mot · G3021027 · 1980-01-24 00:00:00 — Mot bakgrund av det sagda föreslår vi, i avvaktan på de förslag som skogsadministrativa utredningen kan komma att ställa angående skogsvårdsstyrelsernas personella resurser, att antalet offentliga förrättningsdagar ökas med ca för /81. I skogsvårdslagen finns särskilda regler för skyddsskogar och svårföryngrade skogar. Enligt 19 § skogsvårdslagen krävs nu endast tillstånd för slutavverkning och den därmed jämställda s. k. fjällskogsblädningen. De skogar det här är fråga om finns i mycket känsliga områden. Det förhållandet att gallring skall vara ändamålsenlig utesluter inte att insatta åtgärder kan bli felaktiga. En felaktigt utförd gallring i svårföryngrade områden i närheten av barrskogsgränsen kan få mycket svåra konsekvenser för beståndets fortsatta utveckling. På öar och andra områden, som är utsatta för vind, kan en utförd utglesning av beståndet medföra att träden blåser ner. I områden med risk för sand- eller jordflykt kan en felaktigt utförd röjning få förödande konsekvenser. Även om skogsvårdslagen föreskriver att åtgärderna skall vara ändamålsenliga för skogens utveckling, så hjälper det föga om skadan genom okunnighet eller vårdslöshet redan uppkommit. Vi föreslår därför att 19 § skogsvårds 1979/80: 1027 lagen ändras så att det för all avverkning i skyddsskogar och svårföryngrade skogar krävs tillstånd av skogsvårdsstyrelse. Från socialdemokratins sida har vi tidigare anfört att vi anser det motiverat att finansiera produktionsbefrämjande åtgärder inom skogsbruket med avgiftsmedel. Samma synsätt låg också till grund för finansieringen av det tillfälliga bidraget till skogsgallring som beslutade om . I överensstämmelse härmed föreslår vi nu att ytterligare åtgärder, utöver regeringens i budgetpropositionen redovisade förslag, genomförs och finansieras genom en höjning av skogsvårdsavgiften . Denna höjning skall träda i kraft fr. o. m. och ger ett ytterligare tillskott till statskassan med ca 100 milj. kr. begär i sin anslagsframställning att antalet förrättningsdagar i skogsvårdsstyrelsernas offentliga verksamhet skall ökas. Vi har tidigare i denna motion förordat att antalet förrättningsdagar ökas med 12 000 till 77 000. Vårt förslag innebär att 14,8 milj. kr. av medel som inflyter i form av skogsvårdsavgifter tillförs för fördelning på skogsvårdsstyrelserna för en ökning av antalet förrättningsdagar med sammanlagt . Bidrag till skogsvård m. m. Regeringen har föreslagit att sammanlagt 120 milj. kr. skall användas för olika skogsvårdande åtgärder enligt i propositionen redovisad fördelning. har med hänvisning till bl. a. eftersläpningen av röjning och återväxtåtgärder förordat att anslaget till särskilda skogsvårdsåtgärder inom det skogliga stödområdet höjs med 81 milj. kr. ser det vidare som mycket angeläget, inte minst från regionalpolitisk synpunkt, att så sker. Om anslaget höjs i enlighet med äskande beräknas sysselsättningseffekterna till ca 225 000 dagsverken. Vi anser det ytterst angeläget som ett led i vår strävan att öka skogsproduktionen att effektiva skogsvårdsåtgärder sätts in. Markens produktionsförmåga måste tillvaratas. Någon ytterligare eftersläpning med minskad tillväxt och fördyrade återväxtkostnader som följd får inte tilllåtas uppstå, ökningen av anslaget erfordras därför främst för att möjliggöra bidragsgivning till fullständiga återväxtåtgärder efter all slutavverkning inom det skogliga stödområdet. Till detta kommer nödvändigheten att skaffa arbetstillfällen till norra . Inte minst den stora 1979/80: 1027 ungdomsarbetslösheten gör detta nödvändigt. Vi föreslår därför, med instämmande i äskande, att totalt 150 milj. kr. anvisas till särskilda skogsvårdsåtgärder inom det skogliga stödområdet. Det är 65 milj. kr. mer än enligt regeringens förslag. I enlighet med vad vi tidigare anfört anser vi att skogsvårdsåtgärder i första hand skall finansieras med avgiftsmedel. beräknar att översiktliga skogsinventeringar skall utföras på ca 800 000 ha. I sin anslagsframställning har anfört att det är mest rationellt att upprätta skogsbruksplan för varje fastighet med den översiktliga skogsinventeringen. I enlighet med vad vi tidigare