ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G3021599 · 1980-01-25 00:00:00 — 1979/80:1599 av m. fl. om begränsning av rätten till avdrag vid inkomstbeskattningen för representationskostnader Enligt nu gällande bestämmelser medges avdrag för representationskostnader i samband med affärsverksamhet och liknande. Avdrag får inte medges med större belopp än vad som kan anses skäligt. I den mån utgiften avser representation, som innebär en mera lyxbetonad livsföring, får avdrag inte medges för denna del av utgiften. För att vinna en likformig lagtillämpning har vissa prisramar för representationsmåltider angetts, vilka inte får överskridas när ej särskilda skäl föreligger. gäller för representation utom hemmet i form av middag eller supé . per person och för lunch . per person exkl. mervärdeskatt. Som underlag för beslut om beloppsgränser, vilket fattas av , inhämtas prisuppgifter från och . Priserna beräknas med utgångspunkt i specificerade uppgifter om måltidernas sammansättning av mat och dryck. I fråga om främst middagsförtäring innebär detta att avdrag medges för kostnader i samband med alkoholförtäring främst i form av vin och sprit. Socialdemokraterna har i den framlagda partimotionen om insatser mot den sociala utslagningen föreslagit en rad åtgärder för att begränsa alkoholkonsumtionen i samhället och för att komma till rätta med alkoholmissbruket. I motionen förordas bl. a. att regeringen bör fatta beslut om att statliga skattemedel inte skall användas för representationssprit, vare sig vid statlig representation eller vid företagsrepresentation. Detta är enligt vår mening ett synnerligen angeläget krav, eftersom den nuvarande ordningen i praktiken innebär att skattebetalarna utan att tillfrågas tvingas betala en stor del av kostnaderna för den alkoholförtäring som sker vid representation. Vi vill med anledning härav framföra ett preciserat krav, vars innebörd är att den del av representationskostnaden som avser förtäring av vin och spritdrycker inte längre bör vara avdragsgill vid beskattningen. Detta bör ske på så sätt att i sitt underlag för beslut om beloppsgränser ej längre bör inkludera beräknade kostnader för vin och spritdrycker. bör ges i uppdrag att utifrån denna nya beräkningsgrund utarbeta nya beloppsgränser att gälla fr. o. m. . 1979/80: 1599 Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att beräknade kostnader för vin och spritdrycker ej längre bör ingå i underlaget för de beloppsgränser som gäller vid avdrag för representationsmåltider, 2. att hos regeringen anhåller att ges i uppdrag att utifrån denna nya beräkningsgrund utarbeta nya beloppsgränser att gälla fr. o. m. . () () () BO () () () () () () () ()
mot · G302160 · 1980-01-10 00:00:00 — av och om ändrade bestämmelser om pensionstillskott Vid bedömningen av änkas rätt till pensionstillskott beaktas inte endast faktiskt utgående änkepension från ATP utan även sådan pension som hade utgått om undantagande från ATP inte hade gällt för den avlidne maken. När änkan uppnår den allmänna pensionsåldern och änkepension från folkpensioneringen avlöses av hennes ålderspension kommer vid bedömningen av rätten till pensionstillskott förmånerna som utgår eller skulle ha utgått från ATP alltjämt att beaktas. Pensionstillskottet till hennes ålderspension påverkas således indirekt av den avlidne makens undantagande från ATP. Även om denna tillämpning av reglerna i och för sig kan synas konsekvent upplevs den av de drabbade som orättfärdig. Detta särskilt som det tidigare inte krävdes makans samtycke när anmälan om undantagande gjordes. Det orimliga i förhållandet framgår också om man jämför med en situation där båda makarna uppnår pensionsålder. I ett sådant fall hade pensionstillskott beviljats makan eftersom det inte funnits någon koppling till änkepension från ATP. Jag ifrågasätter