mot · G302526 · 1980-01-22 00:00:00 — Motion 1979:/80 526 av m. fl. om en demokratisk skola Arbetarklassens kamp för rätten till utbildning och uppfostran är lika lång som dess historia. Lika länge och i skiftande former har också kampen mot borgerligt kunskapsmonopol och borgerlig ideologispridning förts. När arbetarklassen organiserade sig, fackligt och politiskt, tillhörde bildningsfrågoma de första som ställdes på dagordningen. Studiearbetet gavs en framskjuten plats i de egna organisationerna. Liberalernas försök att genom de s. k. arbetareföreningarna styra in arbetarnas hunger efter kunskaper och bildning i borgerliga fåror avvisades. Arbetareföreningarna självdog i takt med att den socialistiska arbetarrörelsen växte i styrka. Kraven om arbetarbarnens materiella möjligheter att delta i skolarbetet restes. Det kom att dröja länge innan den allmänna folkskolan blev allmän i verklig mening. Ännu längre skulle det dröja innan skiktningen i en skola för arbetarbarn och en annan för borgarklassens barn upphävdes. Det skedde inte förrän parallellskolesystemet avskaffades . Arbetarrörelsen krävde en helt sekulariserad skola. Kyrkan hade ett fast grepp om folkskolan, och samorganisationen av kyrka och skola var omfattande. Kyrkans roll i det borgerliga klassamhället var inte i första hand av religiös natur, utan dess huvudsakliga uppgift var att uppfostra det arbetande folket till lydiga redskap i kapitalets tjänst. Men allteftersom kunskaper och bildning ökat bland breda folklager har religionen visat sig vara ett alltför trubbigt verktyg för den uppgiften. Den har fortfarande sina fångsttrådar kvar inom skolan, men de har blekts ned för att inte avteckna sig alltför skarpt mot bakgrunden. Dessa trådar bör nu en gång för alla klippas av. Arbetarrörelsen har haft stora framgångar på skolans område. Utbildningstiden har successivt förlängts. De materiella villkoren för skolgången har efter hand förbättrats, med fria läromedel och fria skolmåltider som ett par viktiga inslag. Parallellskolesystemet avskaffades, och den nioåriga infördes . Besluten om SLA-skolan och samordningen av gymnasieskolan måste också betecknas som segrar men återstår fortfarande att genomföra i praktiken. 1979/80: 526 Men framgångarna har stannat vid den yttre formen. De avgörande frågorna om skolans innehåll, vilken ideologi den ger uttryck för, vilka kunskaper den förmedlar och hur det sker, har inte attackerats. I den meningen är skolan fortfarande en borgarklassens skola. Kyrkans roll i skolan har minskat men har övertagits av andra ideologiproducenter och ideologiförmedlare en borgerligt dominerad byråkratkår och en likaså borgerligt dominerad lärarkår. Frågan om skolans innehåll har administrerats bort från den politiska scenen och har blivit en fråga för förment objektiva experter. Den svenska skolan är en skola i ett klassamhälle. Det innebär att barnens deltagande i skolarbetet sker under olika villkor beroende på vilken klass de tillhör. Det innebär också att de orättvisor och de kristendenser som finns i det omgivande samhället också återspeglar sig i skolans verklighet. Förlängningen av skolplikten har inneburit att barnen hålls åtskilda från produktionen under allt . Det ställer helt andra krav än tidigare på ett meningsfullt samband mellan arbete å ena sidan och bildning och uppfostran å den andra. Detta samband har man inom skolan inte lyckats uppnå. Tvärtom förstärker skolan denna åtskillnad genom att avsiktligt avstå från att knyta samman de kunskaper som förmedlas med det produktiva arbetet. Detta faktum förändras inte av vare sig en ökning eller minskning av antalet pryo-veckor, så länge pryon inte betyder stort mer än ett tillfälligt avbrott i skolarbetet. Den djupnande sysselsättningskris som kännetecknat de kapitalistiska ekonomierna har drabbat arbetarungdomen hårt. Många är de arbetarbarn som redan i tidig ålder får erfarenheter av arbetslösheten. Som ser en bror, en syster eller någon annan i sin närhet sakta brytas ned av detta gissel. Som själva drabbas av apatin och meningslösheten när de inte förmår hävda sig på skolans villkor. Hur beter sig skolan mot dessa elever? Solidariserar den sig med dem i kamp för en bättre och tryggare framtid? Ger den dem redskap som är användbara i denna kamp? Skolan erbjuder förlängd pryo eller anpassad studiegång. Barnen