mot · G302584 · 1980-01-21 00:00:00 — av m. fl. om kollektivhus och andra kollektiva boendeformer Under en lång rad år har privatiseringen i boendet ökat. Det är en ökning som kommit smygande. Närbutiker har lagts ned och ersatts av stora livsmedelshallar i ett centrum på långt avstånd. De små arbetsplatserna har försvunnit och samlats i arbetsområden eller i stadskärnan. När de källarlösa husen blev vanliga försvann en rad utrymmen som brukade användas för olika ändamål, för hobbylokaler, cykelverkstäder, skomakare och liknande. Hobby- och närlokalerna placerades i stället i skolan, om de alls byggdes. Skolorna blev också större och kom på längre avstånd från bostäderna. som många verksamheter försvunnit från bostadsområdet, så har andra flyttats in i själva lägenheten. Matkällare, källare- och vindsförråd, tvättstugor, ja, t. o. m. trapphusen har blivit ersatta med privata svalskåp, privata tvättmaskiner och privata entréer. Resultatet har blivit att miljön kring bostaden, vare sig det handlar om en villa, ett radhus eller en lägenhet i ett flerbostadshus, har blivit helt utarmad på andra verksamheter än parkeringsplatser för bilar och lekplatser för små barn. Utarmningen, för det är verkligen en utarmning det handlar om, förstärks av att bostadsområdena blivit större och att funktionsuppdelningen blivit alltmer genomförd i hela samhället. Det allvarligaste är inte att verksamheter och utrymmen försvunnit utan att det inte finns några människor kvar i bostadsområdenas gemensamma miljöer. T. o. m. fastighetsskötseln har samordnats och specialiserats. Det finns några anledningar att mötas, att se varandra, att kanske lära känna varandra och diskutera och lösa gemensamma problem. Människor blir i stället hänvisade till sin egen bostad. Privatiseringen har haft ett starkt stöd i reklam och marknadsföring, och det finns stora ekonomiska intressen bakom. Ur kapitalägarnas synvinkel är det exempelvis bättre med många småhushåll som alla måste ha var sin tvättmaskin (av låg kvalitet) än att de går samman och köper några, men hållbara, maskiner. Privatiseringen gör inte bara människor till beroende konsumenter, utan den får också en rad andra följder. Barn växer upp i små hushåll, ofta utan syskon och utan andra vuxna att ha som kontakt och förebild än sina föräldrar och de personer de möter i dagis och skolan. De får inga fungerande modeller för samarbete över familjegränser, för hur människor umgås och löser konflikter i närmiljön. Gamla människor har inte möjlighet att få stöd och hjälp med enkla vardagsproblem av sina grannar och blir i stället beroende av hjälp från kommunen långt innan det skulle behöva vara nödvändigt. Många familjer, främst barnfamiljer, måste ägna mycket tid åt att klara av det dagliga hushållsarbetet och andra vardagsproblem. Det är lätt att tro att problemen är privata och svårt att se att det finns tydliga orsaker i samhället runt omkring - om man aldrig får möjlighet att diskutera och jämföra med andra människor och hur de har det. Det här är något som ännu så länge främst drabbar kvinnorna, som fortfarande tar hand om större delen av hushållsarbetet. Enligt utredningen arbete av jämställdhetskommittén arbetar de flesta förvärvsarbetande kvinnorna, i familjer där båda heltidsarbetar, mer än i hushållet. Ju fler barn, desto mer arbete lägger som regel kvinnan ner på hemmet. Det finns också exempel på familjer där båda heltidsarbetar, där kvinnor arbetar eller mer i hushållet. I denna undersökning redovisas också att männen deltar mycket litet i hushållsarbetet. Privatiseringen förstärks av att hushållen blivit allt mindre. De flesta består bara av en eller två personer. Många människor tvingas också att flytta för att hitta ett arbete och få bostad, och det bidrar till att minska gemenskapen. Det tar att bygga upp nya kontakter, och det kräver att man över huvud taget möter sina grannar. har många människor insett att den privata bostaden inte är tillräcklig utan