mot · G302423 · 1980-01-21 00:00:00 — av m. fl. om den psykiatriska vården Det viktigaste behovet inom den psykiska vården är ett handlingsprogram som samordnar alla progressiva aktiviteter till en effektiv och obyråkratisk organisation, väl anknuten till dagens samhälle och de problem som finns i samhället. Det är ett sådant handlingsprogram vi inom kommunisterna kräver och inte en form av summering av de olika, ibland sinsemellan motstridiga förslag och program som lagts fram inom det här området eller angränsande områden. Kampen för en god hälsa har alltid varit och är fortfarande en del av klasskampen. Denna kamp måste föras på arbetsplatser och i bostadsområden i lika hög grad som inom sjukvården, socialvården och hälsovården. En sådan kamp gäller rätten att slippa en för tidig död, slippa invaliditet eller isolering som en följd av långvarig sjukdom. Den nuvarande sjukvården står i många stycken passiv inför viktiga orsaker till sjukdom och död. Detta sammanhänger med sjukvårdens toppstyrning, påverkan av ekonomiska intressen, inte minst den privatdominerade läkemedelsindustrin, och en utpräglad teknisk-medicinsk inriktning. Det är framför allt inom den psykiska vården, inom psykiatrin, som samordningsbehovet och en ny syn är mest nödvändiga. Man kan säga att vad behöver inom det här området är en stor psykiatrisk reform, men vi vill betona att en sådan reformering inte kan eller får ske enbart inom den psykiska vården. Reformeringen måste, om den skall få en genomgripande effekt, integrera och omfatta övrig vård och övrigt samhällsarbete och inbegripa både sjukvårdspersonalens, socialvårdspersonalens, fackföreningarnas, klient- och handikapporganisationernas arbete. Att en sådan reformering gör upp med föråldrade strukturer och med medicinskt förlegade behandlingsformer är självklart. Att en sådan reformering skall förhindra övervåld inom och utanför de psykiatriska institutionerna är också självklart. Vårdapparaten behöver inte utvidgas ytterligare. De resurser som finns måste mer och mer styras över till mindre behandlingsenheter och till vård, kontakter och aktivt arbete ute i samhället. Att skaffa bostäder och arbete måste vara en integrerande del av vårdbehandlingen, inte något som sker när vårdbehandlingen är slutförd eller något som sker utanför vårdområdet. Men avgörande för att bli återställd för den som blir psykiskt sjuk är inte bara en medicinsk behandling. Avgörande är också den rättstrygghet som den enskilde kan känna inför sjukvårdsbehandlingen. Rättsproceduren måste göras långt mer kvalificerad Lagstiftningen måste ändras. Tvångsförfoganden över människor skall reserveras för situationer där akut fara föreligger för liv och hälsa och där inga kända alternativ till institutionsskydd föreligger. Tvångsförfogandet måste ske på ett juridiskt ansvarigt sätt. Den omhändertagne skall kunna bevara sin rätt att föra talan och utse ombud. Liksom sker t. ex. i bör en rättslig instans - en domstol eller en politiskt vald ämbetsman - godkänna proceduren. Praxis måste bli starkt restriktiv i förhållande till vad som sker. Möjligheterna att sätra en psykiatrisk sjukdomsstämpel på människor där detta inte är en absolut säkerställd diagnos måste förhindras. Från sociologiskt håll har påpekats att sjukdomsdiagnosen kan leda till att individen också tar på sig de nedvärderande föreställningar om psykisk sjukdom som finns i vårt samhälle. Omgivningen kan komma att betrakta den som diagnostiserats som psykiskt sjuk som mindre kapabel att ta ansvar för sina handlingar, som opålitlig och kanske till och med farlig. Psykiatrisk vård kan innebära en stämplingsprocess där patienten förs in i en sjukroll som kan bli mycket svår att bryta sig ur. I vårt samhälle innebär genomgången psykisk sjukdom en svårighet när det gäller att söka arbete. Frestelsen inom olika delar av vårdapparaten att diagnostisera svårförklarliga beteenden som psykisk sjukdom är mycket stark. Genom sjukdomsdiagnosen får man en skenförklaring till varför klienten på inte svarar på insatta rehabiliteringsåtgärder, varför försök till arbetsanskaffning misslyckas eller varför en person ständigt återfaller i brottslighet. På så sätt slipper man ta ställning till brister i den egna behandlingsorganisationen och de ofta politiskt brännbara sociala orsakerna till de problem som uppstår. En djupgående vetenskaplig förnyelse av själva grundkunskapen om