mot · G3021582 · 1980-01-25 00:00:00 — Motion 1979/80:1582 av m. fl. om skattelättnad för gåvor till utvecklingsbistånd, m. m. Inom viktiga delar av samhällsarbetet förekommer såväl statliga och kommunala insatser som insatser av folkrörelser, ideella organisationer och trossamfund. Från olika utgångspunkter och med olika motiveringar har man inom de politiska partierna närmat sig ståndpunkten att stat och kommun inte skall svara för verksamheter som folkrörelserna klarar lika bra eller bättre. Bakom sådana ställningstaganden ligger en hög uppskattning av de ideella insatsernas värde för samhällsgemenskapen i stort. I propositionen 1976/77: 135 angående ändrade regler för beskattning av ideella föreningar m. m. uttrycktes denna uppskattning av de ideella insatserna av föredragande statsrådet på följande sätt: Ideella föreningar kännetecknas av att enskilda personer samverkar för att främja sådana ändamål som i regel utan vidare brukar anses allmännyttiga. Just denna på det enskilda initiativet grundade form av samverkan har enligt min mening ett mycket betydande värde för vårt samhällsliv. Jag vill här särskilt betona att värdet inte bara ligger i att de ideella föreningarna förbättrar livsvillkoren för stora persongrupper och därigenom utgör ett värdefullt komplement till det allmännas insatser. Ett minst lika stort värde har enligt min mening själva föreningsarbetet, dvs. det förhållandet att enskilda personer frivilligt och oftast utan ersättning samverkar för att lösa olika ideella uppgifter. Lagstiftningen måste därför utformas så att goda förutsättningar skapas för föreningsverksamhet av detta slag. Av grundläggande betydelse i detta sammanhang är givetvis den i regeringsformen inskrivna rätten till mötesfrihet, föreningsfrihet och religionsfrihet. Även skattelagstiftningen bör emellertid utformas så att den inte motverkar förekomsten av ett vitalt föreningsliv. måste naturligtvis tillses att reglerna inte får ett sådant innehåll att de kan utnyttjas för att uppnå inte avsedda skatteförmåner. Idealiteten i samhället kan främjas på olika sätt. Vi noterar med tillfredsställelse att förståelsen ökat för insatser av folkrörelser, ideella organisationer och kristna samfund på olika områden där statliga och kommunala organ har huvudansvaret. Som exempel på detta kan nämnas ideella insatser inom alkoholist- och narkomanvården. Det är viktigt att den positiva utvecklingen i detta avseende fortsätter så att de resurser i form av ideellt engagemang som finns tas till vara så effektivt som möjligt. Vi noterar också med tillfredsställelse att viktiga framsteg gjorts såväl när det gäller den direkta bidragsgivningen till folkrörelserna som i fråga 1979/80: 1582 beslut på grundval av den nämnda propositionen om ändrade regler för beskattning av ideella föreningar utgör ett exempel på sådana framsteg. Ett annat exempel är det förslag som av regeringen framlagts om befrielse för trossamfund från skyldigheten att erlägga arvsskatt. Kännetecknande för den ideella verksamheten inom olika sammanslutningar är att den i hög grad är beroende av ekonomiska bidrag från enskilda personer. (Dessa gåvor har inte enbart ekonomisk betydelse.) Enligt vår mening är det därför angeläget att underlätta och stimulera enskilda gåvor till ideella ändamål. Det finns särskilt starka skäl att genom gynnsamma beskattningsregler stimulera sådana gåvor till sammanslutningar med inriktning på internationell biståndsverksamhet. De frivilliga organisationerna har möjligheter att göra insatser på biståndsområdet, vilka inte bör eller kan utföras inom ramen för den statliga biståndsverksamheten. De kristna samfundens verksamhet i utvecklingsländerna kan uppvisa många exempel på insatser som utgör ett betydelsefullt komplement till de statliga biståndsinsatserna. Men också andra organisationer har - ofta i kontakt och samarbete med motsvarande organisationer i resp. land - svarat för insatser som inte kunnat ske inom den direkta statliga biståndsverksamheten. Kooperationens