ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G302987 · 1980-01-25 00:00:00 — 1979/80 987-993 av m. fl. om kriminalisering av skyddande av utvisad person Det har skett en ganska stor illegal invandring till vårt land. Det är flyktingar som åberopar förföljelse i sitt hemland av politiska, religiösa eller andra skäl. Många av dessa har släktingar och vänner i vårt land. Många av dessa flyktingar ansöker om politisk asyl och får efter vederbörlig prövning också stanna kvar. Vi har en reglerad invandring och kan därför av naturliga skäl inte tillåta alla att stanna kvar. När invandrarverket och i vissa fall regeringen efter överklagande avslagit ansökan om uppehållstillstånd, försvinner ofta den person som skall förvisas ur landet. Trots efterspaningar och stora insatser från polisens sida går den eftersökte icke att finna. Detta beror på att vissa människor satt sig över den svenska lagstiftningen och undangömmer den efterspanade. Detta att gömma en eftersökt som skall utvisas ur landet är med nuvarande lagstiftning inte åtalbart, och därför tar alltför många ganska lätt på detta och anser det inte vara någon form av brott. Det är emellertid inte allmänhetens uppfattning att ett utvisningsbeslut som fastställs av regeringen inte skall verkställas. Det blir ett redan ansträngt polisväsen som får sätta till resurser för att sköta en ganska hopplös uppgift att eftersöka någon som hålls gömd. Här finns uppenbarligen en lucka i den svenska lagstiftningen. Med stöd av vad som anförts hemställer vi att anhåller att regeringen ser över gällande lagstiftning när det gäller undangömmande av utvisad person, samt att detta bedöms som en brottsling handling och kan leda till åtal för den som undangömmer utvisad. BO () () 1 1979/80.
mot · G302988 · 1980-01-24 00:00:00 — av m. fl. om feriearbete för skolungdom Arbete under ferierna har traditionellt varit en viktig metod för äldre skolungdomar att skaffa sig arbetslivserfarenhet och yrkesorientering. För många ungdomar är feriearbetet en nödvändighet för att finansiera studier eller för att få nödvändig praktik inför fortsatta, yrkesinriktade studier. I många fall är ett lämpligt arbete en förusättning för ambitiösa och verksamma ungdomar att fylla ut ferierna på ett meningsfullt sätt. Bristande tillgång på feriearbetena kan ofta leda till sociala problem. Eftersom en allt större andel av ungdomarna i de övre tonåren befinner sig i utbildning, har efterfrågan på feriearbeten ökat snabbare än tillgången. Ofta anmäls ej heller feriearbeten till arbetsförmedlingarna. I de fall arbetsförmedlingarna kunnat sätta in särskilda resurser för ackvisition har resultaten som regel varit goda. Sådana åtgärder har emellertid inte alltid gett önskat resultat. I många kommuner är bristen på feriearbete ett besvärande problem. Det är således önskvärt med åtgärder som underlättar för ungdomar att erhålla en meningsfylld sysselsättning under längre ferier. En sådan åtgärd kan vara att de planeringsråd som inrättats i samtliga kommuner som samarbetsorgan mellan skolan, arbetsförmedlingen, företagen och de fackliga organisationerna får till uppgift att också bevaka ungdomarnas möjligheter till feriearbete. En annan sådan åtgärd kan vara att på lämpligt sätt stimulera företagen att anställa feriearbetande skolungdom. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om utredning och förslag angående åtgärder som syftar till underlättande för skolungdom att erhålla feriearbete. () () () () () i Kumla
mot · G302990 · 1980-01-24 00:00:00 — av och om bristen på arbetskraft Det visar sig att produktionen i vissa branscher hotas av bristen på arbetskraft. Det finns inte villig och kunnig arbetskraft. Detta är ytterst allvarligt i ett läge där de industrier och företag som har attraktiva produkter står för en livsviktig verksamhet för hela landet, i synnerhet i nuvarande kristid. Brist även i norrlänen Det talas ständigt om arbetslöshet i landet och framför allt i norrlänen och i den s. k. glesbygden. visar det sig att även i dessa län bristen på arbetskraft gör sig kännbar. Så finns det i hos flera företag behov av personal. Industrier av olika slag söker förgäves arbetare. Det