mot · G3021655 · 1980-01-25 00:00:00 — av om laboratoriediagnostik vid alkoholism Alkoholmissbruket är vårt största sociala problem. En realistisk uppskattning är att uppemot 300 000 personer lider av allvarligare alkoholproblem. Antalet människor som drabbas av alkoholskador torde vara i ökande. Särskilt oroande är alkoholkonsumtionen bland ungdom, där alkoholdebuten sker vid allt lägre ålder. Ett alkoholmissbruk som grundläggs i tidig ålder innebär att den drabbade riskerar att aldrig förmå anpassa sig till en normal tillvaro. En rad uppgifter tyder på att alkoholmissbrukama utgör en ökande andel av patienterna inom sjukvården. En väsentlig förklaring härtill är att alkoholkonsumtionen i det närmaste fördubblats . Genom forskningen har konstaterats att det finns ett klart samband mellan den totala alkoholkonsumtionen och alkoholskadornas omfattning. Därför är en grundläggande utgångspunkt för alkoholpolitiken den av antagna målsättningen att begränsa den totala alkoholkonsumtionen så att alkoholmissbruket trängs tillbaka och alkoholskadorna därmed motverkas. De förebyggande insatserna måste tillmätas avgörande betydelse för våra möjligheter att motverka alkoholskador. För detta har antagit viktiga förslag där tonvikten är lagd på åtgärder bland ungdomar. Möjligheterna att genom olika attitydpåverkande insatser förebygga missbruk är emellertid begränsade. Många människor nås inte av informationen eller fäster ingen vikt vid den utan tror sig kunna kontrollera sina alkoholvanor. Alkoholmissbruk framkallar många sjukliga förändringar i kroppen, men inom sjukvården har ofta alkoholdiagnostiken skett utifrån psykiatriska och sociala kriterier. Inom socialvården sker diagnostiken nästan uteslutande utifrån sociala kriterier. har det dock utvecklats objektiva kriterier inom sjukvården, och vissa resultat tyder på att man genom laboratoriediagnostik kan bedöma en alkoholmisbrukares status på ett helt annat sätt . Laboratoriediagnostik har använts i såväl utredningar av patientens aktuella status som vid uppföljning och kontroll av patienterna. Genom att informera patienterna om resultaten har motivationen ökat för att avstå eller minska den egna konsumtionen av alkohol. De prover som mest använts för att medelst kemiska metoder spåra alkoholism har varit serum-etanol, s. k. serumenzymer (ASAT, ALAT, gamma-GT), alfalipoproteiner (HDL) och pancreasisoamylas. prover är serum-etanol specifikt för alkoholkonsumtion, medan leverenzymerna är ett uttryck för leverpåverkan och ej specifika för alkoholkonsumtion. Pancreasisoamylasförändringar speglar sjukdomar eller påverkan på bukspottskörteln. Hos män har av alla bukspottskörtelinflammationer visat sig orsakade av alkohol. Alfalipoproteinet speglar förändringar i blodet av fetterna. Det är givetvis nödvändigt att de laboratoriediagnostiska proverna får en kvalificerad medicinsk bedömning. Falska resultat, dvs. reultat som beror på andra orsaker än överkonsumtion av alkohol, måste noggrant utredas i varje enskilt fall. Som exempel kan nämnas att i ett stickprov, taget från en normalpopulation med förhöjda värden, hade av de förhöjda värdena andra orsaker än alkoholkonsumtion. Vid har man använt laboratoriediagnostik i samband med alkoholism. (För närmare dokumentation finns bl. a. skrifter av professor i och bitr. överläkare vid alkoholkliniken, .) Laboratoriediagnostik för att spåra alkoholism bör, om forskningsresultaten visar sig hålla vid allsidiga utvärderingar, kunna bli ett verksamt medel i arbetet på att motverka alkoholskador. Det är dock viktigt att provtagningen vid en mer rutinmässig användning inriktas på adekvata situationer och kategorier. Typiska exempel på sådana situationer är sjukhusens akutmottagningar, där sjukdoms- och skadefallen ofta kan härledas ur alkoholmissbruk, men där behandlingen enbart inriktas på den akuta situationen eller det skadade organet. Inom den sjukdomsförebyggande verksamheten skulle laboratoriediagnostik kunna inriktas på särskilda risk- och yrkesgrupper. För att mer regelbundet använda laboratoriediagnostik vid alkoholism måste etiska, humanitära och integritetsmässiga aspekter noga övervägas. Provtagningen måste bygga på frivillighet och ske i för patienten acceptabla former. En självklar förutsättning för att laboratoriediagnostiska prov skall kunna användas i större omfattning är att det finns tillräckligt med välutbildad personal som kan följa upp provtagningsresultaten med lämplig behandling. Enligt min uppfattning visar de hittillsvarande resultaten från bl. a. , där man använt sig av laboratoriediagnostik för att spåra alkoholism, att metodiken kan visa sig värdefull som ett medel att komma till rätta med alkoholskadornas ökande omfattning. En utredning bör därför tillsättas för att utvärdera de laboratoriediagnostiska metoderna samt för att redovisa konkreta modeller för hur man inom sjukvården medelst provtagningar kan spåra och sedan med vårdinsatser effektivare motverka alkoholskador. Utredningen bör också belysa de etiska, humanitära och integritetsmässiga aspekterna och redovisa vilket ytterligare forskningsstöd som kan vara nödvändigt. personal- och utbildningsbehovet för att följa upp laboratoriediagnostiska provtagningar med lämpliga vårdinsatser belysas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning rörande laboratoriediagnostik vid alkoholism i enlighet med motionens riktlinjer.