mot · G3021815 · 1980-01-17 00:00:00 — av m. fl. Det råder numera bred politisk enighet om att det inte bör ske någon ytterligare utflyttning av befintliga myndigheter från . I stället skall decentraliseringen inom statsförvaltningen följa två andra huvudlinjer. Dels skall man i olika sammanhang söka efter funktioner som kan föras ned från den centrala till den regionala eller lokala nivån. Dels skall man då det inrättas nya myndigheter utan stark anknytning till tidigare verksamhet i varje särskilt fall undersöka om dessa kan lokaliseras utanför . konstaterar i sitt slutbetänkande att av landets förvärvsarbetande är anställda i den offentliga sektorn. I storstadsområdena är motsvarande siffra och i . Någon större obalans i den offentliga sysselsättningen mellan och det övriga landet föreligger således inte. Inom råder dock en betydande obalans mellan centrala och perifera kommuner. I och några av de inre randkommunerna finns en mycket stor del av den centrala statliga förvaltningen, medan t. ex. de södra randkommunerna och samtliga ytterkommuner är avsevärt sämre försörjda med statliga arbetsplatser. Det kan givetvis hävdas att det på sätt och vis är en fördel att arbetsplatserna är centralt belägna - de blir då någorlunda lätta att nå för anställda i alla delar av regionen. Mot detta måste emellertid ställas behovet av en spridd sysselsättning och en bättre balans mellan arbetsplatser och bostäder i regionens ytterkommuner. Många människor vill arbeta nära sina hem, och det är därför rimligt att eftersträva en jämnare spridning av den centrala förvaltningens arbetsplatser inom regionen. En överkontorisering av bör av många skäl motverkas. redovisade 1977 en förteckning över myndigheter som måste söka nya lösningar på sina lokalproblem. Listan upptog följande myndigheter: Styrelsen för arbetarskyddsfonden 29 Institutionerna för energiforskning och plasmafysik med fusionsforskning vid KTH i västra distriktet 27 Regionmusiken, musikavdelning 58 Regionmusikens centrala kansli 15 Styrelsen för vårdartjänst 29 Enligt vår mening är det angeläget att man vid övervägandena om dessa myndigheters lokalisering noga prövar möjligheterna att förlägga fler arbetsplatser till de kommuner i som har en svag arbetsmarknad. I sådana kommuner som , , och finns mindre än hälften så många arbetsplatser som det finns förvärvsarbete. Andra kommuner som är i stort behov av fler arbetsplatser är , , , , , och . I länets nordligaste och sydligaste kommuner, och , finns klara tendenser till en ökande utpendling. Det finns således starka skäl för en ökad lokalisering av statlig verksamhet till regionens ytterkommuner. Omlokalisering av statlig verksamhet innebär stora påfrestningar för den berörda personalen. Enligt vår mening har man ofta tagit otillräcklig hänsyn till detta vid tidigare förflyttningar av myndigheter. Även inomregionala omlokaliseringar förutsätter att personalen informeras åtskilliga år i förväg. Vi vill förorda att man i större utsträckning än tidigare väger in personalens önskemål i övervägandena om vilka myndigheter som lämpligen kan lokaliseras utanför regionens centrala delar. Kartläggning av var de anställda bor och personalenkäter kan ge viktiga bidrag till det underlag som behövs för att fastställa de kortsiktiga nackdelarna av att flytta olika arbetsplatser inom regionen. Regeringen har meddelat att den decentraliseringsdelegation som folkpartiregeringen förberedde kommer att tillsättas. Vi menar att det bör vara en naturlig uppgift för denna delegation att ägna stor uppmärksamhet även åt de inomregionala lokaliseringsproblemen i . 1. att beslutar att motionen överlämnas till decentraliseringsdelegationen, 2. att hos regeringen begär en inventering av möjligheterna att, i samband med de omlokaliseringar av olika myndigheter som kommer att aktualiseras , överföra statlig verksamhet till de kommuner i som har en låg andel arbetsplatser i förhållande till invånarantalet. () () ()