har på nyåret inträffat att ett företag tvekat att acceptera en order på grund av att man inte kan få arbetare. Man måste fråga varför inte de många arbetslösa som finns anmälda kan anställas. I viss utsträckning är orsaken den att de inte har utbildning eller lämplighet för de lediga platserna. Stundom kan avstånden mellan bostadsort och arbetsplats vara ett hinder. Men allt oftare visar det sig att personer som saknar sysselsättning avböjer att ta arbete utan verkligt skäl. Man kritiserar förhållandena på arbetsplatsen eller arbetstiden. I en rad fall har personer som haft anställning i industrier med stora möjligheter till utveckling och med intensiv produktion sagt upp sig utan redovisad anledning och därefter beviljats stämpling fastän arbetstillfällen finns. I synnerhet tycks yngre personer föredra att ha understöd som arbetslösa i stället för att ta ett erbjudet arbete. Ett allvarligt hot mot välfärden Det här i korthet skisserade förhållandet tyder på en växande arbetsovilja. Solidariteten mot samhället finns i alltför ringa grad. Trycket på vanliga hederliga arbetare och skattebetalare blir allt tyngre: allt färre skall bära bördan för allt fler. Många anser att det går för lätt att få kontant lön utan arbete och att samhället måste vidta åtgärder , eftersom en utveckling av detta slag hotar livsviktiga funktioner och kan äventyra försörjningen. Det finns arbetsgivare som hos arbetsförmedlingen gång på gång anmält lediga platser utan att få svar eller som får personer som stannar eller . Det hjälper alltså inte med en väl utbyggd arbetsförmedling. Orsakerna måste ligga djupare än i en tillfällig olust inför uppgifter som anses krävande. Det talades en gång om arbetets ära. De allra flesta svenskar upplever ännu arbetet som en förmån och arbetslöshet som en olycka, men antalet av dem som illojalt och parasitiskt existerar växer. Inte minst för den nu åldrade gruppen av arbetare i alla yrken är det en beklämmande verklighet att unga friska människor inte vill ha jobb. Myndigheter och parter på arbetsmarknaden bör här vidta åtgärder. Ett sammanställande av fakta och en snar analys är först av nöden. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär åtgärder för att avhjälpa bristen på arbetskraft.
mot · G302991 · 1980-01-23 00:00:00 — av m. fl. om viss utlokalisering av kommittéväsendet Enligt kommittéberättelse arbetade 4 500 personer för det statliga kommittéväsendet. Såväl antalet kommittéer som antalet arbetande åt kommittéerna har ökat kraftigt . fanns 374 kommittéer med 3 850 arbetande. hade antalet ökat till 383 resp. 4 500. Huvudparten, , av kommittéerna var 1979 lokaliserade till och till och . Endast var tionde kommitté fanns i orter utanför de tre storstäderna. Någon strävan att åstadkomma en spridning av kommittéarbetet utanför storstäderna tycks inte ha förekommit. I många fall torde ordningen med att lokalisera nya kommittéer till framför allt ha inneburit att många sekreterare och andra tjänstemän i kommittéarbetet kommit att få flytta till . En sådan utveckling strider mot uttalanden som gjort , nämligen att nutillkommande verksamhet bör förläggas utanför huvudstaden. Vid hovrätterna i och har samlande kommittéenheter tillskapats, som gjort det möjligt för jurister och andra kommittéengagerade att arbeta på hemorten. Liknande enheter borde vara möjliga att utveckla också på övriga hovrättsorter, , och . En målsättning att vid tillsättande av nya kommittéer alltid beakta möjligheterna att utlokalisera tjänsterna bör ges regeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna en målsättning att vid tillsättandet av nya kommittéer alltid beaktas möjligheterna att lokalisera tjänster i kommittéerna utanför . () BO ()
