ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G302834 · 1980-01-22 00:00:00 — av m. fl. om ersättningen för inkomstförlust vid arbetsskada Enligt lagen 1976:380 om arbetsskadeförsäkring skall arbetstagare som genom skada i arbetet får en bestående nedsättning av arbetsförmågan ges en fullständig kompensation för inkomstbortfallet. Det finns dock ingen samordning mellan lagen om arbetsskadeförsäkring och lagen om delpensionsförsäkring. I de fall den skadade arbetstagaren uppbär delpension uppnås ingen sådan fullständig kompensation. Om en arbetstagare som har beviljats delpension senare genom skada i arbetet får en varaktig nedsättning av arbetsförmågan kan denne erhålla förtidspension. Den delpension som han eller hon har uppburit dras in, eftersom det enligt bestämmelserna inte är möjligt att få delpension när man beviljats förtidspension. Enligt lagen om arbetsskadeförsäkring skall i ett fall som detta även livränta utgå. Livräntan skall enligt bestämmelserna ge fullständig kompensation för inkomstbortfallet. I underlaget för beräkningen av livräntan får dock inte den tidigare delpensionen inräknas. Bestämmelserna för arbetsskadeförsäkringen föreskriver en samordning mellan livränta och förtidspension. Samordningen innebär att livränta endast utgår i den mån den överstiger pensionen. Effekten av de olika bestämmelserna kan bli, att den skadade arbetstagaren varken kommer i åtnjutande av delpension eller livränta. Den totala inkomsten riskerar att bli betydligt lägre jämfört med vad som utgick före skadan. Därmed åsidosätts den regel om fullständig kompensation för inkomstförlust vid bestående nedsättning av arbetsförmåga, som är en av huvudprinciperna för bestämmelserna om arbetsskadeförsäkring. Vi motionärer anser att det förhållande som har redovisats innebär en mycket allvarlig brist i trygghetslagstiftningen. Den situation som kan uppstå vid tillämpningen av de olika bestämmelserna var uppenbarligen inte förutsedd och inte heller avsedd, när den berörda lagstiftningen om delpension infördes. Vi anser att det för sådana fall som har beskrivits behövs en samordning av reglerna, t. ex. genom att delpensionen får vägas in i underlaget för beräkning av livräntan. Med hänsyn till vad som har anförts hemställs att hos regeringen begär förslag om ändrade bestämmelser för arbetsskadeförsäkringen så att fullständig kompensation för inkomstförlust vid varaktig nedsättning av arbetsförmåga kan erhållas även i de fall när deltidspension har beviljats. () ()
mot · G302835 · 1980-01-23 00:00:00 — om viss översyn av lagen om pensionstillskott Enligt lagen om pensionstillskott (1969:205) utgår pensionstillskott till ålderspension, förtidspension eller änkepension i de fall pensionären ej uppbär tilläggspension (ATP) upp till viss bestämd procent av basbeloppet. I 4 § samma lag inskränks dock rätten till pensionstillskott då undantagande från försäkring för tilläggspension varit gällande enligt 11 kap. 7 § lagen om allmän försäkring. I sådant fall skall pensionstillskott ej utgå i den mån tilläggspension skulle ha utgått om undantagande inte hade gällt. Möjligheten att begära och erhålla undantagande utnyttjades främst i samband med införandet av försäkringen för tilläggspension. Försäkringens bestämmelser och konsekvenserna av undantagande kände allmänheten inte till . Främst var det småföretagare, handlare, jordbrukare m. fl. som begärde undantagande för att komma undan försäkringsavgifterna, vilka de ej ansåg sig ha råd med. De ovan nämnda bestämmelserna, som inskränker rätten till pensionstillskott, är alltför restriktiva med avseende på änkepensioner. Sålunda kan en kvinna, som uppbär ålderspension eller förtidspension och vars make har undantagande, erhålla pensionstillskott så länge maken lever, men avlider maken indras hennes pensionstillskott i enlighet med 4 § lagen om pensionstillskott. Då finansieringen av pensionstillskotten sker med skattemedel och ej med ATP-medel bör rätten till förmånen ej göras avhängig av huruvida pensionsförmån skulle ha utgått enligt bestämmelser om tilläggspensionering. Särskilt är detta fallet när undantagande beviljats utan hustruns hörande och samtycke. Något samtycke från make krävdes ej när lagen om allmän försäkring trädde i kraft . Först senare, , (lag 1966:236) infördes följande bestämmelse beträffande undantagande: Anmälan av försäkrad, som är gift, är utan verkan, om icke hans make samtycker till undantagandet. I lagen om pensionstillskott borde hänsyn ha tagits till nämnda förutsättning för att undantagande skulle kunna beviljas samt till att beslut om undantagande före skett utan samtycke från make. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om förslag innebärande att lagen om pensionstillskott ändras, så att 4 § ej skall gälla änkepension till kvinna som ej lämnat samtycke till undantagande.