anfört i motionen om behovet av skogsbruksplaner föreslår vi, med instämmande i äskande, att totalt 18,5 milj. kr. anvisas för översiktliga skogsinventeringar och att totalt 5,25 milj. kr. anvisas till statsbidrag för fastighetsvisa skogsbruksplaner. Det är 8,5 milj. kr. resp. 3,75 milj. kr. mer än enligt regeringens förslag. Våra förslag innebär att av de medel som flyter in i form av skogsvårdsavgifter tillförs 77,25 milj. kr., att användas i enlighet med vad som ovan anförts som bidrag till skogsvård m. m. En fråga som fått allt större aktualitet är vilka effekter som en ökad eldning med skogsråvara får för skogsindustrins virkesförsörjning. Detta har utretts och redovisats av statens industriverk och (SIND PM 1980: 2). I rapporten konstateras att vedens energivärde nu är så högt att betalningsförmågan för ved som eldas är högre än för ved som kokas till massa. Även om man kan förvänta sig en viss anpassning av massapriserna, så anses den ökade efterfrågan på bränsle pressa upp massavedspriserna. Enligt utredningen ger detta en allvarlig försämring av massaindustrins konkurrensläge, vilket bidrar till nedläggningen inom branschen. Utredningen anser sålunda att det finns betydande risker för en konflikt om råvaran mellan skogsindustrin och värmeproducenterna. Mot denna bakgrund anser man att det är angeläget att finna former för samhället att kontrollera/styra utvecklingen av värmeproduktion med träråvara. Den väg som utredningen förordar är att tillkomsten av eldningsanläggningar med en viss minimiförbrukning av vedråvara skall prövas enligt 136 a § byggnadslagen. F. n. prövas all nyanläggning och utbyggnad av sågverk, skiv- och massafabriker samt pappersbruk enligt denna paragraf. De båda myndigheterna föreslår att denna prövning skall ske till dess situationen inom området närmare har klarlagts och bättre underbyggda 1979/80: 1027 bedömningar kan göras. Enligt vår mening är det nödvändigt att en sådan prövning införs. Regeringen bör förelägga förslag till detta. Den långsiktiga avvägningen mellan olika användningar av vedråvara måste vara en central fråga i det handlingsprogram för skogsindustrin som vi kommer att begära i det följande. Den långsiktiga utvecklingen inom svensk skogsindustri har debatterats livligt . Att branschen står inför krav på en fortsatt strukturell omvandling synes alla parter vara eniga om. Dessa krav återfinns inom samtliga delbranscher: massa- och pappersindustrin, sågverksindustrin samt skivindustrin. Det finns också en stor samstämmighet i bedömningen av de grundläggande dragen i den önskade utvecklingen. Det gäller kraven på en långsiktig balans mellan råvarutillgång och industrikapacitet, bättre råvaruutnyttjande samt en höjning av den internationellt sett låga förädlingsgraden i skogsindustrin. Vi har redan i inledningen framhållit att de fackliga organisationerna och socialdemokraterna har en gemensam positiv syn på skogsindustrins utvecklingsmöjligheter. Vi vill här än en gång understryka detta. För att dessa möjligheter skall kunna utnyttjas på bästa sätt kommer dock att krävas stora ansträngningar från alla parter. Det kommer att krävas offensiva satsningar på expansiva produktområden. Omfattande insatser måste göras inom forskning och utveckling av ny processteknik och nya produkter. Ökade ansträngningar är nödvändiga för att vi skall kunna bevara vår ställning på de traditionella marknaderna som vi vinner nya avsättningsområden. Sammantaget kommer detta att medföra mycket stora kapitalbehov. Det kräver också en bättre samordning mellan företagen. Det råder också en bred enighet om att vidareutvecklingen och strukturomvandlingen inom skogsindustrin kommer att bli påfrestande i sysselsättningshänseende. Ett stort antal människor, kommuner och hela regioner kommer att beröras. Stora ansträngningar måste göras av både statsmakterna och företagen för att där så erfordras skapa ny sysselsättning. För socialdemokratin och för de anställda och deras organisationer har det stått klart att utvecklingen inom skogsindustrin inte kan tillåtas ske helt på de enskilda företagens villkor. De stora förändringar som det är fråga om berör hela samhället och kan därför