mot · G3021025 · 1980-01-24 00:00:00 — Motion 1979/80:1025 av m. fl. cm åtgärder för gruvindustrin Den svenska gruvindustrins situation präglas av såväl allvarliga akuta problem som betydande framtida utvecklingsmöjligheter. De svåraste problemen återfinns inom den mellansvenska järnmalmsbrytningen, där stora delar av näringen är hotad, om inte snara åtgärder sätts in. Bakom det bekymmersamma läget för de mellansvenska järnmalmsgruvorna ligger utvecklingen inom den inhemska stålindustrin, som f. n. brottas med stora problem och genomgår en genomgripande strukturomvandling. Situationen inom den norrbottniska järnmalmsbrytningen bestäms däremot till helt övervägande del av läget på exportmarknaderna. Där har konkurrensbilden förändrats påtagligt under loppet av . Nya, stora och lättbrutna, järnmalmsgruvor i exempelvis och har svarat för en kraftigt ökad produktion. har expansionen i världens stålindustri varit lokaliserad till bl. a. och . inträffade, i oljekrisens spår, en dramatisk nedgång i stålindustrins råvaruefterfrågan. Nedgången innebar att () drabbades av mycket stora avsättningsproblem. har efterfrågan förstärkts, och produktionen ligger på en hög nivå. Genom den långvariga svackan hade emellertid företaget försatts i en svår ekonomisk situation, och anslog medel för en finansiell rekonstruktion av . En viktig uppgift är nu att ge företaget möjlighet att stärka sin framtida konkurrensförmåga, bl. a. genom en ökad vidareförädling av malmen. Från socialdemokratisk sida vill vi starkt betona de utvecklingsmöjligheter som finns i svensk gruvhantering. Det gäller inte bara för järnmalmen och därpå baserade produkter utan kanske i än högre grad för andra mineralresurser. Sulfidmalmerna spelar en allt viktigare roll i svensk gruvindustri. Ofta är det fråga om komplexa , varur utöver koppar, zink och bly exempelvis ädelmetaller kan utvinnas. Det är vanligt att just möjligheterna att utvinna ett flertal metaller ur malmen är en förutsättning för att brytningen skall vara lönsam. Också när det gäller legeringsmetaller och industrimineral finns det från svensk sida anledning att se mycket positivt på utvecklingsmöjligheterna. Förutsättningen för att de akuta problemen inom gruvindustrin skall 1 1979/80. kunna lösas och för att utvecklingsmöjligheterna skall kunna tas till vara är emellertid att samhället tar sitt ansvar och genom aktiva insatser påverkar utvecklingen. I denna motion kommer en rad förslag till åtgärder för branschen att presenteras. Vi vill emellertid erinra om huvuddragen i den syn på gruvpolitiken som vi i andra sammanhang redovisat. På uttalades från partiets sida att det nu var nödvändigt att sätta i gång en planering för gruvindustrins framtid en planering som måste omfatta såväl lösningar av akuta problem som åtgärder för att påverka den långsiktiga utvecklingen inom branschen. Vi underströk också att stora insatser kommer att krävas och att ett ökat statligt engagemang i gruvindustrin är nödvändigt. Vi angav följande riktlinjer för utarbetandet av ett aktionsprogram: Malm- och mineralbasen måste breddas. Den svenska malmens konkurrenskraft måste öka. Ökad vidareförädling av malmen i . Nya produkter i gruvföretagen. De samhällsekonomiska konsekvenserna vid olika omfattning av malmbrytningen måste beaktas. Problemen inom stål- och gruvindustrin måste få en samlad lösning. Nylokalisering av komplement- eller ersättningsindustri måste ske. tog vi i en motion, 1977/78: 1644, upp gruvfrågorna i . Vi krävde en särskild parlamentarisk kommission för gruvindustrin med representanter för arbetsmarknadens parter och med uppgift att bereda förslag till insatser dels av omedelbar karaktär, dels av mer långsiktig betydelse. Det finns inte anledning att här gå in på alla de konkreta förslag som vi i den nyssnämnda och i andra motioner lagt fram i . På en del viktiga punkter har vi lyckats få igenom våra förslag i och därigenom uppnått väsentliga praktiska resultat. Det gäller exempelvis våra initiativ rörande