och fackföreningsrörelsens biståndsverksamhet utgör exempel på detta. Att väsentliga summor av statliga biståndspengar kunnat kanaliseras via enskilda organisationer förändrar inte den speciella karaktären hos dessa organisationers insatser. Röda korset och Rädda barnen är andra exempel på organisationer som med sin speciella inriktning har goda möjligheter att göra snabba insatser på angelägna områden där den statliga biståndsverksamheten inte kan sättas in lika lätt. Mot den antydda bakgrunden föreslår vi att avdragsrätt för gåvor till organisationer, med inriktning på internationell biståndsverksamhet, införs. Rätt till avdrag bör även ges för gåvor till sådana organisationer som verkar för internationellt samförstånd eller respekt för de mänskliga rättigheterna. Ett förslag av angiven innebörd framlades av regeringen i propositionen 1978/79: 160. Vid utformningen av denna proposition hade hänsyn tagits till vissa invändningar som tidigare riktats mot avdragsrätt för gåvor. Sålunda föreslogs att avdraget skulle få göras från den slutliga skatten, inte från den taxerade inkomsten. Avdrag skulle enligt förslaget medges av gåvobeloppet. per person och år skulle berättiga till skattelättnad . avslog emellertid propositionen. Därmed lämnades frågan om stimulans av enskilda gåvor till internationell biståndsverksamhet olöst. Frågan om rätten till avdrag vid beskattningen för gåvor till ändamål av det slag varom här är fråga sammankopplas i debatten inte sällan med frågan om rätt till avdrag för personliga levnadskostnader. Man avser då t. ex. avdrag för räntor på lån, som tagits i samband med köp av varaktiga konsumtionsvaror. Det är angeläget att klargöra att dessa två typer av avdrag saknar samband. En av inkomstbeskattningens huvudregler är att avdrag medges för omkostnader för inkomsternas förvärvande och för räntor m. m., men däremot inte för den skattskyldiges personliga levnadskostnader. Enskilda personers gåvor till mission, utvecklingshjälp och katastrofbistånd kan inte rimligtvis betraktas som personliga levnadskostnader. Inte heller är förslaget om rätt till avdrag vid beskattningen för gåvor till sådana ändamål avsett att skapa personliga förmåner för den som ger gåvan. Syftet är i stället att de summor som ges till avsedda ändamål skall öka och att en utbyggnad därmed skall kunna komma till stånd av insatserna för internationellt bistånd, internationellt samförstånd och respekt för de mänskliga rättigheterna. Vi finnér det vara av stor positiv betydelse såväl för de avsedda organisationerna som för samhällsgemenskapen i stort om skattesystemet på denna punkt kan utformas så, att enskilda personer stimuleras att öka sina gåvor till ändamål som enligt i vårt samhälle gemensamma bedömningar förtjänar ökat stöd. När det gäller lagstiftningens utformning i detalj hänvisar vi till vad som i dessa delar föreslogs i propositionen 1978/79: 160, vars avsnitt om avdragsrättens närmare utformning vi fogar som bilaga I till denna motion. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att antar de i bilaga 2 till motionen intagna förslagen till lag om skattelättnad för vissa gåvor m. m. () () () () 3.3 Avdragsrättens närmare utformning Jag har i det föregående föreslagit att avdrag skall medges för gåvor till organisationer som antingen utövar internationell biståndsverksamhet eller som verkar för internationellt samförstånd eller för respekt för de mänskliga rättigheterna. Den föreslagna mottagarkretsen överensstämmer med utredningsförslaget i denna del. I tydlighetens intresse vill jag betona att de nu angivna verksamhetsformerna skall ha en internationell inriktning och alltså inte ta sikte på svenska förhållanden. Jag avser nu att redovisa mitt förslag mer i detalj. En målsättning är att göra förutsättningarna för avdragsrätten klara och entydiga. Härigenom torde man i stor utsträckning kunna undvika sådana kontrollsvårigheter m. m. som anförts som ett skäl mot att införa en avdragsrätt för gåvor. Först vill