mot · G302836 · 1980-01-24 00:00:00 — av förste vice talmannen och om beräkningen av egenavgifter till sjukförsäkringen Den som har inkomst av jordbruksfastighet eller rörelse är vanligtvis skyldig att erlägga s. k. egenavgifter till sjukförsäkringen, folkpensioneringen, delpensionsförsäkringen, ATP samt barnomsorgsavgift. Tillsammans uppgår avgifterna för till av underlaget upp till 7,5 basbelopp. ATP-avgift utgår ej på inkomster däröver. Den vid taxeringen till statlig inkomstskatt för året fastställda inkomsten av jordbruksfastighet och rörelse utgör i princip underlag för beräkning av egenavgifterna. Underskott i en förvärvskälla får dock kvittas mot överskott av annan förvärvskälla inom samma inkomstslag. Däremot får inte underskott av jordbruk kvittas mot överskott i rörelse eller tvärtom. Detta innebär att egenavgifter tas ut på en egenföretagares hela rörelseinkomst, även om denne skulle ha ett avsevärt underskott i av honom bedrivet jordbruk. Ingen avräkning av underskottet sker således vid beräkningen av egenavgifterna. Enligt vår uppfattning borde rimligen endast nettot av den sammanlagda verksamheten avgiftsbeläggas och kvittning ske mellan inkomstslagen på samma sätt som sker mellan olika förvärvskällor inom samma inkomstslag. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att överskott inom inkomstslaget jordbruk får kvittas mot underskott inom inkomstslaget rörelse och tvärtom vid beräkning av egenavgifter.
mot · G302837 · 1980-01-23 00:00:00 — om rätten för diabetiker till ersättning för vissa merkostnader Vid sjukdomen diabetes kan bl. a. ögonskador uppkomma. Diabetiker som har körkort måste därför lämna intyg om sin hälsa till . Detta intyg fordras sjukdom. När ögonskador har börjat uppkomma kan intyget fordras . För intyget får patienten betala . för besök hos medicin- eller distriktsläkare och . för kontroll hos ögonspecialist, summa . Detta är några av de extra kostnader som utöver andra, t.ex. för särskild diet, drabbar diabetikerna. Dessa merkostnader bör samhället täcka så att diabetikerna endast behöver betala den vanliga avgiften för läkarbesök på sjukhus. Med hänvisning härtill hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om utvidgning av handikappersättningen för att täcka diabetikers merkostnader för bl. a. förnyelse av körkort.
mot · G302838 · 1980-01-24 00:00:00 — av om avgifter för sjukhusvård Vid sjukhus- och sjukhemsvård utgår ersättning från den allmänna försäkringen till landstingen för patienter som är inskrivna i försäkringskassa och ej är utförsäkrade. Vårdavgift tas sedan ut av den enskilde genom sjukpenningavdrag. Den som är utförsäkrad får betala särskild avgift direkt till . Vissa patienter, särskilt inom den psykiatriska vården, har fast arbete och inkomst men behöver bo på sjukhus eller sjukhem eller vara s. k. dagpatienter för att kunna fungera. Dessa patienter betalar ingen avgift. Inte heller kan något sjukpenningavdrag göras eftersom de inte är sjukskrivna. Landstingen skulle enligt sjukvårdslagen kunna ta ut avgifter av dessa patienter, men man har väl tvekat med hänsyn till att ersättning utgår från den allmänna försäkringen. Förhållandet upplevs som orättvist av t. ex. förtidspensionärer som är utförsäkrade och betalar vårdavgift. Det kan också ibland motverka rehabiliteringen och utslussningen från sjukhuset eller sjukhemmet, eftersom man vid utskrivningen får så enormt mycket större levnadsomkostnader. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär en översyn av reglerna för avgifter för sjukhusvård i syfte att åstadkomma rättvisa mellan olika patientkategorier.
