ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G3021646 · 1980-01-25 00:00:00 — 1979/80: 1646 av om medicinsk forskning på svårt sjuka patienter När svårt sjuka patienter kommer in akut till sjukvården och befinns oåterkalleligen döende, men vid fullt medvetande, har det förekommit och förekommer emellanåt tyvärr fortfarande att de tillfrågas om de medger att speciella medicinska insatser företas, vilka insatser de facto endast har forskningssyfte. Då dessa patienter ofta, trots sin allvarliga belägenhet, innerst inne hyser ett hopp, går de lätt med på att bli föremål för medicinsk forskning i tron att de kanske blir botade. Emellertid blir resultatet inte sällan en bokstavligen utomordentligt plågsam upplevelse för vederbörande patienter och något ytterligt stötande för de anhöriga. Sådant som här beskrivs borde absolut inte få ske. Den självklara rätten till en värdig död måste ovillkorligen respekteras. Syftet med de etiska kommittéer, som har att ta ställning till forskning där etikens regler kan trädas förnär, får inte förfelas. Svenska läkaresällskapets delegation för medicinsk etik har i ett uttalande, Etiska synpunkter på vård under livets slutskede, anfört: Varje sjuk människa bör, när döden nalkas, så långt möjligt beredas tillfälle att värdigt förbereda sig för livets oundvikliga slut. I det livets slutskede, då återvändo till en meningsfylld tillvaro är utesluten och döden bedöms vara nära förestående, bör därför de sjukvårdande insatserna på ett naturligt sätt koncentreras på den fundamentala personliga omvårdnaden. Läkarens främsta uppgift bör i detta läge vara att med respekt för den sjukes integritet lindra hans lidanden. Höga krav måste ställas på noggrann tillsyn, personlig omvårdnad och tillbörlig ro i sjukrummet. Det är den ansvarige läkarens sak att avgöra, vilken medicinsk behandling patientens tillstånd fordrar. Därvid bör han så långt ske kan försöka tillgodose patientens önskemål och detta även i fall där denne genom sin svaghet förlorat förmågan att själv råda över sin belägenhet, men i övrigt bevarat sitt personlighetsmedvetande. Den moderna sjukvårdens mer avancerade tekniska resurser såsom blodtransfusion, dropp med tillförsel av vätska, näring och läkemedel, respiratorbehandling, defibrillering och pacemaker-behandling ävensom vissa operativa ingrepp bör utnyttjas i den omfattning de kan anses vara till gagn för patienten. Här som eljest måste läkarens handlande styras av hans bedömning av det medicinska vårdbehovet, icke av föreställningar om skyldighet att förlänga patientens liv eller förkorta hans lidande. Läkarens uppgift är att göra den sjukes sista tid så föga ansträngande och så rofylld som möjligt. Smärtstillande medel kan tillföras utan hänsyn till någon tillvänjningsrisk i de doser och med de intervaller som erfarenheten i varje enskilt fall ger anvisning om. 1979/80: 1646 är emellertid icke tillåtet att företa åtgärder i syfte att förkorta patientens liv. Jag vill starkt understryka det citerade uttalandet. Med stöd av det anförda hemställs att uttalar vad i motionen anförts om att den självklara rätten till en värdig död oundgängligen måste respekteras och inte stå tillbaka för den medicinska forskningens intressen.