att det också måste finnas möjlighet till gemenskap och samarbete i bostadsområdet. Det är fortfarande så att över hälften av alla människor tillbringar huvuddelen av sin tid i bostadsområdet eller i dess närhet - barn, ungdomar, arbetslösa, deltidsarbetande, pensionärer. Men det finns inga alternativ till den helt dominerande boendeformen - den privata bostaden utan gemensamma utrymmen. Många försöker ändå att hitta lösningar - genom att flytta ihop i storfamiljer i bostäder som är dåligt anpassade för deras behov, genom att bilda matlag för att regelbundet kunna hålla kontakt, genom att kämpa för kollektivhus i olika former osv. Det är nödvändigt att dessa grupper får ett starkt stöd för att kunna genomföra sina idéer. Bostadssektorn och byggnadsindustrin är inte intresserade av att pröva idéer som ifrågasätter de nuvarande formerna för hur bostäder produceras, säljs och förvaltas. Just nu är bostaden en vara, som produceras med vinst och där betoningen ligger på byggskedet, på produktionens villkor och inte på det långa bruksskedet. De som skall bo har nästan inget inflytande på hur bostäderna skall utformas och mycket små möjligheter att verka för förändringar under användningen. Därför måste samhället satsa på ett brett experimentbyggande, där de boende gemensamt får det största inflytandet. Experimentbyggandet av nya former av bostäder med både privata och gemensamma utrymmen måste genomföras i varje kommun. Utan förebilder i verkligheten, utan exempel och alternativ, har människor svårt att diskutera och kräva något annat än det som bostadsmarknaden erbjuder dem. Intressanta exempel finns i bl. a. i form av bofellesskab och områden planerade i samverkan med dem som sedan flyttade in. I finns det också några intressanta initiativ, bl. a. Göteborgshems ombyggnad av ett femvåningshus i , Stångåstadens kollektivhus Stolplyckan i och Väsbyhems satsning på flerfamiljsvillor i . planerar också tre kollektivhus kombinerade med pensionärshotell. Forsknings- och utvecklingsarbete pågår dessutom kring bostäder för storfamiljer i och kring små kollektivhus i . För att olika kollektiva boendeformer skall kunna skapas och fungera behövs det förändringar i finansieringsvillkor och i lagstiftningen så att bl. a. boendeinflytandet och rätten till de gemensamma lokalerna säkras. Målet måste vara en bred variation av olika boendeformer i varje stadsdel - som lägenheter för storfamiljer, bogemenskaper som bygger på samarbete kring vardagssysslor och kollektivhus med service för sådana som behöver och önskar detta. En satsning på ett omfattande kollektivhusbyggande har många fördelar. Det kan medverka till att bryta anonymiteten i boendet och öka gemenskapen. Kollektiva boendeformer bidrar också till att minska slöseriet med energi och andra resurser, genom att lokaler och utrustning utnyttjas bättre. Kollektiva boendeformer gör det möjligt för gamla och handikappade att få hjälp och stöd där de bor och främjar på så sätt en integrering. Kollektiva boendeformer gör också att människor kan samverka kring hushållsarbetet och på så sätt minska belastningen, särskilt på kvinnorna. Kollektiva boendeformer är också ett sätt att skapa förutsättningar för en fungerande demokrati, där de boende gemensamt beslutar om sina egna angelägenheter och löser sina vardagsproblem. Med stöd av det anförda hemställs 1. att hos regeringen anhåller om att ett program för vidareutveckling av redan befintliga flerfamiljshusområden till mer kollektiva boendeformer utarbetas, 2. att under anslaget B 15. Byggnadsforskning (bilaga 16) anvisar ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt belopp för att utveckla kollektivhusen och andra kollektiva boendeformer, 3. att uttalar att statliga lån bör utgå till utrustning och inventarier i kollektivhus, 4. att hos regeringen begär att de samhällsekonomiska och sociala konsekvenserna av ett ökat småhusbyggande utreds. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk)