mot · G3022018 · 1980-04-24 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1979/80:165 om vissa varvsfrågor, m. m. I propositionen 1979/80:165 föreslås ett totalt medelstillskott till på drygt 2 500 milj. kr., varav 1 450 milj. kr. avsätts för avveckling av verksamheten vid varv och Öresundsvarvet. Tillskotten uppgår till totalt 3 200 milj. kr. exkl. beräknat infriande av ca 2 800 milj. kr. Den nu framlagda propositionen innebär förhoppningsvis att det sista steget nu tas när det gäller direkta subventioner av varvsnäringen. Problemen med omstruktureringen av varvsindustrin har under så gott som inneburit en samhällsekonomisk resursförbrukning som inte bara saknar motstycke i nominella tal utan också mer eller mindre direkt förhindrat tillkomsten av en framåtsyftande näringspolitik för att stärka den internationella konkurrenskraften hos svensk industri och bidra till ökad industriproduktion. Den negativa kostnadsutvecklingen för industrin under framför allt 19741975 och den djupa internationella lågkonjunkturen under 1976-1978 innebar stora påfrestningar på det svenska näringslivet. Detta medförde att stora krav ställdes på statsmakterna att genom direkta insatser mildra konsekvenserna för företag och anställda. Främst drabbades företag och branscher med vikande marknadsandelar. Ca tre fjärdedelar av det statliga stödet till näringslivet har gått till tillbakagående sektorer och då i synnerhet till skeppsbyggnad. Någon entydig siffra torde svårligen kunna presenteras, men att en summa i storleksordningen förbrukats förnekas inte av initierade bedömare. Mot bakgrund av vad som skett och med tanke på vad som av staten måste slutföras när det gäller svensk varvsnäring finns anledning att beklaga att processen tillåtits dra ut på sätt som skett. Vi konstaterar således i likhet med näringsutskottet (NU 1978/79:47 s. 15) att bl. a. införandet av den s. k. anställningsgarantin i praktiken har fördröjt nödvändiga nedskärningar i motsvarande mån. En viktig och beklaglig konsekvens av hela den utdragna processen är att miljardbelopp bundits i regioner med ett efter svenska mått väldifferentierat näringsliv och en hög sysselsättningsgrad. Dessa satsningar har inneburit att en felaktig näringsstruktur i dessa orter bevarats, som de verkligt utsatta delarna av landet undandragits möjligheter att få tillräckligt stöd. Enligt vår uppfattning är det klart otillfredsställande att, på det sätt som skett och fortfarande hävdas t. ex. från socialdemokratiskt håll, isolera varvsfrågan från närings-, regional- och sysselsättningspolitiken i stort. i ett bredare perspektiv faller det sig naturligt att värdera effekterna på de lokala arbetsmarknaderna av ingreppen i varvsnäringen mot bakgrund av den situation med hög arbetslöshet, vikande befolkningsunderlag och sviktande näringsliv som föreligger i så gott som hela inland. För kommunerna och för de människor som bor där torde miljardrullningen i varvsregionerna närmast upplevas som ett hån. har statens insatser i allt väsentligt handlat om beredskapsarbeten och erbjudande av flyttningsstöd. I många bygder har avvecklingen gått så långt att tillgång till grundläggande samhällsfunktioner kan erhållas endast med stora uppoffringar av den enskilde. Den politiska debatt som blossat upp kring regeringens varvsproposition visar på ett ganska avslöjande sätt hur lätt stora orter och stora företag har att i utsatta lägen göra sin röst hörd. Att sysselsättningsmässigt lika betydelsefulla småföretag på mindre orter tvingas till nedläggning på grund av förhållandevis obetydliga förluster uppmärksammas oftast mycket litet. Vi vill således understryka det faktum att samtliga storvarv - inkl. Öresundsvarvet - ligger i tätbefolkade områden med goda pendlingsmöjligheter. I samtliga dessa regioner har arbetsmarknadsläget förbättrats då senast beslutade i varvsfrågan och då de aktuella sysselsättningsminskningarna av länsstyrelserna mer än väl ansågs bli uppvägda av ett ökat sysselsättningsbehov inom servicenäringarna. Vi konstaterar också att företag från aktivt söker arbetskraft i . som vi delar regeringens uppfattning om behovet av särskilda insatser i konstaterar vi också att bristen på arbetskraft f. n. är besvärande för industrin inom vad som kan betecknas som acceptabelt pendlingsavstånd. Lika väl som en mängd småkommuner i och andra delar av landet tvingas förlita sig på nettopendling som alternativ till snabb befolkningsminskning borde det vara rimligt att i acceptera att åtminstone en del av de sysselsättningsproblem som uppstår kan lösas på samma sätt. Betydande belopp har avsatts för regionala initiativ i . Vi finner det naturligt att såväl den regionala utvecklingsfonden som det för ändamålet bildade koncentrerar sina insatser till Landskronaregionen. I den mån detta inte nu är fallet bör det kunna krävas av ansvariga politiker att se till att dessa organ aktivt bidrar till såväl nyföretagande som utveckling vid befintliga företag i . Beträffande den föreslagna möjligheten att låta Landskronakommunen ingå i stödområde har vi inget att invända. För att möjliggöra en avveckling utan onödig tidsfördröjning kan detta vara ett ytterligare medel. Vi förutsätter härvid dels att ett ev. medgivande av regeringen inte kommer att avse vid varje beslutstillfälle, dels att regionalpolitisk! stöd i förekommande fall utgår enligt villkoren för stödområde 1. 1 kombination med arbetsmarknadspolitiska åtgärder för att stimulera i första hand yrkesmässig rörlighet bör de angivna åtgärderna möjliggöra en avveckling av Öresundsvarvet som är acceptabel från såväl samhällsekonomisk som regionalpolitisk och social synpunkt. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att i anledning av propositionen 1979/80:165 ansluter sig till de i motionen redovisade allmänna principerna för samhällets närings- och regionalpolitiska stöd. () () BORJE HORNLUND (c) () () () () () () () () () ()