inte få avgöras av en mycket begränsad ägarkrets. Liksom i andra tunga industribranscher måste samhället, de anställda och företagen gemensamt planera för den framtida utvecklingen. Detta betyder ingen detaljplanering i de enskilda företagen. Denna planering, som i och för sig lämnar 1979/80: 1027 mycket övrigt att önska i en hel del av de berörda företagen, skall även i fortsättningen ske ute i företagen men med ett ökat inflytande för de anställda. Däremot måste det ske en ökad samordning och samverkan rörande de stora, övergripande besluten, t. ex. vad avser nedläggningar/kapacitetsinskränkningar, kapacitetshöjande investeringar och förändringar i produktionsinriktningen. Härigenom ges också möjlighet till en nödvändig planering av sysselsättningsutvecklingen och virkesförsörjningen. Att avvisa behovet av en sådan ramplanering är att förneka det mycket starka beroende som råder mellan de enskilda företagen och produktionsenheterna i hela verksamhetskedjan från råvaruförsörjningen till den internationella marknadsföringen. Det innebär en fortsatt okontrollerad utveckling i en bransch som är av avgörande betydelse för våra möjligheter att nå balans i vår utrikeshandel. Det betyder också att man nonchalerar de anställdas berättigade krav på trygghet i sysselsättningen och kommunernas behov av tidig information om kommande förändringar. Från socialdemokratisk sida har vi gång på gång krävt att regeringen skall ta initiativ till en sådan samordnad planering inom skogsindustrin. Motsvarande krav har framförts från de fackliga organisationerna. Våra krav har regelbundet avvisats av den borgerliga riksdagsmajoriteten. Detta som man i olika omgångar beviljat stora belopp för att kortsiktigt klara den ansträngda ekonomiska situationen för olika enskilda företag. Ett återkommande motiv för att avvisa en bättre branschplanering har varit att man först skulle invänta resultatet av det utredningsarbete rörande skogsindustrin som bedrivits inom industridepartementet. Detta arbete startades av den socialdemokratiska regeringen redan för . Avsikten var att utredningsresultaten skulle ligga till grund för ett samlat näringspolitiskt program för hela skogsnäringen. Denna ambition övertogs av uttalanden att döma av den borgerliga trepartiregeringen. Att så var fallet framhölls bl. a. av nuvarande industriministern i en debatt i . föreligger slutresultatet av industridepartementets utredningsarbete. Det är därför möjligt att utarbeta det handlingsprogram som krävts från fackligt och socialdemokratiskt håll och som den förra trepartiregeringen utlovade. Branschens problem är sådana att detta program måste tas fram snabbt. bör begära att regeringen förelägger förslag till ett sådant program . Det program som i vår kan föreläggas torde inte kunna bli heltäckande. En första redovisning bör därför kunna begränsas till hur planeringsarbetet skall organiseras och genomföras samt hur den planerade utvecklingen skall initieras och styras. Bland de frågor som därvid bör beaktas kan nämnas behovet av ett system för fortlöpande information rörande bl. a. marknadsutvecklingen, planerade strukturföränd 1979/80: 1027 ringar, lönsamhet och kapitalbehov samt råvaruförsörjningen. Det är vidare nödvändigt att statsmakternas roll i branschutvecklingen preciseras i vad avser såväl planeringsarbetet som genomförandefasen. har som redan nämnts betydande belopp satsats i svensk skogsindustri från samhällets sida. Genomgående har det rört sig om insatser för att rädda företag i akuta kriser. Från socialdemokratisk sida är vi inte motståndare till att sådana räddningsaktioner sker. Men vi är mycket kritiska mot det sätt på vilket dessa frågor skötts av de borgerliga regeringarna. Vi har i tidigare motioner redovisat denna kritik, som avser bl. a. bristen på planering samt formerna och villkoren för det statliga engagemanget. Även kommer det att krävas finansiella insatser från samhällets sida för att trygga en positiv utveckling inom skogsindustrin. Dessa insatser måste emellertid ingå som en del i en planerad branschutveckling och inte som sker som panikartade brandkårsutryckningar. Detta betyder bl. a. att samhällsengagemanget