mot · G3021858 · 1980-01-25 00:00:00 — Motion 1979/80:1858 av m. fl. om ett nytt skatte- och bidragssystem Att få ha familj - och vi menar då inte endast den traditionella kärnfamiljen utan alla nära samlevnadsformer mellan vuxna och mellan vuxna och barn - och få värna om dess medlemmar och om gemenskapen är en grundläggande rättighet för människor. , när det är självklart att alla vuxna skall vara självständiga människor med rätt och skyldighet att ta ansvar för sin egen utveckling, vilket också anges i familjelagstiftningen, då är det nödvändigt att respektera både mäns och kvinnors rätt att ta ett praktiskt ansvar för sin familjegemenskap. Erfarenheter av vårdarbete samt arbetsliv och samhällsarbete kan aldrig ställas mot varandra. Erfarenheterna från skilda områden kompletterar varandra och utvecklar olika kunskaper och egenskaper hos människor. värderas vårdarbete lågt, bl. a. därför att annat arbete har uppvärderats så mycket . Detta gäller vårdarbete i allmänhet och vårdarbete i hemmet i synnerhet. Skatte- och bidragssystemets betydelse för familjepolitiken Det allmänna ger ekonomiskt stöd till barnfamiljer, bl. a. via skattesystemet, som bostadsbidrag, barnbidrag och föräldraförsäkring. Skattereglerna tar inte hänsyn till hur många barn en familj har. Bostadsbidrag ges i förhållande till familjeinkomst, barnantal och bostadskostnadsnivå. Barnbidrag utgår till varje barn. Rätten till ersättning från föräldraförsäkringen avgörs av barnets ålder, medan ersättningens storlek är avhängig av föräldrarnas inkomstförhållanden. Till det ekonomiska stödet till barnfamiljer bör också räknas samhällets barnomsorg, omfattande daghem, fritidshem och familjedaghem. Helt avgörande för landets ekonomi är ett skattesystem sg utformat att det stimulerar näringslivet och uppmuntrar enskilda människor till arbete och sparsamhet. Skatt får inte skapa behov av ekonomiskt stöd utan skall ta hänsyn till den enskilda människans förmåga att betala. Under det långa socialdemokratiska regeringsinnehavet har utvecklingen förts i motsatt riktning. Transfereringspolitiken har lett till ett självgenererande behov av skatte- och avgiftshöjningar. har de ständigt höjda skatterna gjort det nödvändigt att utöka bidragsfloran och förstärka subventionerna till bl. a. barnfamiljerna. Vi befinner oss i en i det närmaste oöverskådlig situation, där det medför stora svårigheter att råda bot på rådande orättvisor utan att ytterligare öka snårigheten och därmed minska människors möjlighet att överblicka sin egen ekonomiska situation. Äktenskapslagstiftningen utgår från att makar är självständiga individer i samverkan; individer som vid upplösning av äktenskapet skall vara ekonomiskt oberoende av varandra. Reglerna i skattesystem och pensioneringssystem och reglerna för bostadsbidrag utgår emellertid endast ifrån att makar är individer i samverkan. I vissa fall förutsätts också en särskild typ av samverkan. Detta tar sig i pensioneringssystemet uttryck i att efterlevande man är utan efterlevandeskydd, medan efterlevande hustru garanteras ett sådant skydd. Bostadsbidragen utgår med hänsyn till familjeinkomst. I skattesystemet behandlas makars inkomster som åtskilda, dock inte s. k. B-inkomster, vilka bl. a. utgörs av inkomst av kapital som är placerat i bank, fastighet eller liknande. Även om förmögenheten är endera makens enskilda egendom, vilket den kan vara om makarna har äktenskapsförord eller regierat ägandeförhållande på annat sätt, beskattas således inkomsterna av denna förmögenhet gemensamt. I både skatte- och pensioneringssystemen finns alltså delvis förutsättningen att i familjen skall finnas en huvudförsörjare och en annan person som har huvudansvar för barnens vård och omsorg, medan äktenskapslagstiftningen utgår ifrån att makar delar familjens olika ansvarsområden lika mellan sig. Det är inte rimligt att människor som lever tillsammans i äktenskap skall betraktas och behandlas olika, beroende på om de är man eller kvinna. Olika skatteskalor för man och kvinna med gemensamt försörjningsansvar måste uppfattas som en orättvisa. Likaså skillnader i pensionstrygghet. Skatte- och bidragspolitiken och valfriheten En förutsättning för att människor skall skaffa sig det antal barn