mot · G302998 · 1980-01-24 00:00:00 — av och förste vice talmannen om stödområdesplacering av Enligt regionalpolitiska beslut (AU 1978/79:23) är inplacerad i stödområde 4. Beslutet överensstämmer med förslaget i regeringens proposition 1978/79:112. i hade däremot föreslagit att inplacering skulle ske i stödområde 5. Detta förslag redovisades i propositionen enligt följande: i motiverar sitt förslag med bl. a. den nuvarande undersysselsättningen, det isolerade läget och den speciella näringsstrukturen med en liten industriandel och stor jordbrukssektor. Man betonar också att sysselsättningsutvecklingen varit svag och att framtidsutsikterna är ogynnsamma beträffande sysselsättning och folkmängd i förhållande till jämförbara centra och regioner. påpekar också att det relativa behovet av nya arbetstillfällen är mycket stort och då särskilt inom de norra och södra lokala arbetsmarknaderna. I motionerna 1978/79:2500 och 2451 föreslogs att skulle fastställa förslag. Detta förslag biträddes av utskottets moderata ledamöter, vilka i reservationen nr 64 anförde bl. a. följande: Befolkningen på har ökat med ca 1 100 personer . har emellertid den inomregionala balansen försämrats påtagligt. Mellersta med ökar sin befolkning medan för de norra och södra delarna av länet redovisas en motsatt utveckling. Härigenom har skapats en allt större spännvidd i länet med utpräglade glesbygdsområden och en expanderande tätort (). En avgörande faktor för att man skall kunna hålla uppe befolkningstal och sysselsättning på ön är att man får till stånd en utbyggnad av den industriella sektorn. Enligt vår mening kvarstår de problem som motiverar en inplacering av i stödområde 5. Problemen har snarare accentuerats genom de fortgående kostnadsstegringarna på bl. a. transportområdet som de brant stigande bensin- och oljepriserna medför. Vi hänvisar i övrigt till underlagsmaterial till länsplanering 80, Transportproblem och transportkostnader i företag på , vilket har sammanställts av regionalekonomiska enhet. Det finns således fortfarande starka skäl att placera i stödområde 5. Därmed ges ökade möjligheter till erforderligt stöd i glesbygd. Vi utgår från att regeringen och berörda myndigheter utnyttjar lokaliseringsstödet flexibelt - under anpassning till länets egna önskemål - så att normer för stöd vid etableringar i med omnejd bestäms klart lägre än vid investeringar i andra delar på ön. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att beslutar om inplacering av i stödområde 5.
mot · G4021005 · 1980-01-01 00:00:00 — med anledning av proposition 1980/81:82 om åtgärder mot frilevande vildsvin m. m. I propositionen föreslås en utrotning av frilevande vildsvin i landet. En stam skall dock bibehållas försöksvis i . Motiven för att bibehålla frilevande vildsvin i landet är enligt min mening mycket svaga. Den historiska hemortsrätt som åberopas är föga bärkraftig, eftersom det med något undantag inte funnits frilevande vildsvin i landet . De stammar som finns har inget som helst samband med den historiska förekomsten utan härstammar helt från svin som rymt ur vilthägn. Man kan alltså inte hävda att svinen utgör någon naturlig del av den svenska faunan. Från allmän miljösynpunkt innebär vildsvinen ett negativt inslag med hänsyn till de stora markskador och skador på vegetationen som svinen förorsakar. Det ekonomiska värdet av vildsvinsjakten lär knappast uppväga de skador på jordbruket som åstadkoms. Vildsvinen i är koncentrerade till och Tullgarnsområdet. Lokalbefolkningen tar på goda grunder avstånd från tanken att en frilevande vildsvinsstam skall bibehållas. Området är en gammal kulturbygd som är mycket känslig för svinens framfart. Lantbrukarna drabbas mycket hårt av skadegörelsen. Även om full ekonomisk ersättning skulle utgå innebär det en svår påfrestning att ständigt se resultatet av den egna arbetsinsatsen tillspillogivet. Också för det omfattande friluftslivet på ön innebär vildsvinsstammen svåra avbräck. a. hotas flera fridlysta växtarter av utrotning. Situationen förbättras inte av att nästan hela tillhör ett stort gods, där godsägaren har jakträtten medan arrendatorerna får bära skadeverkningarna. Motsvarande förhållande gäller för . Det finns vidare inga garantier för att vildsvinsstammen kan begränsas till området. Svinstammen utgör därför ett hot också mot kringliggande odlingsbygder. En samlad bedömning bör leda till att det inte finns någon anledning att bibehålla den frilevande vildsvinsstammen på . Med hänvisning till ovanstående föreslås att bifaller proposition 1980/81:82 utom i vad avser förslaget om att en frilevande vildsvinsstam skall bibehållas i .
