mot · G40271 · 1980-11-06 00:00:00 — Mot denna bakgrund föreslår vi att ordförande, ledamöter, sakkunniga och särskild utredare, vilka fullgör offentligt utredningsuppdrag utan reduktion av lön från huvudarbetsgivaren, ej skall uppbära dagarvode. Dessa ändrade regler bör gälla fr. o. m. och avse såväl då arbetande som därefter tillkallade kommittéer. Besparingen för statsverket kan för helår beräknas till 25 milj. kr. De sammanlagda besparingarna i statlig och konsumtion samt statliga investeringar utgör drygt 900 milj. kr. Som kommer att framgå under avsnittet 8 aktualiserar vi vidare förslag om höjningar av vissa avgifter och taxor m. m. Det gäller bl. a. höjningar av de avgifter som utgår vid försummelse att betala in skatter och arbetsgivaravgift samt skärpta regler för fyllnadsinbetalningar. Vi föreslår vidare att även driften av oljelagringen skall betalas via oljelagringsfonden, att skogsvårdsavgiften skall höjas och en särskild avgift för tillståndsgivning och kontroll av miljöfarlig verksamhet skall införas. Slutligen föreslås att kostnaderna för Tillsammans uppgår dessa intäktsförstärkningar till över 800 milj. kr. Våra förslag om återinförande av äkta-makeprövningen i studiemedelssystemet, vissa ändringar i delpensionsförsäkringen samt vissa minskade anslag under innebär besparingar på ca 75 milj. kr. De sammanlagda besparingarna och intäktsförstärkningarna uppgår således till . Detta räcker för att täcka de högre utgifter vårt alternativ innebär på de punkter där vi motsatt oss regeringens besparingsförslag. Vi vill slutligen erinra om att våra förslag allmänt syftar till att hålla uppe sysselsättningen och aktiviteten i näringslivet, varför behovet av särskilda insatser inom närings- och arbetsmarknadspolitiken blir mindre än vad som blir fallet med regeringens förslag. Detta bör leda till både en begränsning av statsutgifterna och, genom den högre ekonomiska aktiviteten, större skatteinkomster till den offentliga sektorn. 5 Investeringar och framtidssatsningar Arbetet med en långsiktig restaurering av den svenska ekonomin måste komma i gång snart. En fortsatt passivitet gör att problemen ytterligare fördjupas. Det kommer att ta att återskapa balans i ekonomin - och det måste få ta . Men vi måste börja att vända utvecklingen . Om balansbristerna skall kunna avhjälpas utan mycket dramatiska begränsningar av konsumtionen måste den negativa utvecklingen i industrin brytas. Det finns inga tecken som tyder på att vi i det arbetet kan förvänta någon draghjälp utifrån, genom en mer expansiv utveckling i den internationella ekonomin. På kort sikt kommer vi tvärtom att få känna av en betydande försvagning av exportefterfrågan. har den svenska industrins exportorderingång fallit dramatiskt. På litet måste vi räkna med att våra viktigaste handelspartners står fast vid sin mycket återhållsamma ekonomiska politik, som bl. a. innefattar ett godtagande av en fortsatt hög arbetslöshet. Vi har dessutom anledning att vänta oss en fortsatt tilltagande konkurrens från industrier i utpräglade låglöneländer. För att det skall bli möjligt att vända utvecklingen i industrin i positiv riktning, krävs insatser på en rad olika områden: - Det är nödvändigt att skapa förutsättningar för en lönekostnadsulveckling, som inte rusar i väg jämfört med konkurrenternas. Vi vill åstadkomma detta genom en rättvis fördelningspolitik - inte genom ökad arbetslöshet. Skattefrågorna blir därför centrala. Detta diskuteras i andra delar av denna motion. - Industrins investeringar måste lyftas upp på en betydligt högre nivå än . Det räcker inte att skapa utrymme för ökade investeringar. Det krävs också att investeringsverksamhet direkt stimuleras. - Industrins behov av arbetskraft måste tillgodoses. Det är bl. a. mot den bakgrunden utomordentligt viktigt att strukturomvandlingen i industrin kan genomföras i former som är godtagbara från social synpunkt. -1 det korta perspektivet är det nödvändigt att det förs en aktiv konjunkturpolitik. Om den samlade