mot · G3021364 · 1980-01-24 00:00:00 — 1979/80: 1364 av m. fl. om bemanningen på isbrytare och sjömätningsfartyg För att handelssjöfarten längs Sveriges kuster skall kunna fortgå även under issvårigheter finns ett antal isbrytare som tillhör det statliga . Isbrytarflottan har tillförts flera nya, kraftiga moderna enheter. För att möjliggöra säker framkomst för handelssjöfarten på havet och längs kuster och i insjöar krävs tillförlitliga sjökort. Underlaget för dessa tas fram genom sjömätning som utförs med sjömätningsfartyg vilka också tillhör . Gemensamt för isbrytare och sjömätningsfartyg är alltså att de skall utföra uppgifter, till gagn i civila sammanhang. De ägs av ett civilt verk. Det civila verket lyder under . Men bemanningen av fartygen har överlåtits på militär personal. Befäl är officerare i flottan. Besättningen är meniga, värnpliktiga. Vi anser att detta på många sätt är ett skevt förhållande. Civila uppgifter skall utföras av civila människor. Militärpersonal skall utföra uppgifter som hör till det militära. Andra statliga verk som SJ, tele-, post-, luftfarts-, väg- och trafiksäkerhetsverken osv., överlåter ju inte sina arbetsuppgifter att utföras av vare sig försvarsmaktens officerare eller menig personal. Frågan om isbrytarnas och sjömätningsfartygens bemanning har berörts av flera utredningar. Utredningarna har bl. a. kommit fram till att den utbildning som värnpliktiga får i nämnda fartyg inte är i överensstämmelse med värnpliktslagen. Dessutom har det kommit fram att de ideliga skiftningarna av personal och de många nybörjarna försämrar effektiviteten i fartygens utnyttjande. I den utredning som redovisades 1978 ansåg chefen för marinen att han behövde bemanna isbrytare och sjömätningsfartyg för att ge sin personal praktik. Isbrytare kostar 100150 milj. kr. styck och det blir dyra praktikplatser. Men likväl ansågs att militär bemanning hade ett stort samhällsekonomiskt värde. Det framfördes där också att civilt personalförbund, dvs. fackförening, inte skulle acceptera förhållandena ombord i vissa fall i vad avsåg standarden, och likaså kunde lönekostnaderna komma att bli större om man måste träffa avtal med anställda om man inte längre fick utnyttja till arbetet kommenderad personal. 1 1979/80. På basis härav föreslogs fortsatt militär bemanning. Här gäller det uttryckligen att komma undan löner och sociala förhållanden som fackföreningsorganiserat sjöfolk skulle kräva. I en nyligen framlagd utredning föreslås att isbrytare och sjömätningsfartyg skall betraktas som örlogsfartyg när det gäller tillämpning av arbetsmiljölagen. Sjösäkerhetslagen skulle därigenom inte tillämpas på egna fartyg. (Det är som utövar tillsyn så att sjösäkerhetslagen tillämpas på fartyg i civil tjänst.) Vi anser det lämpligt att fartygen får anses civila och att sjösäkerhetslagen tillämpas på egna fartyg som också bör övergå till civil bemanning. Den utredning som tillsattes 1976 skulle utreda förutsättningarna för bemanningen sett ur sysselsättningssynpunkt. Svenska handelsflottan har decimerats till hälften . Kvalificerat sjöfolk av alla kategorier söker arbeten. Det är brist på jobb. I den militärbemannade isbrytarflottan är det brist på därtill kvalificerad militärpersonal. Det har sagts att det skulle bli problem att sysselsätta fast anställd personal i isbrytarna året runt. Vi anser att fast tjänstgöring i isbrytarfartyg och sjömätningsfartyg kan kombineras. Sjömätningen sker huvudsakligast under icke issäsong. Dessutom skulle isbrytare ha förutsättning att kunna hyras ut för tjänst i andra farvatten åt andra länder när isbrytarsäsong inte råder i svenska farvatten. Men detta förutsätter civilt folk. Med hänvisning till det anförda föreslår vi besluta att hos regeringen begära snara förslag om övergång till civil bemanning på isbrytare och sjömätningsfartyg. () () () () () () () () HANS () i