mot · G302839 · 1980-01-24 00:00:00 — om ökad utbildning av läkare inom reumatologin De reumatologiska sjukdomarna har ökat betydligt i vårt land. Allt fler landsting har redan inrättat eller ämnar inrätta reumatologiska kliniker, men tillgången på läkare är ytterst begränsad. Det vore därför önskvärt om ytterligare åtgärder kunde vidtas för att öka utbildningen av läkare inom nämnda specialitet. Önskvärt är även att regionsjukhusen får resurser att ta hand om svårare fall av nämnda sjukdom. Sjukvården har blivit allt bättre i när det gäller att bekämpa de flesta sjukdomar. Tiden torde därför nu vara inne att ta krafttag för att även förbättra vården för de människor som lider av reumatologiska sjukdomar. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående ökad utbildning av reumatologläkare.
mot · G302841 · 1980-01-23 00:00:00 — Motion 1979/80:841 av om åtgärder för ökad likställighet och större valfrihet beträffande barnomsorg Det bör finnas en mycket bred politisk enighet om att samhället skall stödja all god barnomsorg och att målet för samhällets insatser alltid skall vara den för barnets bästa omsorgen. Samhällets insatser bör i första hand vara ett stöd för familjen och ge föräldrarna största möjliga valfrihet att välja den barnomsorg de bedömer bäst för sitt/sina barn. har drivit frågan om vårdnadsersättning till alla småbarnsföräldrar. Ett första litet steg på den vägen tas genom att den särskilda föräldrapenningen förlängs och utgår med ett fast belopp om . per dag oavsett inkomst. Dagens ekonomiska läge medger inte en snabb utbyggnad av vårdnadsersättningen (= särskild föräldrapenning med fast belopp). Detta begränsar barnfamiljernas valfrihet. De familjer som har sina barn på daghem eller i familjedaghem avlastas en del kostnader för mat, lekutrustning och visst slitage. I familjedaghemsverksamheten värderas detta till . per dag, och det är den kostnadsersättning som dagbarnvårdarna erhåller per barn och hel dag. k. trefamiljssystemet, som har tillämpats bl. a. i och i , utgår motsvarande ersättning till värdfamiljen, som får samma förmån som de föräldrar som har sina barn på daghem eller i familjedaghem, fast barnen får sin tillsyn i det egna hemmet. Det kan ses som en första liten åtgärd för ökad likställighet av olika former av barnomsorg att samhället på lika sätt svarar för vissa grundkostnader. Åtgärder i den riktningen ökar valfriheten och minskar sannolikt något efterfrågan på de för samhället mycket dyrare omsorgsformerna familjedaghem och daghem. Totala samhällskostnaden bör snarare minska än öka. Genom den praxis som kommit till uttryck i trefamiljssystemet skulle man kunna dra den slutsatsen att det är fritt för kommunerna att till föräldrar som själva helt svarar för omsorgen av sina barn utbetala ersättnig, motsvarande den som utgår till dagbarnvårdare. Till dess att vårdnadsersättning kan byggas ut till måste det vara ett värdefullt komplement i barnomsorgen om kommunerna klart får denna möjlighet. Det bör poängteras att alla föräldrar med barn under förslagsvis då får samma förmån. Har familjen barnen på daghem eller i familjedaghem, utgår förmånen in natura - mat, lekutrustning och lokalkostnader. Svarar familjen själv för alla kostnader för barnomsorgen utgår en ersättning motsvarande den som dagbarnvårdare får per barn och hel dag. Ett motargument kan vara att de familjer som har sina barn på daghem eller i familjedaghem får betala en avgift. Det finns dock ingen anledning att exklusivt knyta ihop avgiften och kostnadsersättningen, då den helt dominerande kostnaden är arbetskostnaden, och denna får den som själv svarar för barnomsorgen helt svara för utan något som helst stöd från samhället. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att kommunerna skall ges möjlighet att till föräldrar som själva svarar för barnomsorgen av eget/egna barn utge kostnadsersättning med högst samma belopp som utgår i kostnadsersättning till dagbarnvårdare per barn och hel dag.