efterfrågan tillåts falla på det sätt som regeringen nu är beredd att acceptera, riskerar vi att i onödan rasera industrikapacitet. Arbetskraft kommer att försvinna från industrin. Det blir knappast möjligt att hålla kvar investeringarna ens vid årets låga nivå. Detta är de centrala utgångspunkterna för det offensiva program som socialdemokraterna vill genomföra. Vi redovisar i det följande förslag till åtgärder inom ett antal olika områden. Alla våra förslag är inriktade på att skapa förutsättningar för en långsiktig utveckling av industrin. En del av förslagen har dessutom till syfte att möta de omedelbara problem som skapas av den förestående konjunktursvackan. -Genom industripolitiska åtgärder för bl. a. kapitalförsörjning, teknikupphandling och annat stöd till konkreta industriprojekt vill vi stimulera en nödvändig expansion inom utvecklingsbara delar av industrin. - För att kortsiktigt skapa förbättrade avsättningsmöjligheter för industrin föreslår vi ett konkret investeringsprogram på trafikområdet. - Genom en ökad satsning på forskning inom det tekniska och naturvetenskapliga området vill vi förstärka grunden för en långsiktig industriell utveckling på nya områden. - Genom konkreta åtgärder för att sätta fart på bostadsbyggandet vill vi ta vara på produktionskapaciteten i byggsektorn och stimulera industriproduktionen. - Energipolitiken har en helt central betydelse när det gäller att komma till rätta med bytesbalansproblemen. Snabba åtgärder för att minska oljeberoende är nödvändiga. Sådana åtgärder kan också utgöra en del i en offensiv satsning på investeringsverksamhet. 5.2 Industripolitiska insatser Överläggningar med näringslivet En central industripolitisk uppgift är nu att samla olika krafter i samhället till en gemensam ansträngning för att ta vara på utvecklingsmöjligheterna i svensk industri. Utgångspunkten för en sådan gemensam ansträngning måste enligt socialdemokratisk uppfattning vara en öppen diskussion mellan samhällsorgan och företag - privata, kooperativa och statliga - med syftet att uppnå konkreta lösningar på uppgiften att snabbt återskapa utvecklingskraften i svensk industri. Från statens sida bör därför tas upp överläggningar med näringslivet om hur de expansionsmöjligheter som finns inom industrin praktiskt skall tas till vara. Diskussionerna bör bl. a. omfatta frågor som rör samverkan mellan statsmakterna och företagen inom ramen för ett utbyggt nordiskt industrisamarbete samt den svenska industrins möjligheter att i ökad utsträckning hämta sina insatsvaror från inhemska leverantörer i stället för att importera. Dessutom bör man se över större tänkbara investeringsprojekt i industrin och förutsättningslöst diskutera villkoren för att olika projekt skall komma till stånd. Möjligheterna till ett nära samarbete mellan staten och enskilda företag bör därvid noga prövas. Av avgörande betydelse för möjligheterna att nå praktiska resultat i dessa överläggningar är att det finns industripolitiska instrument, som kan utnyttjas i samarbetet med näringslivet. Vi skall i det följande redovisa förslag till statliga åtgärder och instrument med syftet att stimulera industriell expansion. Vi vill peka på att flera av de föreslagna instrumenten exempelvis struktur- och utvecklingsfonden och de nationella utvecklingsbolagen - är utformade så att de kan sättas in i samband med just samarbetsprojekt mellan samhälle och företag. Vi har från socialdemokratisk sida i samförstånd med vid upprepade tillfällen krävt att en särskild struktur- och utvecklingsfond skall inrättas. Fondens uppgift skall vara att förbättra företagens försörjning med riskkapital. Den skall också kunna spela en viktig roll i samband med strukturförändringar inom näringslivet, bl. a. som ett instrument för att åstadkomma den expansion på områden med utvecklingsmöjligheter, som är nödvändig om strukturförändringarna skall kunna genomföras på ett socialt rimligt sätt. Vi vill starkt understryka fondens karaktär av instrument för utveckling av