mot · G3021196 · 1980-01-24 00:00:00 — av m. fl. om ansvaret för hemsjukvård m m. Med följande exempel - hämtat ur verkligheten och ingalunda enastående - vill vi belysa hur alltmer komplicerade lagar går in på varandras områden och hur en lag kan upphäva en annan. Detta fall försvårades ytterligare av den olösta frågan om gränsdragningen mellan social hemhjälp och hemsjukvård. NN är en 60-årig kvinna som på grund av sjukdom varit i behov av vak- och hemhjälp . Hennes fysiska status har efter hand försämrats, varför hon blivit alltmer svårskött i hemmet. Hon har dock konsekvent avvisat alla erbjudanden om plats på långvårdssjukhus. Hennes starka vilja gör dessutom att hon har ytterst svårt att underordna sig de tekniskt och medicinskt betingade rutiner som normalt brukar komma till användning i så svåra sjukdomsfall som detta. Hon saknar nära nog helt förståelse för personalens önskan att få arbeta på ett yrkesmässigt riktigt sätt, liksom beträffande nyttjande av tekniska hjälpmedel av olika slag. NN har behov av såväl hemsjukvård som av hemtjänst. hemsjukvård har av och till varit inkopplad på ärendet . Normalt har krävts två hemsjukvårdare (= ) och i fråga om hemtjänst sammanlagt samt dessutom två vakare mellan och 07.00. NN:s starka vilja i förening med oviljan att underordna sig gängse rutiner har lett till att personalen upplevt arbetsmiljön som synnerligen pressande såväl fysiskt som psykiskt. För vakarnas del har detta resulterat i inte mindre än åtta anmälningar om yrkesskador, alla avseende ryggarna. Dessa förhållanden förde med sig att arbetsplatsen vad avser vaket stängdes av huvudskyddsombudet , varefter yrkesinspektionen fastställde två villkor för öppnande av densamma, det ena innebärande att erforderliga tekniska hjälpmedel skall tillhandahållas och användas, det andra att vedertagna rutiner för vårdarbete skall följas i avseende på metodik och personalbehov. NN har, dock inte utan motstånd, härefter successivt gått med på användande av vissa tekniska hjälpmedel. Fr. o. m. drog hälso- och sjukvårdsnämnd in hemsjukvården för NN. Som skäl härför anfördes att NN inte var mottaglig för sjukvårdsinsatser och att hon på den grunden inte längre för egen del hade några vinster att hämta från sjukvården. Sedan vaket stängdes har någon vakhjälp inte förmedlats genom försorg. Däremot har NN tillerkänts socialhjälp för att själv kunna kompensera de frivilliga krafter som på hennes egen tillskyndan ställt upp till nattvak. I fråga om hemsjukvården är situationen oförändrad, dvs. någon hemsjukvård har inte meddelats sedan drog in denna i december 1978.1 samband härmed ökades emellertid daghjälpen från hemhjälpsbyrån för att kompensera bortfallet av hemsjukvårdens insatser. meddelade yrkesinspektionen att huvudskyddsombudet hemställt att få stänga arbetsplatsen även . I sitt yttrande härtill anförde hemhjälpsbyrån att det trots allt ändå hade skett en del i fråga om användandet av tekniska hjälpmedel samt att yrkesinspektionen i stället borde pröva om inte tiden var inne att häva stängningsbeslutet för nattvaken. I hemhjälpsbyråns yttrande framhölls även att tyngdpunkten i personalsidans reaktioner i viss mån förskjutits från de fysiska till de psykiska vådorna av arbetet. Därför ställdes frågan, om vård av sjuka människor över huvud taget kan ses som en enligt arbetsmiljölagen godtagbar grund för att stänga en arbetsplats, och hemställdes att denna fråga genom yrkesinspektionens försorg skulle överlämnas till arbetarskyddsstyrelsen för ställningstagande. meddelade yrkesinspektionen att den tillsammans med huvudskyddsombudet och företrädare för inspekterat arbetsplatsen. Den psykosociala arbetsmiljön hade däremot knappast ändrats på annat sätt än att man diskuterat problemen och fått ökad förståelse för varandras svårigheter. bedömde det därför nu som möjligt att ge erforderlig hjälp i hemmet såväl dag som natt utan att eftersätta kravet på godtagbar arbetsmiljö. Stängningsbeslutet vad avser nattvak är sålunda hävt, och nattvak ordnas genom hemhjälpsbyrån. yttrade sig i ärendet . Yttrandet är intressant främst från två synpunkter. Den ena gäller den påtagliga skillnaden mellan landstingen och primärkommunerna beträffande ansvarsfrågan vid vård i hemmet (hemsjukvård resp. social hemhjälp), den andra den uppenbara kollisionen mellan två lagkomplex, nämligen socialhjälpslagen och arbetsmiljölagen. Med stöd av ett JU-uttalande sägs i yttrandet att hemsjukvård är en av landsting