om denna tolkning beträffande änkorna var avsikten när tog beslutet om pensionstillskott. Till pensionskommittén har överlämnats en framställning från där myndigheten uppmärksammat regeringen på ovanstående problem. Enligt vår mening talar övervägande skäl för att påtalade förhållanden rättas till. En ändring bör därför ske av 3 och 4 §§ i lagen om pensionstillskott, innebärande att vid beviljande av pensionstillskott till ålderspensionen skall bortses från makes undantagande från ATP. Ändringen skall även gälla alla de änkor med ålderspension som förlorat rätten till pensionstillskott till följd av makes undantagande från ATP, så att de blir berättigade till pensionstillskott. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att begär att regeringen framlägger förslag till ändring av lagen om pensionstillskott innebärande att vid beviljande av pensionstillskott till ålderspensionen skall bortses från makes undantagande från ATP. () ()
mot · G3021600 · 1980-01-25 00:00:00 — 1979/80: 1600 av om avskaffande av alla former av rasdiskriminering Artikel 6 i konventionen om avskaffande av alla former av rasdiskriminering (660 U.N.T.S. 212) lyder: Konventionsstaterna skall tillförsäkra envar under deras jurisdiktion verksamt skydd och verksamma rättsliga medel, genom vederbörande nationella domstolar och andra statliga institutioner, mot varje rasdiskriminerande handling som kränker hans mänskliga rättigheter och grundläggande friheter i strid mot denna konvention, ävensom rätten att vid sådana domstolar begära rättvis och tillfredsställande gottgörelse eller ersättning för skada liden. I förbereddes ratificeringen av konventionen genom utfärdandet om ändring i med ny lydelse beträffande 16: 8 (SFS 1970: 224). Vederbörande lagbud erhöll därigenom följande lydelse: BrB 16: 8 Den som offentligen eller eljest i uttalande eller annat meddelande som sprides bland allmänheten hotar eller uttrycker missaktning för folkgrupp av viss hudfärg, av visst nationellt eller etniskt ursprung eller med viss trosbekännelse dömes för hets mot folkgrupp till fängelse i högst , om brottet är ringa, till böter. ratificerade konventionen om avskaffande av alla former av rasdiskriminering . Syftet med konventionen var i första hand att skapa ett skydd för minoriteter. Genom att beteckna brottet som ett brott mot allmän ordning har skyddsintresset överflyttats från minoriteter till majoriteten av befolkning. Vidare överensstämmer inte brottsbeskrivningen folkgrupp med det i konventionstexten skyddade subjektet som är envar, vilket synes ha försvårat bestämningen av vem som äger målsägandestatus. Den rätt som ovan citerade konventionsartikel tillförsäkrar envar som blivit utsatt för diskriminerande handling kan således inte sägas ha kommit till klart uttryck i svensk rätt. Det är därför angeläget att denna brist avhjälps. I det hårdnande internationella klimat som kan observeras måste det anses vara av synnerlig vikt att framstår som ett föregångsland när det gäller att stå för internationella förbindelser och då särskilt när det gäller skyddet för grundläggande mänskliga rättigheter. frågor som måste lösas för att skapa det skydd som vårt land förbundit sig att tillförsäkra våra medborgare är av komplicerad natur får inte utgöra ett hinder för att så sker. Ovanstående problemställning bör utredas så att vi får en tillfredsställande transformering av konventionen om avskaffande av rasdiskriminering. Utredningsarbetet torde främst gälla hur denna transformering skall kunna lösas juridiskt-tekniskt, och det skiljer sig därigenom från de uppgifter som den sittande diskrimineringsutredningen arbetar med. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär tilläggsdirektiv till diskrimineringsutredningen enligt vad i motionen framförts så att minoriteter får det skydd som konventionen avser.