arbetarbarnen slås ut. En gång i tiden var det prästen som befriade arbetarbarnen från skolgång. är det elevvårdskonferensen. Vari består skillnaden? Den brist på ordning och arbetsro som råder i stora delar av skolan används av högerkrafterna för en reaktionär offensiv mot genomförda reformer. Man talar abstrakt om normer som måste återinfö 1979/80: 526 Man talar om behovet av att införa nivågruppering, dvs. duktiga elever för sig och mindre duktiga för sig. Detta är inget annat än ett grovt försök att återinföra parallellskolesystemet inom . öppnas nya möjligheter för privatskolorna, och företagen ges ett ökat direkt inflytande över yrkesutbildningen genom att den förläggs till företagen. Det faktum att växande skaror av elever lämnar med stora kunskapsbrister, t. o. m. i ämnen som läsning, skrivning och räkning, tas som intäkt för att skolarbetet är för svårt, för teoretiskt, för abstrakt. Man vill sänka ambitionsnivån och talar om att man måste inrikta sina krafter i skolan på dessa baskunskaper. Kan det vara rimligt att man i en skola där alla barn går och en övervägande majoritet , har en lägre ambitionsnivå än i den gamla folkskolan? Skolan har tid och resurser till sitt förfogande för att bibringa eleverna kunskaper i en mängd som har varit möjlig. Det måste vi också kräva av den. Låt oss se på den verklighet som möter eleverna från arbetarhemmen. Redan från första skoldagen utsätts de för en intensiv inövning i borgerlig ideologi. Det är en ideologi som betraktar samhällets ramar som en gång för alla givna. Den vänder sig mot förändring. Förhållandet mellan klasserna och därmed också orättvisorna är givna och naturliga. Den kräver underkastelse och anpassning av arbetarbarnen. De som inte accepterar detta slås ut ur systemet. Arbetarbarnen påtvingas en kunskapsmassa som de okritiskt skall acceptera och som framställs som neutral. Finns det en historia som är neutral? Finns det en kultur som är neutral? Finns det över huvud taget en kunskap som är neutral? Ja, men som denna kunskap tillämpas och får en social innebörd är den inte längre neutral. Den kunskapsmassa som arbetarbarnen påtvingas i skolan är ensidigt borgerlig. Arbetarbarnen förvägras i skolan kunskaper om sin klass historia och kultur inkl. dess kamp mot förtryck och utsugning. Var finns arbetarrörelsens historia någonstans på skolschemat? Var beskrivs över huvud taget arbetets roll i historien? När man talar om religion i skolan, skall det vara en självklarhet att också tala om religionens roll i klassförtrycket. När man talar om teknik och uppfinningar, skall det vara självklart att man talar om deras betydelse för det arbetande folket. Utan detta är kunskapen ofullständig och falsk. Arbetarbarnen förvägras också en bildning och uppfostran som är i överensstämmelse med deras egen klass objektiva intressen. De måste tillerkännas rätten till breda och inträngande kunskaper om produktions 1979/80: 526 Ungdomsarbetslösheten och kampen mot denna måste inta en central plats i skolarbetet. Skolan måste ges uppgiften att intensivt bekämpa den multinationella medvetandeindustrins hänsynslösa utnyttjande av arbetarklassens barn och ungdomar. Men detta sker inte. I stället samverkar skolan med de krafter som konsekvent och systematiskt arbetar på att undergräva arbetarbarnens och arbetarungdomens klassidentitet, genom att nedvärdera eller förneka deras kunskaper och erfarenheter och drilla dem i borgerliga framgångsmyter och göra klart att anpassning är villkoret för överlevnad. Slutligen utsätts arbetarbarnen för en sortering, som t. o. m. förvandlats till en självsortering genom anpassningen till kunskapskrav, betygssystem samt kurs- och linjeval. Redan tidigt står det klart vilka elever som skall lyckas i skolsystemet. De som lyckas är de som klarar sig i betygsjakten och kommer att gå på gymnasieskolans teoretiska linjer och senare bedriva högskolestudier. De som misslyckas får söka sig en mer praktisk inriktning på sin skolgång eller slås ut. Denna åtskillnad mellan manuellt och intellektuellt arbete präglar hela det borgerliga samhället och dess klassförtryck. Förnekandet av det produktiva arbetets betydelse och den motsvarande förhöjningen av det intellektuella arbetet utgör en betydande del av kärnan i den borgerliga ideologin. Arbetet och med det menar vi det produktiva arbetet som