mot · G3022035 · 1980-04-28 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:158 om ändringar i reglerna för tillträde till högskoleutbildning Förslaget i propositionen 1979/80:158 om ändrade regler för tillträde till högskoleutbildning försämrar ytterligare arbetarklassens möjligheter till högre utbildning. Propositionen måste ses som ett led i den borgerliga regeringens systematiska klasspolitik. Om dess reaktionära förslag genomförs, innebär detta flera steg tillbaka i utvecklingen jämfört med den senaste högskolereformen. För att belysa sammanhangen är det lämpligt med en kort historisk återblick. Antalet studerande vid universitet och högskolor växte mycket kraftigt . Tillströmningen innebar dock en mycket blygsam ökning av antalet studenter från arbetarklassen - främst kom de ökande studentgrupperna från de breda tjänstemannaskikten. Men det rörde sig om studenter som inte kunde räkna med ekonomisk hjälp hemifrån och inte heller kunde vara säkra på att efter studierna få arbete inom traditionella, högavlönade akademikeryrken. En betydande arbetslöshet uppstod också efter hand bland akademiskt utbildade. Det var i och för sig positivt att den tidigare högskolereformen vidgade tillträdet till högre utbildning. Men även denna reform bör sättas in i sitt klassmässiga sammanhang. Den kapitalistiska produktionen kännetecknas av en forcerad teknologisk utveckling, som skapar ett växande behov av akademiskt utbildad arbetskraft såväl hos de privata arbetsköparna som inom den med dem förbundna statsförvaltningen. Flögskolereformen syftade också till att anpassa högskolorna till arbetsköparnas behov. Det vidgade tillträdet till högre studier kopplades samman med kravet på skärpt kontroll av utbildningen. Den härskande klassen behöver en välanpassad och snävt yrkesutbildad arbetskraft. Fragmenterade och handgreppsmässiga kunskaper går före en kritisk och vetenskapligt grundad utbildning. Ökat tillträde till högre utbildning för människor som kommer direkt från arbetslivet utgör ett potentiellt hot mot dessa borgerliga mål för utbildningen. Kraven på en demokratisering av arbetslivet riskerar att också göra sitt intåg på högskolorna. Högskolereformens genomförande motverkade således inte varaktigt den sociala snedrekryteringen till högskolan. Arbetarklassens tillgång till högre studier har åter sjunkit. Detta bekräftas av undersökningar som har genomförts av såväl som UHÄ. De studerandes ekonomiska situation är en av de viktigaste orsakerna till snedrekryteringen. Vpk har påvisat detta faktum i ett flertal motioner i frågan, där vi visat på sambandet mellan studiemedlens fortsatta urholkning och ökad social skiktning. Det nuvarande studiemedelssystemet innebär att många ungdomar är rädda för att påbörja högskoleutbildning och skuldsätta sig. De väljer hellre att påbörja ett arbete, där inkomstkällan är tryggad på ett helt annat sätt. Detta fenomen drabbar särskilt hårt de ungdomar som har en social bakgrund där högskolestudier är ovanliga, dvs. De som har vuxit upp i en miljö med starkare studietradition har till att börja med stor hjälp av det. och de har oftast även en ekonomisk trygghet om studierna skulle misslyckas. En förändring av studiemedelssystemet är därför en nödvändig åtgärd om man vill bryta den sociala snedrekryteringen. För att kunna väsentligt öka arbetarklassens tillträde till högskoleutbildning är det nödvändigt att hindra att en redan dålig situation ytterligare förvärras. I propositionen läser vi att ett av de tidigare målen varit att ytterligare öka utbildningens tillgänglighet, särskilt för andra studerandegrupper än de traditionella, och därmed främja den sociala utjämningen. De förslag som regeringen nu lägger fram rimmar ganska illa med detta påstådda mål. Inskränkningarna i arbetslivspoängens betydelse måste tillsammans med föreningsmeriternas totala avskaffande leda till raka motsatsen. Märkligt att se är också hur man i propositionen helt förbigår det mest skandalomsusade elementet i antagningssystemet, nämligen högskoleprovet - ett prov som ingalunda mäter de förkunskapskrav som eftersträvas, ett prov som ytterligare befäster den sociala skiktningen. Vi har vid tidigare tillfällen påpekat att detta prov ej bör vara poänggrundande i antagningssystemet. En annan grundläggande värdering som genomsyrar propositionen är att det självklart skulle vara något positivt med yngre studenter. Detta är en myt. Helt klart är att en ökad direktövergång från gymnasiet leder till en lägre medvetenhet hos de högskolestuderande om det samhälle som ligger utanför skolans väggar, det samhälle där man kommer att ha sin verksamhet. Redan i dagens högskola har de högskolestuderande en alltför snäv bild av de problem de skall studera. Detta motverkar naturligtvis en bred utveckling av kritik och nytänkande. När det gäller föreningsmeriterna så är det klart att det finns vissa icke önskvärda konsekvenser av bestämmelserna. Men de kan givetvis inte tas till intäkt för att avskaffa dem helt och hållet! Följde regeringen en sådan linje över lag inom utbildningsväsendet, blev konsekvenserna lindrigt sagt Föreningsmeriternas införande avsåg att ta till vara de kunskaper som kan samlas genom ett aktivt föreningsarbete. Helt självklart är att en persons erfarenheter inom t. ex. RFHL har en viss betydelse för studierna vid . Dessa erfarenheter bör därför beaktas vid antagningen. Exemplen kan mångfaldigas på område efter område. Vi vill därför att en översyn genomförs av antagningssystemet för att undersöka möjligheterna att dels särskilja för den tänkta utbildningen relevanta föreningsmeriter, dels värna om meriter från fackligt och politiskt arbete, särskilt inom folkrörelser med anknytning till arbetarrörelsen. Vi anser det också helt oacceptabelt att sänka arbetslivserfarenhetens tyngd från 2,0 till 1,7. Detta medför att vi kommer att få förhållandet 5-1,7 mellan betyg och arbetslivserfarenhet i stället för som tidigare 5-2,5. Enbart detta talar för att regeringens avsikt är att sopa bort tidigare målsättningar om jämnare social rekrytering till högskolan. Förslagen innebär oundvikligen att den sociala snedrekryteringen kommer att öka än mer. Med hänvisning till vad som anförts och i anledning av propositionen 1979/80:158 hemställs 1. att avslår propositionen 1979/80:158, 2. att hos regeringen hemställer om förslag till åtgärder som bryter den sociala snedrekryteringen till högre studier och underlättar arbetarklassens tillträde till högskolan, 3. att av regeringen begär förslag till hur en differentiering av föreningsmeriter kan göras som dels särskiljer de för utbildningsvägen i fråga relevanta föreningsmeriterna, dels värnar om meriter från fackligt och politiskt arbete, särskilt inom folkrörelser med anknytning till arbetarrörelsen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)