mot · G3021601 · 1980-01-25 00:00:00 — om lokalisering till av länsrätten i Regionalpolitisk utveckling, regionalisering och decentralisering kräver handling som tar formen av konkreta beslut. Det är viktigt att påpeka skillnaden mellan begreppen omlokalisering och decentralisering av den offentliga verksamheten. Decentralisering betyder i stort sett bara att man flyttar beslutanderätten i ett antal ärendegrupper från central till regional eller lokal nivå. Det kan inte betraktas som ett verkningsfullt regionalpolitisk! Decentralisering ger inget sysselsättningstillskott eller ekonomiskt utbyte för länen eller kommunerna. Däremot innebär omlokalisering att nya verksamheter byggs upp i orter och kommuner som har relativt större nytta av verksamheten än de platser där de tidigare varit förlagda. Ofta sker utlokaliseringen till de större kommunerna. I t. ex. har utlokalisering endast skett till och . När statliga verk utlokaliseras från , har det ansetts som nödvändigt att göra det till kommuner med god servicekapacitet. Men har man försummat att göra omlokaliseringar inom länen. kommun, som kraftigt drabbats av sysselsättningsminskningar och negativ strukturförändring av näringslivet, skulle ha stort behov av sådana omlokaliseringsåtgärder. Den statliga sektorns fördelning i sysselsätter ca 18 000 anställda. Av dessa är verksamma i , i , i . Återstoden, , är verksamma i den övriga delen av länet. i län har föreslagit att bör bli lokaliseringsort för länsdomstolen, i det fall regeringen överväger annan lokalisering än till residensstaden. Enligt vad som går att utläsa av budgetpropositionen föreslås ingen sådan lokalisering till . Jag anser dock att länsrätten i östergötalnd borde förläggas till för att stärka arbetsmarknaden i denna kommun. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att beslutar att länsrätten i skall lokaliseras till .
mot · G3021602 · 1980-01-25 00:00:00 — 1979/80:1602 av om systemet för fastställande av dagsbotens storlek Enligt 25 kap. 2 § skall dagsbot fastställas i pengar till belopp fr. o. m. 2 t. o. m. , efter vad sorn prövas skäligt med hänsyn till den tilltalades inkomst, förmögenhet, försörjningsskyldighet och ekonomiska förhållanden i övrigt. Någon tillförlitlig utredning om dessa omständigheter föreligger regelmässigt inte, då domstol skall besluta om dagsbotens storlek. Vid rättegången tillfrågas den tilltalade om sina ekonomiska förhållanden. Ofta lämnas svävande svar, och det finns anledning att förmoda att den uppgivna inkomsten ofta anges i underkant. Motsatsen kan naturligtvis också vara fallet. a. rättssäkerhetsskäl borde därför en av myndighet lämnad uppgift om vederbörandes ekonomiska förhållanden ligga till grund för avgörandet. Hur bestämmelser härom närmare skall utformas bör övervägas i lämpligt sammanhang. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar sig för en översyn av det system som ligger till grund för fastställande av dagsbotens storlek.
mot · G3021603 · 1980-01-25 00:00:00 — 1979/80: 1603 Enligt en av magistraten i fastställd stadga för translatores publici i skulle i staden vara anställda vissa erforderliga translatorer. Dessa skulle antas av handels- och sjöfartsnämnden i , avlägga ed inför magistraten och vara skyldiga att mot ersättning tjänstgöra som tolkar vid stadens domstolar. Dessa translatorer ägde enligt övergångsbestämmelser i förordningen om godkännande av tolkar och auktorisation av översättare (1975: 590) efter visst ansökningsförfarande rätt att anses som auktoriserade översättare. Enligt tolktaxa fastställd av äger endast den som av kommerskollegium godkänts som rättstolk rätt till ersättning enligt den högsta ersättningsnivån, arvodesnivå III. Ersättningen till de av handels- och sjöfartsnämnden i antagna translatorerna utgår enligt arvodesnivå I. Föreningen translatorer i har i olika sammanhang gjort gällande att de nya bestämmelserna, som trädde i kraft , borde ha försetts med övergångsbestämmelser som möjliggjort för auktoriserade translatorer som haft lång tids förslagsvis tolkningsverksamhet vid domstol att få ersättning enligt högsta arvodesnivån. Det rör sig här om många ytterst kvalificerade tolkar med lång yrkesverksamhet och gedigna kunskaper inom det område där de använts som tolkar. Föreningen har uppfattat de nya bestämmelserna som byråkratiska och diskriminerande för de enskilda translatorerna. Många av dessa har därför av principiella skäl icke velat underställa sig prövning av kommerskollegium. