ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G3021150 · 1980-01-25 00:00:00 — av och om stödet till barnfamiljerna I samband med den debatt som har förts angående nativitetsminskningen kom de stora barnfamiljernas ekonomiska problem ånyo i fokus. Det resulterade i flera motioner vid /79. beslöt därvid att frågan borde utredas närmare. Socialministern i folkpartiregeringen tillsatte också en sådan utredning. Utredningen har många angelägna uppgifter. Stödet till barnfamiljer utbetalas i många olika former som för de större familjerna ger svåröverblickbara marginaleffekter. Som exempel på stöd som ger marginaleffekter kan nämnas o hemmamakeavdraget o särskilda skattekolumner o förvärvsavdraget o bostadsbidraget. Socialbidrag och sänkt skatt är också två former som har stor betydfelse för familjer med många barn. Sammantaget ger detta för exempelvis en fembarnsfamilj med en hemmamake en sådan marginaleffekt att det inte lönar sig att öka familjens egna inkomster om man har en inkomst mellan ca 30 000 och . Det betyder att om kvinnorna vill ut på arbetsmarknaden i de här familjerna så straffar sig det i regel ekonomiskt om man också tar med barnomsorgskostnader. är det inte bara stora barnfamiljer som drabbas, även om effekterna är som mest markerade i de fallen. Även mindre familjer med små inkomster drabbas på ett sådant sätt att det är omöjligt för den enskilde att avgöra lönsamheten i att båda föräldrarna arbetar. I regeringens proposition 1979/80:76 föreslås en förlängning av föräldraförsäkringen och en ersättning lika för alla på 37 beskattade kr. Detta har i olika sammanhang presenterats av socialministern som början till ett beskattat vårdnadsbidrag, vilket betyder att avsikten är att göra en fortsatt utbyggnad. Det beskattade vårdnadsbidraget betyder emellertid ytterligare marginaleffekter för barnfamiljerna. Det hade varit önskvärt att i propositionen ha fått ta del av ett resonemang kring effekterna sammantaget med ett resonemang om hur vårdnadsbidraget tillsammans med annat stöd till barnfamiljerna slår om målet också skall vara att skapa jämlikhet mellan barnfamiljer av olika storlek resp. mellan barnfamiljer och inkomsttagare utan försörjningsbörda. finns det inte någon sådan redogörelse. propositionen borde därför uppskjutas till dess att familjeekonomiska utredningen fått göra en samlad bedömning av hur stödet till barnfamiljerna inkl. det föreslagna vårdnadsbidraget slår i fråga om marginaleffekter. att beslutar anhålla att regeringen gör en utredning angående marginaleffekterna i stödet till barnfamiljerna i enlighet med motionen.
mot · G3021151 · 1980-01-25 00:00:00 — av m. fl. om ökade medel till skogsbilvägar Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1979/80:1847 hemställs att anhåller att regeringen ökar anslagen till skogsbilvägar inom skogslänen. () ()
mot · G3021153 · 1980-01-25 00:00:00 — Sjukdomar i munhålan är hos diabetiker cirka vanligare än hos befolkningen i övrigt. Den vanligaste och allvarligaste är tandlossningssjukdomen, som allmänt anses vara en diabetisk komplikation förorsakad av kärlförändringar i tandköttet. Behandlingen av denna komplikation är omfattande. Den drar långt ut och är mycket kostsam. I regeringens budgetförslag 1980/81 föreslås en höjning av tandvårdstaxans beloppsgräns för ersättningsnivån från nuvarande . Detta innebär för många diabetiker en merkostnad som kan bli tung att bära. Detsamma kan vara förhållandet för andra sjukdomsgrupper. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att tandvårdstaxans nuvarande beloppsgräns för ersättningsnivån får fortsätta att gälla för diabetiker och andra sjukdomsgrupper med liknande problem.
