494 · 1980-01-22 00:00:00 — av m. fl. I samband med att abortlagen antogs tillförsäkrades h-nämnden vid anslag för abortförebyggande information. Detta gjorde det möjligt att utveckla området sex och samlevnad och arbeta enligt ett långsiktigt handlingsprogram. De resultat som nåtts och de metoder för hälsoupplysning som utvecklats måste enligt vår mening förankras, fullföljas och vidareutvecklas också då h-nämnden, enligt propositionen 1979/80:6, skall upphöra som självständig enhet och i stället ingå som en byrå i . Det finns många anledningar att kräva att arbetet med denna form av information och erfarenhetsredovisning fortfarande bedrivs inom ram. Det är nödvändigt att från centralt håll föra ut erfarenheterna till de landsting som ännu inte ägnat så stor uppmärksamhet åt frågor om sex och samlevnad. Det är också viktigt att samarbeta med dem som efterfrågar stöd vid uppläggning av en sådan verksamhet. tillkom efter motion från socialdemokratiska kvinnor. Erfarenheterna från detta har förts ut till många landsting och på olika ambitionsnivåer - dock ej till alla landsting - och visat att det är fullt möjligt att gå ut med upplysning om planerat föräldraskap och sätta in den i ett socialt och psykologiskt sammanhang, så att det känns väsentligt för människor . Genom utbildning av olika yrkesgrupper i hälso- och sjukvård, socialvård, fritidsverksamhet och skola har upplysningen nått vidare ut till allmänheten sorn ringar på vattnet, och man har nått resultat i form av sjunkande aborttal, lägre antal graviditeter och aborter bland tonåringar, ökad öppenhet mellan människor och också bättre samarbete mellan olika yrkesgrupper. Upplysningsarbete av detta slag måste fortgå och ingå som en del i den ordinarie verksamheten inom hälso-, sjuk- och socialvård för att resultaten skall bli bestående. Statistitiken visar att ungdomsaborterna sjunker, men det kommer nya ungdomsgrupper. Hälsoupplysningsarbetet måste vara en självklar del i vårt samhällsliv - en uppgift för huvudmän i kommun och landsting, för bildningsförbund och organisationer. Dessa idéer och erfarenheter beträffande metoder för och innehåll i hälsoupplysningen måste vidareutvecklas för att kunna tillämpas inom andra ämnesområden och inom områden med olika befolkningsmässiga, sociala och geografiska förutsättningar. Inom många områden måste diskussionen om sexualitet, könsroller och samlevnad komma in, t. ex. i föräldrautbildningen - även för invandrare - i förskolan och i olika vårdyrkesutbildningar. Hälsoupplysning om sex och samlevnad med betoning av varma mänskliga relationer, solidaritet och gemenskap är kanske enda möjligheten att motverka det hårda klimat som möter människor i ett alltmer teknifierat samhälle. Den kan bli en motkraft mot den kommersialiserade och avpersonifierade sexualsyn som vi möter i samhället med pornografi och prostitution med allt fler våldsinslag. Som komplement till den muntliga informationen måste ofta basalt skriftligt material användas. Landstingen har ingen möjlighet att på egen hand producera sådant material som ger en allsidig redovisning av biologiska, psykologiska och sociala förhållanden och är obundet av kommersiella intressen. Sammanfattningsvis vill vi framhålla att det krävs centrala insatser för fortlöpande diskussion av metoder och innehåll i hälsoupplysningen samt utvecklingsarbete för att kunna ge impulser och kunskaper till det hälsoupplysningsarbete som sker på regional och lokal nivå. Det behövs fortfarande metodutveckling och centralt anordnad utbildning för att ge impulser och underlag till landsting och kommuner, vilka utformar planer för hälsoupplysningsverksamhet. Denna viktiga del i hälsoupplysningsarbetet måste också i fortsättningen finnas, även om h-nämnden försvinner. Med stöd av det anförda hemställer vi att beslutar uttala att centralt utformad information om hälsoupplysning också fortsättningsvis utarbetas inom till ledning för kommuner och landsting. () () ()