mot · G3021120 · 1980-01-25 00:00:00 — Motion 1979/80:1120 av m. fl. om åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten Den ekonomiska brottsligheten vållar samhället allvarliga skador. Många enskilda drabbas av ekonomiska och sociala skadeverkningar. Det allmänna - och därmed ytterst medborgarna - lider stora ekonomiska förluster, inte minst genom skattebrotten. Lika allvarliga är de indirekta skador som den ekonomiska brottsligheten för med sig genom att bryta ned solidariteten i samhället. Samhällsanda och laglydnad undermineras. Därför måste den ekonomiska brottsligheten i alla dess former angripas med kraft. Genom undersökningar som gjorts på olika håll har vi nu en ganska god bild av olika typer av ekonomisk brottslighet. Till stor del utgörs dessa av grova bedrägerier, grova skattebedrägerier och annan grov brottslighet, som till sin art inte skiljer sig från grova egendomsbrott i allmänhet. Det generellt kännetecknande för ekonomisk brottslighet förutom att den till stor del riktar sig mot allmänna intressen - är att den är så komplicerad och svårutredd. Därför är också omfattningen av den ekonomiska brottsligheten fortfarande i stort sett okänd. De flesta bedömare är dock ense om att den ekonomiska brottsligheten, främst i form av skattebrott, rör värden om åtskilliga miljarder kronor, och somliga vill snarare räkna i . Vi har tidigare i motioner från socialdemokratiskt håll beskrivit den ekonomiska brottsligheten och gett exempel på en del av de förfaranden som tillämpas (se exempelvis motionen 1978/79:850). Vi har också pekat på sambandet mellan ekonomisk brottslighet och organiserad brottslighet. Kännetecknande för den ekonomiska brottsligheten är som förut antytts framför allt att den är svårupptäckt och svårutredd. I regel kommer brottsutredning inte till stånd förrän stora skador redan har inträffat. Det är därför nödvändigt att kraftfulla insatser görs inte bara för att uppdaga utan i första hand för att förebygga ekonomisk brottslighet. Enligt vår uppfattning måste ekonomisk verksamhet organiseras och kontrolleras så, att förutsättningarna för och möjligheterna att bereda sig genom ohederliga och skadliga metoder försvåras. För att uppnå detta krävs åtgärder på bred front från statsmakternas sida. En stor del av den ekonomiska brottsligheten riktar sig mot det allmänna. Det är naturligt att riskerna för ekonomisk brottslighet är störst i fråga om skatter och allmänna avgifter, eftersom det allmänna - i motsats till vad som är typiskt vid affärer mellan enskilda personer och mellan företag - inte kan kontrollera varje enskild transaktion. Det är framför allt inom skattesektorn sorn åtgärder mot ekonomisk brottslighet bör sättas in för att förebygga att brott kommer till stånd eller åtminstone på ett tidigt stadium avslöja pågående brott. Det utvecklas ständigt nya metoder att kringgå skattelagstiftningen. I samma takt som genom punktlagstiftning fyller igen luckor i skattelagarna dyker det upp nya metoder att fly undan skatt. Det är därför naturligt att man efterlyst en s. k. generalklausul mot skatteflykt. Sådana klausuler förekommer i flera västeuropeiska länder. Det förslag till lag mot skatteflykt som regeringen 1979 överlämnade till lagrådet för granskning har inte getts en sådan utformning att lagstiftningen blir något effektivt instrument mot skatteflykt. Vi kräver därför att regeringen lägger fram förslag till en effektiv generalklausul mot skatteflykt. Denna fråga behandlas närmare i en särskild motion. Även med en effektiv generalklausul finns det behov av punktlagstiftning mot skatteflykt. Vidare krävs en fortlöpande granskning av civillagstiftningen från skatterättsliga synpunkter. För att anpassa lagstiftningen till utvecklingen och tidigt möta missbruk med punktlagstiftning behövs en noggrann bevakning av den skatteplanering som ständigt pågår inom näringslivet och på andra håll. De gransknings- och bevakningsuppgifter som här antytts bör ankomma på en särskild myndighet, en skatteflyktskommission. Förslag härom tas upp i vår allmänna skattemotion. Erfarenheterna visar att ekonomisk brottslighet ofta har avslöjats genom taxeringsrevision och annan skattekontroll. Det är nödvändigt att skattemyndigheterna utvecklar alltmer förfinade metoder för att finna indikationer som ger anledning till misstanke om skattebrott och motiverar kontrollinsatser. Det är också nödvändigt att skattemyndigheterna ges ökade resurser för uppdagande av skattebrott. Verksamheten bör i första hand riktas mot områden, där stora möjligheter till skattefusk finns. Också denna fråga behandlas närmare i den allmänna skattemotionen. En metod för att på ett tidigt stadium avslöja skattebrott