mot · G302842 · 1980-01-23 00:00:00 — om viss översyn av omsorgslagen Enligt direktiv 1977:89 Viss omsorg om handikappade, beslutade vid regeringssammanträde , skall omsorgskommittén utreda frågorna om omsorgerna för psykiskt utvecklingsstörda, psykotiska barn och flerhandikappade. skall alltså se över omsorgslagen. Den lagen anses ej tillämplig på personer som genom sjukdom eller olycka - ofta trafikolycka efter får grava mentala skador, som är att jämföra med skadorna hos dem som omfattas av omsorgsverksamheten. Omsorgsverksamheten bedrivs med hjälp av bl. a. psykologer, arbetsterapeuter, logopeder, sjukgymnaster och personal utbildad för social träning. Personer som får mentala skador efter bör ingå i omsorgsverksamheten, eftersom de behöver samma vård och träning. bör därför se över omsorgerna även för denna grupp människor. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär att omsorgskommittén också skall se över omsorgerna för personer som efter får mentala skador jämförbara med utvecklingsstörning. () ()
mot · G302843 · 1980-01-23 00:00:00 — av m. fl. om statsbidragen till daghem och familjedaghem Det är föräldrarna som har huvudansvaret för barnens vård och fostran. På samhällets ansvar ligger att skapa så goda förutsättningar som möjligt för att föräldrarna skall kunna fullgöra denna viktiga och ansvarsfulla uppgift. Ett mål för familjepolitiken måste vara att ge föräldrarna ökade möjligheter att välja barnomsorgsform. Det handlar bl. a. om hur man vill fördela ansvaret för vården av barn mellan föräldrarna och hur man vill fördela tiden mellan arbetet i hemmet och förvärvsarbetet utanför hemmet. Vi menar att all barnomsorg måste vara en positiv upplevelse för barnen. Detta mål främjas bäst genom att föräldrarna ges valfrihet. För att valfrihet mellan olika barnomsorgsformer skall vara en realitet krävs att kommunerna på lika villkor kan erbjuda olika barnomsorgsformer. missgynnas familjedaghem ekonomiskt i förhållande till daghem, bl. a. genom att driftbidraget för daghem huvudsakligen utbetalas i förskott, medan hela bidraget till familjedaghemmen utgår i efterskott. Dessutom missgynnas familjedaghemmen av en snävare beläggningsregel, som för familjedaghemmens del innebär att grundbelopp endast utgår för förskolebarn som vistas minst i familjedaghem. Visserligen är bidragssystemen för familjedaghem och daghem olika konstruerade, vilket försvårar en jämförelse, men i realiteten blir den ekonomiska stimulansen att inrätta daghemsplatser för kommunerna betydligt större. Enligt vår uppfattning bör statsbidragen till den kommunala barnomsorgen vara neutrala mellan olika barnomsorgsformer. Avgörande bör vara en strävan att få en barnomsorg av god kvalitet, som bäst passar barnfamiljernas behov. Framför allt för barn som bor i glesbygd och som tvingas till långa resor för daghemsvistelse kan en familjedaghemsplats vara att föredra. Från regeringens sida har aviserats att en proposition skall lämnas till rörande statsbidragssystemet till barnomsorgen. I arbetet med denna bör de synpunkter vi nu framfört beaktas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om neutrala statsbidrag till barnomsorgen. () () () ()
mot · G302844 · 1980-01-23 00:00:00 — av m. fl. Kommunikationerna är av central betydelse för våra möjligheter att delta i samhällets olika aktiviteter. En viktig del i den trafikpolitiska målsättningen är att den kollektiva trafiken görs tillgänglig för alla. beslut om åtgärder för att anpassa de kollektiva färdmedlen är ett viktigt steg i rätt riktning. Som komplettering till de allmänna kommunikationerna är en god färdtjänst och den kommande försöksverksamheten med riksfärdtjänst en förutsättning för att förverkliga kravet att de handikappade skall kunna leva ett normalt och självständigt liv i vårt samhälle. I budgetpropositionen aviseras en översyn av statsbidragsgivningen till färdtjänst. Föredraganden