skapar grundvalen för samhället måste inta en central plats i skolans undervisning. Vi delar inte uppfattningen att arbetslivsorientering skall utgöra ett särskilt ämne på skolschemat. Vi anser i stället att arbetslivet och dess villkor skall finnas med i samtliga ämnen. Det skall bilda utgångspunkten för undervisningen, på samma sätt som det bildar utgångspunkten för samhällets existens. Vi vänder oss mot uppdelningen i manuellt och intellektuellt arbete, liksom dess återspegling i skolan genom uppdelningen i vad man felaktigt kallar teoretiska och praktiska studier. Denna uppdelning strider mot arbetarklassens intresse och är endast ägnad att minska de arbetandes kunskap om och makt över produktionen. När man talar om värvning av teori och praktik, menar man i allmänhet inte något mer än att eleverna skall skifta arbetsplatser då och då, bl. a. för att undvika skoltrötthet. Vi menar någonting mer. Teorin är den del av undervisningen som ger sambanden mellan och förklaringarna till de erfarenheter och det kunskapsstoff som eleverna samlat. Praktiken är när denna teori prövas i verkligheten och när nya erfarenheter vinns och nya kunskaper samlas. Praktik är således inte bara ett visst antal pryoveckor ute på olika industriarbetsplatser utan kan ofta vara förlagd till skolan eller andra samhälleliga institutioner, beroende 1979/80: 526 av vad eleven studerar. Skolan anklagas ofta för att vara alltför teoretisk eller alltför abstrakt. Detta är en felaktig anklagelse. Problemet är det motsatta. Skolan är alltför litet teoretisk. Den består i alltför stor utsträckning av inlärning av osammanhängande stoff som aldrig blir förklarat. Därmed blir det också obegripligt och meningslöst. Vi måste alltså kräva av skolan att den ger eleverna en teori, ett instrument, som gör det möjligt för dem att förstå verkligheten. Sammantaget med kravet på att arbetet och dess historia och villkor skall stå i centrum i undervisningen innebär det en teori som förklarar verkligheten utifrån arbetarklassens synpunkt. För att stärka denna inriktning måste arbetarrörelsen, främst genom LO och TCO, ges en betydelsefull roll i undervisningen. Undersökning efter undersökning har, inte minst , dokumenterat orättvisorna på bildningens och uppfostrans område. De kvarstår i trots de genomförda reformerna. Den bostadsoch sysselsättningspolitik som har förts har lett till uppkomsten av stora ekonomiska och sociala skillnader mellan och inom kommuner. Dessa återverkar även på bildning och uppfostran. Några uppgifter ur en omfattande undersökning om särbehandling inom kan belysa detta. I tabellen nedan jämförs två olika typer av skolklasser. Uppgifterna gäller i första hand lågstadieundervisningen. Den ena gruppen av skolklasser domineras av elever, vilka med undersökningens språk kommer från socialgrupperna I och II. Andelen arbetarbarn i dessa klasser, som i undersökningen kallas högstatusklasser, är liten. Den andra gruppen av skolklasser, som kallas lågstatusklasser, domineras av arbetarbarn. De utgör där av eleverna. Klasser med hög omflyttning av elever Medelbetyg i svenska i årskurs 3 Medelbetyg i matematik i årskurs 3 Det anmärkningsvärda är inte bara att eleverna i de klasser som dominars av arbetarbarn har sämre skolprestationer enligt skolans sätt att bedöma detta. Det viktiga är att dessa lägre skolprestationer är kopplade till en skolvardag som ser helt annorlunda ut än i de s. k. högstatusklassema. Lärarnas undervisningserfarenhet är mindre. Lärarbyten är vanliga, och elevomflyttningen är stor. I 20 av de 32 undersökta skolklas 1979/80: 526 serna, som dominerades av arbetarbarn, registrerades en hög grad av omflyttning under lågstadiet. Skolsvårigheter registrerades i flera av de undersökta klasserna. Men av de elever i högstatusklasser som hade svårigheter i svenska fick någon form av specialundervisning. Motsvarande siffra för lågstatusklasserna visar att av eleverna där fick sådan hjälp. I flera andra undersökningar har resultat av den typ som redovisats ovan bekräftats. I den s. k. miljöinventeringen i framkom klara skillnader mellan kommunerna. Så har t. ex. barn i vissa kommuner tillgång till mellan 15 och 17 böcker per elev i skolbiblioteket, medan i andra kommuner motsvarande siffra är 5 till 7 böcker. I vissa kommuner är alla lågstadielärare behöriga. I åter andra