svensk industri. Detta speglas också av att vi menar att fonden bör tjäna som finansieringskälla för de särskilda utvecklingssatsningar som vi föreslår senare i denna motion. Det är uppenbart att de här nämnda utvecklingssatsningarna, om de på något avgörande sätt skall kunna stimulera den industriella utvecklingen, måste knytas till en finansieringskälla med mycket betydande resurser och som kan finansiellt engagera sig i produktionsledet och vid upphandlingar. Det bör vara en uppgift för struktur- och utvecklingsfonden att svara för den uppgiften. Det är därvid också nödvändigt att det byggs upp en organiserad samverkan mellan fonden och forskningsarbetet. Endast på det sättet kan forskningsresultaten på ett effektivt sätt föras vidare till praktisk industriell produktion. En viktig uppgift för fonden blir att medverka vid finansieringen av investeringsprojekt, som på grund av sin storlek eller företagsekonomiskt sett höga risknivå är svåra att finansiera och vars genomförande försvåras eller omöjliggörs på grund av brist på riskkapital. Till grund för beslut om engagemang från fondens sida måste ligga en vid, samhällsekonomisk bedömning av det enskilda projektet. Olika former för finansiering från fondens sida bör vara tänkbara. Utöver aktieteckning genom nyemission bör förvärv av konvertibla skuldebrev eller motsvarande kunna vara aktuellt. Härutöver bör även andra former kunna prövas. För att fonden på ett effektivt sätt skall kunna fungera som ett av medlen inom ramen för en aktiv näringspolitik bör i dess styrelse finnas representanter för såväl löntagarna och näringslivets organisationer som statliga myndigheter. Med hänsyn till det starka intresse och ansvar för den näringspolitiska utvecklingen som löntagarorganisationerna har anser vi att de bör tilldelas ett betydande inflytande i fondens styrelse. Fondens verksamhet bör bedrivas i stiftelseform. Det är utomordentligt angeläget - inte minst från konjunkturpolitisk synpunkt - att industrins investeringar snabbt stimuleras. Vi föreslår därför att struktur- och utvecklingsfonden inrättas redan från och därvid tilldelas ett anslag på 1 000 milj. kr. Fonden bör emellertid kunna bevilja krediter utöver denna ram. Därför bör en statlig garanti utfärdas som ger fonden möjlighet att genom egen upplåning öka volymen av sin finansieringsverksamhet. Offentlig teknikupphandling - utvecklingsbolag Den offentliga sektorn utgör en allt viktigare marknad för industrin. Genom att fungera som kompetent beställare av ny teknik kan också den offentliga sektorn stimulera till utveckling av produkter och system, som sedan kan bli intressanta på exportmarknaden. Teknikupphandling synes i själva verket vara ett av de bästa medlen som ett litet land - utan någon stor hemmamarknad - har till sitt förfogande, dels för att främja landets tekniskt avancerade industri och dels för att se till att effektiviteten är hög inom olika samhällssektorer. Exempel som kombinationerna telverket-L M och Vattenfall-Asea visar vad en framgångsrik teknikupphandling kan betyda. Ett av de mest intressanta samhällsområdena med en mycket stor potential för en samordnad teknikupphandling utgör hälso- och sjukvårdssektorn, där landstingen utgör de styrande organen. diskuteras f. n. teknikupphandlingen inom hälso- och sjukvården som ett led i näringspolitiken. Från regeringens sida förefaller däremot intresset vara svalt. krävde vi att fem utvecklingsbolag skulle inrättas inom områdena transportsystem, hjälpmedel inom utbildningsområdet, medicinsk teknik, miljövårdsteknik och energiteknik. På samtliga dessa områden finns angelägna samhällsbehov som behöver tillgodoses. Dessutom kan man förutse en snabb internationell expansion av efterfrågan. ligger långt framme i utvecklingen, och svensk industri har goda förutsättningar att utveckla konkurrenskraftiga lösningar. Vårt förslag innebär att man inom ramen för de fem bolagen skall bygga upp ett samarbete mellan forskare, användare och producenter och genom statliga