mot · G302705 · 1980-01-18 00:00:00 — av om vidgad inmutningsrätt När trädde ur medeltiden fanns det här två väsentliga näringar, nämligen jordbruk och gruvdrift, eller bergverk som det hette då. Gruvnäringen var det som låg bakom våra största forskare, t. ex. Polhem och , vars jubileum firades . Men även anonyma forskare utvecklade gruvkonsten, och större delen av våra järnmalmsfyndigheter upptäcktes med ett enkelt instrument som fortfarande utomlands kallas den svenska gruvkompassen. , och lagfäst , har den som hittat en ny malmfyndighet kunnat skaffa sig en rättighet däröver i form av inmutning och utmål. När nya och blev ekonomiskt intressanta så följde inte gruvlagarna med utan man tillskapade något som heter koncession. ' Skillnaden mellan inmutning och koncession är att inmutning tillfaller upphittaren medan koncession tillfaller den som myndigheten tycker är lämplig att exploatera en fyndighet. En annan ändring var att det bestämdes att staten skall ha hälftendel i alla nyupptäckta fyndigheter. Detta har lett till att gamla fyndigheter bearbetats i det allra längsta medan nyprospekteringen till stor del legat nere. Vi ser nu resultatet i form av ett raskt sönderfall av hela den svenska gruvnäringen. Det råder en allmän fördom, så allmän att den är en oövertänkt självklarhet, att ett gruvföretag måste ha trehundra tjänstemän i modulkontor innan man kan skicka ut den första gubben med hacka, spade och dynamit. Det är alldeles säkert att om detta gällt så hade vi aldrig haft Kopparberget. Alla våra gruvor har börjat med enskilda bergsmän som också varit bönder och åtminstone i början startat i synnerligen blygsam skala. Innan storkapitalet tog över, och då tänker man inte bara på övertagandet av redan hittade fyndigheter, så var det självklart att människorna själva skulle se efter vad som fanns på deras hemorter. Särskilt vad gäller så är gruvhanteringen där mycket gammal och gruvdrift förekom i och . Flera bergslag såsom , , Godegårds m. fl. Många orter hade brytning av kopparkis, som Bersbo, Mormorsgruvan vid och Fångö i Gryts skärgård. Av allt detta återstår nu snart bara zinkfyndigheterna vid Närkesgränsen (). Man vet att det finns i och zirkonium vid Smålandsgränsen. Det senare kan ju inte intressera någon att satsa pengar på, eftersom vår föråldrade gruvlag gör det omöjligt att inmuta denna i senare tider så värdefulla metall som är vävnadsvänlig och användbar för inplantation av tandproteser. Med de ändrade prisförhållandena och med den ökade mekaniseringen är det sannolikt att en hel del av denna intressanta malmförekomst skulle kunna utnyttjas, om man bara ville släppa kraven på att allting skall vara så jättestort. Ett är säkert: Gamla varphögar från medeltida gruvor kan innehålla användbara malmfynd. Dessa varphögar borde på nytt kunna inmutas, så att den som tar sig för att utnyttja dem ej riskerar att någon annan saklöst går in och stjäl den så fort dess värde blir bekant. En naturresurs som utnyttjas i liten och lokal skala är gasfyndigheter, om vilkas storlek ingen kan veta något säkert. Genom otrolig välvilja från statsmakternas sida har lantbrukarna i fått rätt att använda den gas de har till eget husbehov, om de funnit den utan att leta efter den (otroligt men sant. framgår av 9 § lag om vissa malmfyndigheter). Men det går naturligtvis inte för en privat upphittare att få någon rätt till gasfynd, för det är koncessionstvång inte bara på letning utan även på utnyttjande utöver husbehovet. Ingen klok människa nämner därför högt att han har gas. Någon kunde ju komma och tappa av den, antingen staten eller något bolag som fjäskat sig till ett tillstånd, en koncession. I det gamla var det så illa att om barnen kom hem med hittade guldklimpar så fick de smörj och tvangs att kasta bort dem. Alla förståndiga människor visste nämligen att lillefar tsaren skulle komma och sätta upp en gruva om det blev bekant. Och kunde det bli oförmånligt för hembygden. Fastän vi i inte riskerar tvångsarbete så är det ju klart att ett gruvföretag inte bara är positivt för hembygden, särskilt om all förtjänst hamnar i . En positiv inställning till nya gruvföretag fordrar därför en lokal förankring och ett lokalt förvärvsintresse som bäst uppnås genom lokala gruvföretag. Liksom förr bör underlaget för vårt bergsbruk vara ett intresse för förbättrad utkomst i mer eller mindre fattiga bygder. Enligt