mot · G3022010 · 1980-04-23 00:00:00 — med anledning av proposition 1979/80:159 med förslag till lag om ändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel, m. m. I propositionen 1979/80:159 angående förslag till lag om ändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel föreslås bl. a. att utlåningsreglering skall kunna tillämpas på finansbolag. Utlåningsregleringen föreslås i första hand avse krediter för konsumtionsändamål. Regleringen kan härigenom användas som ett medel att påverka såväl kreditvolymen som kreditfördelningen. Till finansbolag räknas i förevarande sammanhang även företag vars finansieringsverksamhet avser finansiering endast i samband med avsättning av tjänster som erbjuds eller varor som framställs eller säljs av annat företag i samma koncern eller med annat nära samband, om medel för finansieringsverksamheten anskaffas från allmänheten och nettovärdet av tillgångarna i verksamheten uppgår till minst 10 milj. kr. För bilbranschens del innebär detta att merparten av de till billeverantörerna anknutna finansbolagen kommer att omfattas av kreditregleringen. För bilhandeln gäller emellertid en reglering av betalningsvillkoren vid yrkesmässig försäljning av personbilar samt mindre lastbilar och bussar. Regleringen gäller kontantinsatsens storlek och kredittidens längd. Bestämmelser härom har upptagits i förordningen (1959:575) med föreskrifter om vissa betalningsvillkor vid yrkesmässig försäljning av bilar (omtryckt 1976:63). Förordningens bestämmelser om betalningsvillkor jämte vissa därtill anknytande regler skall enligt 3 § i förordningen inte äga tillämpning, om säljaren har biträtt en av regeringen godkänd överenskommelse, enligt vilken det åligger honom att iaktta motsvarande regler om kontantinsats och kredittid. Sådana överenskommelser har gällt . Den senast gällande överenskommelsen, den s. k. avbetalningsöverenskommelsen, ingicks mellan kommerskollegium och () . Genom överenskommelsen åtog sig MRF att från bilhandlarna infordra förbindelser att de skulle iaktta överenskommelsen. MRF har emellertid sagt upp överenskommelsen till att upphöra . Någon ny överenskommelse har därefter inte träffats. De genom förordningen meddelade föreskrifterna grundas på ett av lämnat bemyndigande i lag (1975:90) att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid yrkesmässig försäljning av bilar. Regleringen var vid sin tillkomst motiverad av konjunkturpolitiska skäl. Andelen avbetalningsköp inom bilhandeln torde vid tillkomsten ha uppgått 1 1979/80. Därefter har frekvensen avbetalningsköp sjunkit och uppgår f. n. till . Avbetalningsköpen avser till övervägande del begagnade bilar. Utvecklingen inom bilhandeln tyder på att försäljningen av personbilar numera stabiliserat sig på en väsentligt lägre nivå än . Någon ökning av den rullande personbilsparken har inte skett , och prognosen för försäljningen av nya personbilar motsvarar beräknad utskrotning. Mycket tyder således på att personbilismens tillväxtperiod i är förbi. Det allmänna ekonomiska läget i förening med betydande pris- och skattehöjningar torde verksamt ha bidragit härtill. Härtill kommer en begynnande osäkerhet hos allmänheten i vad avser kommande utveckling på energiområdet. Offentlig reglering av såväl kontantinsats som kredittid vid avbetalningsköp och andra kreditköp finns endast vid yrkesmässig försäljning av bilar. I konsumentkreditlagen (1978:598), som trädde i kraft , finns dock dels en huvudregel om att kontantinsats skall tas ut vid kreditköp i enlighet med god sed på marknaden, dels en bestämmelse om att kontantinsatsen skall motsvara av varans kontantpris, om inte särskilda förhållanden föranleder annat. Generellt gällande bestämmelser om längsta kredittid saknas däremot. Andelen avbetalningsköp inom bilhandeln har minskat till förmån för andra finansieringsformer, t. ex. sparlån och M-lån, där nämnda förordning om betalningsvillkor inte är tillämplig. Förordningen äger inte heller tillämpning på urhyrning av bilar; ett förhållande som torde ha lett till att framför allt s. k. leasing av bilar ökat . Det anförda ger vid handen att regleringen av betalningsvillkoren knappast kan sägas vara konkurrensneutral eller att den erbjuder ett tillräckligt hinder mot ett kringgående av densamma. Starka skäl talar för att ett konjunkturpolitiskt instrument av förevarande slag bör verka generellt utan diskriminerande inslag. För de ekonomiskt svaga grupperna i samhället torde regleringen innebära betydande svårigheter att anskaffa personbil av godtagbar standard. Fördelningspolitiska aspekter talar i stället för att underlätta för dessa grupper att förvärva personbil på rimliga villkor. En lättnad härutinnan får även den följden att trafiksäkerhetsstandarden höjs. Till detta kommer att en kontinuerlig förnyelse av den rullande bilparken sannolikt kommer att bidra till att samhällets krav på bättre avgasrening och andra miljöförbättrande åtgärder kan få en snabbare genomslagskraft. Frågor rörande bilen och bilismens villkor har livligt debatterats i massmedia och i andra sammanhang . I debatten har från flera håll bl. a. understrukits bilens stora betydelse i samhället och att den därvid utgör ett oundgängligt fortskaffningsmedel för breda befolkningsgrupper som t. ex. är i behov av den för resor till och från arbetet. Bilen kan därför i allmänhet inte sägas representera s. k. lyxkonsumtion. gäller andra varaktiga kapitalvaror som t. ex. fritidsbåtar gör sig nu antydda nyttighetssynpunkter inte gälla.tde med samma styrka som beträffande bilar. Fritidsbåtar utnyttjas t. ex. i allmänhet endast för rekreation. Någon reglering av kreditvillkoren vid köp av fritidsbåt finns inte, trots att en sådan representerar ett väl så stort värde som en bil. Marknadsföringen beträffande fritidsbåtar ger ofta vid handen att säljarna erbjuder kredittider som kan uppgå till . Genom det nu framlagda förslaget till reglering av finansbolagens verksamhet kommer samhället att erhålla ett kreditpolitiskt instrument med generell verkan. Regleringen kommer härigenom att bli konkurrensneutral med avseende på olika varor och kreditformer. I tider då samhället önskar hålla tillbaka den privata konsumtionen kan således föranstalta om utlåningsreglering för konsumtionsändamål. kan regeringen genom ändringar i bilkreditförordningen besluta om skärpningar av betalningsvillkoren vid yrkesmässig försäljning av bilar. Samhället kommer härigenom att förfoga över två styrmedel - som har samma syfte - då det gäller krediter för förvärv av bilar. Det är uppenbart att en sådan ordning är ägnad att inge betänkligheter från olika synpunkter. Övervägande skäl talar i stället för att endast en typ av reglering bör få förekomma, nämligen den som föreslås i propositionen, och att den extrareglering som bilkreditförordningen innebär avskaffas. Mot bakgrund av det ovan anförda hemställs att upphäver lagen (1975:90) med bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid yrkesmässig försäljning av bilar i den mån samma effekt kan uppnås genom den föreslagna regleringen av finansbolagens verksamhet. () () 1* 1979180.