finansiella insatser stödja utveckling och upphandling av produkter och systemlösningar. Nära kontakter skulle byggas upp mellan bolagen och struktur- och utvecklingsfonden. Den senare skulle kunna svara för viktiga delar av projektfinansieringen. beslöt att samhällsägda utvecklingsbolag inom områdena transportsystem, energiteknik och miljöteknik skulle inrättas. Regeringen har emellertid därefter - vilket är utomordentligt anmärkningsvärt förklarat att man inte avser att fullfölja beslut. Vi vidhåller vår uppfattning att samtliga fem utvecklingsbolag bör komma till stånd. De bör inrättas redan under innevarande budgetår och tillföras ett aktiekapital på vartdera 5 milj. kr. Utvecklingsprojekt av nationell betydelse Den särskilda näringspolitiska delegationen tog i sitt betänkande Vägar till ökad välfärd upp frågan om nationella utvecklingsprojekt. Man pekade på behovet av stora insatser på områdena informationsteknik, mikroelektronik och bioteknik. Starka motiv finns också för särskilda insatser inom områdena kemisk produktion från inhemska råvaror och materialforskning. Vi föreslår att en särskild delegation inrättas med uppgift att leda arbetet med stora utvecklingsprojekt av nationell betydelse. I delegationen bör ingå företrädare för forskningen, stat och kommun samt industrin och de anställda. Uppgiften för denna samlade delegation bör vara att initiera utredningar på olika områden, göra prioriteringar mellan de olika områdena samt att tillsätta ledning och styrelse för de särskilda projektdelegationer som torde erfordras för vart och ett av de områden inom vilka man engagerar sig. En ytterligare uppgift för den övergripande delegationen bör vara att i överläggningar med struktur- och utvecklingsfonden utverka tillräckliga finansiella resurser. Fonden bör kunna bidra med större delen av den nödvändiga finansieringen. Basindustrins inköp av utrustning har svensk industri legat långt framme och varit ledande i utvecklingen av ny och effektivare produktionsutrustning för basindustrierna. Denna utveckling har skett såväl i basindustriföretagen själva som hos fristående utrustningstillverkare. Av avgörande betydelse har självfallet varit det nära utvecklingssamarbete som funnits mellan beställarna och tillverkarna av utrustningen i fråga. Det är ingen överdrift att påstå att basindustrierna i sin utveckling haft en stor fördel av en kvalificerad inhemsk utrustningsindustri. På motsvarande sätt har det varit en förutsättning för utrustningstillverkarnas fortlevnad att man haft en avancerad hemmamarknadsefterfrågan. Detta har såväl stimulerat den tekniska utvecklingen som givit möjligheter att vid export kunna visa på fungerande referensanläggningar. Den svenska basindustrins köp av ny utrustning sker nu i allt högre grad från utländska tillverkare. Detta leder till en utarmning av den svenska utrustningsindustrin. Denna utarmning sker som vi kan förutse mycket omfattande investeringar inom basindustrierna. Självfallet skall basindustrierna köpa bästa möjliga utrustning. Men med en fortsatt oplanerad utveckling förlorar vi för alltid möjligheterna att tillverka denna utrustning i . Vi har i våra branschmotioner pekat på behovet av en ramplanering i basindustrierna. I denna planering skall bl. a. ingå investeringsutvecklingen, vilket skulle ge en utmärkt grund för bedömningar rörande utrustningstillverkarnas utveckling. Det skulle bli möjligt att bedöma bl. a. vilka projekt som kan bli aktuella för svenska tillverkare, vilken samverkan som kan vara fruktbar mellan användare och tillverkare och mellan tillverkarna inbördes samt vilka utvecklingsinsatser som behöver göras. Enligt vår uppfattning bör möjligheterna att styra den svenska basindustrins köp av utrustning till svenska tillverkare tas upp vid överläggningarna mellan statsmakterna och näringslivet. I den mån utvecklingsprojekt därvid aktualiseras bör självfallet struktur- och utvecklingsfonden kunna gå in med finansieringsinsatser. Vi vill i det här sammanhanget kraftigt