utbyggnad av kulsinterkapaciteten i och villkorslånet på 1 100 milj. kr. Våra upprepade krav att regeringen skall utarbeta ett samlat program för gruvnäringen har däremot mött ett kompakt motstånd från de borgerliga partiernas sida. Vi aviserade därför att vi avsåg att från socialdemokratisk sida, tillsammans med och utarbeta ett sådant program. Detta arbete pågår. Som utgångspunkt för arbetet ligger det tidigare nämnda sjupunktsprogrammet och det av utarbetade fackligt-politiska handlingsprogrammet för gruvindustrin. Då mineralpolitiska utredningen avlämnar sitt slutbetänkande kommer självfallet även detta att utnyttjas i arbetet. I vår partimotion 1978/79: 1508 konstaterade vi att den mellansvenska gruvindustrin befinner sig i en bekymmersam situation. Vi underströk att det krävs samordnade och kraftfulla insatser från såväl företagens som samhällets sida för att komma till rätta med branschens långsiktiga problem. Vi konstaterade också att det fanns ett omfattande underlag för ett handlingsprogram i syfte att främja den mellansvenska gruvindustrins utveckling och därmed bidra till att hävda sysselsättningen i Bergslagen. Mot denna bakgrund var vår starka kritik mot de borgerliga regeringarnas inaktivitet och bristande ansvar välmotiverad. I samband med behandling av regeringspropositionen om medel för tidigareläggning av vissa investeringar inom Svenskt stål AB, m. m., behandlades också frågor rörande den mellansvenska gruvindustrin. (NU 1978/79: 43) framhöll därvid följande: Emellertid anser utskottet att regeringen bör tillkalla en utredning med uppgift att skyndsamt granska den mellansvenska gruvindustrins läge och föreslå lämpliga åtgärder. följde utskottet och gjorde ett uttalande av denna innebörd. Någon sådan utredning har ännu, trekvarts år efter beslut, inte tillkallats. Detta finner vi synnerligen anmärkningsvärt. Den dåvarande trepartiregeringen inrättade den s. k. mellansvenska gruvdelegationen. Delegationen är ett samrådsorgan mellan gruvföretagen, berörda samhällsorgan och arbetsmarknadens parter i frågor som berör den mellansvenska gruvindustrins förhållanden och utveckling. Enligt sina direktiv skall delegationen koncentrera sig på projekt som kan ge ny sysselsättning och som kan förväntas bli lönsamma . Delegationen bör kunna medverka till en samordning av olika parters intressen och bl. a. undersöka i vad mån en förenklad ägarstruktur kan ge underlag för en utvidgad brytning vid några fyndigheter eller nyöppnande av någon gruva. Delegationen skulle arbeta mycket skyndsamt, och mandatperioden begränsades därför till . Som en följd av den ovan nämnda riksdagsbehandlingen fick mellansvenska gruvdelegationen tilläggsdirektiv . I dessa sägs dock endast att delegationen skall granska förslagen rörande olika anläggningar i anslutning till gruvdriften i . Denna granskning hade beställts av , men den skall inte förväxlas med den ovan nämnda utredningen av den mellansvenska gruvindustrin som uttalade sig för. Även om delegationens verksamhet kan ha sitt värde på vissa områden är den självfallet helt otillräcklig som instrument för att man skall komma till rätta med den mellansvenska gruvindustrins problem. Att de borgerliga regeringarna inte heller haft några ambitioner till detta tl 1979/80. 1979/80: 1025 framgår av såväl delegationens direktiv som det faktum att den helt saknar resurser för att påverka utvecklingen. Den är sålunda ett dåligt alibi för avsaknaden av en aktiv gruvpolitilc och motsvarar inte ens beställning av en utredning. De farhågor rörande branschutvecklingen som vi gav uttryck för har tyvärr kommit att besannas. Avvecklingen av den mellansvenska gruvindustrin har fortsatt i snabb takt. Sålunda har driften upphört i gruvorna i och Håksberg. Ytterligare företag har meddelat att man avser att lägga ned sina gruvor och kulsinterverk. De senaste exemplen är gruvorna i Persberg och Vingesbacke. Besluten fattas utifrån de enskilda företagens kortsiktiga överväganden och helt utan att hänsyn