de vill ha är att man inom familjepolitikens samt skatte- och bidragspolitikens ram skapar förutsättningar för valfrihet för familjerna att välja det livsmönster som passar dem. Det måste vara möjligt också i familjer i vanliga inkomstlägen att, om de så önskar, ha flera barn utan att standarden blir orimligt nedpressad. Likaså måste det vara en rimlig målsättning att också flerbarnsfamiljer av egen kraft skall kunna förbättra sin standard. Reglerna i skatte- och bidragssystemen måste därför revideras och utformas så att de tar hänsyn till den enskilda familjens faktiska försörjningsansvar. Vi förordar ett skattesystem, som gör bidragsformer med generell omfattning onödiga och som kan uppfattas som något så när rättvist av Utgångspunkten måste då vara kunskap om människors levnadsförhållanden, så att vederbörlig hänsyn tas till försörjningsbörda och ansvar för vård av barn och andra anhöriga med vårdbehov. Vårdarbete måste givetvis uppfattas som arbete, oavsett om det utförs inom eller utanför familjen. Värderingen av det arbetet skall utgå ifrån vårdbehovets storlek, inte utifrån en uppfattning om att människor skall välja en speciell vårdform. Ytterligare en utgångspunkt måste vara att människor med normala inkomster skall kunna ta ansvar för vård och försörjning för sin familj utan att behöva tillskott av bidrag. Hänsyn måste således tas, förutom till vårdansvar, till de kostnader som är förbundna med familjens normala bostads- och varukonsumtion. I en diskussion om skatte- och bidragssystem för familjer med vårdansvar måste det vara självklart att var och en av föräldrarna/de vuxna parterna i en familj har samma värde, oavsett på vilket sätt de bidrar till familjens vård och försörjning. En familj som har vård- och /eller försörjningsansvar bör således också från ekonomisk synpunkt betraktas som en enhet. Om där finns två som delar ansvaret, bör dessa betraktas och behandlas som likvärdiga. Därför är det skäligt att varje inkomstökning som tillfaller familjen får i huvudsak samma ekonomiska effekt, oavsett om inkomsten tillfaller den som har den lägsta eller den högsta inkomsten. Tillämpningen av tudelningsprincipen skulle enkelt kunna lösa denna problematik och rättvist fördela socialförsäkringsförmånerna. Ett nytt skattesystem kräver förutsättningslös diskussion En diskussion om skatter och bidrag, i vilken förslag till genomgripande förändringar ses i relation till de regler vi har . kan inte bli fruktbar. Det är givetvis nödvändigt att vid införande av nya lösningar noggrant undersöka konsekvenserna för människor som befinner sig i olika situationer. Likaså är det nödvändigt att i diskussionen frigöra sig från de regler för avdragsrätt och bidrag som finns , liksom från de effekter som nuvarande progressivitet leder till. Men så mycket bör stå fast att en marginalskatt inte bör accepteras i ett nytt skattesystem. Om man ökar sin inkomst med , skall man alltså som mest betala . i skatt på den 100-lappen. Inkomst av förvärvsarbete är inte det enda sättet att bidra till familjens ekonomiska försörjning. Till denna bidrar givetvis också vårdarbete och kostnadsbesparande arbete i hemmet. Dessa arbeten ger emellertid inte en rimlig framtidstrygghet. De värderas inte heller i övrigt så som vore skäligt med hänsyn till de kostnadsbesparingar de indirekt innebär för samhället. Vid den reformering av skattesystemet som vi förordar bör man därför också överväga rätt till del i makes ATP för så vitt inte det problemet kan lösas genom tudelning. Försörjarnas gemensamma arbete bör ge rätt till samma framtida trygghet för dem båda. Denna bör givetvis endast medges dem som har vård- och/eller försörjningsansvar. I de fall där vårdansvaret gäller barn. bör rätten gälla i första hand till dess barnen fyllt eller har avslutat sin skolgång. Vi kan inte arbeta för en politik, som konserverar sådana könsroller som innebär att kvinnor har större vårdansvar än män och män större försörjaransvar än kvinnor i när förväntningarna på män och kvinnor är desamma i vad gäller utbildning, arbetsliv och ekonomisk bärkraft i händelse av skilsmässa. Vi kan inte medverka till att det skapas konflikter för parterna i en familj om hur ansvaret för vård och försörjning skall