människans psyke och om psykiska processer måste initieras. har nya ståndpunkter byggts upp utifrån en förenad neurologisk, antropologisk och psykologisk forskning. Det är ståndpunkter som omvärderar och revolutionerar det hittillsvarande synsättet. Kampen och aktiviteten från de psykiskt sjuka och deras organistioner måste ges ett vidgat stöd, inte minst ekonomiskt. En frigörelse från en destruktiv psykisk process är inte bara en sak för den enskilda människan, en ensam kamp, utan också en kollektiv kamp. Denna kamp och aktivitet har direkt eller indirekt kopplingar till en större social och allntänpersonlig frigörelsekamp. Vi kan här bara peka på några inslag i ett handlingsprogram för den psykiatriska vården. Det är här inte fråga om en prioritetsordning eller en genomarbetad strukturell disposition. Det avgörandet överlåter vi till den instans eller den utredningsgrupp som får uppdrag att utarbeta det begärda handlingsprogrammet. Viktiga inslag i planen är: o Utvecklandet av en offensiv hälsopolitik som i första hand drivs på arbetsplatser och i bostadsområden och som kartlägger och angriper alla förhållanden i miljön som skapar ohälsa, o En demokratiserad sjukvård, uppbyggd på lagarbete med deltagande av alla personalgrupper och i samråd med handikapp- och patientorganisationer. o Avgiftsfri sjukvård - med tvingande ansvar för sjukvårdshuvudmannen att ge god vård till alla grupper i samhället, o Genomförandet av ett förenklat försäkringssystem som ger ekonomisk trygghet vid inkomstbortfall genom arbetslöshet, sjukdom och på grund av pensionering. o Mobilisering av arbetarklassen och dess organisationer i kampen mot drogmissbruket och dess sociala skadeverkningar, o Skärpt kontroll över frihetsberövanden. o Ökat stöd till alternativa behandlingsmöjligheter genom fristående organisationer i anknytning till arbetarklassen, o Grundlagsfäst rätt till arbete: arbeten som motsvarar individens önskningar och färdigheter. o Avveckling av de stora psykiatriska sjukhusen. Dessa ersätts av mindre sjukhus, sjukhem och inackorderingshem för långvarigt psykiskt sjuka. Behandlingshem med arbetsplatser, inackorderingshem och boendekollektiv blir led i en behandlingskedja för psykiskt sjuka i behov av planmässig rehabilitering. Mindre enheter för missbruksvård och avdelningar för akutvård byggs upp i nära samband med öppenvården, o Förstärkta utbildningsinstser, innefattande möjlighet till vidareutbildning för alla personalgrupper. Utbildningen bör bl. a. inriktas på att främja en mer demokratisk vårdstruktur, o Särskild vikt läggs vid invandrargruppernas behov av psykiatrisk vård. Flerspråkig personal med god kännedom om berörda invandrargruppers kulturella och sociala förhållanden bör finnas på samtliga vårdnivåer, o Vettig samordning med socialvården. Direkt samarbete mellan socialvård och sjukvård måste ske vid uppbyggnaden av den psykiatriska öppenvården. När det gäller institutionsvård är det viktigt att avgränsningen sker på ett sådant sätt att grupper ej kommer i kläm. Många äldre kan exempelvis vårdas inom den kommunala äldrevården om denna är vettigt utformad och förses med tillräckliga konsultresurser. o Avgränsningsproblemen inom missbruksvården måste studeras, särskilt med tanke på att här föreligger ett primärkommunalt ansvar både för viss öppenvård och för längre tids institutionsvård. Sjukvårdens insatser bör framför allt inriktas på avgiftning och kvalificerad vård av psykotiska tillstånd i samband med alkohol- och narkotikamissbruk, o När det gäller psykiatrins vetenskapliga utveckling är det av stor vikt att biologiskt-farmakologiskt inriktad forskning inte ensidigt prioriteras i merit- och anslagshänseende. Särskilda insatser måste till för att stimulera socialpsykiatriskt inriktat arbete och för att främja icke medicinares deltagande i forskningen, o Landstingen måste ta ett övergripande ansvar för att seriös psykoterapi finns tillgänglig med rimliga väntetider. Långvarig psykoterapi bör göras helt kostnadsfri, och i övrigt bör denna behandling helt inordnas i sjukförsäkringssystemet. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om åtgärder för att skyndsamt upprätta ett medicinskt-socialt handlingsprogram för den psykiatriska vården och rehabiliteringen och att riktlinjerna i denna motion läggs till underlag för handlingsprogrammet. (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) (vpk) (vpk)