mot · G302612 · 1980-01-24 00:00:00 — om inskränkning av möjligheterna till åtalsunderlåtelse vid vissa förmögenhetsbrott, m. m. Trots att snatteri, bedrägligt beteende och olovligt förfogande tillsammans utgör en betydande andel av den kända (förmögenhets-)brottsligheten underlåtas icke sällan åtal för dessa brott. Man kan på goda grunder ifrågasätta om inte dessa brott bör bekämpas mer intensivt än vad som sker . Genom massmedia har allmänheten bibringats den uppfattningen att snatterier för belopp . Även om det cirkulär riksåklagaren utfärdat i ämnet är mer nyanserat torde allmänhetens uppfattning inte skilja sig särskilt mycket ifrån det verkliga förhållandet. Snatterier av varor för . rapporteras ofta inte ens till åklagare, utan polisen ger snattaren en rapporteftergift med stöd av 12 § polisinstruktionen. För värden därutöver torde åtalsunderlåtelse inte sällan komma i fråga, under förutsättning att den tillgripna varans värde inte nämnvärt överstiger . Genom kriminologiska undersökningar har man påvisat att benägenheten att anmäla brott till polisen minskat från omkring 1/4 till omkring 1/5 av samtliga brott. Samhällets svaga insatser mot snatterier av mindre värden har med all sannolikhet minskat benägenheten att till polisen anmäla dessa brott. På en del varuhus har snatterierna blivit så vanliga att man svårligen hinner anmäla alla som upptäcks. Man väljer då att anmäla dem som beloppsmässigt närmar sig gränsen till stöld, dvs. de som uppgår till några . För att personalen inte skall utsättas för våld av snattare har de i vissa affärer beordrats att inte ens söka hindra de besökare som lämnar affären utan att betala för de varor de medför. De som helt öppet medför varor ut ur affärerna utan att betala hotar ibland de anställda med repressalier för att förmå dem att inte ingripa. Affärsinnehavarna och deras anställda känner sig rättslösa, och det finns risk att affärsmännen kommer att agera på ett mindre lämpligt sätt gentemot snattarna. Snatterierna får även andra konsekvenser. De drabbade varuhusen kompenserar sig sannolikt genom höjda priser. Mindre affärer tvingas kanske, då snatterierna minskat lönsamheten, att upphöra och de anställda förlorar sina arbeten. Snatterierna betalas sålunda endera av kunderna som får betala de högre priserna eller av rörelseidkarna och de anställda, som förlorar sina arbeten. I sistnämnda fall torde det bli samhället som genom utbetalande av bidrag till de arbetslösa och minskade skatteintäkter får betala snatterierna. En affärsidkare som inte kompenserar snatterisvin net med höjda priser, men som ändå kan fortsätta driften, får en minskad lönsamhet, vilket ger samhället mindre skatteintäkter sist blir det sålunda de skötsamma samhällsmedborgarna som får bekosta snatterierna genom att förlora sina arbeten samt betala högre skatter och priser. Orsaken till samhällets svaga ingripande är dels det vida tillämpningsområde som RB 20:7 1 st. 1 p. fått genom åklagarcirkuläret, dels utformningen av 12 § polisinstruktionen jämte anvisningarna till polisen, dels ock-sist men inte minst - den milda syn på dessa brott som anlagts av domstolarna. Vad som ovan sagts om snatterierna gäller i sak även bedrägligt beteende. Lagtekniskt finns dock den skillnaden att polisen å ena sidan inte med stöd av 12 § polisinstruktionen kan meddela rapporteftergift för bedrägligt beteende, medan å andra sidan presumtionen för en åtalsunderlåtelse är väsentligt starkare. Det sistnämnda beror på att det i 9 kap. 12 § 2 st. införts ännu en åtalsbegränsningsregel. I denna föreskrivs att åtal skall vara påkallat ur allmän synpunkt för att över huvud taget få väckas. Följaktligen ligger beloppsgränsen för åtal mot den som t. ex. åker taxi, begagnar hotellrum eller äter på något näringsställe utan att betala vanligen väsentligt högre än vad den gör vid snatteri. Inom och län tillämpas gränsen . Eftersom taxi-, hotell- och restaurangägare kunnat konstatera det meningslösa i att göra en anmälan, om inte beloppen är betydande, är det därför numera även möjligt att genom bedrägligt beteende snylta till sig favörer för icke obetydliga belopp. Den som inte genom ideliga snatterier vill skaffa sig varor kan i stället utge sig för att vara spekulant på t. ex. en färg-TV eller en stereoanläggning. Sedan han mot ägarförbehåll köpt på avbetalning och erlagt en viss handpenning kan han i strid med lagen sälja denna till annan person. Detta kallas i olovligt förfogande. Detta brott kan inte annat än i sällsynta undantagsfall leda till åtal, eftersom åtalsbegränsningsregeln i 10 kap. 10 § 2 st. föreskriver att åtal inte får väckas med mindre än att det av särskilda skäl finns påkallat ur allmän synpunkt. Det är av flera skäl olyckligt att samhället ingriper så svagt eller inte alls mot de mindre förmögenhetsbrotten. För det första inges de som i form av snatteri, bedrägligt beteende eller olovligt förfogande begår sina första brott intrycket att samhället inte ser så allvarligt på förmögenhetsbrott. För det andra underlättar man härigenom för narkomanerna att utan nämnvärda olägenheter skaffa pengar till sitt missbruk, vilket får till följd att detta förstärks och att det kanske upptäcks först . Härigenom försvåras deras återanpassning, vilket inte minst beror på att deras missbruk är förhållandevis lätt bearbetat efter missbruksdebuten, medan det är nästan omöjligt att få bukt med det därefter. Lite drastiskt skulle man kunna säga att den nuvarande politiken underlättar ungdomarnas tillvänjning till narkotika. För det tredje är den nuvarande politiken moralupplösande, eftersom allmänheten fått det intrycket att man utan risk t. ex. kan stjäla för . och ibland mer. Vi vill inte bestrida att det i vissa fall kan finnas skäl att inte åtala mindre förmögenhetsbrott, men åtalsunderlåtelserna bör inte fixeras till vissa belopp utan till omständigheter, som framstår som särskilt förmildrande. De bör heller inte ges slentrianmässigt utan förbehållas ett relativt litet antal fall. Med stöd av det anförda hemställs att uttalar att möjligheterna att meddela åtalsunderlåtelse och i förekommande fall rapporteftergift för snatteri, bedrägligt beteende och olovligt förfogande avsevärt inskränks. () ()