inte som skall koncentreras till de mindre livskraftiga, redan krisdrabbade företagen och enheterna. Det är för den långsiktiga utvecklingen minst lika viktigt att samhället aktivt engagerar sig i framtidsinriktade och expansiva delar av branschen. Vi har föreslagit att detta statsmakternas deltagande i branschutvecklingen skall ske genom ett statligt strukturbolag. bör uttala att ett sådant bolag bör utgöra ett väsentligt inslag i det förslag till statlig medverkan i skogsindustrins strukturutveckling som regeringen bör lägga fram. Vi vill i detta sammanhang också peka på den mycket betydelsefulla roll som den av oss föreslagna struktur- och utvecklingsfonden bör kunna spela. För denna fond, som skall kunna dels deltaga i riktade nyemissioner från företagen, dels lämna lån till angelägna projekt, redogörs i vår motion angående näringspolitiken (1979/80: 1023). Denna första redovisning bör också ge klara besked om de krav som måste ställas på företagen. De borgerliga regeringarnas politik har inom skogsindustrin liksom inom andra branscher inneburit en okontrollerad förmögenhetsöverföring från skattebetalarna till företagens ägare. Detta får inte upprepas. Ytterligare statliga insatser skall inte göras utan att företagen på ett godtagbart sätt deltar i den nödvändiga samplaneringen i branschen och ägarna tar sin del av ansvaret för den långsiktiga utvecklingen. I avvaktan på en samlad strukturplan för skogsindustrin bör inga ytterligare beslut om nedläggningar av enskilda anläggningar fattas. bör göra ett uttalande av denna innebörd. För en av delbranscherna inom skogsindustrin finns det dock inte behov av att göra den tidigare angivna etappuppdelningen i redovisningen av planeringsarbetet. Det gäller skivindustrin, en bransch som varit föremål för ett omfattande utredningsarbete. att underlagsmaterialet finns tillgängligt och trots att upprepade krav har rests från bl. a. de fackliga organisationerna har några åtgärder inte vidtagits. Problemen är välkända och behöver inte upprepas här. De fackliga organisationerna har vid upprepade tillfällen skrivit till regeringen och begärt statlig medverkan för att förhindra en utveckling där företag slås ut utan hänsyn till sysselsättnings- och regionalpolitiska effekter. Dessutom har man krävt initiativ för att ta till vara och säkerställa skivindustrins fortlevnad och utveckling på . Beträffande spånskivorna skrev man till regeringen . Ännu har inget svar erhållits. Beträffande plywood skrev man . På detta senare brev svarade den dåvarande folkpartiregeringen att man var till freds med den spontana utvecklingen och inte fann anledning ingripa. Det mest belysande exemplet på de borgerliga regeringarnas bristande intresse för skivindustrins problem finns dock att hämta från träfiberskiveindustrin. skrev de fackliga organisationerna till regeringen med begäran om en utredning för att få till stånd en strukturplan för boardindustrin. Det fanns på många håll planer på nedläggningar och de försök till samordning som gjorts hade misslyckats. Utredningen kom till stånd och presenterades . Utredningsmannen var mycket pessimistisk och föreslog att av boardindustrins kapacitet skulle avvecklas. De fackliga organisationerna protesterade i ett särskilt yttrande mot de kraftiga nedskärningarna och mot tidpunkten för åtgärdernas genomförande. Man krävde att ersättningsarbeten skulle anordnas innan några nedskärningar genomfördes. Dåvarande och nuvarande industriministern lovade att utredningens förslag och de fackliga synpunkterna skulle läggas till grund för strukturpolitiska ingripanden från regeringens sida. som återstod till trepartiregeringens avgång, dvs. , vidtogs emellertid inte en enda åtgärd, vare sig enligt utredningsmannens eller andra, mer konstruktiva förslag. skrev de fackliga organisationerna till den dåvarande folkpartiregeringen och krävde åtgärder. lät industriministern göra en översyn av boardindustrin för att därefter konstatera att det inte fanns skäl att ingripa. skrev så de fackliga organisationerna till den nya trepartiregeringen. Än en gång konstaterades att utvecklingen visat att företagen inte klarar att på egen hand lösa de strukturella