fördelas mellan parterna. Vi måste respektera olika människors skilda förutsättningar och önskemål vid valet av arbets- och ansvarsfördelning och stimulera till en ömsesidig respekt mellan parterna för varandras behov av att vara självständiga människor. Nödvändiga förändringar av familjepolitiken Intill dess att skattesystemet har reviderats så att man redan vid beskattningen tar hänsyn till människors faktiska betalningsförmåga, är det nödvändigt att genom avdragsmöjligheter och bidrag söka råda bot på de stora orättvisorna i det familjepolitiska stödet. Ungefär en tredjedel av alla förskolebarn beräknas få plats i samhällets barnomsorg 1982. av de barnens mödrar förvärvsarbetar och deras fäder till . Det innebär att av familjerna ordnar sin barnomsorg på egen hand. De får inga bidrag för sina kostnader för barnomsorg, de får inte dra av kostnaderna vid taxering och de har inte möjlighet att betala marknadsmässig ersättning för den barnomsorg de får. Driftkostnaden för en späd- eller koltbarnplats på daghem beräknas till . Den enskilde betalar i genomsnitt . per plats och år. Resten betalas av skattemedel. Den som helt avstår från förvärvsinkomst för att själv vårda sitt eller sina barn får inte något som helst motsvarande bidrag. Vi anser att vård av barn är en samhällsnyttig insats, oavsett var vården sker. De insatser stat och kommun gör bör tillkomma alla barn likvärdigt. Samma typ av barnomsorg passar inte alla barn och är heller inte tillgänglig för alla barn. Det förhållandet att en familj fritt väljer - eller på grund av daghemsbrist tvingas acceptera - andra former än kommunalt daghem eller familjedaghem får inte leda till att familjen ekonomiskt diskrimineras i jämförelse med andra familjer. I nuvarande läge anser vi därför att en vårdnadsersättning bör Det första delmålet bör vara att ge vårdnadsersättning till alla familjer med barn , men siktet bör från början vara inställt på att vårdnadsersättning skall tillfalla alla familjer med barn i förskoleåldern. Det mest riktiga skulle vara att vårdnadsersättningen hade en sådan storlek att vård av egna barn kom att ekonomiskt likställas med annat arbete. Detta torde emellertid vara svårt att åstadkomma inom en rimlig framtid. Moderata samlingspartiet föreslog i partimotion till /79 att vårdnadsersättning skall införas som en fortsättning på föräldraförsäkringen. Dess storlek skulle motsvara minst garantinivån i föräldraförsäkringen, dvs. per dag 1979 (t. o. m. 37 kr.per dag), och utgå till alla familjer med barn och vara beskattningsbar. I tvåförälderfamiljen bör den utbetalas till och beskattas hos den som helt eller delvis avstår från förvärvsarbete eller - i de fall båda föräldrarna arbetar heltid - den som har den lägsta inkomsten. Mot införande av vårdnadsersättning har anförts att en sådan ersättning skulle komma att konservera de traditionella könsrollerna och därför göra det svårare att åstadkomma en verklig jämställdhet mellan män och kvinnor. Ett sådant resonemang kan uppfattas som riktigt bara av den som har en mycket traditionell könsrollsuppfattning, dvs. av den som anser att just kvinnorna är de som skall vara hemma och ta hand om barnen om familjens ekonomiska situation inte kräver att också kvinnan förvärvsarbetar. Om man däremot i stället utgår ifrån att kvinnor och män självklart är likvärdiga och självklart skall ha samma möjligheter att utvecklas och självklart skall ta lika stort ansvar för sin familj och för sina barn - och den utgångspunkten anser vi vara den riktiga - då kan inte ett ekonomiskt tillskott till familjen ha någon annan effekt än att öka valfriheten för den familjens medlemmar och därigenom ge ökade möjligheter till jämställdhet. ATP för vård av barn Det är också angeläget att arbete med vård av egna barn ger pensionstrygghet. Den föreslagna vårdnadsersättningen är emellertid inte tillräckligt stor för att ensam ge pensionspoäng inom ATP. Det kan ifrågasättas om den som väljer att förvärvsarbeta på heltid bör ha pensionsrätt utöver den som grundas på arbetsinkomsten. Om vårdnadsersättningen skall ge pensionspoäng som annan inkomst, måste det även övervägas hur och av vem pensionsavgiften skall erläggas. I avvaktan härpå är det viktigt att arbetet med