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar sig för en översyn av ersättningen till vissa tolkar i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · G3021604 · 1980-01-25 00:00:00 — 1979/80: 1604 om tillsättandet av nämndemän Regeringens proposition 1975/76:64 med förslag till ändring i innehåller bl. a. förändringar vid tillsättandet av nämndemän. Ändringarna i det avseendet tillkom för att större rättvisa skulle ske vid tillsättandet samt att även minoriteter i fullmäktige skulle kunna tillsätta nämndemän. Nämndemän väljs för en mandatperiod , och hälften av nämndemännen tillsätts efter företaget kommunfullmäktigeval. Ändringen i innebär att man numera kan begära proportionella val vid tillsättning av nämndemän. Detta för att ge tingsrätternas sammansättning så bred bas som möjligt som representationen följer aktuellt valresultat. har emellertid på sina håll uppkommit tvistigheter om proportionaliteten skall tillämpas på fulla antalet nämndemansplatser eller endast på den hälft som skall nyväljas. Följer man det senare alternativet, innebär det att minoriteter, som enligt sin fullmäktigerepresentation t. ex. är berättigade till en nämndemansplats, aldrig kan komma i åtnjutande av denna genom att man tilllämpar proportionellt val på endast hälften. I med över 1 000 nämndemän har man valt modellen att utgå från samtliga nämndemansplatser och därefter vid avgång verkställa de justeringar som det senaste valresultatet gett upphov till. På så sätt blir nämndemanskåren också representativ för kommunens väljarunderlag. I andra kommuner, bl. a. i , har man valt modellen att endast ta hänsyn till det antal nämndemän som skall väljas, dvs. Därigenom uppstår en direkt felaktig representation om man ser till väljarkåren som minoriteter i fullmäktige aldrig kan få sin rättmätiga representation på grund av halveringen. I regeringens proposition om lagändringen framgår inte om man skall använda sig av proportionella val avseende hela nämndemanskåren eller endast på den hälft som skall nyväljas. Eftersom nämndemän väljs för en period av skall naturligtvis inte en politisk förskjutning i väljarunderlaget kunna förändra för någon under sittande period. Men riktlinjer bör fastställas för nämndemanskåren i en kommun, om man skall räkna på hela eller endast på hälften för att tillsättandet av nämndemän skall kunna ske enligt samma regler i hela landet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om att regeringen för tilllämpningen av lagändringen i enligt regeringens proposition 1975/76:64, avsnittet om tillsättandet av nämndemän, utfärdar föreskrifter innebärande att, när så begärs, tillsättningen skall ske medelst proportionella val, med beräkning efter nämndemansplatser i tingsrätten. TRYCKERI 19»d
mot · G3021605 · 1980-01-25 00:00:00 — om ett nytt polishus i I motion till föregående hemställde undertecknad om att det av projekterade polishusbygget i skulle igångsättas. Så har ännu ej skett. Med hänvisning till motionen 1978/79: 1187 vill jag åter aktualisera denna mycket angelägna fråga. Polisen i har sina lokaler inrymda i fyra olika fastigheter och med arkiv i en femte. Det är att märka att kriminalavdelningen finns inrymd i två olika hyreshus, ordningsavdelningen i ett annat hyreshus, och i alla tre fastigheterna finns också andra hyresgäster boende. Integritetskränkningar blir ofrånkomliga. Kanslilokalerna är dåliga, och det har hänt att vattenrören frusit i huset. har man även drabbats av råttor. De hygieniska förhållandena är under all kritik. Arbetsmiljön skulle säkerligen inte accepteras någon annanstans. Arrestavdelningen är direkt hälsofarlig på grund av kylan. måste den stängas av den anledningen. Bortåt 500 berusade personer omhändertogs av polisen i . Man disponerar endast två arrester för berusade, och ofta måste man förvara 45 personer i en och samma arrest, vilket knappast är tillåtet. Det nya polishuset i har varit färdigprojekterat . Beslut om byggstart är det enda som återstår. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att byggande av polishus i måtte igångsättas. I 1979/80.
