mot · G302572 · 1980-01-22 00:00:00 — av och om översyn av de lagstadgade ledighetsformerna Vi har 15 olika lagstadgade anledningar att vistas på annan plats än på arbetsplatsen. Inte minst har den lagstadgade rättigheten att vara frånvarande1 från arbetet vidgats kraftigt. Följande lagstadgade ledighetsformer finns: Ledighet för deltagande i svenskundervisning för invandrare. Ledighet för deltagande i internationella biståndsverksamhet2. Ledighet för deltagande i facklig utbildning. Ledighet för deltagande i facklig verksamhet. Ledighet för deltagande i nämnd- och kommittéarbete samt offentliga uppdrag. Ledighet vid uppkomsten av smittosamma sjukdomar. Ledighet för tjänstgöring inom totalförsvaret. Ledighet för utbildning. Ledighet för vård av barn (föräldraledighet) och sjukt barn /år och barn (fr. o. m. ). Kompensationsledighet för övertidsarbete3. Ledighet för amning. Ledighet för att garantera viss sammanhängande veckovila. Ledighet för vissa föreningsuppdrag inom skolan (fr. o. m. ). Utan att lägga några värderingar på alla dessa lagar måste vi dock konstatera att vakanser uppstår på arbetsplatser inom näringsliv och förvaltning med de följdverkningar detta innebär. Med vällovliga och angelägna reformer kan följa andra sidor. Tillsammans med korttidsfrånvaron beroende på sjukdom utgör den ökade rättigheten till ledighet från arbetet en allt större belastning på i synnerhet små och medelstora företag; det är dels de ökade kostnaderna, dels det ökade behovet att finna ersättare för alla vakanser. När man vidgar anställningstryggheten för vissa arbetstagare, minskar utbudet av fasta anställningar för dem som i stället måste fungera som vikarier. I sammanhanget kan erinras om att har beslutat 'Utöver avtalsfäst rätt till permission. 3 Avtalsfäst rättighet. att ytterligare utvidga anställningsskyddet för långtidssjuka (AU 1979/80:9). Vi skall längre fram i motionen återkomma till denna ändring i lagen om anställningsskydd. Vi håller på att få en stor sektor inom arbetsmarknaden som omfattar vikarier och som saknar varje form av anställningstrygghet. Trygghet för den ene blir otrygghet för den andre. Lagstiftaren kan inte bortse från sådana följdverkningar. Det är ett allvarligt memento när utomstående bedömare kommenterar utvecklingen med frågan: När får vi en lag om anställningstrygghet för vikarier? Mot denna bakgrund är det såväl från samhällsekonomisk synpunkt som ur det enskilda företagets synvinkel hög tid att mer tänka på hur vi skall öka produktion och produktivitet för att klara redan gjorda åtaganden än att gå vidare på den inslagna vägen. Det är synnerligen angeläget att man reflekterar över detta i dagens kostnadssituation med ett stort underskott i såväl stadsbudget som bytesbalans. Det redan stora utlandsberoendet för vårt land har dramatiskt skärpts i och med de fortgående oljeprishöjningarna. Många av de angivna ledighetsformerna fyller var för sig angelägna behov. Förmånerna är också mycket uppskattade, och enligt uppgift utnyttjas antalet ledighetsdagar för vård av barn maximalt i många fall. Onekligen finns här en svår avvägningssituation mellan å ena sidan angelägna behov och å andra sidan de kostnadsramar som den samhällsekonomiska sidan anger. För att något belysa de problem som en arbetsgivare ställs inför då det gäller den successivt utvidgade rätten att vara frånvarande från arbetet och de därmed sammanhängande problemen att finna kvalificerade ersättare skall vi i det följande ta upp frågan om det förstärkta skyddet för vissa långtidssjuka. Denna fråga, liksom de övriga lagstadgade rättigheterna att vara frånvarande från arbetsplatsen, aktualiserar en viktig principfråga, nämligen hur samhället skall betrakta de problem som hänger samman med svårigheterna att finna lämpliga ersättare med hänsyn till osäkerheten om den erbjudna anställningens varaktighet samt svårigheter i samband med att den som är ledig med kort varsel kan återgå till sin anställning. Riksdagsbeslutet om att förstärka anställningsskyddet för långtidssjuka syftar till att öka möjligheterna för deras rehabilitering. För att undvika missförstånd vill vi här markera att vi icke ifrågasätter denna lag som sådan. Tvärtom, och det bör påpekas att riksdagsbeslutet i frågan var enhälligt. Vad vi däremot vill belysa är de följdverkningar som kan befaras och som sammanhänger med det som anförts i det föregående. Vi kan också erinra om att anställningskommittén - som ursprungligen lagt ifrågavarande förslag som grund för propositionen i ärendet - också påpekade att förslaget kan medföra problem för arbetsgivarna. Dessutom kan påpekas att synpunkter av detta slag också har anförts under remissbehandlingen från , Kooperationens förhandlingsorganisation och Det första problemet kan förväntas öka i och med att den långtidssjukes anställning kommer att hållas öppen än f. n. Man kan förutsätta att företagen i flertalet fall blir tvungna att lösa vakansen med en tillsvidareanställning om det skall bli möjligt att få en yrkeskunnig ersättare. Tillfrisknar den långtidssjuke blir man, åtminstone i småföretag där omplaceringsmöjligheter saknas, vanligtvis tvungen att avveckla ersättarens anställning. Man kan förutsätta att dennes anställningstid varat mer än . Avvecklingstiderna blir då betydande, om ersättaren är tillsvidareanställd. Är ersättaren t. ex. blir avvecklingstiden (3 månaders uppsägningstid, 