jag betona att redan den begränsning som jag har föreslagit i fråga om de organisationer till vilka gåvor skall kunna ges med avdragsrätt undanröjer åtskilliga tillämpningsproblem. De organisationer som berörs av förslaget torde genomgående bedriva en sådan verksamhet att risker för missbruk av avdragsrätten knappast kan befaras. För att avdragsrätt skall komma i fråga bör organisationerna uppfylla vissa förutsättningar. Jag kan här i allt väsentligt ansluta mig till de överväganden som redovisats i betänkandet. Organisationen skall vara svensk, dvs. styrelsen skall ha sitt säte i och ledningen skall också utövas här i landet. Detta torde normalt inte vålla några svårigheter att fastställa. Även självständiga underavdelningar till utländska organisationer bör kunna höra hit. Vidare skall organisationen i överensstämmelse med sina stadgar huvudsakligen ägna sig åt något av de angivna ändamålen. Detta innebär en försiktig uppmjukning jämfört med utredningsförslaget och överensstämmer bättre med vad som eljest tillämpas i skattesammanhang. I vissa fall bör emellertid gåvor till en organisation som inte uppfyller detta rekvisit ändå kunna vara avdragsgilla. Det är fallet om det klart framgår att det mottagna beloppet skall användas för det gynnade ändamålet och beloppet särredovisas hos mottagarorganisationen. Detta innebär i praktiken ett krav på att organisationen har ett speciellt postgirokonto eller liknande enbart avsett för detta ändamål. Garantier måste också finnas för att medlen kommer till avsedd användning. Det sistnämnda kravet torde i och för sig normalt få anses uppfyllt i och med att medlen särredovisas. För att biståndsverksamhet skall berättiga till avdrag krävs enligt betänkandet att verksamheten har en klart humanitär inriktning och alltså inte avser bistånd till politiska rörelser. Jag delar denna uppfattning. Däremot kan den biståndsgivande organisationen mycket väl tänkas företräda en viss politisk uppfattning. Likaså delar jag utredningens åsikt att de organisationer som verkar för internationellt samarbete skall verka från en bred 1979/80: 1582 bas utan partipolitisk anknytning eller inriktning. Med partipolitisk anknytning bör avses anknytning till parti som deltar i allmänna val. De organisationer som kan komma i fråga enligt utredningsförslaget är stiftelser och föreningar. De föreningar som berörs är s. k. ideella föreningar som normalt torde vara enbart begränsat skattskyldiga vid inkomst- och förmögenhetstaxeringen. Gåvor till enskilda mottagare, liksom gåvor från juridiska personer, medför inte avdragsrätt. I tydlighetens intresse vill jag påpeka att gåvor som sker genom s. k. individuell fadderverksamhet kan vara avdragsgilla. Här går nämligen medlen till en organisation som sedan skickar dem vidare. I betänkandet föreslogs en särskild regel om att organisationens verksamhet inte fick vara inriktad på bestämda personer. Som mottagarkretsen nu föreslås utformad är ett sådant krav knappast behövligt. De ändamål som enligt mitt förslag kan grunda en avdragsrätt är normalt sådana att de i sig fordrar en verksamhet som inte tar sikte bara på vissa bestämda personer. 1 betänkandet föreslogs också en uttrycklig regel om att mottagarorganisationens verksamhet skulle bedrivas i en omfattning som var skälig i förhållande till mottagna gåvor och andra inkomster. Man syftade här bl. a. på avdragsgilla gåvor. Ett krav av detta slag avser att förhindra att mottagna medel sparas och alltså inte används på det sätt som motiverat avdragsrätten. Jag är emellertid tveksam om speciella regler av detta slag behövs i detta sammanhang. Det torde saknas anledning till antagande att de organisationer som kommer att beröras av den föreslagna avdragsrätten inte skulle använda mottagna medel på avsett sätt. Vidare finns redan vissa spärrar mot missbruk i denna del. En organisation förlorar sina skattelättnader vid inkomst- och förmögenhetstaxeringen om den inte bedriver en verksamhet som skäligen svarar mot avkastningen på