understryka det angelägna i att man från statsmakternas sida sätter in stora ansträngningar på att utveckla formerna för ett industripolitiskt utnyttjande av teknisk upphandling, inte bara från beställare inom den offentliga sektorn utan också från privata beställare. bör ge regeringen i uppdrag att utarbeta förslag på detta område. Investerings- och utvecklingsprogram för de statliga företagen, m.m. Det behov av en ökad investerings- och utvecklingstakt som vi har i svensk industri måste mötas också inom den statliga företagssektorn. Vi föreslår därför att regeringen ges i uppdrag att inleda överläggningar med de statliga företagen i syfte att utarbeta ett investerings- och utvecklingsprogram . Regeringen bör redovisa resultatet av denna verksamhet för . Därvid bör också förslag om nödvändiga åtgärder för att säkra investeringsprogrammets finansiering läggas fram. Ett annat område, där statsmakterna har uppenbara möjligheter att genom en aktiv upphandlingsverksamhet stimulera produktion och sysselsättning, är gentemot de statliga affärsverkens och myndigheternas egna verkstadsrörelser. Här finns en naturlig och organisatoriskt fast koppling mellan användar- och producentsidan, och förutsättningarna för ett samarbete i produktutvecklingsfrågor är därmed särsklit gynnsamma. Det är viktigt att få i gång det praktiska arbetet för att bättre än ta till vara verkstädernas utvecklingsmöjligheter och långsiktigt säkerställa tryggheten för de anställda. Det är därför angeläget att regeringen redovisar förslag som därefter, eventuellt inledningsvis i form av försöksverksamhet, kan föras ut i praktisk tillämpning. bör göra ett uttalande av denna innebörd. En satsning från samhällets sida på den kollektiva trafiken är enligt vår mening nödvändig såväl av jämlikhetsskäl som med hänsyn till miljö, energisparande och trafiksäkerhet. Inom transportområdet finns stora möjligheter att spara energi. En bilresa kräver i genomsnitt 3,5 gånger så mycket energi som en resa med kollektiva trafikmedel. Den effektivaste åtgärden för energisparande på transportområdet är därför att öka kollektivresandet. Statliga insatser för att främja den kollektiva trafiken kan sättas in med syfte att dels minska underskottet i bytesbalansen genom att minska energiförbrukningen för resor och transporter, dels öka den inhemska industriproduktionen och dels stimulera investeringar i infrastruktur. Vi föreslår att kollektivtrafikberedningen ges ökade resurser för att dels driva en meningsfull försöksverksamhet, dels medverka till att påskynda den tekniska utvecklingen, dels ge direkta bidrag till kommuner för att pröva nya former av trafiklösningar. Vi föreslår att 20 milj. kr. avsätts för sådana insatser för den kollektiva trafiken som vi nu beskrivit. Den borgerliga trepartiregeringen följde inte upp beslut från 1979 att ge SJ ökade resurser för att bygga ut kapaciteten och förbättra servicen. I stället lade regeringen fram ett bantat investeringsprogram för SJ i Detta program som sedan beslutades av innebär att SJ:s ställning har underminerats. Den ökade efterfrågan på järnvägsresor till följd av bl. a. lågprissatsningen leder till en kraftig förslitning av SJ:s rullande materiel. Det är av största vikt att den ökade efterfrågan som det trafikpolitiska beslutet och energisituationen förväntas innebära möts med tillräckliga investeringar. I sparplanen erkänner nu kommunikationsministern att investeringarna Där anges att SJ:s investeringar är av stor betydelse för möjligheten att förbättra SJ:s ekonomi. En förutsättning för att SJ skall kunna rationalisera sin verksamhet sägs vara att SJ tilldelas tillräckligt med investeringsmedel. Kommunikationsministern delar därför SJ:s uppfattning att investeringarna bör öka i reala termer. Det är enligt vår mening tillfredsställande att regeringen nu binder sig för en ökning av SJ:s investeringar i reala termer. Vi anser dock att det behövs en särskild insats utöver vad som förutskickas i propositionen. Investeringar hos