kan vara ökad användning av ADB för att sammanställa olika slags uppgifter. Självfallet begränsar hänsynen till personlig integritet denna möjlighet, men såvitt angår näringsverksamhet väger detta intresse mindre tungt. Vidare döljs under talet om personlig integritet ibland ett intresse att försvaga samhällets möjligheter att genomföra den beskattning som lagstiftat om. Det är nödvändigt att godta samarbete och informationsutbyte mellan olika myndigheter som ett medel för att förebygga och avslöja skattebrott. Vi vill i det sammanhanget hänvisa till motionen 1979/80:95 av () m. fl. med anledning av propositionen 1979/80:2 med förslag till sekretesslag m. m. Valutakontrollen är otillfredställande. Möjligheterna är för stora både att genom löpande betalningar föra valuta ur landet för icke godtagna ändamål och att via utländska bolag låta tillgångar som rätteligen hade bort tas hem stanna i utlandet. I beskattningssammanhang har liknande frågor tagits upp till behandling både i utlandsgrupp och inom brottsförebyggande rådet. De har också behandlats av skatteutskottet (SkU 1978/ 79:2), som i anledning av en socialdemokratisk motion i ämnet understrukit att samhället måste med kraft ingripa mot skatteundandragande i alla former. Kontrollåtgärder måste emellertid sättas in också av de valutavårdande myndigheterna. måste i likhet med kartlägga utlandstransaktioner, som syftar till att uppnå icke avsedda förmåner, och utveckla lämpliga kontrollmetoder. Riksbanksfullmäktige måste se till att erforderliga resurser ställs till förfogande för genomförande av behövliga kontrollåtgärder. Det bör ankomma på den utredning som ser över valutaregleringen att föreslå de ändringar som kan behövas i valutalagstiftningen för att möjliggöra en mer effektiv bekämpning av den ekonomiska brottsligheten. Utredningens direktiv är i detta hänseende otillräckliga. Näringslivet har i allt högre grad tagit i anspråk lån och bidrag från staten. Det är självfallet angeläget att dessa medel kommer till användning på bästa sätt och inte missbrukas. För att kontrollera detta bör staten kunna uppställa som villkor för lån eller bidrag att den får all erforderlig insyn i det understödda företagets verksamhet, om statens insatser är av den storleksordning att en sådan kontroll är motiverad. I vissa fall bör staten utse styrelseledamot och/eller revisor-för företaget. Det bör övervägas om inte aktiebolagslagstiftningen bör ändras för att sådan styrelseledamot eller revisor skall kunna tillsättas utan att bolagsstämma behöver hållas. I ett vidare perspektiv bör utredas om inte företagsrevisorer generellt bör utses av opartiska organ och inrikta sig på en mera allmän bedömning av företagets verksamhet i form av utvidgad förvaltningsrevision. I det sammanhanget bör också övervägas möjligheten att kräva obligatorisk redovisning av revisorerna om hur företaget fullgör sina förpliktelser mot det allmänna. En sanktion mot ekonomisk brottslighet som äger rum under täckmantel av juridiska personer är att den brottslige åläggs personligt skadeståndsansvar. Uppdagas brottsligt förfarande, inträder sådant skadeståndsansvar enligt allmänna rättsgrundsatser. För att förebygga risker för skador bör emellertid rörelse över huvud taget inte få bedrivas utan personligt ansvar, om inte den juridiska personen har ett tillräckligt eget kapital. Det är mot bakgrund härav ytterst allvarligt att den borgerliga riksdagsmajoriteten har fördröjt avskaffandet av femtusenkronorsbolagen. Erfarenheterna visar att ekonomisk brottslighet ofta kommer till stånd med hjälp av s. k. vilande bolag som aktiveras. Uppenbarligen är en förutsättning för att bolag skall kunna hållas vilande för sådana syften att inte ett större kapital behöver bindas i dem. I vissa situationer framstår den begränsning av ansvaret för skuld som följer med användandet av juridiska personer som illa motiverad. betalar seriösa företag sina dotterbolags skulder, om det behövs. Så sker emellertid . I mindre seriösa sammanhang används den juridiska personens form just som ett instrument för att samla upp skulder och låta dem gå i graven med företaget. Det förtjänar övervägas om inte lagstiftningen om juridiska personer bör ändras så att i vissa särpräglade undantagssituationer fysisk eller juridisk person, som har ett bestämmande inflytande i en annan juridisk person, åläggs ett direkt ansvar för dennas skulder. Frågan bör utredas. Åtskillig ekonomisk brottslighet försiggår inom ramen för aktiebolag, som efter avslutad användning försätts i konkurs. Har konkursen skett i form av fattigkonkurs, dvs. när tillgångarna inte täcker konkurskostnaderna, är förutsättningarna stora att undgå