föreningens tillgångar (punktema 8 och 9 av anvisningarna till 53 § KL). Det är också förenat med vissa svårigheter att direkt anknyta givarens avdragsrätt till mottagarorganisationens verksamhetsformer. Om det nämligen upptäcks att erhållna gåvomedel inte använts korrekt torde det vara svårt att i efterhand ta tillbaka den skattelättnad som givarna fått. Denna möjlighet föreligger dock i viss utsträckning om man kan konstatera ett missbruk av avdragsrätten, t. ex. om en givare yrkat skattelättnad trots att han varit medveten om att medlen inte skulle användas på rätt sätt. Mot denna bakgrund anser jag att särbestämmelser f. n. inte behöver komma i fråga om medelsanvändningen. För att medlen skall anses ha använts för det avsedda ändamålet behöver de inte förbrukas under löpande år. En viss fondering bör vara tillåten, t. ex. för att samla medel för ett större projekt. Med de förutsättningar för avdragsrätten som jag här har angett torde några egentliga tillämpningssvårigheter inte behöva uppkomma. För att ytterligare underlätta för berörda organisationer, givare och skattemyndigheter att bedöma i vad mån avdragsrätt föreligger anser jag i likhet med ut redningen att en förteckning bör göras över sådana organisationer som berörs av avdragsrätten. En sådan förteckning skall vara vägledande men kunna frångås om särskilda skäl föreligger. Det får vidare antas att flertalet av de organisationer som vill komma i fråga också återfinns i förteckning. Men avdrag kan också tänkas medges för bidrag till andra organisationer än de som särskilt uppräknats. Av olika skäl anser jag det olämpligt att bygga på förteckningar av bindande karaktär. Även om det i fråga om åtskilliga organisationer torde stå klart om de omfattas eller inte, kommer en del svårbedömda gränsfall att finnas. Här kan det ibland vara lämpligt med den mer ingående prövning som sker i en skatteprocess. Det bör vara en uppgift för RSV att upprätta en förteckning över berörda organisationer. ÄVen andra myndigheters medverkan kan behövas och jag avser då i första hand SIDA. Det får ankomma på de olika organisationerna att ansöka om att bli upptagna på listan samt att därvid redovisa alla de förhållanden som behövs för RSV:s bedömning. I tydlighetens intresse vill jag nämna att de uppgifter som lämnas om en riksorganisation också bör avse dess lokala avdelningar. Några särskilda föreskrifter om det närmare förfaringssättet anser jag inte påkallade. Man torde få förutsätta att en organisation, som har upptagits i förteckningen, på begäran av RSV även därefter tillhandahåller de ytterligare upplysningar som kan behövas. Skulle sådana upplysningar inte lämnas bör detta få till följd att organisationen avförs från förteckningen om inte verket på annat sätt får del av den information som behövs för bedömningen. Finns det eljest anledning att misstänka att felaktigheter föreligger av sådant slag att avdrag för gåvor bör vägras kan taxeringsrevision göras hos organisationen med stöd av 56 § 1 mom. andra stycket taxeringslagen (1956:623), TL. Några remissinstanser har efterlyst förtydliganden i fråga om vilka slag av gåvor som skall vara avdragsgilla. Jag vill framhålla att bara gåvor i form av kontanter avses komma i fråga. Förutom kontanter räknas hit betalning med check eller insättning på postgiro eller liknande konto. I likhet med utredningen anser jag medlemsavgifter till en organisation inte skall grunda avdragsrätt. Enligt min mening bör nämligen för avdragsrätt fordras något mer än bara medlemskap i en organisation. En del remissinstanser har berört frågan om värdet av det arbete som en enskild kan utföra för en organisations räkning. Här gäller f. n. att om någon åtar sig sådant arbete utan ersättning så sker ingen inkomstbeskattning av ett beräknat arvode med efterföljande eventuell gåvobeskattning av organisation. Mitt förslag innebär ingen ändring i dessa avseenden. Med anledning av ett påpekande från en remissinstans vill jag betona att den avdragsrätt för gåvor som