frivilligt inrättad vårdform som inte är reglerad i författning och där principerna för vårdens omfattning och närmare innehåll bestäms av . Landstingsbeslut att indra sådan hjälp ses därför inte som lagstridigt. Däremot har, sägs det i yttrandet, den sociala nämnden (i kommunen) på grund av socialhjälpslagen en ofrånkomlig skyldighet att tillgodose föreliggande vårdbehov. Situationen är således den att huvudmännen för sjukvården i landet (landstingen) allt efter eget bestämmande kan meddela eller låta bli att meddela hemsjukvård. Frågan har ställts på sin spets i fallet NN, där den sociala hemhjälpspersonalen, som normalt inte är sjukvårdsutbildad, fått bära hela bördan sedan hemsjukvården dragits in. Att NN är sjuk behöver det inte råda någon tvekan om. Den som behöver så mycket tillsyn som NN bl. a. måste hon vändas i bädden per natt - är normalt sett ett fall för långvården. Vi möter här också en annan stötesten, nämligen den att ingen mot sin vilja kan tvingas in på sjukvårdsinrättning. Frågan är bara om samhället, om det skulle bli mera allmänt för svårt sjuka att vilja vårdas hemma, är berett att ta på sig de stora kostnaderna härför. Kostnaden för vården av NN uppgår i runt tal till . Problemet med frivillig hemsjukvård och obligatorisk social hemhjälp möter emellertid generellt sett även i mindre komplicerade fall än i fallet NN. Om någon vårdas i sitt hem genom insatser från såväl hemsjukvård som hemhjälp och sjukvården plötsligt dras in, drabbar detta naturligtvis i första hand den hjälpbehövande. Det försätter också hemhjälpens personal i en svår situation såväl ansvarsmässigt som praktiskt, således situationer som den inte är avsedd eller för. Liknande situationer kan uppstå vid utskrivning från sjukhus, om inte den utlovade hemsjukvården görs obligatorisk så länge sjukvård objektivt sett erfordras. Om det, i syfte att lätta trycket på sjukhusen, från sjukvårdshuvudmännens sida pläderas för att fler bör vårdas i sina hem, så borde den naturliga konsekvensen bli att hemsjukvården görs obligatorisk i likhet med hemhjälpen. I annat fall betyder det att hemhjälpspersonalen får ta på sig arbetsuppgifter, som den normalt inte är utbildad för, liksom att primärkommunerna får ta huvudmannaansvaret för hemsjukvården, vilket inte är meningen. Vad angår yrkesinspektionens stängning av arbetsplatsen sägs i yttrandet att detta inte befriar kommunerna från deras ansvar att sörja för erforderlig vård samt att kommun i sådant fall på annat sätt än genom anställd personal måste fullgöra sina skyldigheter enligt 1 och 12 §§ socialhjälpslagen. undviker dock sorgfälligt att upplysa om på vilket annat sätt detta skulle vara möjligt. beslut utesluter även möjligheten att placera andra än de reguljära arbetstagarna på ett sådant stängt arbete. Vad slutligen gäller arbetarskyddsstyrelsens ställningstagande till principfrågan, huruvida vård av sjuka människor över huvud taget kan ses som en enligt arbetsmiljölagen godtagbar grund för att stänga en arbetsplats, framgår av skrivelse av att även sådan arbetsplats kan stängas. förutsätts dock att särskilt stora ansträngningar i regel görs för att undvika stängningar på så känsliga områden. Den uppkomna situationen är en följd av att lagstiftningen i detta fall inte har anpassats till samhällsutvecklingen. Arbetsmiljöfrågorna har uppmärksammats livligt , och detta har resulterat i en lagstiftning som på ett helt annat sätt än tidigare värnar om arbetstagarnas villkor beträffande arbetsmiljö och riskerna för ohälsa. Det måste å andra sidan konstateras att sociallagstiftningen i detta avseende inte har anpassats till den aktuella utvecklingen på arbetsmiljöns område. Därmed blir kollisioner av det aktuella slaget möjliga. En bidragande komplikation är svårigheten med gränsdragningen mellan socialvårdens och sjukvårdens ansvarsområden. Följden kan som i detta fall bli att socialvården enligt den ena lagen åläggs skyldighet att utföra vissa uppgifter, som enligt konsekvenserna av annan lagstiftning ej är tillåtna att utföra. Att söka lösa frågor av detta slag enbart med hänvisning till ökat samarbete myndigheterna emellan kan inte anses vara en framkomlig väg. En översyn av lagstiftningen torde därför vara ofrånkomlig. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en skyndsam översyn av 1. social- och arbetsmiljölagstiftningen där kollisioner kan inträffa, 2. ansvarsfrågan vid vård i hemmet (hemsjukvård resp. social hemhjälp). () ()