upptäckt, eftersom i sådan konkurs skyldighet inte har förelegat att anmäla gäldenärsbrott. Sådan anmälningsskyldighet föreslogs av den socialdemokratiska regeringen i propositionen 1975/76:210. Denna proposition avslogs emellertid av den borgerliga riksdagsmajoriteten . har denna fråga sent omsider bringats till en lösning genom de reformer av konkurslagstiftningen som trätt i kraft . Det återstår att se, om de organisatoriska lösningar som de borgerliga partierna genomdrev i fråga om förvaltningen av de små konkurserna blir tillräckligt effektiva. I budgetpropositionen aviseras en proposition med förslag om konkurskarantän, vilket innebär att en näringsidkare som har gått i konkurs, under vissa förutsättningar, skall kunna förbjudas att bedriva näringsverksamhet efter konkursen. Till denna fråga får vi återkomma när propositionen föreligger. De fackliga organisationerna har möjlighet att genom sin vetorätt enligt medbestämmandelagen hindra företag från att använda entreprenörer, när sådan användning kan antas medföra åsidosättande av lag. Denna möjlighet bör utnyttjas för att hindra att entreprenörer anlitas som åsidosätter sina skyldigheter att betala källskatt och sociala avgifter för de anställda eller vilkas verksamhet huvudsakligen består i olaga arbetsförmedling. De företag som anlitar entreprenörer och som tjänar pengar på att svart arbetskraft används bör göras i sista hand ansvariga för att skatt och sociala avgifter betalas för entreprenörernas anställda. Förslag med bl. a. denna innebörd redovisades i en departementspromemoria (Ds Fi 1976:4). Förslag på grundval av promemorian bör föreläggas . har i ett förslag om konsumentskydd vid bilreparationer föreslagit införande av näringsförbud som sanktion mot uppenbara missförhållanden. Näringsförbudet skulle i det fallet innebära att verkstadsägare och andra i ledande ställning sysselsatta personer kunde meddelas förbud, t. v. eller , att driva fordonsverkstad eller att i ledande befattning vara verksamma i sådan rörelse. Det förtjänar enligt vår mening att övervägas om inte en sanktion av denna typ också skulle vara lämplig vid vissa former av ekonomisk brottslighet. Inom branscher eller näringsgrenar där missbruk regelmässigt förekommer i mera påtaglig omfattning bör - om andra åtgärder bedöms otillräckliga - krav på tillstånd för verksamhetens bedrivande uppställas, dvs. införande av etableringskontroll. När ekonomisk kriminalitet riktas inte mot det allmänna utan mot enskilda personer sker detta ofta inom ramen för en svart lånemarknad, där olika låne- och affärstransaktioner avlöser varandra i en karusell som det efter hand blir omöjligt för offren att överblicka. Här får det allmänna i stor utsträckning inrikta sig på att försöka utreda brotten och bestraffa de skyldiga. I en del fall torde dock bankerna genom att offren även har normala krediter kunna få en inblick i affärer av detta slag och genom polisanmälningar eller på annat sätt kunna bidra till att stoppa lånekarusellen på ett tidigt stadium. Det finns också anledning anta att banker ibland har medverkat till spekulationsaffärer med fastigheter. En bättre samhällelig kontroll över kreditströmmarna bör vara ägnad att motverka ekonomisk brottslighet. Samhällets inflytande i bankerna bör därför ökas. Det behövs också straffskärpningar i fråga om vissa typer av ekonomisk brottslighet. Främst gäller detta om förfaranden som lämnats utan mera kännbara påföljder, trots att de är farliga för anställda eller kringboende som de kan vara mycket lönsamma. Detta gäller exempelvis brott mot arbetarskydds- och miljöskyddslagstiftning. Dessa brott bör i straffvärde jämställas med andra brott som äventyrar människors liv och hälsa. Vid brott av den art som miljöbrotten representerar bör också företaget som sådant kunna åläggas ekonomiska sanktioner i form av företagsböter, beräknade med hänsyn tagen bl. a. till den vinst företaget berett sig genom det brottsliga förfarandet. I budgetpropositionen anför justitieministern att ett remissbehandlat förslag om företagsböter inte utan ytterligare överarbetning kan läggas till grund för några åtgärder samt att frågan f. n. övervägs inom . bör enligt vår mening uttala sig för att en sådan överarbetning görs och att den bedrivs skyndsamt. Även om det är viktigast att förebygga ekonomisk brottslighet, måste självfallet stora ansträngningar göras för att utreda och bestraffa sådan brottslighet, när den är ett faktum. Som förut antytts är detta ofta den enda möjliga insatsen från samhällets sida, när det gäller ekonomisk brottslighet riktad mot enskilda personer. Att utreda ekonomisk brottslighet är emellertid som förut anförts förenat med stora svårigheter. Brottsligheten