jag nu föreslagit inte innebär att den mottagande organisationen anses ha fått ett indirekt statsbidrag. För att avdragsrätt för gåvor skall föreligga måste den skattskyldige styrka såväl gåvans storlek som den mottagande organisationens identitet. Det bör ske genom att en handling som utvisar dessa förhållanden fogas till Sker inte detta bör avdrag inte medges. Kvitton på insättningen på exempelvis postgirokonto bör kunna godtas som bevishandling under vissa förutsättningar. Så är fallet om kontot är avsett för ett speciellt avdragsberättigat ändamål. I samband med att RSV upprättar den tidigare nämnda förteckningen kan finnas anledning att ge närmare anvisningar även om betalningssätt. Utredningen har föreslagit att avdrag skall medges med högst . Gåvor till en och samma organisation på sammanlagt lägre belopp än . skall inte vara avdragsgilla. Under remissbehandlingen har önskemål framförts om andra gränser. Ehligt min mening framstår de föreslagna beloppsgränserna som skäliga. Jag anser inte att gåvor . innefattar en sådan uppoffring att de behöver beaktas vid beskattning. Inte heller är jag f. n. beredd att godta högre belopp än . En särskild fråga är i vilken form skattelättnaden för gåvor bör ges. Under remissbehandlingen har kritik framförts mot att avdrag medges vid inkomstberäkningen. På grund av marginalskatten blir med utredningens lösning skattelättnaden större vid höga inkomster än vid låga. Även jag anser denna effekt av en avdragsrätt för gåvor mindre lämplig. Jag föreslår att avdraget i stället görs från skatten, dvs. att en skattereduktion medges. Härigenom får avdraget samma värde oavsett inkomsternas storlek. Dessutom påverkar en skattereduktion inte kommunernas ekonomi. Inkomstbortfallet för det allmänna vid en skattereduktion bärs av staten. Jag föreslår att skattereduktion får göras av gåvans storlek inom de angivna gränserna. Det nya slaget skattereduktion bör kallas gåvoreduktion. Rätten till gåvoreduktion avses i sak vara en taxeringsfråga. E)et innebär alt taxeringsnämnd skall pröva om förutsättningar för avdrag är uppfyllda. Det får sedan ankomma på lokal skattemyndighet att verkställa gåvoreduktionen i samband med beräkningen av den slutliga skatten. De nya reglerna om skattelättnader vid gåva bör tas in i en särskild lag. I denna bör förutsättningarna för gåvoreduktion anges. Kompletteringar görs sedan i andra författningar. Författningstekniskt är sålunda förfarandet detsamma som beträffande det värdesäkra lönsparandet (prop. 1977/78:165, FiU 1977/78:35, rskr 1977/78:346, SFS 1978:423-427). I den nya lagen om skattelättnad för vissa gåvor anges i 1 § vilka som är berättigade till skattereduktion. I 2 § anges de organisationer till vilka gåvor kan lämnas med skattelättnad. Skattereduktionens omfattning m. m. anges i 3§. Gåvoreduktion bör av praktiska skäl medges efter s.k. sparskattereduktion men före övriga former av skattereduktion. En bestämmelse om detta bör tas in i 2 § lagen (1978:423) om skattelättnader för vissa sparformer. Slutligen uppställs i 4 § vissa krav på hur den skattskyldige skall styrka att gåvor har lämnats. Som jag har nämnt skall taxeringsnämnd fastställa att förutsättningarna är sådana att gåvoreduktion skall medges. En bestämmelse härom bör göras i 68 § TL. Lokal skattemyndighet får sedan tillgodoräkna den 1979/80: 1582 Gåvoreduktion bör följa samma regler som de redan gällande i fråga om avräkningsbarhet m. m. En bestämmelse om detta har gjorts i den nämnda 3§. Gåvoreduktion, liksom s. k. sparskattereduktion, kan inte automatiskt beaktas vid fastställande av preliminär A-skatt. En givare kan emellertid om vissa förutsättningar är uppfyllda få jämkning efter ansökan. Följdändringar bör göras i 2 § 2 mom. UL samt i 4 § lagen (1970:172) om begränsning av skatt i vissa fall. Även de som erlägger skatt enligt SjL bör kunna ge gåvor med rätt till skattereduktion. En bestämmelse om detta bör tas in i 12 § 4 mom. SjL. I dessa fall bör inget krav uppställas på bosättning i för skattelättnad. För att undvika att dubbelavdrag medges, alltså både i fråga om sjömansskatt och vanlig inkomstskatt, skall sjömansskattenämndens beslut om gåvoreduktion tillställas lokal skattemyndighet för anteckning i inkomstlängd. Detta följer redan av nuvarande 68 § TL. En som har både sjö- och landinkomst bör själv få avgöra mot vilken skatt han vill utnyttja gåvoreduktionen. De nya reglerna bör träda i kraft och tillämpas på gåvor som lämnas efter ikraftträdandet. Lag om skattelättnad för vissa gåvor Härigenom föreskrivs följande. 