1 månads varseltid samt tidsåtgång för MBL-förhandlingar). Är ersättaren blir avvecklingstiden . Mot bakgrund av tiden för avveckling av ersättarens anställning har anställningsskyddskommittén anfört att det är angeläget att arbetsgivaren underrättas av de rehabiliterande myndigheterna om planerna för den rehabiliterade långtidssjukes återgång i arbetet. Under remissbehandlingen har dessa synpunkter understrukits av bl. a. den nya utredningen för yrkesinriktad rehabilitering m. m., , Kooperationens förhandlingsdelegation och SHIO-Familjeföretagen. har emellertid framhållit att det knappast är realistiskt att införa en sådan ordning. Av den proposition (1979/80:4) som riksdagsbeslutet grundade sig på framgick det att det föredragande statsrådet hade förståelse för anställningskommitténs och remissinstansernas uppfattning. I propositionen framlades emellertid inget alternativt förslag. En naturlig lösning av problemen i samband med den rehabiliterades återkomst är att ges möjlighet att förlänga sjukbidraget för att möjliggöra en avveckling utan extra kostnad för företaget. Gången kan exempelvis vara följande: Den rehabiliterade underrättar företaget senast i samband med rehabiliteringen. Företaget ges då rätt till överläggningar med för att begära en uppskjutning av friskskrivningen till dess den rehabiliterade kan beredas plats i företaget. Det kan gälla den tid som åtgår för MBL-förhandlingar m. m. inför en omplacering, MBL-förhandlingar, varsel och underrättelse i samband med ett vikariat som upphör eller MBLförhandlingar, varsel och uppsägningstid i samband med avvecklandet av tillsvidareanställd ersättares anställning. Finns det behov av ett längre uppskov än t. ex. bör samråda med den rehabiliterande myndigheten innan ett uppskov av friskskrivningen sker. Efter uppskovet skall företaget vara skyldigt att återtaga arbetstagaren i tjänst. I propositionen konstateras att problem kan uppstå även vid återgång för långtidssjuka som har sjukpenning. Det finns därför anledning att motsvarande regler även skall gälla i samband med att den långtidssjuke blir rehabiliterad. För att reglerna skall vara tillämpliga bör krävas en fortlöpande sjukskrivningsperiod om . Reglerna om sjukpenning resp. sjukbidrag finns i 3 resp. 7 kap. i lagen om allmän försäkring. Beträffande sjukpenning konstateras i 3 kap. 7 § att sjukpenning utgår vid sjukdom som förorsakar nedsättning av arbetsförmågan med minst hälften. När det gäller sjukbidrag krävs enligt 7 kap. 1 § att arbetsförmågan, på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan, är nedsatt till minst hälften. För att genomföra förslaget enligt ovan måste en ändring ske i dessa paragrafer. Följande åtgärder är tänkbara: Tillägg till 3 kap. 7 § lagen om allmän försäkring. Allmän försäkringskassa får efter överläggningar med arbetsgivare besluta om att sjukpenning skall utgå i anslutning till rehabilitering av arbetstagare sammanhängande sjukdom även om förhållandena enligt första stycket inte är uppfyllda. Tillägg till 7 kap. 1 § lagen om allmän försäkring. Allmän försäkringskassa får efter överläggning med arbetsgivare besluta om förlängning av sjukbidrag i anslutning till rehabilitering av arbetstagare även då förhållandena enligt tredje stycket inte är uppfyllda. Vad i övrigt gäller denna lag vill vi i likhet med föredragande statsrådet i propositionen understryka det angelägna i att återgångsfrågan också skall underlättas genom samförståndslösningar mellan berörda parter (arbetsgivare-arbetstagare, rehabiliteringsorgan, fackföreningar, anpassningsgrupper osv.). Några ytterligare formella lagregler skall inte behöva tillskapas. Många olika lagar på samma område skapar också samordningsproblem. Det är svårt att överblicka konsekvenserna, och nya orättvisor kan oavsiktligt uppstå. Vi skall exemplifiera ett förhållande som uppstått genom de nya bestämmelserna i vad avser ledighet för vård av barn. omfattar den nya ledigheten (enl. prop. 1978/79:168) barn (tidigare upp till ). Genom övergångsbestämmelsernas utformning har därvid barn som före fyllt tio men inte hamnat i en särställning. Detta upplevs som orättvist av berörda föräldrar, som är i behov av ledighet för vård av barn i dessa åldrar. Utan att närmare gå in på detta problem kan detta exempel vara belysande för de risker som kan förknippas med den nuvarande av lagbestämmelser för ledighet från arbetet. Med hänsyn till det ekonomiska läget är det av detta skäl angeläget med en reformpaus på detta område. bör nuvarande lagars effekter följas upp i avsikt att åstadkomma en eftersträvansvärd samordning samt åtgärder för att nedbringa de totala samhällsekonomiska kostnaderna för de följdverkningar som i denna motion angetts. Regeringen bör därför företa en sådan översyn och återkomma till med förslag till åtgärder i syfte att samordna alla lagbestämmelser samt att i möjligaste mån begränsa de företags- och samhällsekonomiska kostnaderna. Särskild uppmärksamhet måste ges åt de följdverkningar som uppstår för dem som hänvisas till att vara vikarier samt problemen med att finna kvalificerade ersättare. Även kostnaderna för personaladministrationen på detta område måste uppmärksammas i en sådan översyn. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller om översyn av de lagstadgade ledighetsformerna i avsikt att få enhetligare regler och minimera negativa följdverkningar.