mot · G3021647 · 1980-01-25 00:00:00 — 1979/80: 1647 1 den viktiga verksamhet som i stadsbudgeten rubriceras Upplysning och information på alkoholområdet litar vi i stor utsträckning till medverkan av folkrörelser: ungdomsorganisationer, fackliga organisationer, politiska partier och andra. Detta är alldeles säkert en riktig strategi. Organisationerna erbjuder en bred kontaktyta mot dem informationen måste nå, de besitter erfarenhet och kunnande, de har höga ambitioner och ofta stora fonder av entusiasm och arbetsvilja. Men medaljen har också en frånsida. Just de organisationer som kan göra och också gör omistliga insatser i upplysningsarbetet är långt ifrån alltid några föredömen då det gäller att erbjuda alkoholfria miljöer och undvika att inleda människor med alkoholproblem i övermäktiga frestelser. Det finns inte så få unga, svårt skadade alkoholister som både börjat och raskt utvecklat sitt missbruk i samband med kurser och konferenser i en eller annan ideell organisation. Och många alkoholproblematiker, som mer än gärna skulle ta aktiv del i frivilligt organisationsarbete, måste med beklagande avstå sedan de funnit att en stor del av verksamheten bedrivs i samband med flitigt bruk av vin och sprit. Det krävs en nästan övermänsklig viljestyrka hos en alkoholist om han skall undgå återfall under en kursvecka då det serveras alkohol vid åtminstone någon måltid och då dessutom medbragta flaskor snarare är regel än undantag. Bortsett från den egentliga lär det inte finnas många organisationer inte ens de som arbetar bland de mycket unga som kan svära sig fria från ansvar. Äras den som äras bör: har stor heder av att kräva alkoholfrihet vid sina arrangemang, och SSU gjorde ett uppmärksammat försök med ett helt alkoholfritt sommarläger. Men i övrigt är det dåligt beställt på alltför många håll. varken kan eller bör statsmakterna gå in med föreskrifter eller kontroll i fria organisationers inre liv. Men ett minimikrav borde kunna upprätthållas. De flesta torde finna det direkt stötande om alkohol serveras eller tolereras vid kurser, konferenser och andra arrangemang, där av staten eller landsting eller kommun bekostad information om alkohol och narkotika utgör ett viktigt inslag i programmet. Ändå är det inget tvivel om att sådant mycket ofta förekommer. Det kan inte anses obilligt att som absolut bidragsvillkor uppställa kravet på total 1979/80: 1647 Att en helt effektiv kontroll knappast är möjlig smygsupare finns ju alltid är inget skäl att inte ställa kravet och upprätthålla det så långt det är möjligt. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen hemställer att föreskrifter utfärdas om att statligt stöd till upplysning och information om alkohol endast får lämnas till arrangemang där alkohol inte serveras eller tolereras.
mot · G3021649 · 1980-01-25 00:00:00 — 1979/80: 1649 av m. fl. om utvärdering av mammografiverksamheten Bland svenska kvinnor har bröstcancerfrekvensen ökat från 2 500 fall/år till 3 500 fall/år , /80. har forskarna prövat olika metoder för att på ett så tidigt stadium som möjligt diagnostisera små, ockulta cancrar. Den enda metod av de prövade som enligt många forskare och även framåt kan leda fram till en verkligt tidig diagnos är m a m m o g r a f i. Mammografi i kliniskt bruk anses numera vara en ofarlig radiologisk undersökning. Ett kvalitativt bra mammogram kan erhållas med en röntgendos på 50 millirad. Denna dos, som drabbar endast ett bröst, är ej större än den, som enligt strålskyddsinstitutet är acceptabel för personal i medicinskt radiologiskt arbete och som gäller som helkroppsdos under en halv vecka. Det värdefullaste med mammografimetoden är möjligheten att påvisa små, prekliniska bröstcancrar med en diameter av . Metastaseringsfrekvensen på denna storlek av brösttumörer är . finns 50 mammografiapparater i . Det betyder en apparat per 80 000 kvinnor. har indikationerna för mammografi därtill väsentligt ökat. Varje sjukhus, som tar emot kvinnor för bröstutredning och/eller behandling av bröstcancer, bör enligt vår uppfattning vara utrustat med mammograf iapparat. För att få bästa resultat krävs erfaren, välutbildad personal. Röntgenologer för mammografiteknik utbildas vid 45 centra. arbetar en av regeringen tillsatt kommitté med uppdrag att föreslå åtgärder mot cancer. 1 uppdraget ingår en utvärdering av pågående massundersökningar med mammografi i och län. Vi anser att resultatet av denna utvärdering måste redovisas, då det är ytterligt angeläget att de kvinnor, som drabbas av denna form av cancer, får möjlighet till en så tidig diagnos som möjligt. 1979/80: 1649 Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär en snabb utvärdering av försöken med mammografidiagnoser av bröstcancer. () () () () () () () () () () () () () () ()