mot · G3021156 · 1980-01-24 00:00:00 — om vidgad rätt till ersättning vid vård av handikappat barn Inom föräldraförsäkringens ram finns nu möjlighet för förälder att ta ledigt från arbetet under och barn för vård av barn, då sjukdom drabbat barnet eller den som brukar ta hand om barnet. Två begränsningar som avser barnets ålder finns: reformen gäller endast barn som inte fyllt , och barnet måste vara fött 1970 eller . När det gäller handikappade barn, framför allt utvecklingsstörda barn, är levnadsåldern ett mycket bristfälligt instrument för att bedöma huruvida barnet i fråga har möjligheter att klara sig i hemmet utan hjälp av någon vuxen. Föräldrar som tar på sig ansvaret för vård i hemmet av handikappat barn gör en mycket berömvärd insats ur såväl barnets som samhällets synvinkel. Vårduppgiften är ofta mycket tung. Det är en hederssak för samhället att på allt sätt underlätta den. Stora problem uppstår då den hemmavarande föräldern blir sjuk - även om barnet inte lider av någon akut sjukdom. Det blir då nödvändigt för den utom hemmet yrkesarbetande att stanna hemma från sitt arbete för att ta ansvaret för vården. Höjningen av åldersgränsen till var en välkommen och behövlig reform. Den blir emellertid till ingen glädje och lättnad för den lilla, men mycket hjälpbehövande, grupp som utgörs av föräldrar med gravt handikappade barn och som drabbas av båda de ovan nämnda begränsningarna eller en av dem. Uteslutna är nämligen dels barn mellan tio och och som är födda och tidigare, dels barn . För familjer med handikappade barn bör dessa gränser tas bort. Det kan också ifrågasättas om 60-dagarsgränsen bör bibehållas. En fråga som närmare bör övervägas är om någon åldersgräns uppåt skall sättas och i så fall var. Sextonårsgränsen kan av flera skäl anses vara för låg. Myndighetsåldern, , är tänkbar och kanske den formellt riktiga så länge man talar om vård av barn och vill utsträcka denna reforms räckvidd. För utvecklingsstörda talar sakliga skäl för en högre gräns, t. ex. särskolepliktens åldersgräns, . Med hänvisning till det som anförts hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till lagändring i syfte att, i fråga om handikappade barn, nu gällande ålders gränser borttages i bestämmelserna för tillfällig vård barn. J. ()
mot · G3021157 · 1980-01-24 00:00:00 — av och om rätten till sjukpenning vid läkarbesök För rätt till sjukpenning krävs att arbetsförmågan till följd av sjukdom är nedsatt med minst hälften. Sådan nedsättning anses också föreligga då försäkrad viss dag är förhindrad utföra förvärvsarbete på grund av besök hos läkare för erhållande av vård. Då ersättning inte ges för insjuknandedagen kan personer som är i behov av läkarvård inte få ersättning för enstaka vårddagar, såvida inte dessa enligt bestämmelserna i 3 kap. 10 § lagen om allmän försäkring ligger efter föregående sjukperiods slut. Utdrag ur 3 kap. 10 § stycket lagen om allmän försäkring: För den dag då sjukdomsfallet inträffade utgår sjukpenning endast om den försäkrade på grund av sjukdomen gått miste om dagpenning från erkänd arbetslöshetskassa eller kontant arbetsmarknadsstöd enligt lagen om kontant arbetsmarknadsstöd eller sjukperioden börjar efter föregående sjukperiods slut. Detta innebär att många människor som lider av allvarliga sjukdomar och som för kontroll eller behandling måste söka läkare ofta inte får kompensation för förlorad arbetsinkomst om inte besöken sker . har tidigare uttalat att tjugodagarsregeln var väl avvägd. Vid närmare kontroll har det visat sig att många människor besöker specialsjukhus för cancersjukdomar, ortopediska sjukdomar, psykiska sjukdomar osv. Besöken är ofta förenade med långa resor och medför förlorad arbetsinkomst för hel dag. Det kan inte uteslutas att sjukanmälan görs dagen före besöket för att ersättning skall utgå för den dag besöket sker. Då detta strider mot bestämmelserna, bör rätten till ersättning för läkarbesök bli föremål för översyn. Det måste anses olämpligt att reglerna kan innebära att man frestas att överträda dem. Med stöd av ovanstående hemställer vi att måtte besluta anhålla hos regeringen att sjukpenningskommittén får i uppdrag att utreda rätten till sjukpenning vid läkarbesök.
