mot · G302851 · 1980-01-24 00:00:00 — av m. fl. om ett program för mammografi Antalet bröstcancersjuka kvinnor i har ökat kraftigt och ökar snabbare än samtliga cancerfall. 4 000 nya fall upptäcks . 1600 dör i denna sjukdom. Bröstcancer är den vanligaste cancersjukdomen. Då orsakerna till bröstcancers uppkomst inte är bevisade, har man ingen metod att förebygga bröstcancer. Det återstår då att upptäcka och behandla sjukdomen. Det kan därför inte råda någon tvekan om att det är ytterst angeläget att när det gäller en så vanlig och för individ och samhälle allvarlig sjukdom som bröstcancer ta varje möjlighet att erbjuda så många kvinnor som möjligt åtgärder som kan minska risken för uppkomst och vidareutveckling av denna sjukdom . . . Med mammografitekniken finns nu en väl utprövad metod som fyller högt ställda krav på förmåga att med god säkerhet påvisa förekomst av även små cancertumörer i bröstkörtlar . Kostnaden för undersökningen vid optimalt utnyttjande av utrustning och personalresurser är måttliga. Fördelarna med tidigupptäckt påpekar bl. Patienter med små tumörer utan spridning till lymfkörtlarna i armhålan har efter behandling nästan samma överlevnad som en normalpopulation . Åtgärder för att förbättra tidigdiagnostiken är därför angeläget. En tidigare diagnostik skulle kunna reducera bröstcancersjukdomens verkningar och i vissa fall reducera terapins omfattning. Det torde vara ovedersägligt att det är den tidiga upptäckten som har betydelse för möjligheterna att överleva. En tidigdiagnostik kan ske på flera sätt: o genom förbättrad diagnostik på kvinnor som söker läkare o genom uppsökande hälsokontroll med mammografimetoden Beträffande självundersökning kan sägas att den - om den verkligen används av kvinnorna - kan vara en bra komplettering men kan knappast ersätta den hd/gdiagnostik som mammografimetoden ger. Självundersökning förutsätter att någon påtaglig förändring har skett i bröstet, exempelvis att en kännbar knöl har bildats. Så upptäckta tumörer har dock redan nått en sådan storlek att mer än varannan orsakat dottertumörer. Enda sättet att förbättra överlevnaden vid bröstcancer är att upptäcka tumörerna innan de givit upphov till en förhårdnad. Vid mammografi kan betydligt mindre tumörer lokaliseras, liksom förändringar av precancerös karaktär. Vissa psykologiska spärrar finns naturligt nog mot självundersökning dels rädslan för att bröstcancer verkligen skall finnas, men dels också mot att kvinnan själv skall bära ansvaret och inte en sakkunnig läkare. Beträffande förbättrad diagnostik av kvinnor som söker läkare finns knappast någon annan invändning än den att då utesluts de kvinnor som av olika skäl inte söker läkare. Den initiativrike behöver ju inte alltid vara den som har störst behov. Enligt en amerikansk undersökning av 31 000 kvinnor överlevde fler av de kvinnor som fått bröstcancer och som erbjudits en bröstundersökning utan speciell orsak, jämfört med bröstcancerpatienter som inte fått chansen till tidig upptäckt i en hälsokontroll; detta trots att inte alla kvinnor antog erbjudandet. Den säkraste och i dagens läge bästa metoden måste vara en uppsökande hälsokontroll med hjälp av mammografimetoden. Mot rutinundersökning med mammografi har tidigare anförts vissa risker av för hög röntgenstrålning. Stråldosen vid mammografi för hälsokontroll är 0,05 rad. 1974 var stråldosen 10 rad och ansåg att om man kom ner till 1 rad kunde metoden användas för kontroll av alla. Enligt en rest teoretisk beräkning ökar risken för cancer på grund av själva undersökningen med 1 på 1000 om man genomgår mammografi 20 gånger under sitt liv. För hög röntgenstrålning kan således inte vara skäl mot mammografin som metod. Tre riskgrupper av kvinnor bör det åligga hälsomyndigheten att i första hand regelbundet undersöka. Det gäller kvinnor som redan haft cancer i ett bröst, kvinnor med nära anhörig med bröstcancer och kvinnor . Det är dock på sin plats att notera att bröstcancer går allt längre ner i åldrarna. Det har beräknats att för att t. ex. alla kvinnor i skall kunna erbjudas mammografi skulle det behövas ca 50 mammograficentra med utbildad personal. Frågan om tidigdiagnostik av bröstcancer via hälsokontroll är såväl en resursfråga som en utbildningsfråga men kan också vare en omprioriteringsfråga. Vi ser dock inga som helst skäl till varför införandet av mammografiundersökning skulle gå ut över annan viktig kvinnosjukvård. Från en del håll har hävdats att exempelvis lungröntgenundersökningar mot tuberkulos nu kunde minskas för att ge resurser till bröströntgen. Från läkarhåll har också anförts att av de 60 miljoner som satsas på cellprovtagning för tidigdiagnostik av livmoderhalscancer kunde en del i stället satsas på mammografin. Som skäl anförs då bl. a. att ca 300 kvinnor dör i livmodercancer medan motsvarande siffra för bröstcancer, är 1 600 dvs. mer än fem gånger högre dödlighet i bröstcancer. Trots detta satsas det mer på tidigdiagnostik av livmodercancer än bröstcancer. Vidare anförs att av de ca 6 000 gynekologiska operationer som utförs är nära hälften onödiga, då många av cellförändringarna som föranlett operationen visat sig vara godartade. Omprioriteringar inom sjukvården kan av och till vara befogade. Viktigast är dock för såväl individ som samhälle att det är av stort värde - ja samhällsekonomiskt lönsamt - med tidigdiagnostik och behandling av den allvarliga och mest dominerande formen av cancer. Samtliga de undersökningar som pågått pekar i samma riktning. Mammografitekniken är en väl utprövad metod, vars kostnader vid optimalt utnyttjande är måttliga. Det är inte försvarbart att vänta med allmän hälsokontroll med hjälp av mammografimetoden för de särskilda riskgrupper vi angett. Det ankommer på regeringen att anvisa ett program för detta via utbildning, ekonomi och eventuella omprioriteringar. att hos regeringen begär snara förslag om åtgärder för tidigdiagnostik av bröstcancer (mammografi) i alla län i första hand för kvinnor i riskgrupperna. MAJ () () () () () () () () () () ()