problemen. Branschen är utsatt för samma hot om utslagning som . I vår motion angående handlingsprogram för skogsnäringen (1978/79: 2140) tog vi från socialdemokratisk sida särskilt upp skivindustrins utveckling. Vi krävde att hos regeringen skulle begära förslag till planmässiga åtgärder för att komma till rätta med bran 1979/80: 1027 Den borgerliga riksdagsmajoriteten avvisade detta krav. påpekade dock att det var viktigt att regeringen noga följer utvecklingen inom skivindustrin. Man framhöll också att åtgärder för att stärka de olika delbranschernas konkurrenskraft torde komma att erfordras. Liksom för övriga delbranscher ansåg man emellertid att remissinstansernas synpunkter på resultatet av industridepartementets pågående utredningsarbete skulle inväntas. Allt detta material finns nu tillgängligt, men regeringen är fortfarande overksam. går utvecklingen okontrollerat vidare. Flera anläggningar är nu nedläggningshotade. Det senaste exemplet är ASSI:s fabrik i . Detta trots att industriministern så sent som vid en frågestund i sade att det enligt hans mening var uppenbart att det, som det uttrycktes, med de dispositioner som då var på gång kommer att finnas utrymme för ASSI:s produktion. Industriministern ansåg därför att man vid boardfabriken i kunde se framtiden an med betydligt större optimism . Detta var ett glädjande besked. Det måste innebära att regeringen inte kommer att acceptera ASSLs planer på att lägga ned fabriken. Sysselsättningen för de anställda måste tryggas. Ett annat nedläggningshotat företag är AB i Klemensnäs. Här har de borgerliga regeringarna helt avvisat krav på statliga åtgärder. Framtiden för de anställda har i stället gjorts beroende av huruvida företaget på egen hand kan hitta privata kapitalintressen som är villiga att engagera sig i företaget. En sådan passivitet från regeringens sida är djupt beklaglig. Regeringen måste nu samla sig och vidta konkreta åtgärder som tryggar sysselsättningen för de anställda vid företaget. Ett annat allvarligt problem är den nedrustning av forsknings- och utvecklingsverksamheten som sker inom skivindustrin. tekniska avdelning har lagts ned. Genom att , som är landets största boardproducent, har beslutat att upphöra med sina bidrag till för boardindustri hotas också hela denna verksamhet. Denna utveckling är mycket olycklig för branschens utveckling på . Vi upprepar nu vårt och de fackliga organisationernas krav på planmässiga åtgärder för att främja utvecklingen inom skivindustrin och för att nödvändiga strukturförändringar skall kunna genomföras i socialt acceptabla former. Särskild uppmärksamhet bör ägnas frågan om forsknings- och utvecklingsverksamheten inom branschen. bör begära att regeringen framlägger förslag till sådana åtgärder. Några beslut om nedläggningar bör inte fattas innan regeringens förslag behandlats av . bör göra ett uttalande av denna innebörd. 1979/80: 1027 Med hänvisning till det anförda hemställs* Latt hos regeringen begära att utredningen om skogsindustrins virkesförsörjning prövar de former för styrning och finansiering för att uppnå en bättre skogsvård, jämnare avverkning och tryggare sysselsättning som förordas i motionen, 2. att begära att regeringen framlägger förslag för till ett handlingsprogram för massa- och pappersindustrin samt sågverksindustrin, 3. att ett program som avses i yrkande 2 baseras på de riktlinjer som anges i motionen, 4. att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs ang. ett strukturbolag för skogsindustrin, 5. att begära att regeringen för redovisar riktlinjer för statlig medverkan i branschutvecklingen i enlighet med vad som anförs i motionen, 6. att begära att regeringen för framlägger förslag till handlingsprogram för skivindustrin i enlighet med vad som anförs i motionen, 7. att som sin mening uttala att inga nedläggningar inom skogsindustrin bör beslutas innan det i motionen begärda planeringsarbetet genomförts och redovisats för , 8. att begära att regeringen förelägger ett förslag till beredskapslagstiftning på skogsområdet i enlighet med vad som anförs i motionen. () () HANS () () () () () () () i () () () () () () * Se även motionerna 1979/80: 10281029.