mot · G3021606 · 1980-01-25 00:00:00 — om rätt för regeringen att medge rutinmässiga urinprov inom kriminalvårdsanstalterna för att upptäcka narkotikamissbruk Fängelser skall vara narkotikafria. Det är orimligt att fängelserna för många är inkörsporten till narkotikaberoende. En återanpassning till samhället försvåras allvarligt, om en intagen blir eller förblir narkoman . Kriminalvården gör stora ansträngningar för att hindra att narkotika kommer in på anstalterna. Men de rättigheter vi vill ge de intagna för att underlätta deras återanpassning rätt till permission, besök, brevskrivning och telefonsamtal gör det svårt att få denna kontroll effektiv. Besökare måste visiteras mycket ingående, ibland av särskild personal, telefonsamtal avlyssnas etc. Av naturliga skäl är det svårt, för att inte säga omöjligt, att upprätthålla denna kontroll på alla fängelser. De metoder som har prövats att göra fängelserna narkotikafria har visat sig otillräckliga. Nya vägar bör därför prövas. Påverkan av narkotika kan konstateras med hjälp av urinanalyser. Analyserna ger säkra resultat. Någon annan medicinsk kontrollmetod för konstaterande av narkotikapåverkan är inte känd . gäller bestämmelser om att en intagen i kriminalvårdsanstalt under vissa förutsättningar kan åläggas att lämna urinprov. I 52 § d första stycket lagen (1974: 203) om kriminalvård i anstalt anges sålunda att en intagen, som kan misstänkas vara påverkad av narkotika, får föreläggas att lämna urinprov. I andra stycket samma paragraf föreskrivs vidare att den som är intgen i sådan särskild anstalt där företrädesvis placeras intagna, som inte eller i endast ringa mån har tagit befattning med narkotika, får föreläggas att lämna urinprov, även om han/hon ej misstänks vara påverkad av narkotika. Lagen ger inte möjlighet till generella kontroller med hjälp av urinprovsanalyser på samtliga kriminalvårdsanstalter. Enligt vår mening bör kriminalvården ges rätt att genomföra generella undersökningar för att upptäcka användning av narkotika. I de fall där man konstaterar att en intagen är narkotikapåverkad bör man överväga att överföra vederbörande till en anstalt där narkotikamissbrukare samlas och särskilda säkerhetsåtgärder tillämpas. Till en början bör regeringen ges möjlighet att, när så bedöms lämpligt, förordna att sådana rutinmässiga prov skall anordnas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag som ger regeringen rätt att medge rutinmässiga urinprov inom kriminalvårdsanstalterna för att upptäcka narkotikamissbruk. () ()
mot · G3021607 · 1980-01-25 00:00:00 — av m. fl. om servitut till förmån för jordbruk De miljömässiga svårigheter som ofta föreligger vid bostadsbyggande på landsbygden medför en stor inskränkning i de enskilda människornas valfrihet då det gäller boendet. Deras möjligheter att själva påverka sin boendemiljö minskas, vilket är olyckligt. Människor tvingas därmed ofta mot sin vilja att bo i tätorter. Det är angeläget att en ökad bebyggelse möjliggörs i glesbygden och i de små byarna. Detta skulle ge en levande landsbygd och skapa ökade möjligheter till bibehållen service. Insatser som samhället redan gör skulle få ett bredare utnyttjande. I landsbygdsområdena finns också en del mark som är sämre och i många fall dålig från jordbrukssynpunkt. På sådan mark bör avstyckningar för bebyggelse med fördel kunna ske. Trycket på den goda åkerjorden skulle härigenom minskas, då den bästa jorden ofta ligger kring de nuvarande tätorterna. Kommunalt förtroendevalda ställs ofta inför svåra avgöranden i dessa frågor. Ett problem på landsbygden är dock den moderna djurhållningen med sina speciella