mot · G4021018 · 1980-01-01 00:00:00 — av m. fl. om ändrade forumregler i mål om naturvårdsområden tillkom ett nytt instrument i naturvårdslagstiftningen genom införandet av institutet naturvårdsområde. Det skall användas då åtgärd för att skydda och vårda naturmiljön inte är så ingripande att pågående markanvändning avsevärt försvåras. Tillämpningen av institutet naturvårdsområde medför, till skillnad från naturreservat, inte rätt till ersättning till markägaren. I frågor av detta slag är det angeläget att rättssäkerhetsaspekterna tillgodoses på ett tillfredsställande sätt. Vid tvist om ersättnings- eller lämplighetsfrågor har lagen kommit att utformas så att prövning kan ske antingen i domstol eller av regeringen. En sådan ordning innebär att det finns risk för att domstolarna och de administrativa myndigheterna utvecklar olika praxis i fråga om gränsen mellan ersättningspliktiga och ej ersättningspliktiga åtgärder. Detta motiverar att talan mot beslut om naturvårdsområde enbart bör prövas av domstol. Det är ett rimligt krav att markinnehavaren ges möjlighet att till domstol hänskjuta frågan huruvida föreskrifter för naturvårdsområde försvårar pågående markanvändning i högre grad än ägaren enligt naturvårdslagens ersättningsprinciper är skyldig att tåla utan ersättning. Beslut om föreskrifter för naturvårdsområde bör därför överklagas i kammarrätten, som sålunda får möjlighet att upphäva föreskrifter som kan anses vara för långtgående. De synpunkter som ovan anförts sammanfaller med den reservation under punkten Talan mot beslut om naturvårdsområde naturvårdskommittés betänkande som gjordes av herrar Grebäck, och . Även när frågan behandlades i jordbruksutskott reserverade sig den borgerliga gruppen i samma fråga. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till lagändring så att talan mot beslut om naturvårdsområde skall föras hos (m) ()
mot · G4021042 · 1980-01-01 00:00:00 — 1980/81 1042-1049 Under en mycket lång följd av år har i första hand militär överskottsmateriel på ett flertal ställen i landet försålts till för allmänheten förmånliga priser. Denna försäljning har undan för undan utökats med annan överskottsmateriel från statliga och kommunala myndigheter för att även omfatta nytillverkade produkter från samhällsverkstäderna. Så långt är allt väl. har emellertid de s. k. Allmavaruhusen börjat försälja vissa livsmedel samt nya svensktillverkade och även från lågprisländer importerade produkter av skiftande slag. Varuhusen, som varit en sektor under FFV (Förenade Fabriksverken), ombildades till aktiebolag (). Enligt årsredovisningen av för 1978-1979 (s. 14) liksom enligt publikationen 1980 (s. 12) framgår bl. a. att säljer övertalig materiel från statliga och kommunala myndigheter samt fabriksnya produkter från samhällsverkstäder. Bolagsledningen finns i . Försäljning sker dels direkt från centralkontoret, dels genom filialer i , , , , och . Beskrivningen av de varor Allmateriel försäljer är icke korrekt. Man kan t. ex. köpa 25-kilossäcker med ris liksom kaffe i olika förpackningsstorlekar. Ris- och kaffeodling torde inte förekomma i vårt land. Produkter som tillverkats i och är otvivelaktigt importerade från s. k. lågprisländer, t. ex. kastruller och andra köksredskap. Vanliga begagnade personbilar försäljs ävenledes och en massa kramvaror. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär åtgärder som förhindrar att vidgar sin verksamhet långt utöver den angivna målsättningen i obehörig konkurrens med enskild och kooperativ handel.
mot · G4021095 · 1980-01-01 00:00:00 — av m. fl. om en miljöavgift på engångsförpackningar Med hänvisning till vad som anförts i motion 1980/81:1094 föreslås att hos regeringen hemställer om att så hög skatt eller miljöavgift läggs på engångsförpackningar, som utan olägenhet för konsumenterna kan ersättas med pantbelagda returförpackningar, att någon marknadsföring av sådana engångsförpackningar inte kommer till stånd. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) PER (vpk)
mot · G4021121 · 1980-01-01 00:00:00 — om det kommunala partistödet Stora belopp utgår för att täcka kostnaderna för de politiska partiernas verksamhet. Det statliga partistödet betalas ut till de partier som är representerade i . Detta stöd består av ett grundbidrag, lika för varje parti, och ett rörligt bidrag anpassat efter det antal mandat varje parti har. Inom ramen för detta system justeras de ekonomiska gränserna med hänsyn till kostnadsutvecklingen. Denna konstruktion kom till stånd genom ett riksdagsbeslut . Det tidigare systemet saknade grundbidrag och var sålunda enbart anpassat efter partiernas mandatmässiga storlek. Betydande enighet förelåg om att detta system slog orättvist för de mindre partierna. Efter kompletteringsbeslut har det statliga partistödet fått sin nuvarande konstruktion. Den rättvisare fördelning av det statliga partistödet som därmed åstadkommits har ännu inte gått att uppnå i våra kommuner. Även i det fallet krävs ett riksdagsbeslut för att få en ändring till stånd. Eftersom det kommunala partistödet, med sin nuvarande konstruktion, slår orättvist mot de mindre partierna bör en ändring ske till förmån för ett system i likhet med det som används vid beräkning av det statliga partistödet. