mot · G302635 · 1980-01-22 00:00:00 — 1979/80: 635 av m. fl. om fördelningen av läkarresurser enligt en ny sjukvårdslagstiftning I förhållande till många andra länder har vi i en väl utbyggd hälso- och sjukvård. Läkarresurserna är emellertid mycket ojämnt fördelade. Medan specialisterna i stor utsträckning återfinns vid de stora undervisningssjukhusen saknar man allmänläkare och läkare inom långtidssjukvården i framför allt de mindre kommunerna och särskilt inom de vidsträckta glesbygderna. Situationen i talar här sitt tydliga språk. Vid sjukhuset i finns f. n. endast några allmänläkare, som skall svara för en befolkning på 16000 invånare. Vårdsituationen i skoglänen är sålunda ytterst allvarlig. I östra är läkarbristen direkt akut. Sju läkare behövs i denna del av länet. är hårdast drabbad av den akuta läkarbristen. Av de fem ordinarie tjänsterna vid sjukhuset är inte någon besatt. Tjänsterna upprätthålls genom tre långtidsvikariat. 1 , som tillhör samma kommun, har det inte funnits någon ordinarie läkare . Detta är några exempel på situationen i ett av våra skogslän. Denna obalans då det gäller tillgången på läkare i särskilt skogslänen är mycket allvarlig. Landstingen inrättar tjänster, men vid deras utannonsering visar det sig ofta att ingen söker dem. För att kunna lösa läkarfrågan i dessa områden av vårt land söker landstingen i olika avseenden att få läkare till de vakanta tjänsterna genom olika erbjudanden i fråga om bostadsförmåner etc. Men det är inte bara läkare som fattas i dessa bygder. Bristen på annan personal är ofta stor. Efterfrågan på hälso- och sjukvård kan väntas öka . Detta är i första hand betingat av den snabba ökningen av äldre människor. I beräknas sålunda antalet 85-åringar och äldre öka . Mot denna bakgrund blir det allt angelägnare att bygga ut vårdutbildningen. Likaså behöver högskoleutbildningen inom vårdsektorn reformeras. Det är också angeläget med en breddning av exempelvis sjukgymnastutbildningen. F. n. utbildas ca 350 sjukgymnaster . har vid upprepade tillfällen framhållit att examinationen bör ökas till ca 500 . Bristsituationen på detta område är särskilt allvarlig mot bakgrund av den brist som råder och de behov som kommer att uppstå med hänsyn till sjukvårdshuvudmännens planer beträffande den angelägna utbyggnaden av långtidssjukvården och hemsjukvården. har hälso- och sjukvårdsutredningen lagt fram sitt betänkande Mål och medel för hälso- och sjukvården. I betänkandet slås fast att alla medborgare skall ha rätt till sjukvård på lika villkor var man än är bosatt i landet. Förutsättningen härför är att man kan åstadkomma en annan fördelning av särskilt läkarresurserna. Det kan inte accepteras att glesbygdernas befolkning får sämre sjukvård beroende på en snedfördelning av tillgängliga och framtida vårdresurser. Det är därför angeläget att det beslut som fattade vid sin kongress 1979 omsätts i praktisk handling. Beslutet syftade till att läkare i fortsättningen skall finnas där patienterna främst behöver dem. Detta bör givetvis gälla alla personalkategorier inom vårdsektorn. Enligt föreliggande uppgifter kommer antalet läkare att öka med 4 500 . Det sammanlagda antalet läkare kommer därvid att uppgå till ca 26 1985, vilket motsvarar ca en läkare på 300 invånare. Denna ökning skall ses mot bakgrunden av att vi 1960 endast hade 7000 läkare. Vi har ca 21 000 läkare. Trots den kraftigt ökade tillgången på utbildade läkare så frågar man sig med rätta ute i skoglänen vart läkarna tar vägen. I är av tjänsterna inom den slutna vården vakanta. Inom den öppna vården är vakanserna ännu Iler. Här är inte av tjänsterna vakanta. Detta är naturligtvis helt otillfredsställande. Aktiva åtgärder måste därför vidtas för att förändra och förbättra situationen. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att vid utformning av en ny sjukvårdslagstiftning en god läkartillgång säkras över hela landet, eventuellt bör därvid övervägas en tidsbegränsad etableringskontroll för läkare. () () () ()