SJ innebär dels en förbättrad infrastruktur, som i sig är en förutsättning för en stark industrisektor, dels direkt expansion för den tillverkande industrin. I dagens konjunkturpolitiska läge innebär ökade investeringar i rullande materiel m. m. ett välkommet produktionstillskott för de företag som tillverkar lok, vagnar och säkerhetsanordningar, såsom fjärrblockering och automatiskt tågstopp. Mot den bakgrunden föreslår vi att - lokparken förnyas vad gäller både dieselelektriska lok och ellok, -person- och godsvagnsparken förnyas, - den fortsatta utvecklingen av lastbärare påskyndas för att åstadkomma en bättre samordning av transportarbetet och kombinationstransporter, - införandet av ATC (automatiskt tågstopp) påskyndas, - installation av kommunikationsradio påskyndas. Samtliga dessa investeringar ger en bättre driftekonomi hos SJ genom att möjliggöra en bättre tågföring inte minst inom godstrafiken. För investeringar i ATC och kommunikationsradio anser vi en ökning med 15 milj. kr. för helår vara realistiskt. Vi beräknar 70 milj. kr. för en utökad anskaffning av RC-lok och 20 milj. kr. för anskaffning av ellok. Möjligheterna till denna utökade tillverkning är goda. Förnyelserna av person- och godsvagnsparken bör i stor utsträckning kunna ske genom beställningar hos svenska industrier. Därvid bör också en del av den överkapacitet som finns inom varvsindustrin kunna utnyttjas för denna typ av alternativ produktion. Varv har t. ex. tidigare varit en av SJ:s vagnleverantörer. Sammantaget föreslår vi en investering på 100 milj. kr. i vagnar, varav huvuddelen bör avse godsvagnar. Totalt innebär våra förslag en investering på helårsbasis om 205 milj. kr. utöver SJ:s långsiktiga investeringsprogram. För innevarande budgetår bör anvisas 100 milj. kr. utöver tidigare anvisade anslag. Regeringen aviserar en besparing i den statliga färjeverksamheten på 15 milj. kr., eller av de totala driftkostnaderna för denna verksamhet. har fått i uppdrag att redovisa hur en sådan besparing skall kunna ske genom indragning av färjor, minskat uppehållande, avgiftsbeläggning eller överföring till privata vägsamfälligheter. Fördem som bor i glesbygd skulle detta innebära försämringar, som vi inte kan godta. Vi kan inte heller acceptera en avgiftsbeläggning eller privatisering i enlighet med . Om man vill minska driftkostnaderna utan att försämra servicen för de bygder där färjeförbindelser finns bör man enligt vår mening gå till väga på ett helt annat sätt. Som vi tidigare anfört bör man i dagens konjunkturpolitiska läge vidta åtgärder för att bl. a. stimulera investeringar i infrastruktur. Vi förordar därför i stället för indragningar av färjeförbindelser att vissa färjleder ersätts med broar. Delvis kan broarna utföras i stål, vilket leder till beställningar inom stål- och varvsindustrin. I första hand bör sådana broar byggas som har mycket god samhällsekonomisk lönsamhet. Det gäller bl. a. följande färjeleder: Brosunden-Rosendala (R-län), (O-län), Liljedal-Ed (S-län), Ekhammar-Björsund (D-län), (O-län) och Strömsholmen-Bjursund (H-län). Medel bör anvisas för broar till en total byggkostnad av 50 milj. kr. Den har sedan sin tillkomst spelat en mycket betydelsefull roll för att öka tillgången på riskvilligt kapital på den svenska kapitalmarknaden. Som vi tidigare påpekat är det angeläget att, som ett led i en politik för att öka industriinvesteringarna, vidta åtgärder för att förbättra företagens soliditet. I vår partimotion om näringspolitiken krävde vi från socialdemokratisk sida att omgående skulle få ett rejält medelstillskott för att långsiktigt kunna planera sin verksamhet. Vi föreslog att ytterligare 1 000 milj. kr. skulle överföras till dess förvaltning. Den borgerliga majoriteten motsatte sig då förslaget. Regeringen aviserar nu ett visst medelstillskott till . Vi upprepar vårt tidigare krav. Vi begärde också att skulle avvisa förslaget om restriktioner beträffande fjärde AP-fondens engagemang i enskilda företag. Vår begäran avslogs av .