mot · G302287 · 1980-01-16 00:00:00 — om elevers ansvar för arbete i skolan Tonåren är den tid då man söker sin roll i vuxenvärlden. Perioden präglas av uppbrott och nyorientering. Det är naivt att tro att den någonsin skulle kunna bli helt problemfri. Övergången till de vuxnas värld har skett mycket olika i skilda kulturer. Mycket tyder på att vi i vårt samhälle inte har lyckats särskilt bra med former för övergången. En del tonåringar har det besvärligt i det moderna samhället. Oron i skolan bekräftar det liksom uppgifter om växande problem med ungdomsalkoholism, vandalisering och kriminalitet. Ungdomar har drabbats av de omställningsproblem som samhällets snabba omstrukturering fört med sig. Bristen på vuxenkontakter, som upplevs givande, är ofta stor hos tonåringarna. Bristen på möjligheter att få en helhetsbild av samhällslivet har försvårats av specialisering och separering av arbetsliv, boende och fritid. Ungdomarna söker en meningsfull roll i samhället. Men förutsättningarna för detta sökande har förändrats kraftigt jämfört med den situation som rådde . Inträdet på arbetsmarknaden sker nu än då. En annan skillnad som har betydelse är att den biologiska mognaden kommer tidigare, som samhället blivit mer komplicerat. I dagens samhälle är det uteslutet att en 13-åring skulle klara sig på egen hand. De ungdomar som söker en meningsfull uppgift i vårt samhälle är kanske dömda att söka förgäves. Har vi egentligen några meningsfulla roller för tonåringarna förutom att de skall förbereda sig för vuxenlivet? Det är väl i och för sig en nog så meningsfull uppgift - men den är onyttig medan den pågår. Åtminstone upplevs den så. Gör mer själv i skolan Erfarenheterna visar att de som den obligatoriska skolan varar för en del är att vara bunden i utbildningssystemet. Många börja vantrivas kraftigt redan i sjunde eller åttonde klass. Några känner ett tryck att fortsätta i gymnasieskolan efter nian men upptäcker att skoltröttheten tar överhand. Studieavbrotten är många i gymnasieskolan. I högstadium gör vi allt för att så många som möjligt skall gå sina , men i de mest besvärliga fallen har skolmyndigheterna fått lov att medge förkortad studiegång, förlängd pryo eller någon annan "lösning för att de skoltrötta skall slippa gå till den förhatliga skolan. Varför, anser en del, skall man tvinga ungdomar att gå kvar i skolan? Därför att man vet att ungdomar som kommer ut på arbetsmarknaden med otillräcklig utbildning står sig sämre än de som har avslutat sin skolgång. Mot det står i sin tur att få tror att det kan komma något gott ur att tvinga någon gå kvar i skolan. Den lösning som allt fler pekat på är ökade kontakter mellan skolan och arbetslivet. Det långsiktiga idealet är en varvad utbildning, där perioden av studier och arbete bryter av varandra. Det ligger mycket i ett sådant system. Man är på rätt väg när man med olika åtgärder (pryo, yo, varvad utbildning) försöker breda kontakterna mellan skolan och arbetslivet. Det vore också intressant att på ett antal skolor experimentera med radikalt ökat ansvar från elevernas sida för sysslor som utförs av anställd personal: t. ex. matlagning, städning, skötsel av skolbibliotek tillsammans med skolpersonal. Detta ligger helt i SIA-reformens anda och bör åtminstone delvis kunna utföras för särskilda aktiviteter som SIA-reformen ger. Man bör också gå in på nya områden: låta eleverna sköta odling av trädgårdsväxter i en köksträdgård, ge ut en skoltidning på orten, bedriva närradiosändningar etc. Syftet skulle vara flerfaldigt: dels blir skoltiden mer produktiv, för man får bokstavligt talat inte allt serverat, dels är arbetssättet laborativt - man får alltså arbeta praktiskt och tillämpa det man lär sig i teorin; dels lär man sig sådant som man behöver kunna (exempelvis laga mat). En självaktivitetsskola av detta slag skulle också ha betydelse från jämställdhetssynpunkt. Fortfrande är det så att många pojkar inte kan laga sin mat när de lämnar skolan, och undervisningen i hemkunskap förmår inte ändra på det - tiden är för knapp. Det finns också en del göromål (byta proppar, för att ta ett exempel ur könsrollsdebatten) som många flickor inte annars skulle lära sig. Att få ett ökat ansvar, att få ett bättre grepp om produktionens alla led innebär också en större respekt för tingen, för arbetet och människorna i den egna omgivningen. Att veta att man kan ta ansvar för sig själv och för andra är en bra start för vuxenlivet. att anhåller att regeringen utreder möjligheterna för en försöksverksamhet för elever i att ta ett radikalt ökat ansvar för det arbete som utförs inom skolans ram såsom skisserats i motionen.