tas till den samlade råvaruförsörjningen och utvecklingsmöjligheterna på . Vi vill här endast peka på ett par exempel. De svenska specialstålverken har vart och ett för sig fattat beslut om att upphöra med sin råjärnsproduktion. F. n. finns endast en masugn kvar vid specialstålverken, den i Spännarhyttan. Specialståltillverkarna har i stället i allt större utsträckning gjort sig beroende av skrot som råvara. Skrot, och särskilt då kvalitetsskrot av det slag som specialstålverken behöver, är en råvara på vilken tillgången är knapp. är som bekant nettoimportör av skrot. I vår motion angående stålindustrin (1979/80: 970) har vi begärt en omedelbar utredning rörande den svenska skrotförsörjningen. Denna utveckling har redan medfört att flera mellansvenska gruvor stängts. Genom den bristande samordningen i stålföretagens råvaruförsörjning har vi emellertid nu nått en situation där även Spännarhyttans framtid är hotad. Vi återkommer till detta i det följande. Ett annat exempel är sambandet mellan malmproduktionen och de nya reduktionsprocesser som utvecklas i vårt land. Dessa processer, som bl. a. möjliggör produktion i betydligt mindre skala än masugnarna, är malmbaserade. Vi har i vår motion angående stålindustrin krävt att skall begära att regeringen tar erforderliga initiativ för att dessa processer skall vidareutvecklas och där förutsättningar finns komma till användning i . Detta kommer att få positiva effekter också för gruvindustrin. Det är nu helt nödvändigt att regeringen tar sitt ansvar och ser till att den mellansvenska gruvindustrins resurser utnyttjas på ett samordnat och långsiktigt riktigt sätt. Den utredning som begärde måste tillkallas och ges erforderliga resurser och befogenheter. Vi vill särskilt understryka att utredningens huvuduppgift måste vara att utarbeta förslag till konkreta åtgärder. Utredningen bör kunna arbeta mycket snabbt då det som vi tidigare nämnt finns ett omfattande underlag för beslut om ett konkret handlingsprogram. Regeringen bör därefter förelägga förslag till Inga nedläggningar av gruvdriften bör genomföras innan utredningen slutförts och regeringens förslag förelagts . bör göra ett uttalande av denna innebörd. Vi vill i detta sammanhang också hänvisa till det förslag angående djupprospektering i anslutning till befintliga gruvor som vi redovisar senare i denna motion. Det är också angeläget att den av begärda utredningen rörande vissa projekt för malmförädling i redovisas för . Några frågor är dock så akuta att de inte kan behandlas ens i en sådan snabb utredning utan kräver omedelbara och direkta initiativ från regeringens sida. Den första frågan, som gäller specialstålverkens råjärnsförsörjning, har vi behandlat i vår motion om stålindustrin. Vi har där redovisat den oro som vi känner inför Spännarhyttans och därmed flera mellansvenska gruvors framtid, om inga samordnade åtgärder vidtas. Denna oro delar vi med de fackliga organisationerna. De fem berörda fackförbunden , , , och skrev till regeringen och begärde omedelbara åtgärder för att trygga Spännarhyttans och de därav beroende gruvornas framtid. Man underströk från förbundens sida att tiden var knapp, då det pågick MBLförhandlingar om nedläggning vid två gruvor. Fackförbundens synpunkter och slutsatser delas av mellansvenska gruvdelegationen, som fått skrivelsen på remiss. Delegationen, som innehåller representanter för såväl gruvföretagen som arbetstagarna och berörda samhällsorgan, framhåller att en eventuell nedläggning av produktionen av kvalitetsjärn i Spännarhyttan skulle få mycket allvarliga följder för gruvindustrin i . Gruvorna i Värmlandsberg, och eventuellt också i skulle enligt delegationens bedömning komma att läggas ned. Det finns sålunda stor enighet i bedömningarna av situationens allvar. Vi har i vår motion angående stålindustrin begärt att regeringen vidtar åtgärder för att söka nå en samlad lösning runt Spännarhyttan som ett metallurgiskt centrum för specialstålsindustrin. När det gäller vår