mot · G3021158 · 1980-01-25 00:00:00 — om bättre kontakt mellan hem och skola Skolan är största arbetsplats. Den är obligatorisk. Barnen kan inte välja att vara där, eller att inte vara där. Det är därför nödvändigt att arbetsmiljön i skolan utformas så att tillvaron i skolan blir så bra som möjligt. Samhället har tagit ett stort ansvar för barnens fostran. Enligt nuvarande läroplan är det övergripande målet för skolans fostran att skapa fria, självständiga och samarbetsdugliga människor. Målet för utbildningen är att engagera eleverna till medansvar för egen och samhällets utveckling. Skolan skall vara ett av samhällets instrument för att vidga och utveckla dmokratin. Många talar om skolk, skadegörelse, disciplinproblem och skoltrötthet. Elevernas egna förklaringar till detta är bl. a. att de tycker att skolan är alltför teoretisk. De ser inte den praktiska nyttan av studierna. De tycker inte att skolan och livet utanför skolan hänger ihop - de ser inga samband. Skolan måste därför organiseras på ett sådant sätt, att alla som finns där barn, lärare, övrig personal och föräldrar - finner skolan meningsfull. Alla behövs i skolan, alla måste känna att samarbetet och ett gemensamt ansvar är nödvändigt. Eleverna måste få ett större ansvar och känna att de behövs för produktiva insatser i skolvardagen. Det gäller att ta till vara de möjligheter till praktiskt arbete som finns, t. ex. i samband med skolmåltiderna, hjälpa vaktmästeriet med underhåll och städning, att hjälpa mindre barn till rätta. De måste också på ett helt annat sätt än få vara med och planera och forma skolmiljön och ta ansvar för förändringar. Skola och hem är två världar. Föräldrar har ofta liten kunskap om skolan, och de ser ofta små möjligheter att påverka den. En sorts regler kan inte gälla i hemmen och andra regler i skolan. För att föräldrar och skola skall kunna få gemensamma spelregler måste föräldrarna komma in i skolan och få insyn i dess värld på ett annat sätt än som skett. Den frågan måste lösas praktiskt och ekonomiskt. När det gäller små barn har samhället ansett kontakt mellan barn och föräldrar vara så viktig att beslutat om en särskild lag om ledighet för vård av barn. får man ekonomisk ersättning via föräldraförsäkringen för vård av barn. Vi anser att denna reform även bör gälla för skolbarnsföräldrar. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att måtte besluta att som sin mening ge regeringen till känna vad som framhållits i motionen angående ersättning för skolbarnsföräldrar via föräldraförsäkringen. () ()
mot · G3021159 · 1980-01-24 00:00:00 — av m. fl. om kostnaderna för visst förbandsmaterial Små barn som kontrolleras på ögonklinik för skelning behandlas med förtäckning, s. k. ögonlappar. Dessa lappar räknas som förbandsmaterial och kan ej receptföreskrivas av ögonläkare. F. n. kostar 20 lappar ca . Många av de mycket små barnen accepterar inte att ha ögonlapp och river därför av sig denna väldigt ofta. Det finns barn som på detta sätt kan göra av med 10-20 lappar , medan andra barn kanske inte alls upplever lappen som ett hinder. De litet äldre förskolebarnen kan behandlas med lapp på glasögon. För föräldrar med småbarn, som ständigt river av sig ögonlappen, blir kostnaderna mycket stora. Ett barn som river av fem lappar kostar föräldrarna ca . enbart i kostnad för ögonlappar. Denna kostnad är en mycket stor börda för de föräldrar som drabbas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller att skydd mot höga kostnader för s. k. ögonlappar för skelande barn införs. () ()
mot · G3021160 · 1980-01-25 00:00:00 — av m. fl. om begreppet farlig arbetsmiljö tillsattes yrkesskadeförsäkringskommittén för att göra en fullständig översyn av yrkesskadeförsäkringen. Utredningens förslag om höjd kompensationsnivå, utvidgat skadebegrepp. ny samordning med förtidspensioneringen m. m. antogs av , och den nya lagen om arbetsskadeförsäkring (LAF) trädde i kraft . Genom den nya lagens tillkomst har försäkringens skadebegrepp blivit i princip heltäckande. Endast när det gäller sjukdomar som orsakats av smitta finns vissa begränsningar. I övrigt skall förutom olycksfallsskador alla sjukdomar som drabbar någon till följd av skadlig inverkan i arbetet grunda rätt till ersättning enligt lagen om arbetsskadeförsäkring. Med skadlig inverkan i arbetet avses i princip inverkan av sådana i arbetsmiljön förekommande faktorer som kan påverka den fysiska eller psykiska hälsan ogynnsamt. Med detta heltäckande skadebegrepp i den nya lagen borde ett mycket stort antal sjukdomar kunna anses vara ådragna i arbetet och således grunda rätt till ersättning enligt LAF. Det har emellertid visat sig att det är ganska ovanligt att