mot · G3021893 · 1980-01-25 00:00:00 — Motion 1979/80:1893 av och om jaktarrenden m. m. Många av landets jägare ser med allt större oro på de stigande priserna på jaktarrenden. Fri prisbildning, styrd av tillgång och efterfrågan, har i många fall medfört helt orimliga arrendepriser. I närheten av större tätorter är det inte ovanligt att markägare tar emot skyhöga belopp för jakträtten. Bakom anbuden på dessa marker döljer sig icke sällan företag som säger sig ha behov av representationsjakt. Kostnader för sådan jakt bör enligt vår mening inte vara avdragsgilla i deklarationen. I tidskriften decembernummer 1979 publicerar man ett, som man kallar, svenskt rekord i jaktarrende. En markägare erbjuder jakträtten på sin mark, belägen från , för . I arrendet ingick tio älgar, tio rådjur samt småviltsjakt. domänverkets indexreglering av priserna på jaktarrenden inverkar negativt på prisutvecklingen av jaktarrenden i allmänhet. För jordbruksarrenden tillämpas en procentuell reducering av konsumentprisindexet. Enligt vår mening finns det inga motiv för en indexreglering över huvud taget av jaktarrenden. Frågan bör göras till föremål för en ordentlig översyn. En annan företeelse inom jakten, som i vissa fall utvecklats till en olustig form av köttjakt, är de s. k. korttidsupplåtelserna. Detta system tillämpas i allt större utsträckning av storskogsbolagen. I nämnda nummer av Svensk Jakt beskrivs hur provar nya vägar. Man säljer 20 älgar på rot till en jaktresearrangör som anordnar troféjakt världen runt. Det blir också allt vanligare att framför allt skogsbolagen och domänverket säljer jaktdagar med höga jaktavgifter till penningstarka utländska köpare. Jakt- och viltvårdsberedningen bör närmare utreda utvecklingen av dessa jaktformer och hur det överensstämmer med jaktmarksutredningens tankegångar om skydd mot oskäliga prishöjningar. Men det är inte bara allt högre arrendepriser som jägarna skall betala. De skall även erlägga älgavgifter att användas för bl. a. viltskadeersättningar till markägare. Dessa avgifter har också höjts kraftigt . Jakt- och viltvårdsberedningen har i sitt betänkande Viltskador föreslagit att man går vidare på den vägen. Vi finner den ovan beskrivna utvecklingen vara utomordentligt allvarlig för svensk jakt- och viltvård. Om de ekonomiska intressena även i fortsättningen tillåts styra vem som skall sköta jaktvården i det här landet, så kommer vanliga svenska jägare med normalinkomster att ställas helt utanför. De kommer helt enkelt inte att ha råd. Plånbokens tjocklek avgör vem som skall få jaga. Detta är enligt vår mening en helt oacceptabel utveckling. Regeringen måste här ta sitt ansvar för att bryta den nuvarande trenden. Frågan om jaktarrendatorernas rättsliga ställning och arrendepriserna måste därför ges förtur bland de uppgifter som regeringen ålagt jakt- och viltvårdsberedningen. Bristen på jaktmark och prisutvecklingen på jaktarrenden har med rätta sagts vara två av 1980-talets viktigaste frågor för jägarkåren. Höga arrendeavgifter innebär en uppenbar risk för att jakttrycket blir för hårt och att viltvården eftersätts. har bara helt kortfattat berört frågan om arrendepriserna. En samlad bedömning av arrendeprisernas betydelse från viltvårdssynpunkt och för de jägare som inte äger egen jaktmark saknas i utredningen. Inte heller har närmare analyserats vilka möjligheter som, mot bakgrund av stigande arrendepriser och älgavgifter, finns att stimulera jakträttsinnehavare och markägare att mera aktivt engagera sig i förebyggande åtgärder mot viltskador. Dessa frågor bör jakt- och viltvårdsberedningen ges i uppdrag att se över i ett sammanhang och återkomma till med förslag om hur prisutvecklingen på jaktarrenden kan hejdas. Med hänvisning till det anförda föreslår vi* att beslutar anhålla att regeringen genom jakt- och viltvårdsberedningen låter utreda möjligheterna till en begränsning av priserna på jaktarrenden, formerna för korttidsjakt, en begränsning av älgavgifterna samt jaktarrendatorernas rättsliga ställning. () () *Se även motion 1979/80:1894.