hemställan hänvisar vi till denna motion (1979/80: 970). En annan aktuell fråga är framtiden för Mineralprocesslaboratoriet i . Laboratoriet ägs av . Verksamheten vid Mineralprocesslaboratoriet behandlades av . beviljades då lån på tillsammans drygt 18 milj. kr. för utveckling av nya processer för framställning av järnsvamp resp. nickel. Enligt uppgift önskar nu inte längre vara ensam ägare till laboratoriet. Det är utan tvivel av stort värde att i Bergslagen ha tillgång till ett forsknings- och utvecklingslaboratorium av det här aktuella slaget. Detta gäller inte minst för utveckling av processtekniken vid behandling av industrimineral och legeringsmetaller. Som vi redovisar på annat ställe i denna motion finns goda förutsättningar för en ökad utvinning av dessa produkter i vårt land. För detta krävs dock en fortsatt processutveckling. Laboratoriet har uppdrag inte bara från utan också från andra företag och har upparbetat och dokumenterat en mycket god kompetens inom sina olika verksamhetsområden. Det är mot denna bakgrund angeläget att Mineralprocesslaboratoriets ägarkrets utökas med ytterligare företag i första hand inom gruvindustrin. Även en fastare anknytning till den utrustningstillverkande industrin kan vara lämplig. Verksamhetens speciella karaktär, bl. a. det förhållandet att en del av projekten är av mera långsiktig och generell art, motiverar att regeringen medverkar i försöken att finna en lämplig ägarkonstellation liksom att samhällets ägarinflytande och -ansvar inte uttunnas. Järnmalmsbrytningen vid LKABrs gruvor i malmfälten utgör inte endast en viktig del av svensk exportindustri utan har också en utomordentligt stor betydelse för sysselsättningen i . Mest påfallande är naturligtvis gruvindustrins betydelse för sysselsättningen i de båda malmfältskommunerna . Det är uppenbart att dessa orter är i det närmaste helt beroende av gruvnäringen. Även för många andra orter i har emellertid malmhanteringen indirekt en avgörande betydelse. Det gäller orter där stora delar av sysselsättningen baseras på exempelvis malmtransporter eller malmförädling. Vid sidan av dessa orter där näringslivet direkt eller indirekt domineras av malmhanteringen finns andra, där gruvindustrin i en relativt nära förestående framtid kan få en stor betydelse om möjligheterna tas till vara. Det gäller då inte i första hand brytning av järnmalm utan av andra mineraler. Från sysselsättnings- och näringspolitiska utgångspunkter måste därför samhällets gruvpolitik för ha som syfte att säkerställa en konkurrenskraftig järnmalmsbrytning och -förädling i de nuvarande gruvorterna, att ta till vara brytvärda malm- och mineraltillgångar genom att utveckla ny gruvindustri i länet, att komplettera näringslivet på de orter som är ensidigt beroende av gruvindustrin. Kraftfulla statliga insatser i gruvindustrin måste alltså vara en av grundstenarna i en politik för sysselsättning och industriell utveckling i de nordligaste delarna av . Enligt socialdemokratisk uppfattning finns också goda förutsättningar för att en sådan politik skall bli framgångsrik. Det finns konkreta projekt med klara utvecklingsmöjligheter. Det är samhällets ansvar att får resurser för att på bred front utveckla nya projekt. Det är också samhällets ansvar att säkerställa att företaget ges finansiella möjligheter att genomföra de investeringar som krävs för att viktiga projekt skall komma till stånd. Detta är ett intresse inte bara för utan för hela landet. Järnmalmen och dess vidareförädling Genom en rad samverkande orsaker har tvingats till kraftiga produktionsminskningar. föll järnmalmsproduktion med i ton räknat. Produktionsnedgången har åtföljts av svåra sysselsättningsproblem på gruvorterna och en allvarlig resultatförsämring för företaget. Huvudanledningen till avsättningsproblemen ligger i den internationella nedgången i stålindustrins råvaruefterfrågan . har stålkonjunkturen förbättrats. Företaget räknar med att efterfrågan kommer att ligga på en hög nivå även 1980 men