dessa sjukdomar godkänns som arbetssjukdomar. Anledningen till att de flesta avslås som arbetssjukdomar är att lagen saknar bestämmelser om hur farligheten hos olika faktorer i arbetsmiljön skall bedömas. Enligt den praxis som utbildats vid bedömning av sådana skadeärenden måste det föreligga en hög grad av sannolikhet eller i vart fall sannolika skäl för att ett ämne eller annan faktor i arbetet i och för sig kan medföra personskada. Man kräver också någon vetskap om vilka slags skador som kan drabba den enskilde. När det gäller medicinska sambandsfrågor finns i lagen en s. k. generös bevisregel som innebär att skadan skall godkännas som arbetsskada, om ej betydligt starkare skäl talar emot. Man har med denna generösa bevisregel ansett att rättsförlust, som kan hänföras till den medicinska vetenskapens ofullkomlighet, får bäras av försäkringen och inte av den enskilde. Samma synsätt om rättsförlust borde även gälla i de frågor som gäller den s. k. farlighetsprövningen om huruvida en viss faktor i arbetet kan anses farlig eller ej. Den nuvarande generösa bevisregeln i LAF bör ändras på så sätt att den även skall tillämpas vid farlighetsprövning. har erfarenhet av den nya arbetsskadeförsäkringen, och man får anse att är tillräcklig som underlag för krav på en komplettering av lagen. Rättstillämpningen har visat att många människor kommer i kläm på grund av att lagen saknar bestämmelser om hur farligheten hos arbetsmiljön skall bedömas. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar anhålla att regeringen vidtar åtgärder som syftar till att införa mer generösa bestämmelser i arbetsskadeförsäkringen i vad avser farligheten i arbetsmiljön. () () BO () ()
mot · G3021161 · 1980-01-24 00:00:00 — av m. fl. har det införts ett begrepp, uppdragstagare, vilket skall täcka de personer vilka ej är anställda men ändå under haft anställningsliknande uppdrag. Syftet har varit att se till att de sociala avgifterna betalades av någon. Då man presumerar att uppdragstagaren ej skulle betala dessa, har man överflyttat skyldigheten på uppdragsgivaren. Gränsdragningen mellan en självständig företagare och en uppdragstagare är inte alltid helt klar. Detta har medfört att taxeringsnämnder och lokala skattemyndigheter underkänt personer vilka enligt normal uppfattning torde vara att anse såsom egna företagare, dvs. personer som har inregistrerad firma, betalar B-skatt, är ev. mervärdeskatteskyldiga osv. Bedömningen av om en person skall anses vara företagare eller uppdragstagare, dvs. om han själv eller hans uppdragsgivare skall betala de sociala avgifterna, skall göras på grundval av den helhetsbild som framkommer i deklarationen av personens ekonomiska förhållande m. m. Deklarationen avlämnas i efterhand, och bedömningen sker alltså även den i efterhand. Det vällovliga syftet att finna en god väg för inkasseringen av de sociala avgifterna har tyvärr medfört en oacceptabel rättsosäkerhet. Det är möjligt för en person, som vill anlita en mindre företagare, att få reda på om det totala priset för tjänsten i fråga är det mellan honom och företaget överenskomna eller högre. Oberoende av deras överenskommelse kan ju taxeringsmyndigheterna underkänna företagaren och ålägga uppdragsgivaren att betala sociala avgifter på de utgivna beloppen. Gränsdragningen mellan vem som är arbetstagare, uppdragstagare eller rörelseidkare är således besvärlig. För att underlätta bedömningen har gett ut en vägledning i broschyren "är arbetstagare - uppdragstagare? Där sägs bl. a. när det gäller byggnadsarbete: Utföres ett byggnadsarbete där entreprenören i huvudsak utför arbetsinsatsen (beställaren ansvarar för material) så är utbetalningen att anse som arbetslön, oberoende av om entreprenören betalar B-skatt eller är mervärdeskatteskyldig. Däremot bör den som åtager sig byggnadsarbete till ett fast pris, som omfattar både kostnader för arbete och allt material som åtgår, anses som uppdragstagare. Med tanke på den osäkerhet som råder synes det dock motiverat med ett riksdagsbeslut som klarlägger situationen. Utförs en arbetsuppgift till fast pris, vilket inkluderar arbets- och materialkostnader, skall entreprenören betala också de sociala avgifterna. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att uttala sig för den gränsdragning beträffande arbetstagare, uppdragstagare och rörelseidkare som angivits i motionen. () . ()