tidningsuppgifter har ett av rekommenderat att satsa även på mindre, lokala gruvfyndigheter, sådana som kan kombineras som binäring. Denna idé är egentligen alldeles för bra för att förbehållas , och så länge det inte medför någon kostnad för statsverket borde en motsvarande utveckling även kunna gynnas hos oss. Ett problem när det gäller gruvdrift har varit den enkla och populära tanken att gruvdrift betyder att man gräver upp fosterlandet och exporterar det, vilket skulle leda till ett nödvändigt statsmonopol. Tanken är fel, för det väsentliga som säljs är arbetskraft i form av initiativ för att leta malm och finna på sätt att få upp den på ekonomiskt sätt och vanligt hårt kroppsarbete för att få fram och anrika den. Där den ligger är den helt värdelös, särskilt innan den blivit uppletad. En utökad möjlighet till inmutning bör därför ges allmänheten. Detta skulle betyda att den som anträffar malm, gas eller olja får slå en pinne i marken och gå till bergmästaren och erhålla inmutning för att sedan göra en Markägaren skall givetvis ha ersättning för skada och intrång, och frågan är om man inte bör återgå till att låta markägaren få tio procents andel i gruva eller borrhål. Däremot bör kronoandelen i fyndigheterna tas bort, eftersom det redan så att säga är kronoandel i alla inkomster. Vi behöver flera nya fyndigheter, inte minst i , och vi bör ta bort alla hinder som inte dikteras av miljöhänsyn, som givetvis måste bevakas, och av det svåraste hindret som trots allt är själva den karga naturen. En utökad allmän inmutningsrätt omfattande alla värdefulla, tidigare okända olje-, gas- och mineralfyndigheter skulle otvivelaktigt leda till ett allmänt uppsving för en av vårt lands allra äldsta näringar. Det är tydligt att en utökad inmutningsrätt och en bättre rätt åt upphittare av malmfynd skulle leda till att en mängd amatörer skulle börja bygga egen malmletningsapparatur. Slagrutans tid är vä! förbi och den gamla svenska gruvkompassen kan nog heller inte ge så mycket, men står en hel mängd intressanta mätanordningar till buds, vilka kan byggas av varje intresserad. Två vattenfyllda literflaskor av plast, litet koppartråd, några transistorer och en hörlur kan bli en bärbar differentiell magnetometer, nästan i klass med de bästa som geologiska undersökning kan köpa för dyra pengar. Många möjligheter finns således för den vanliga, tekniskt intresserade pojken eller flickan till ett nyttigt och hälsosamt friluftsliv som inte kommer att kosta staten ett öre. Även när det gäller litet mera komplicerade hjälpmedel har möjligheterna kraftigt ökat. Det kan nämnas att man nu kan göra en sond för borrhål, smalare än en tumme, med vilken malm kan haltbestämmas och som är så känslig att man kan mäta silverhalter tio gånger mindre än vad som f. n. anses brytvärt. Även här är småskalig prospektering möjlig. Gruvdrift som familjebolag är tänkbar , om vi bara släpper lös människorna och släpper tanken att allt skall bestämmas i centrala verk och på fina kontor. Det är tillräckligt om staten övervakar verksamheten, t. ex. från miljövårdssynpunkt, och tar vanlig inkomstskatt på den eventuella inkomsten och vinsten. Förutsättningar skulle då uppstå för en smågruvsdrift i lokalsamhällets anda. Skulle sedan ännu större fyndigheter komma fram, så kan det ju minst av allt vara till någon nackdel för det svenska samhället. Ty råvarubrist och naturens ändliga resurser kommer ju att bli mänsklighetens framtida problem. Allt mindre och allt fattigare fyndigheter får utnyttjas och teknikens framsteg behövs mer än väl, liksom de behövts i under tidigare århundraden. Det har sagts att om man bara haft 1600-talets teknik så skulle all brytvärd koppar ha varit slut . Om man därför vet att malmen i tog slut för femtio eller , så är det säkert att den blir brytvärd igen - nämligen om vi släpper bergsbruksnäringen fri från sitt mångåriga fängsel. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar föreslå regeringen att framlägga förslag till ändringar i gruvlag och andra lagar så a) att alla värdefulla kan göras till föremål för inmutning och utmål, oavsett om de hade värde eller ej, b) att markägaren återfår sin gamla rätt till i nya gruvföretag, c) att även fyndigheter av olja och gas görs inmutningsbara, d) att systemet med kronoandel för framtiden avskaffas, e) att koncessionssystemet helt avlöses av ett inmutningssystem.