att därefter en försvagning åter inträffar. Vid sidan av dessa konjunkturmässiga problem ligger emellertid också internationella strukturförändringar bakom svårigheter. Stålindustrin i , som är dominerande avnämare, har mött ökad konkurrens från en expanderande stålindustri i bl. a. och . avsättningsmöjligheter har därmed indirekt försämrats. Också mer direkt har konkurrensen för del hårdnat. Nya järnmalmsgruvor i , , och har kommit att svara för en allt större del av världens järnmalmsförsörjning. De utgörs i stor utsträckning av dagbrott, där brytningskostnaderna är låga. De låga priserna på sjöfrakter har också bidragit till att dessa nya gruvor trots de stora transportavstånden kunnat med framgång konkurrera på den västeuropeiska marknaden. Som tidigare påpekats finns det anledning att räkna med att avsättningssituationen blir fortsatt relativt god. En väsentlig uppgång i priserna på produkter kan också noteras. De bedömningar man kan göra av efterfrågeutvecklingen framstår, med hänsyn till risken för allvarliga störningar i industriländernas oljeförsörjning, som utomordentligt osäkra. Detta gäller beträffande stålindustrins råvaruefterfrågan totalt sett. När det gäller efterfrågans fördelning på malmkvaliteter i ett mer långsiktigt perspektiv, kan man emellertid se tydliga tendenser mot en förskjutning från högfosformalm till produkter med lågt fosforinnehåll. Eftersom en mycket stor del av järnmalmen i malmfälten utgörs av högfosformalm, innebär detta att undan för undan måste defosforisera en allt större del av malmen. har en avsevärd kapacitet för förädling av högfosformalm till kulsinter, s. k. pellets. Visserligen låg den kraftiga efterfrågeminskningen inte bara på högfosforprodukter utan i lika hög grad på pellets, men detta måste ses som ett konjunkturfenomen. avser viktiga delar av den västeuropeiska stålindustrin att gå över till nya produktionsmetoder, som kräver råvara med lågt fosforinnehåll. På socialdemokratiskt initiativ beslöt att skulle ges möjlighet att bygga ett nytt kulsinterverk i . Detta verk håller nu på att byggas. Från socialdemokratiskt håll pekade vi också på att denna investering skulle ses som ett första steg i utbyggnaden av kulsinterkapaciteten i . Det blir sannolikt aktuellt med ett beslut om ytterligare utbyggnad . Utbyggnaden av kulsinterkapaciteten skapar också förutsättningar för apatitproduktion. F. n. pågår byggandet av en anläggning för apatitutvinning i . Det torde också finnas goda förutsättningar för att investera i en liknande anläggning i . Vid en fortsatt utbyggnad av kulsinterkapaciteten inom kan det också bli aktuellt med en vidareförädling av apatiten, vilket skulle kräva ytterligare investeringar. Det finns också anledning att peka på de möjligheter som i ett längre perspektiv kan komma att växa fram som ett resultat av tänkbara norska gasfynd i . I länder med tillgång till billig naturgas pågår en uppbyggnad av direktreduktionsstålverk, och en mycket snabb expansion väntas . Om gasfyndigheter påträffas i , kan detta skapa förutsättningar för direktreduktionsverk på . Det är uppenbart att en sådan utveckling är av stort intresse för malmfälten. Över huvud taget framstår det som angeläget att alla möjligheter tas till vara att genom ett ökat nordiskt samarbete skapa bättre förutsättningar för den industriella utvecklingen i de nordligaste delarna av . kan i det sammanhanget spela en betydelsefull roll. Det gäller naturligtvis inte enbart i samband med det här aktualiserade, långsiktiga projektet. deltar i verksamhet som har denna karaktär. Det finns emellertid anledning att se över möjligheterna att på regeringsnivå, och tillsammans med befintliga företag, bygga upp ett mer systematiskt samarbete för att aktivt driva på utvecklingen. En avgörande förutsättning för att skall kunna bestå som ett framgångsrikt exportföretag är självfallet att man kan konkurrera prismässigt med andra gruvföretag. Om man ser på kostnader för att producera malm och att transportera den