kommuner är upp till en fjärdedel av lärama ej behöriga. Läromedelskostnaderna per elev varierar kraftigt mellan kommunerna i . I en departementspromemoria redovisas läromedelskostnaderna i 20 olika kommuner. Kostnaderna per elev varierade . På högstadiet förekom variationer . Motsvarande siffror för lågstadiet var 123 resp. . Också dessa siffror understryker att den obligatoriska och för alla gemensamma undervisningen bedrivs under väsentligt skilda materiella förhållanden mellan olika kommuner. De orättvisor som vi här har påvisat är oacceptabla. Men de är också av en sådan art att det borde vara möjligt t. o. m. för en borgerlig regering att råda bot på dem. I stället för att i abstrakta ordalag tala om normer som borde införas, så inför normer, skapa ekonomiska förutsättningar, som garanterar arbetarbarnen samma materiella villkor i den obligatoriska skolan som övriga barn har. Den helt övervägande delen av de läromedel som används i skolan, i , gymnasiet och högskolan, framställs, marknadsförs och distribueras i privat regi. Läromedelsproduktionen har expanderat mycket kraftigt och styrs till övervägande del av privata vinstintressen. Samhällets andel motsvarar av marknaden. Fem koncerner svarade för av den totala försäljningen , och den största koncernen, , svarar för . Det framstår som allt viktigare att studera läromedlen, deras roll och funktion sett från olika synpunkter. Läromedlen har en utomordentligt styrande roll på undervisningen, inte minst när det gäller undervisningens innehåll. Det är regering och riksdag som fastställer de utbildningspolitiska målen, men som det nu är så är det till stor del de privata läromedelsföre 1979/80: 526 tagen som svarar för tolkningen av dessa mål och som också styr undervisningen. Priserna på läromedel har ökat lavinartat . Kommunerna köper läromedel för närmare 800 milj. kr. Vinsterna på försäljningen är goda. ökade års sin vinst . I SPK:s utredning om läromedel kan man läsa följande: Den hittillsvarande utvecklingen på läromedelsområdet har lett till att läromedlen kommit att i allt högre grad påverka undervisningen i skolorna. Läroplanernas uttalade önskan om att lärare och elever själva skall medverka vid undervisningsplaneringen har delvis fått stå tillbaka för producenternas strävan att som svar på skolans efterfrågan erbjuda ett läromedel som är så arbetsbesparande som möjligt för läraren och så heltäckande som möjligt för eleven. Läroplanerna ger en stor frihet för lärare och elever att planera undervisningen efter bl. a. sina egna intressen. Läromedlens utveckling har emellertid oftast fått en motsatt effekt. Enligt flera bedömare, bl. a. på SÖ, styr läromedlen undervisningen i en betydligt större omfattning än vad som är önskvärt samt passiviserar lärare och elever. De skäl som anförts mot ett förstatligande av läromedlen nämligen att man vill ha konkurrens finns . Både priskonkurrensen och produktionskonlcurrensen är satta ur spel. Det framstår som allt nödvändigare att hela läromedelsmarknaden förstatligas så att samhället får en demokratisk kontroll över läromedelsmarknaden. Först då blir det möjligt att garantera en läromedelsproduktion som svarar mot i demokratisk ordning fastställda mål för bildning och uppfostransverksamhet, och först då kan lärares och elevers krav på bra läromedel garanteras. Det förekommer f. n. en viss samhällelig kontroll av läromedlen genom den s. k. läromedelsnämnden och genom den registrering som sker av de läromedel som används i skolan. Men den direkta granskningen av läromedlen är inskränkt till vissa ämnen som bedöms vara särskilt politiskt känsliga, t. ex samhällskunskap. är det rimligt att tänka sig att gemensamma läromedel används över hela landet avseende de centrala och för alla gemensamma kunskaps- och färdighetsmålen. Trots förespeglingar om motsatsen är den bildnings- och uppfostransverksamhet som samhället bedriver från demokratisk synpunkt djupt orättfärdig. Vi har i den här motionen visat att utformningen av innehållet i inte svarar mot arbetarklassens intressen. Klasssamhällets orättvisor döljs bakom fraser om neutralitet och objektivitet. 