mot · G3021652 · 1980-01-25 00:00:00 — av och om användningen av fluor i kariesförebyggande syfte I den utdragna fluordebatten är väl för ögonblicket inte mycket nytt att anföra. Men med en hast-motion under motionstidens sista timme vill jag ändå markera den stridsvilja som upprätthålls bland de medborgargrupper och vetenskapsmän som motsätter sig användning av fluor i kariesförebyggande syfte. Det är främst genom bl. a. lämpligt kostintag som god tandhygien befrämjas. Detta börjar lyckligtvis att inses av allt fler människor. Den ökande insikten bör understödjas och uppmuntras om alla de hälsoskyddande egenskaper som helt näringsriktig föda och därmed frånvaron av skadliga ämnen medför för befolkningen. Några synpunkter och erinringar rörande fluorfrågan kan dock anföras här. Det är att märka att den tillsatta s. k. fluorberedningen inte -utredningen har till uppgift att föreslå åtgärder för användning av fluor i kariesförebyggande syfte. Denna formulering synes förutsätta att fluor verkligen har så effektiv och skadefri verkan att den avses användas på sätt som beredningen finner lämpligt! I beredningen ingår flera experter sorn har arbetat för att driva igenom vattenfluoridering i vårt land. Däremot ingår inga experter från motståndarsidan. Detta kan synas vara betänkligt! Det bör också erinras om skillnaden mellan den naturligt förekommande kalciumfluoriden i naturligt vatten och den betydligt mer aggressiva natriumfluoriden som åtminstone tidigare avsågs användas för systemet med dricksvattenfluoridering. Verkningarna på organ, enzymer, benvävnad m. m. har betydande skillnader i skadliga effekter. Beträffande de skadliga effekterna vid fluorintag i mängder över det naturliga kan uppgifter härom gärna upprepas. är ett mycket starkt enzymgift och stör därigenom kroppens hormonella styrfunktioner. Det har i olika sammanhang kunnat påvisas avsevärda biologiska effekter av olika slag, exempelvis allvarliga överkänslighetsreaktioner (allergier), risk för mutagena förändringar med skador på arvsmassan. Symptom vid skilda slag av fluorförgiftning, t. ex. genom ackumulerad effekt, är mag- resp. muskelsmärtor, muskelkramp och muskelsvaghet, huvudvärk och synsvaghet, eksemliknande utslag, överdriven törst m. m. Det är inte ovanligt att sådana symptom uppträder ganska mycket i samhället. Inte behöver detta alls bero på överdrivet fluorbruk men det är dock otrevliga symptom som man inte medvetet bör bidra till att Med en mer förutsättningslös inställning till problematiken från myndigheternas sida och ett ökat beaktande av vad som verkligen är karieshämmande riktig föda kan måhända det betänkliga användandet av fluor undvikas. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen anhåller att frågan om fluorens faktiska nytto- resp. skadeverkan ånyo övervägs och eventuellt lämnas såsom tilläggsuppdrag till pågående beredning.
mot · G3021653 · 1980-01-25 00:00:00 — 1979/80: 1653 av och om användning av THX Det är bekant att en proposition beträffande injicering av naturmedel väntas . Men det avsevärda trycket från de patientgrupper som personligen använder eller gärna vill använda den enkla men verksamma beredning som kallas THX motiverar denna motion. Eftersom de personer som kan, vill och t. o. m. behöver använda THX nu måste resa till utlandet för att få preparatet injicerat, måste det åter och åter påtalas hur orimlig denna situation är. Dessutom medför det oerhört höga kostnader som bara de ekonomiskt välsituerade kan bära. Mer behöver väl inte sägas . Tusentals människor får väl fortsätta att hoppas på ett gynnsamt resultat av ärendet. Vi gör oss till tolkar för dessa! Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande injicering av THX inom landet.
mot · G3021654 · 1980-01-18 00:00:00 — 1979/80: 1654 av m. fl. om skyldighet för läkare att informera om läkemedels biverkningar Många vanligt förekommande läkemedel har betydande biverkningar. Trots strävanden att begränsa dessa så mycket som möjligt och att undvika särskilt riskabla läkemedel är detta ett betydande problem. Grundprincipen är att om biverkningarna är mindre än de positiva effekter man uppnår, och bättre alternativ inte står till buds, måste biverkningarna accepteras. Värderingen av ett läkemedels positiva och negativa effekter måste i viss utsträckning bli subjektiv. Att göra den värderingen så samvetsgrant som möjligt är en viktig del av läkarens ansvar. Det är dock patienten som får ta konsekvenserna av en felaktig bedömning. Det är också patienten som får ta konsekvenserna av en felaktig bedömning. Det är också patientens egen upplevelse som är avgörande för om ett läkemedels terapeutiska verkan uppväger de biverkningar som kan