till den viktiga västeuropeiska marknaden, framstår gruv- och anrikningskostnaderna som klart fördelaktiga jämförda med de stora konkurrenternas. Vad beträffar pellets gäller detsamma, om man inkluderar pelletiseringskostnaderna. De senare är för del internationellt sett låga, eftersom energiåtgången vid pelletiseringen kan hållas nere på grund av bl. a. malmens egenskaper. Kostnaderna för sjöfrakter till den västeuropeiska marknaden är också för del lägre än konkurrenternas som följd av närheten till marknaden. Vad som däremot framstår som i hög grad ofördelaktigt för vid en internationell jämförelse är kostnaderna för landtransporter. kostnader för järn vägsfrakter ligger per tonkilometer räknat högre än motsvarande kostnader för huvudkonkurrenterna. Vi har från socialdemokratisk sida tidigare tagit upp frågan om kostnader för järnvägstransport av malmen. Vi har understrukit att det är nödvändigt att dels vidta åtgärder för att effektivisera och modernisera transportapparaten, dels uppnå en rimligare fördelning av resultatet mellan SJ och . När det gäller den förstnämnda punkten har SJ och startat ett samarbete för att åstadkomma en rationalisering av malmens hantering och transport. Även beträffande transportpriserna har en förändring skett genom det nya avtal mellan SJ och som trädde i kraft . Det nya avtalet innebär jämfört med det tidigare prissänkningar vid låga transportvolymer. återstår emellertid, som tidigare framhållits, mycket betydande skillnader i kostnaderna för landtransporter mellan och dess viktigaste konkurrenter. Ett bibehållande av nu gällande avgiftsnivå under hela avtalsperioden t. o. m. 1985 skulle medföra avsevärda problem för konkurrensförmåga. Frågan om kostnader för järnvägstransporter måste ses som en industripolitisk fråga. Regeringen har därmed ett ansvar för att avgifterna inte ligger på en sådan nivå att företagets verksamhet försvåras. bör därför ge regeringen i uppdrag att, tillsammans med SJ och , utreda frågan om avgiftsnivån i syfte att åstadkomma ett nytt transportavtal. Det nya avtalet bör grundas på dels det industripolitiska intresset av en totalt sett rimlig avgiftsnivå, dels det regionalpolitiska intresset av en bibehållen utskeppning av malm över . Detta avtal bör därefter underställas regeringen för godkännande. Avgörande för möjligheterna att på väsentligt reducera transportkostnaderna är emellertid cn förbättrad effektivitet i transportapparaten. Inom ramen för det nuvarande transportsystemet torde vissa fördelar kunna uppnås genom en förbättrad planering. Ett samarbete mellan SJ och i dessa frågor pågår f. n. Utgångspunkten för samarbetet är ett till det nya fraktavtalet knutet rationaliseringsavtal. Detta samarbete kan dock inte leda till någon mer genomgripande effektivisering av malmtransportema. Härtill skulle krävas en väsentlig förbättring och modernisering av hela transportapparaten och transportsystemet. Transportkapaciteten på den svenska är låg i jämförelse med internationella motsvarigheter. För att uppnå en ökad effektivitet i detta avseende är det nödvändigt med omfattande ombyggnader och moderniseringar av . Kravet på detta har vid ett flertal tillfällen framförts från socialdemokratiskt håll utan att några åtgärder vidtagits från regeringens sida. Enligt vår uppfattning måste en nödvändig del i ett program för framtida utveckling av vara en modernisering av . Det finns i det sammanhanget anledning att påpeka den regionalpolitiska betydelsen av att även fortsättningsvis utnyttjar som utskeppningshamn. Moderniseringen och förbättringen måste därför innefatta hela . Vi föreslår att gör ett uttalande av innebörden att regeringen, från här angivna utgångspunkter, bör vidta åtgärder för en modernisering och förbättring av . Som tidigare framhållits kan spela en viktig roll för att dels göra de nuvarande gruvorterna mindre beroende av järnmalmsbrytning, dels skapa varaktig sysselsättning på andra orter i främst norra . Ett exempel på det förstnämnda är i .