vård av småbarn ger rätt att beräkna pensionsår inom ATP, även då inkomsten inte är tillräcklig för att ge pensionspoäng. Av dragsrätt för styrkta barntillsynskostnader Vårdnadsersättningen bör kombineras med införande av avdragsrätt för styrkta barntillsynskostnader, orsakade av föräldrars förvärvsarbete, studier Avdraget bör utformas som ett förhöjt förvärvsavdrag, då det avser kostnader för inkomsternas förvärvande, orsakade av vårdansvar för barn. Avdraget bör vara begränsat, dvs. gå upp till ett visst tak. Rätt att göra avdraget bör gälla tills yngsta barnen fyllt . Avdraget syftar till att skapa rättvisa mellan personer med lika stora inkomster men med olika stor skatteförmåga. Skatteförmågan påverkas ju avsevärt av försörjningsbördan, kostnader för intäkternas förvärvande m. m. I och med att dessa reformer genomförs får man också möjlighet att justera avgiftssättningen i den kommunala barnomsorgen. Målsättningen bör vara en enhetstaxa, vilken kan kombineras med reducerad avgift för dem som av socialekonomiska skäl bör få lättnader. Men enhetstaxan kan inte göras till 0-taxa utan bör i stället ligga på en sådan nivå att ekonomisk likställighet mellan olika former av barnomsorg blir följden. Den skriande orättvisan mellan dem som åtnjuter subventioner i och med att de har sina barn på daghem och dem som inte har det kan därigenom inte tas bort helt, men den kan i alla fall mildras väsentligt. Om det i en familj finns två föräldrar och en inkomsttagare, utgår ersättning från föräldraförsäkringen för den som är hemma hos barnet endast med garantibeloppet. per dag (fr. o. m. juli . per dag). Villkoret för att få hel föräldrapenning, eller hel särskild föräldrapenning, med belopp som överstiger garantibeloppet är att båda föräldrarna har en sjukpenninggrundande inkomst som överstiger basbeloppet. Undantag får dock göras, om någon av föräldrarna av särskilda skäl inte har möjlighet att själv vårda barnet. Särskild föräldrapenning kan maximalt utbetalas , räknat från barnets födelse till dess att barnet fyllt eller avslutat sitt första skolår. För 60 av är särskild föräldrapenning lika stor som sjukpenningen, dock lägst föräldrapenningens garantibelopp. Halv eller fjärdedels särskild föräldrapenning utbetalas efter föräldrars sjukpenningstorlek oavsett den andra förälderns sjukpenning. Dessa regler kan leda till följande resultat. Om en mamma varit hemma och tagit hand om familjens första barn och sedan efter andra barnets födelse önskar återuppta sitt förvärvsarbete medan fadern tar hand om det nyfödda barnet, blir familjens inkomst . och inte av faderns inkomst, förutom moderns inkomst. Halv särskild föräldrapenning kan i extremfallet utbetalas med . per dag, medan hel särskild föräldrapenning berättigar samma förälder till . Vid uttag av kvarts särskild föräldrapenning kan fadern i detta Den förälder som utnyttjar halv eller kvarts föräldrapenning har rätt till det dubbla resp. fyrdubbla antalet ersättningsdagar. En revidering av reglerna för föräldraförsäkringen synes mot denna bakgrund nödvändig, i syfte att underlätta för föräldrar att kombinera föräldraansvar med barnvård utan att för den skull bli ekonomiskt lidande i förhållande till andra föräldrar eller stöta på ekonomiska hinder för återinträde på arbetsmarknaden. Hemmamakesjukpenning utgår med . För den hemarbetande är det inte möjligt att med den ersättningen betala en hemsamarit. Hemarbetande, som har vårdansvar för barn eller andra anhöriga, bör därför få en sjukpenning som motsvarar garantinivån i föräldraförsäkringen, f. n. Samma regler bör gälla för män och kvinnor, oberoende av civilstånd. har barnlösa änkor rätt till pension, medan änklingar med minderåriga barn inte har den rätten. Sådana regler är föråldrade och motverkar mäns och kvinnors möjligheter och vilja att dela ansvaret för familjen. Även reglerna för barnpension inom tilläggspensioneringen bör ändras så att barnen har samma efterlevandeskydd oavsett vem av föräldrarna som avlider. Med stöd av det anförda hemställs* att hos regeringen begär en förutsättningslös utredning syftande till ett nytt, rättvist skatte- och bidragssystem i enlighet med vad i motionen anförts. () () () () () () () * Se även motion 1979/80:1859.