uppstå. För att patienten skall kunna göra en egen bedömning om ett läkemedels biverkningar är acceptabla, krävs en saklig och fyllig information om läkemedlets alla effekter. F. n. finns det dock inga regler som strikt ålägger läkare att ge sådan information. Enligt receptkungörelsen skall läkaren vid utfärdande av recept lämna de anvisningar, som erfordras för läkemedlets användning. Sådana anvisningar kan naturligtvis innefatta information om läkemedelsbiverkningar men behöver inte göra det. I cirkuläret MF 1976: 132 framhölls att det är angeläget att läkare vid ordination av läkemedel, som påverkar det centrala nervsystemet, upplyser om att läkemedlen kan inverka på förmågan att föra motorfordon. Utöver detta synes det inte finnas några regler som reglerar läkarnas informationsskyldighet på detta område. Man måste naturligtvis förutsätta att flertalet läkare på ett ansvarsfullt sätt upplyser sina patienter om eventuella biverkningar och låter patienten själv ta ställning till om dessa biverkningar är acceptabla. Alltför många exempel finns dock på att patienter fått otillräcklig information och inte på ett rimligt sätt kunnat påverka val av läkemedel. Mot den här bakgrunden vore det motiverat att en bestämmelse infördes, t. ex. i allmänna läkarinstruktionen, som ålägger läkaren att ge patienten en fyllig och lättfattlig information samt inhämtar patientens uttryckliga medgivande, innan ett läkemedel med mera påtagliga negativa biverkningar ordineras. Detsamma bör gälla läkemedel, vars biverkningar inte helt är kända. I de fall patienten på grund av sin ålder eller sitt tillstånd inte är i stånd att ta ställning till en läkemedelsinfor 1979/80: 1654 mation, bör en samrådsskyldighet i stället gälla vårdnadshavare eller nära anhörig. Beträffande en lämplig utformning av informationen framförs en hel del intressanta synpunkter i betänkandet DS S 1978: 13 från utredningen om Läkemedelsinformation. Med hänvisning till ovanstående föreslås att hos regeringen hemställer om en reglering av läka res skyldighet att informera och inhämta medgivande av patienter vid ordination av läkemedel med skadliga biverkningar. () () () () ()
mot · G3021656 · 1980-01-25 00:00:00 — 1979/80: 1656 av m. fl. om meritvärderingen vid tjänstgöring som alkoholläkare Alkoholmissbruket är vårt i särklass största sociala problem. Uppskattningar som gjorts tyder på att uppemot 300 000 personer i vårt land lider av allvarligare alkoholproblem. Trots det saknas personalresurser för att kunna erbjuda vård i tillräcklig omfattning. Läkarna utgör en nyckelkategori inom alkoholistvården, men det finns alltför få läkare som är kunniga och intresserade av att arbeta inom denna. vet vi att alkoholmissbruk ger upphov till en råd sjukdomstillstånd, som har stor betydelse för en rad specialiteter som psykiatri, medicin och neurologi. Ett av skälen till de stora svårigheterna att rekrytera alkoholläkare torde vara att meritvärdet av tjänstgöring som alkoholläkare är förhållandevis lågt. Vissa förbättringar har dock skett så att tjänstgöring vid alkoholklinik nu ger meritvärde för utbildning i allmänläkarvård, allmän internmedicin, allmän psykiatri, barn- och ungdomspsykiatri, rättspsykiatri samt socialmedicin. socialutskott tog i ett betänkande (1975/76: 18) upp svårigheterna att rekrytera alkoholläkare. I betänkandet framhöll utskottet att och vidareutbildning bör följa läkarsituationen inom alkoholistvården och vidta åtgärder, som kan vara ägnade att stimulera rekrytering till detta område. torde dock meritvärdet av tjänstgöring som alkoholläkare kunna anses för lågt utom i fråga om tjänst inom alkoholistvården. Därigenom har rekryteringen av alkoholläkare hämmats. Vi menar därför att det finns anledning att ånyo aktualisera frågan om en översyn av meritvärderingsreglerna i vad gäller tjänstgöring som alkoholläkare för att därigenom bidra till att underlätta rekryteringen av alkoholläkare. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär översyn av meritvärderingsreglerna vid tjänstgöring som alkoholläkare. MAJ () () () () () () () () ()