miljöproblem. Grundprincipen måste emellertid vara att de som väljer att bo på landsbygden får ta vissa konsekvenser härav, liksom att de som väljer ett boende i tätort får tåla dessa orters miljöproblem. Det finns helt klart både positiva och negativa inslag var man än väljer att bo. Många människor accepterar en viss miljöinverkan, t. ex. från en ladugård i närheten av den tomt man vill bebygga. Ofta blir det dock så att berörda kommunala facknämnder avstyrker bebyggelse. Man befarar att konflikt skall uppstå . För att kunna undvika sådana bör ett servitutsförhållande för nya projekt i närheten av lantgårdar och andra jordbruksanläggningar kunna upprättas och följa fastigheten vid eventuell försäljning. Härigenom skulle möjligheterna till ökad byggverksamhet på landsbygden tillvaratas utan att lantbruksproduktion och annat näringsliv äventyras. Dessutom får vi en levande landsbygd och en större möjlighet att bevara den oersättliga, goda åkerjorden. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om inrättandet av servitut för viss bebyggelse på landsbygden. () () PER () () ()
mot · G3021609 · 1980-01-25 00:00:00 — av om samtycke till adoption Enligt 4 kap. 5 § första stycket får den som fyllt inte adopteras utan eget samtycke. Kravet på samtycke kan dock efterges i fråga om den som är mellan tolv och , om det kan antas lända honom till skada att han tillfrågas. Detta innebär att den som uppnått ålder men på grund av psykisk sjukdom eller utvecklingsstörning saknar sådan rättshandlingsförmåga som krävs för att kunna lämna ett giltigt samtycke över huvud taget inte kan adopteras. Att gällande rätt har det innehåll som har beskrivits bekräftas av rättsfallet H 1975 (s. 727). Vid tiden för detta avgörande var 4 kap. 5 § formulerad så att det gav utrymme för viss tvekan huruvida det verkligen behövdes ett samtycke när det tilltänkta adoptivbarnet var psykiskt sjukt eller utvecklingsstört. Efter ett resonemang av lagteknisk natur kom dock HD fram till att samtycke var nödvändigt. Rättsfallet ledde till en redaktionell lagändring, som kan sägas medföra att lagen är ganska tydlig i fråga om sitt krav på ett samtycke även från en sådan person som det nu gäller (prop. 1975/76: 170 s. 177). Man kan alltså numera inte klaga på att lagtexten är oklar. Däremot måste man ställa sig främmande till det materiella innehållet. Det är djupt otillfredsställande att det inte finns någon form för adoption av dessa gravt handikappade människor, som är ur stånd att lämna samtycke till adoptionen men som i hög grad behöver hjälp och stöd av närstående. Av HD:s dom framgår att HD ansåg att den nuvarande ordningen inte är särskilt bra. HD angav nämligen att starka sakliga skäl talade för den sökta adoptionen. har prövat frågan i ett mål som överklagats till hovrätten för . Den som yrkar att få adoptera är i detta fall gift med modern till ett utvecklingsstört barn, som fyllt . Sökanden vill fullt ut vara som en far för den utvecklingsstörde, som under vardagarna bor på ett elevhem men är hemma varje veckoslut och tydligen själv kan tycka att det är viktigt att ha både en pappa och en mamma. Även i detta fall föreligger det enligt tingsrättens bedömning starka sakliga skäl för den sökta adoptionen. Genom att lagens krav på giltigt samtycke icke kunnat uppfyllas har domstolen emellertid sett sig nödsakad att avslå ansökningen. Såväl juristdomare som nämnd har funnit detta djupt otillfredsställande. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring av att adoption av den som uppnått ålder men är ur stånd att lämna giltigt samtycke till adoptionen bör kunna ske i vissa fall.