mot · G3021236 · 1980-01-23 00:00:00 — av och om våldet i barns och ungdomars kulturmiljö Det vi ser, hör och känner blir kvar i hjärnan resten av livet det har undersökningar visat. När vi nu vet detta, borde det vara självklart att vi strävade efter att ta in så många positiva intryck som möjligt att vi lät vänlighet och godhet vara förebilder för människor. Barn och ungdomar är särskilt mottagliga. Vad bjuder vi då den unga generationen? Några exempel serietidningar för omkring 100 milj. kr. , där konflikter löses med våld, filmer som grovt spekulerar i och förhärligar våld och övergrepp, TV-program som är byggda på våld som underhållning. Hela livet är nytt för barn och ungdomar därför påverkas de mer än vuxna. Mediavåldet, som har stor genomslagskraft, blir mönsterbildande. Det verkar avtrubbande och kan ge upphov till våldshandlingar. Risken är stor att unga människor blir så känslomässigt påverkade att de inte längre reagerar för verklighetens våld. Utbudet från massmedierna styrs av ekonomiska intressen. Med skicklig reklam stimuleras de unga att konsumera allt grövre massmedievåld. Hur skall barn kunna klara motsägande budskap från föräldrarskola från den ena sidan och massmedia från den andra sidan? När ideal och utbud inte stämmer överens? Från samhällets sida är den allmänt liberala livssynen tongivande. Låt människorna välja fritt, lyder parollen. Förbud framställs som något förlegat och ovärdigt i ett fritt samhälle. Men innebär inte frihet också frihet från, exempelvis från destruktiv påverkan? Man glömmer bort vilka krafter det är som styr. Vi blir upprörda över barn och ungdomar som tillgriper våld. Händelser inom skolvärlden utgör aktuella konkreta exempel. Men barn lever som de blivit lärda. Våldsbudskapet har ideligen inpräntats i dem. Hur kan vi tillåta att denna våldsfilosofi ostört får breda ut sig? Låt inga TV-program stanna obearbetade inom barnen, lyder psykologernas välmenta råd. Det är en verklighetsfrämmande uppmaning. Har föräldrar tid och förmåga att diskutera och förklara sina barns tvåtretimmars TV-tittande per dag? Barn med otrygga hemförhållanden ser oftare och längre på TV än barn som lever i en trygg miljö. Det är alltså de otrygga, osäkra barnen som ser och tar till sig TV-våldet mest. De föredrar också fler och grymmare våldsfilmer. För pojkar med ingen eller dålig kontakt med sina fäder eller någon annan vuxen blir film-hjältarna ett slags pappagestalter som de söker efterlikna. Det är orättfärdigt att sedan fördöma och bestraffa. Kan vi förvänta oss att denna våldsvåg som massmedierna sköljer över människorna kommer att avta av sig själv? Vågar vi hoppas på att den mångomtalade självsaneringen skall ge utslag? Är det inte ett rent önsketänkande när det är så starka kommersiella krafter som ligger bakom och styr utbudet? Erfarenheterna visar att förändringar inte är att vänta. Om man därför önskar en annan inriktning, en begränsning av mediaprodukter med opåkallade våldsinslag, ligger det i öppen dag att de regler som gäller för förhandsgranskning är otillräckliga. En översyn bör komma till stånd. En ofta förekommande meningsyttring: Vi skall inte ha ett fåtal personer som avgör vilka filmer som skall visas på biografer och i TV. Mot detta kan invändas det är också ett fåtal som avgör själva utbudet. En begränsning av våldsutbudet torde ha ett brett stöd hos allmänheten. Med hänvisning till de anförda hemställs att hos regeringen begär översyn av filmcensurbestämmelserna samt avtalet med i syfte att begränsa våldet som inslag i barns och ungdomars kulturmiljö.