mot · G3021162 · 1980-01-24 00:00:00 — av m. fl. om viss översyn av sjukpenningförsäkringen Hel sjukpenning skall enligt lagen om allmän försäkring vara av den sjukpenninggrundande inkomsten. Motivet bakom att låta sjukpenningen ligga på en något lägre nivå än förvärvsinkomsten är bl. a. att motverka missbruk. Genom brister i regelsystemet har det emellertid visat sig möjligt att kringgå principen om av den sjukpenninggrundande inkomsten och i stället erhålla en sjukpenning som är högre än den sjukpenninggrundande inkomsten. Denna situation kan uppstå när någon som har daglön sjukskriver sig och sedan är sjuk hela veckan därefter t. o. m. söndagen. Sjukpenning kommer då att utgå under sammanlagt , vilket ger ett större totalbelopp än om han hade förvärvsarbetat . Visserligen torde det vara i ytterst få fall som denna situation kan uppstå, men likafullt är det betänkligt med denna brist i regelsystemet som kan uppmana till missbruk. Enligt vår mening bör frågan om sjukpenningens kompensationsnivå i det relaterade fallet beaktas i den statliga sjukpenningkommitténs arbete med en översyn av sjukpenningförsäkringen. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar anhålla att regeringen överlämnar motionen för utredning i sjukpenningkommittén. () () GOTAB 64425 Slockholm 1980
mot · G3021163 · 1980-01-25 00:00:00 — av m. fl. om handläggningen av frågor rörande ersättare för privatpraktiserande tandläkare När någon i yrkeslivet verksam person blir sjuk uppstår problem med att få ersättare på den aktuella posten. är det lättare, ibland svårare att fylla en vakans, men ibland är det själva det byråkratiska systemet som gör att man inte tillräckligt snabbt kan fylla en tom arbetsplats. Ett exempel där byråkratin definitivt lägger hinder i vägen är när en privatpraktiserande tandläkare i en enmanspraktik blir sjuk. Då drabbas såväl patienterna inom akutvården som den som gjort förhandsbeställningar. Problemet med att skaffa ersättare för den sjuke brukar i sådana fall kunna lösas bl. a. genom att tandläkarstuderande går in och upprätthåller tjänsten. Det är emellertid som bestämmer om någon ersättare skall få upprätthålla praktiken, och det kan dröja månader innan har beslutat sig för om så skall få ske. har en lång rad patienter fått vara utan tandvård. Beslutanderätten i dessa frågor skulle enligt vår uppfattning kunna delegeras ned på länsnivå. Den regionala skulle kunna vara det organ som handlägger åberopade fråga. Därigenom skulle besluten kunna fattas efter det att sjukdomen har inträffat, och då skulle antalet drabbade patienter kunna bli betydligt mindre. Ett sådant förfarande skulle dock självfallet inte användas vid korttidssjukdom utan endast i de fall där det klart kan bedömas att den aktuella tandläkaren kommer att vara borta från sin praktik en månad eller därutöver. Det är ju angeläget att där så är möjligt avbyråkratisera och förenkla, och detta är en punkt där en sådan åtgärd definitivt skulle vara genomförbar. Vidare skulle ett stort antal behandlingstimmar tillvaratas, vilket ju totalt sett är en vinst för samhället. Med hänvisning till det anförda yrkar vi att beslutar att hos regeringen hemställa om åtgärder syftande till att frågor om ersättare vid sjukdom för privatpraktiserande tandläkare i enmanspraktik i fortsättningen skall handläggas av i resp. län i stället för som av . () BO ()
mot · G3021164 · 1980-01-25 00:00:00 — När föräldraförsäkringen infördes fick fäderna rätt att inom ramen för ersättningsreglerna vid vård av sjukt barn få sjukpenning vid vård av barn i samband med annat barns födelse. Ersättningsreglerna tog då sikte enbart på omvårdnadsbehovet för familjens äldre barn under moderns BBvistelse. Fr. o. m. utvidgades ersättningsreglerna så att fadern fick möjlighet att inom ramen för ersättningsreglerna vid tillfällig vård av barn vara hemma även i samband med att det första barnet i familjen föds. De nya reglerna syftade till att ge fadern viss möjlighet att hjälpa till med vården av barnet redan i anslutning till födelsen. Ytterligare förändringar i föräldraförsäkringen trädde i kraft . Enligt praxis, som fastställts av försäkringsdomstolen enligt äldre regler för vård av annat barn i familjen än det nyfödda, utgår ersättning om ledigheten påbörjas från barnets födelse. I avsaknad av motivuttalande i samband med att de nya reglerna antogs eller prövning i högre rättsinstans tillämpas fortfarande 30-dagarsregeln av försäkringskassorna. Om ett barn föds för tidigt eller är sjukt vid födelsen, så att vård krävs på BB längre än har faderns rätt till ledighet förfallit. Samma förhållande gäller vid adoption, då barnet i regel är innan adoptionsföräldrarna får det till sig. Detta innebär att vi har en tillämpning som ställer ett antal fäder utanför lagens ersättningsregler. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att ersättning för fadern i samband med barns födelse skall ges vid barnets hemkomst från BB utan direkt tidsmässig anknytning till förlossningen.