1 § Skattelättnad enligt denna lag medges fysisk person som har varit bosatt eller har vistats stadigvarande här i riket under någon del av beskattningsåret eller som har haft inkomst enligt lagen (1958: 295) om sjömansskatt. 2 § Skattelättnad medges i form av skattereduktion (gåvoreduktion) enligt 3 § för gåva i form av kontanter som under beskattningsåret har lämnats till svensk stiftelse eller förening som i överensstämmelse med sina stadgar huvudsakligen utövar internationell biståndsverksamhet eller verkar för internationellt samförstånd eller internationellt verkar för respekt för mänskliga rättigheter. upprättar förteckning över organisationer till vilka gåvor anses kunna ges med rätt till gåvoreduktion för givaren. I förteckningen upptas bara organisationer som har gjort framställning därom. 3 § Gåvoreduktionen utgör av det belopp som under beskattningsåret har givits till organisation som avses i 2 §. Gåvoreduktion får dock inte beräknas på högre sammanlagt belopp än . Är det sammanlagda beloppet av gåvor till en organisation lägre än medges inte gåvoreduktion. Öretal som uppkommer vid beräkning av gåvoreduktion bortfaller. 1 fråga om gåvoreduktion tillämpas 2 § 4 mom. femte och sjätte styckena uppbördslagen (1953: 272). 4 § Skattskyldig, som vill åtnjuta gåvoreduktion enligt 3 §, skall till den allmänna självdeklarationen foga intyg av den mottagande organisationen eller annat skriftligt bevis som visar gåvans storlek och organisationens namn. I fråga om gåva till organisation som inte upptagits i den förteckning som anges i 2 § andra stycket skall dessutom utredning lämnas om organisationens verksamhetsinriktning. Denna lag träder i kraft och tillämpas på gåvor som har lämnats efter ikraftträdandet. Lag om ändring i taxeringslagen (1956:623) Härigenom föreskrivs att 68 § taxeringslagen (1956: 623)1 skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Av taxeringsnämnd beslutade taxeringar skall för varje skattskyldig införas i skattelängd. 1 skattelängden antecknas särskilt dels i avseende på statlig inkomstskatt inkomst av olika förvärvskällor med angivande tillika i fråga om skattskyldiga som avses i 9 § 3 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt huruvida inkomsten utgör Ainkomst eller B-inkomst, medgivet avdrag för underskott i förvärvskälla, sammanräknad nettoinkomst (summan av inkomsterna av olika förvärvskällor, minskad med avdrag för underskott), medgivna allmänna avdrag som inte avser underskott i förvärvskälla, taxerad och beskattningsbar inkomst, dels beskattningsbar inkomst enligt 2 § lagen (1958:295) om sjömansskatt och enligt 1 § 2 mom. nämnda lag skattepliktig dagpenning samt det antal perioder för vilka den skattskyldige har uppburit sådan inkomst under beskattningsåret, samt sjömansskattenämndens beslut om jämkning enligt 12 § 4 mom. lagen om sjömansskatt, dels i avseende på inkomstskatt taxerad och beskattningsbar inkomst, dels beslut i övrigt, som avser förutsättning för avdrag enligt 48 § 2 och 3 mom. kommunalskattelagen (1928: 370) eller för skattereduktion enligt 2 § 4 och 5 mom. uppbördslagen (1953: 272), dels beslut, som avser förutsätt- dels beslut, som avser förutsättning för sparskattereduktion enligt ning för sparskattereduktion enligt 2 § lagen (1978:423) om skattelätt- 2 § lagen (1978:423) om skattelättnader för vissa sparformer, nader för vissa sparformer eller gå voreduktion enligt 3 § lagen (1980:000) om skattelättnad för vissa gåvor,