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att antar följande förslag till lag om ändring i lag om kommunalt partistöd: Kommunen får lämna ekonomiskt bidrag till politiskt parti som beslut om bidrag avser varit representerat i kommunens fullmäktige. Beslutet skall innehålla att bidrag utgår till varje sådant parti och att en fjärdedel av utgående anslag skall fördelas lika mellan partierna och återstoden fördelas mellan dessa i förhållande till deras antal platser i fullmäktige . Vad som sagts nu äger motsvarande tillämpning på landstingskommun och landsting. Denna lag träder i kraft fr. o. m. . PER STENMARCK (m)
mot · G4021150 · 1980-01-01 00:00:00 — 1980/81 1150-1158 av om lagfartskostnaden vid nybyggnad Vid köp av tomt för enskilt byggande eller köp av fastighet i gruppbebyggelse förmedlad t. ex. genom kommunens tomtkö måste varje köpare betala en lagfartskostnad. Lagfartskostnaden - - beräknas på det värde fastigheten (tomt och eventuell byggnad) har när köpekontraktet upprättas. Gällande regler innebär att kostnaden för köparen och statens intäkt blir olika beroende på hur snart ett köpekontrakt upprättas. Många köpare är ovetande om dessa regler, vilka speciellt vid gruppbebyggelse innebär att stora skillnader uppstår för de presumtiva fastighetsägarnas totala kostnad för oftast likvärdiga hus. De initierade bestämmer sig så fort som möjligt för ett hus om de blir tillfrågade av kommunen, då lagfartskostnaden därigenom minimeras och kanske endast beräknas på värdet av tomten. Andra grupper, ofta sådana som inte är bevandrade i dylika frågor och som måste planera sin bostads- och finansieringssituation mycket noga, dröjer med beslut om köp och kan därigenom drabbas av en lagfartskostnad som beräknas på hela värdet av såväl tomt som byggnad. Härigenom uppstår en självklar orättvisa som inte kan anses vara motiverad varken från socialsynpunkt eller jämlikhetssynpunt. De nu gällande reglerna för beräkning av lagfartskonstnader speciellt för gruppbebyggelse måste därför ses över. Ett alternativ för att komma till rätta med problemet och erhålla likforminghet för de boende i grupphusområde är antingen att beräkna lagfartskostnaden på enbart tomtvärdet eller på hela fastighetens köpeskilling oavsett när köpekontraktet upprättas. I det senare fallet ökar statens inkomster, och köparens utgifter för husköpet blir för många eventullt större. Detta uppvägs dock av att rättviseaspekterna uppnås. I gruppbebyggelse är detta viktigt, då i regel många gemensamhetsfunktioner måste delas kollektivt. I alternativet med lagfartskostnad på enbart tomtpriset kan naturligtvis ett högre procenttal uttas än när lagfartskostnad tas på färdig fastighet. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar begära att regeringen ser över reglerna för beräkning av den statliga lagfartskostnaden i syfte att skapa enhetliga och rättvisa regler för de boende.
mot · G4021200 · 1980-01-01 00:00:00 — Motion 1980/81:1200 av om åtgärder i internationella sammanhang mot lagstiftning som diskriminerar handikappade Kampen för mänskliga rättigheter får aldrig upphöra. Från svensk sida måste vi ständigt hålla den kampen levande och ständigt påtala och reagera mot diskriminering var och när den än förekommer. deltog barn och ungdomar, RBU, med en grupp handikappade ungdomar i en kurs i . En tysk medborgare var besvärad av att bo på samma hotell som de handikappade ungdomarna. Via tysk domstol krävde hon ersättning från resebyrån. 1 domstolsutslag från en mellandomstol fick hon rätt, och resebyrån dömdes att betala tillbaka hälften av hennes resekostnader. Detta innebär en oerhörd diskriminering av handikappade och en föråldrad syn på handikappade och deras möjligheter. Om ett dylikt domslut får prejudicerande betydelse skulle det innebära stora svårigheter för handikappade att över huvud taget ta in på utländska hotell, eftersom deras närvaro kan innebära ekonomiska risker för hotellägarna. Ett domslut som detta innebär diskriminering av handikappade och står i strid mot grundläggande mänskliga rättigheter. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär åtgärder och agerande i internationella fora i syfte att förhindra diskriminerande lagstiftning enligt vad som anförts i motionen.