1979/80: 526 Den demokratiska rätten till allsidig och vetenskapligt grundad bildning och uppfostran, som svarar mot den egna klassens behov, uppfylls inte för arbetarklassen. hör det ofta till s. k. god ton i stora kretsar att behandla frågor om uppfostran och bildning som om dessa stod över eller utanför politiken. Så är det inte, och det har vi också visat i motionen. F. n. förs en diskussion om att ge kommunerna ett större inflytande över den offentliga utbildningen. I demokratins namn talas det om decentralisering, lokalt beslutsfattande och om att skolans personal, eleverna och föräldrarna skall få ett större inflytande över skolans vardag. Men vilka klassintressen företräder skolans personal? Vilka klassintressen företräder föräldrar och elever? Vilka föräldrar har råd och möjlighet att delta i skolarbetet? Vilka klassintressen kan man vänta sig får de mest välformulerade företrädarna? Vi känner svaren på dessa frågor och vet att när politiska frågor dras bort från det offentliga ljuset, så gynnar det borgarklassens intressen. Därför måste en demokratisering på skolans område innebära en politisering av frågorna. De måste dras ut från ämbetsrummen, lärarrummen och klassrummen och bli underkastade behandling i politiskt valda organ, som tillförsäkrar sig ett större inflytande över bildning och uppfostran än vad som är fallet. Vpk har i annat sammanhang förordat politiskt direktvalda kommundelsråd för att bredda och fördjupa den kommunala demokratin. Sådana kommundelsråd skulle inom kommundelen kunna ansvara för vissa av de uppgifter som i allmänhet faller på skolstyrelsen. Detta innebär inte ett avvisande av den anställda personalens eller elevernas rättigheter. Men det är en markering av att de politiska frågorna inte får blandas ihop med de fackliga. Det är också en markering och ett avståndstagande från det allt vanligare förhållandet att hänskjuta ärenden från den politiskt utsedda församlingen till olika tjänstemän. Den s. k. delegationsrätten har i många fall inneburit att allt färre ärenden behandlas av den styrelse eller nämnd som har att handlägga frågorna. Åtgärder som anpassad studiegång, användning av olika former av specialundervisning, fördelning av elever på olika lärare och skolklasser osv. utnyttjas inte sällan som instrument i sortering och diskriminering av barn ur arbetarklassen och den närstående skikt. I kommunen och kommundelen måste en viktig politisk uppgift vara just kontrollen av hur de bildande och uppfostrande uppgifterna utförs. Det vidgade kommunala inflytandet får emellertid inte innebära en förstärkning av de skillnader mellan kommuner som vi konstaterat finns . I stället måste en av de viktigaste uppgifterna vara att hävda rätten till en enhetlig bildning och uppfostran. När det har sagts att kommuner bör få vidgade möjligheter till variationer i läroplanen, som t. o. m. kan innebära att olika centrala moment kan undervisas i olika årskurser i skilda kommuner, så avvisar vi detta bestämt. 1979/80: 526 tioner drabbar i första hand arbetarklassens barn. Det är de som tillsammans med sina föräldrar ofta tvingas flytta inom kommunen och mellan kommuner. Vpk har tidigare hävdat att måste överta flera av de uppgifter som ligger på . Utformningen av läroplanen för och för gymnasieskolan är exempel på sådana frågor. Utvärderingen och uppföljningen av verksamheten i skolorna kan inte heller, enligt vår uppfattning, falla på det ämbetsverk som har att verkställa besluten. Denna nödvändiga utvärdering och uppföljning bör också ske under direkt politisk kontroll. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att uttalar a) att helt bör sekulariseras och religionskunskap avskaffas som särskilt ämne, b) att momentet skola arbetsliv bör införas på kursplanen som huvudmoment inom de olika ämnena på alla stadier och att arbetslivsorientering därvid bör avskaffas som särskilt ämne, c) att åtgärder måste vidtas för att utjämna de materiella villkoren för undervisning och hemställer hos regeringen om förslag härom, 2. att beslutar uttala att betygen helt skall avskaffas inom , 3. att hos regeringen hemställer om åtgärder för överförande av läromedelsproduktionen i samhällelig ägo, 4. att hos regeringen hemställer om att en särskild, parlamentariskt sammansatt utredning tillsätts, med uppdrag att föreslå åtgärder för att förstärka det demokratiska inflytandet över innehåll i enlighet med vad som anförs i motionen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) INGA (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) HANS (vpk) i