har ofta hunnit pågå och består till skillnad från annan kriminalitet inte av enskilda handlingar utan av ett ofta finmaskigt nät av olika affärstransaktioner som måste sättas i samband med varandra för att den brottsliga bilden skall framträda. Utredningen och lagföringen av sådan brottslighet måste därför anförtros välutbildade specialister. Ofta är det nödvändigt att anlita även utomstående expertis, framför allt i form av ekonomisk sakkunskap. De enskilda utredningarna binder ofta åklagare och utredningsmän, varför ett förhållandevis stort antal tjänstemän som är inriktade på denna typ av brottslighet måste finnas till hands. Organisationen måste således successivt byggas ut. Det är också angeläget med ett förbättrat samarbete mellan berörda myndigheter, dvs. i första hand polis-, åklagar-, skatte- och kronofogdemyndigheter, och . Som ett första steg är det angeläget att regeringen skyndsamt vidtar åtgärder i enlighet med förslagen i promemorian Samordnad verksamhet mot den ekonomiska och den organiserade brottsligheten (PM av RÅ, RPS, generaltullstyrelsen, RSV och ). På grund av det samband som ofta finns mellan ekonomisk och organiserad brottslighet och inte minst på grund av att utredningssvårigheterna ofta är av likartad karaktär, bör poliser och åklagare, som har till särskild uppgift att utreda den ekonomiska brottsligheten, också kunna sättas in mot organiserad brottslighet av mera traditionellt slag. Om t. ex. häleriverksamhet bekämpas, leder detta till att det blir svårare för dem som stjäl kapitalvarorofta i syfte att finansiera sitt narkotikamissbruk - att få avsättning för det tillgripna. Bekämpande av den organiserade brottsligheten är därför av strategisk betydelse när det gäller att hålla efter brottsligheten i stort. Dessa förhållanden bör beaktas vid utformningen av polisens organisation för insatser mot den ekonomiska och organiserade brottsligheten. Som vi inledningsvis framhållit medför den ekonomiska brottsligheten en allvarlig fara för att samhällssolidariteten undergrävs. Ju längre den får utvecklas ohämmat, desto allvarligare blir riskerna för samhällsmoralen. Ett rättssamhälle kräver att lagarna efterlevs och att de gäller lika för alla. Åtgärder av den art som skisserats i denna motion för att bekämpa den ekonomiska brottsligheten bör normalt komma till stånd genom initiativ från regeringens sida. Med hänsyn till den passivitet som de tidigare borgerliga regeringarna visat när det gäller att reformera lagstiftningen och vidta andra åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten bör dock nu begära att regeringen snabbt vidtar åtgärder på dessa områden. Sammanfattningsvis bör enligt vår mening regeringen vidta följande åtgärder som ett led i bekämpandet av den ekonomiska brottsligheten: Förslag till lagstiftning och organisatoriska insatser på skatteområdet i enlighet med våra förslag i särskilda motioner. Omedelbara förbättringar av valutakontrollen. Ändrade direktiv till kommittén (E 1977:03) med uppdrag att utreda med valutaregleringen sammanhängande spörsmål i syfte att få en effektiv valutakontroll. Organisatoriska insatser och förslag till lagstiftning som innebär en bättre samhällelig insyn och kontroll i företag som får lån eller bidrag från staten. Utredning om företagsrevisorernas ställning och uppgifter. Utredning av frågan om att i vissa fall ålägga fysisk eller juridisk person som har ett bestämmande inflytande i annan juridisk person ett direkt ansvar för dennas skulder. Förslag till lagstiftning på grundval av departementspromemorian (Ds Fi 1976:4) Ansvar för skatt vid entreprenad m. m. som ett led i samhällets åtgärder för att komma till rätta med s. k. grå arbetskraft. Utredning av frågan om att införa näringsförbud som sanktion mot ekonomisk brottslighet även i andra fall än vid konkursmissbruk. Undersökning av förutsättningarna för att införa etableringskontroll i branscher eller näringsgrenar, där skattebrottslighet och annan ekonomisk brottslighet har särskilt stor utbredning. Införa bättre samhällelig kontroll över kreditströmmarna och förstärka samhällets inflytande i bankerna. Förslag till straffskärpningar för bl. a. brott mot arbetarskydds- och miljöskyddslagstiftning. Förslag till lagstiftning om företagsböter som påföljd vid ekonomisk brottslighet. Organisatoriska insatser och förslag till lagstiftning i syfte att intensifiera samarbetet mellan polis-, åklagar-, skatte- och kronofogdemyndigheter, och . Organisatoriska åtgärder för att förstärka polisens insatser mot den ekonomiska och organiserade brottsligheten. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. () () HANS () () () () () () () () () () () () ()