anger att bidragsgivningen inte har minskat de betydande skillnaderna mellan olika kommuner med hänsyn till färdtjänstkostnaden per invånare. Syftet med översynen anges vara att begränsa kostnadsexpansionen och utjämna skillnaderna mellan kommunerna. För att stödja en enhetlig och fungerande färdtjänst över hela landet infördes statsbidrag till färdtjänsten. Färdtjänsten är alltjämt olikartat utbyggd, och det är vanligt med inskränkningar i rätten att använda den. Detta drabar särskilt svårt handikappade, som är helt beroende av en bra färdtjänst. Riskerna för ytterligare försämrad service är överhängande genom borgerliga besparingsåtgärder som går ut över de sämst ställda. Den angivna inriktningen på översynen av statsbidragsgivningen pekar i denna riktning. Den genomgång som har gjort av färdtjänsten visar på stora och ökande standardskillnader mellan kommunerna. Vi anser att man bör kunna ställa vissa minimikrav på färdtjänstverksamheten. Det gäller människors möjligheter att på lika villkor delta i samhällslivet - i arbete och skola, föreningsliv och fritidsverksamhet. Det gäller också möjligheter för äldre och handikappade att kunna bo kvar i sin egen bostad. Vid avvägningen mellan alternativen institutionsvård/öppenvård spelar ofta möjligheten till färdtjänst en stor roll. Mot denna bakgrund föreslår vi att vid den aviserade översynen förslag utarbetas som innebär att en fastlagd minimistandard införs för att statsbidrag skall kunna utgå till färdtjänsten. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om minimistandard för färdtjänst. () () () () () () () () () () () () ()
mot · G302846 · 1980-01-24 00:00:00 — 1979/80 846-851 av m. fl. om översyn av semesterlagen Enligt semesterlagen (SemL) 18 § kan arbetstagare, som under ett semesterår har rätt med lön, spara en eller flera överskjutande dagar till ett senare semesterår. Bestämmelsen är en av de väsentligaste avsnitten reform av semesterlagstiftningen. Departementschefen betecknade förslaget som både angeläget och välgrundat (prop. 1976/77:90 s. 78). På annat ställe i propositionen (s. 148) uttalade departementschefen att förslaget var i hög grad tilltalande. som fyra veckors semesterledighet i allmänhet enligt departementschefens mening kunde anses tillgodose det rekreationsbehov som semestern avsågs fylla, fanns inte sällan behov av längre tids betald ledighet för studier, resor och andra fritidsaktiviteter som inte rymdes inom den normala semesterledigheten. För att säkerställa arbetstagarnas möjlighet att spara semester borde enligt departementschefens uppfattning den centrala bestämmelsen om sparande vara tvingande. Av arbetsdomstolens (AD) dom nr 113 för framgår att nio arbetstagare, som förklarat att de önskade spara semester enligt SemL:s bestämmelse, blev permitterade utan lön då arbetsgivaren hade semesterstängt. Enligt AD förhindrar SemL inte att en arbetsgivare utnyttjar permitteringsrätten på detta sätt. Domen innebär att SemL:s regler om sparande av semester saknar större praktiskt intresse för de arbetstagare som kan permitteras utan lön när ett företag stänger för semester. Många anställda kommer helt enkelt inte att ha råd att spara semester. AD:s utslag undergräver därmed kraftigt SemL:s tvingande bestämmelser att alla har rätt att spara semesterdagar och leder till att sparandereglerna ej kan utnyttjas av stora löntagargrupper. Utslaget befäster även gamla orättvisor på arbetsmarknaden. Tjänstemän och andra som har månadslön kan inte permitteras med löneavdrag. Dessa arbetstagarkategorier berörs således inte av AD:s dom. Det är väsentligt att SemL omgående ändras så att alla arbetstagare, utan risk för permittering, ges både rätt och möjlighet att spara semester. Vi föreslår att semesterkommitté ges i uppdrag att med förtur behandla denna fråga. Kommittén bör, genom att lägga sitt uppdrag i övrigt åt sidan, kunna framlägga resultatet av sina överväganden för regeringen i sådan tid att proposition i frågan kan föreläggas senast . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar anhålla att regeringen , och enligt riktlinjer som förordats i motionen, förelägger förslag som tryggar arbetstagares rätt att spara överskjutande semesterdagar till ett senare semesterår. () () () () () () () () () () ()