mot · G3021659 · 1980-01-25 00:00:00 — Motion 1979/80: 1659 om översyn av bestämmelserna om utfärdande av recept F. riksdagsledamoten väckte 1964 i andra kammare en motion, nr 730. Motivtexten i motionen lyder som följer: Till ledning för läkare och apotekare gäller av medicinalstyrelsen utfärdad kungörelse av (MF 1947/75), den s. k. expeditionskungörelse, angående förordnande och utlämnande av läkemedel från apotek m. m. I punkt 15 av sagda kungörelse föreskrives vad närmast avser apoteken följande: Signaturen till varje efter recept utlämnat läkemedel skall innehålla vad den ordinerande föreskrivit om dess användning m. m., apoteks och den ordinerades namn samt uppgift om dag och år för expeditionen varjämte den farmacevt som expedierat receptet å signaturen skall anbringa sin namnteckning. Finnas patientens namn och ålder angivna å receptet skola även dessa upptagas å signaturen. Vid signaturens utskrivande bör maskinskrift användas. Vad gäller receptutfärdarens skyldighet föreskrives i samma kungörelse under punkt 4 följande: Recept skall avfattas tydligt och utan sådana förkortningar eller tecken som kunna föranleda tveksamhet rörande dess rätta tolkning. Vid recepts utskrivande eller i varje fall vid angivande därå av ett läkemedels namn och sammansättning bör maskinskrift eller skrift med tryckbokstäver användas. I föreskrifterna sägs vidare: Därjämte bör å receptet lämnas anvisning om därå upptagna läkemedels användningssätt. Vad gäller upptagna läkemedels användningssätt synes av allt att döma föreskriften härvidlag tolkas så som om den ordinerade skulle veta vad läkemedlet avser. Det visar sig nämligen att å etiketten i enlighet med läkares ordination oftast exempelvis anges: 1 tablett vid behov, 2 tabletter till maten eller 1 tablett . Vid sammanfallande olikartade åkommor är det alltså förklarligt om vederbörande lätt kan blanda ihop vilken åkomma ett visst läkemedel är avsett att bota. Speciellt förefinnes denna risk då det gäller äldre personer, som kan ha svårt att hålla i minnet vilka olika typer av läkemedel som är avsedda för olikartade åkommor. Men även beträffande andra ålderskategorier är det lättförklarligt om vederbörande svävar i ovisshet om vad ett visst läkemedel avser, alldenstund läkemedlen numera oftast åsättes fantasinamn, varigenom användningssättet ej framgår av det neutralt angivna namnet. Otvivelaktigt kan detta förhållande leda till icke önskvärda förväxlingar av läkemedel, vilka understundom kan vara av allvarlig karaktär. Det förefaller som om härvidlag en brist i gällande förordningar är för handen, vilken genom mera detaljerade föreskrifter skulle kunna undanröjas. Expeditionskungörelsen, som ju bl. a. är en säkerhetslagstiftning, borde utformas så att tveksamhet inte behöver uppstå om läkemedels användning. Då bestämmelserna på denna punkt ej ändrats och då jag delar uppfattning hemställs att hos regeringen begär översyn av bestämmelserna angående receptskrivning i enlighet med vad i motionen förordas.
mot · G302166 · 1980-01-10 00:00:00 — av m. fl. om införande av ämnet svenska på viss gymnasielinje I direktiven till gymnasieutredningen står att målsättningen bör vara att göra de yrkesinriktade linjerna mer studieförberedande. En annan målsättning vid utarbetandet av olika studievägar har ju varit att ingen studerande på grund av fel tillval eller bristande konsekvens i studiesystemet skall låsas ute från den vidareutbildning han/hon tänkt sig. För allmän behörighet till studier vid högskola/universitet krävs 2-årig gymnasiekompetens i svenska och engelska. I konsekvens med vad som sägs i första stycket borde då även de 2-åriga yrkesinriktade gymnasielinjerna ge 2-årig gymnasiekompetens i svenska och engelska och därmed ge allmän behörighet till högskolestudier. Så är dock inte fallet vad beträffar de flesta av dessa linjer, bl. a. jordbruks- och skogsbrukslinjerna där ämnet svenska inte finns på schemat i årskurs 2. Detta är beklagligt därför att goda kunskaper i svenska har stor betydelse för all yrkesverksamhet och all annan funktion i ett alltmer komplicerat samhälle. Men det är också ologiskt och inkonsekvent därför att fr. o. m. krävs 2-årig gymnasiekompetens i svenska och engelska för inträde till lantmästarlinjen, skogsmästarlinjen och trädgårdsteknikerlinjen och fr. o. m. 1982 till skogsteknikerlinjen. Alltså till de vidareutbildningslinjer som är de absolut vanligaste för eleverna vid jordbruks- och skogsbrukslinjerna. Rättas inte detta missförhållande till genom att ämnet svenska införs på schemat i årskurs 2, kommer de elever som i fortsättningen vill söka till lantmästar-, skogsmästar-, skogstekniker- och trädgårdsteknikerkurserna eller annan högskoleutbildning att finna att de inte har behörighet till detta. måste anslås till detta ämne, och tyvärr men nödvändigtvis måste dessa timmar tas från de yrkestekniska ämnena. Ämnet engelska finns nu på schemat som ett tillvalsämne i årskurs 2. Problemet kommer att bli att många elever väljer ett annat tillvalsämne, t. ex. matematik, vilket ju också är ett viktigt ämne, och på det sättet inte har behörighet för högskolestudier efter slutad gymnasieutbildning. Detta är ett problem som måste uppmärksammas. Med anledning av det anförda hemställs att beslutar uttala att ämnet svenska införs på schemat i årskurs 2 på gymnasieskolans 2-åriga jordbruks- och skogsbrukslinje. () () () ()