mot · G302847 · 1980-01-24 00:00:00 — av m. fl. om sommar- och lägergårdar barnstugeutredning avgav 1975 betänkandet Barns sommar (SOU 1975:94), i vilket åtgärder föreslogs för omsorg och fritidsverksamhet för barn och andra lov. Vi anser att det finns starka skäl att uppmärksamma behovet av verksamhet för barn vid de tillfällen när de är lediga från skolan. Ett led i aktiveringen av barn och ungdomar är tillgången på lokaler. I utredningen lades fram förslag om en upprustningsplan för föreningslivets lägergårdar och sommargårdar. Planen borde enligt utredningen bygga på en inventering av befintliga gårdar, vilket vi finner vara mycket angeläget som ett led i arbetet att skapa aktiviteter. En turordning för upprustning med hänsyn till det skick gårdarna befinner sig i bör upprättas, och upprustning bör ske till realistiska kostnader. Avsikten med utredningens förslag var att en successiv upprustning skulle kunna genomföras i samråd med berörda kommuner, landsting och riksorganisationer. Mot bakgrund av barnstugeutredningens förslag och remissinstansernas positiva behandling av förslaget har en begränsad inventering av lägergårdarna skett i samråd mellan och . Det är av stor vikt för det folkrörelsedrivna ungdomsarbetet att barnstugeutredningens förslag om att berika barns och ungdomars fritidsverksamhet i aktiv och positiv fritidsmiljö kommer i gång. Därför är det angeläget att den planerade upprustningen av fritidsgårdarna kommer till stånd. Enligt vår mening är det angeläget, för att få en samlad bedömning av frågan och möjlighet till genomförande av upprustningsobjekten , att en plan utarbetas för genomförande av de anmälda upprustningsärendena. Upprustningen bör ske i sådan takt att verksamheten snabbt kan expandera. För att bibehålla en god standard och undvika nedslitning är det angeläget att bidrag även kan utgå till underhåll och drift av sommar- och lägergårdar. 1* 1979/80. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en samlad plan för genomförande av upprustning samt underhåll och drift av sommar- och lägergårdar i enlighet med motionens syfte. () ()
mot · G302848 · 1980-01-24 00:00:00 — av m. fl. om rätt till barnomsorgsplats för ofrivilligt arbetslös Den allmänna arbetslöshetsförsäkringen förutsätter att den som söker arbete skall vara oförhindrad och beredd att anta arbete för att ha rätt till ersättning. För arbetssökande som har minderåriga barn innebär det att barntillsynen skall vara ordnad för att ersättning skall utgå. Regeln är densamma som gäller för a-kassa och KAS. Den otillräckligt utbyggda barnomsorgen i många kommuner innebär att en del arbetssökande har svårigheter att uppfylla ett sådant krav. Även den förälder som blivit ofrivilligt arbetslös mister ofta sin barnomsorgsplats, något som får till följd att föräldern också mister rätten till arbetslöshetsersättning. Förtur till barnomsorgsplats ges i sådana fall i en del kommuner, men det är inte allmänt. Dessa förhållanden är mycket otillfredsställande och borde lösas . Ökade krav på kommunernas utbyggnadsplaner av barnomsorgen är ett långsiktigt mål. Kraftfullare åtgärder behövs för att lösa problemen på kort sikt. Bestämmelser i barnomsorgslagen bör därför införas som förhindrar sådana konsekvenser som redovisats ovan. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna behovet av sådan ändring i lagen om barnomsorg att kommunerna åläggs att ge förtur till den som blivit ofrivilligt arbetslös, så att inget hinder föreligger i detta hänseende att anta erbjudet arbete. () ()