mot · G302306 · 1980-01-15 00:00:00 — av m. fl. om vissa frågor inom jordbrukspolitiken Nuvarande riktlinjer för jordbrukspolitiken antogs av . Till stora delar rådde partipolitisk enighet kring förslaget, men i vissa delar fanns också avvikande meningar. Beträffande inkomstmålet för de i jordbruksnäringen verksamma råder enighet om att jordbrukarna skall tillförsäkras inkomster som är jämförbara med andra grupper i samhället med en likartad situation. Med det avdragstänkande som utvecklat sig inom samhället, i takt med att inflationen skärpt den statliga beskattningens marginaleffekter, har det uppstått en diskussion om vad som skall förstås med "jämförbara grupper" då man förhandlar om jordbrukspriserna. Det har ifrågasatts om det är riktigt att jämföra jordbrukarna, som ju är företagare och kan göra avdrag och avskrivningar, med lönarbetarna inom LO som ju inte har sådana möjligheter eller har det i avsevärt mindre omfattning. Det har också ifrågasatts om inte hänsyn borde kunna tas till den förmögenhetsökning som jordbrukarens ägande av realvärden ger i tider av inflation. Vi menar att det kan ligga något i den debatt som förts, och det kan finnas anledning att inför nästa prisuppgörelse söka bättre precisera vad som skall förstås med jämförbara grupper. Vid prisförhandlingarna inom statens jordbruksnämnd skall enligt gällande riktlinjer jordbrukarna ha kompensation för höjda priser på jordbrukets produktionsmedel. Sådana höjningar kommer till uttryck genom att PM-indexet går upp. Ett väsentligt konsumentintresse är således att PM-indexet inte stiger eller stiger så litet som möjligt. Det torde också vara ett jordbrukarintresse, eftersom det råder en viss eftersläpning mellan prisstegring och motsvarande kompensation. Helt övervägande skäl talar därför för att samhället på allt sätt söker motverka stegring av priserna på jordbrukets produktionsmedel. Vi är av den meningen att samhället måste engagera sig hårt i kampen mot dessa prisstegringar. Kan de hållas tillbaka, hålls också följdinflationen tillbaka. En skärpt priskontroll måste gälla, och staten får inte vara främmande för att direkt engagera sig i både framställning, handel och leveranser av produktionsmedel till jordbruket om ett sådant engagemang bevisligen kan leda till lägre priser. har det skett en utveckling inom vissa delar av animalieproduktionen som lett till att den förlorat den direkta kontakten med jordbruket och blivit en ren industri, där djuren använts på ett sätt som för många framstått som oetiskt. Vissa negativa miljöeffekter kan också uppstå vid dessa, ofta mycket stora, anläggningar för produktion av gödkyckling, ägg och fläsk. Vi är inte övertygade om att denna utveckling enbart är av godo. Industrialisering och centralisering av viss animalieproduktion till stora djurfabriker kan säkert också ha nackdelar. Vi tror att det kan vara bättre med måttligt stora anläggningar med spridd lokalisering och med anknytning till jordbruksnäringen. Det bör vara att föredra ur regionalpolitisk synpunkt. Det kan också vara en fördel med anknytning till jordbruket, då importerat protein kan komma att väsentligt minska i tillgång eller bli oacceptabelt dyrt. Vi menar att samhället i fortsättningen bör verka för en utvecklig i denna riktning. Inom glesbygderna, främst då i norra , möter det stora svårigheter att ge de ännu kvarboende sysselsättning. Det måste anses som ett riksintresse att glesbygderna inte avfolkas under en nivå där det är möjligt att uppehålla en för befolkningen någorlunda godtagbar service. De särskilt utsatta områdena i fråga om avfolkning är de stora glesbygderna i landets norra delar. Småjordbruket bör i dessa områden fortfarande kunna lämna ett avgörande bidrag till och utgöra en bas för folkets försörjning. Jordbruksmark som tidigare uppodlats med stor mänsklig möda har fått ligga obrukad och delvis växa igen med buskar. Det borde vara positivt om denna jordbruksjord med samhällsstöd åter kunde sättas i stånd. Ännu brukad jord borde också kunna grundförbättras genom täckdikning och liknande åtgärder. Det är också viktigt att småbruket, främst i norra glesbygder, ges särskilt prisstöd för sina produkter. Det torde också vara en lämplig uppgift att motverka en ohämmad centralisering av mejeriverksamheten. Transportkostnadsstegringen, genom snabbt stigande drivmedelspriser, torde också verka mot en sådan fortsatt centralisering. Det torde också vara viktigt att söka decentralisera kompletterande sysselsättning till dessa glesbygdsområden som utfyllnad till de småbruk som inte ensamma kan ge en bärgning som är godtagbar i jämförelse med andra grupper i samhället. Det är säkert orealistiskt att här ställa några förhoppningar på det privata näringslivet. Det ser bara till det snävt företagsekonomiska intresset. Skall en sådan decentralisering av kompletterande sysselsättning ske, måste stats- och samhällsföretag gå in som ett led i en av samhället styrd regionalpolitik. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om utredning och förslag enligt följande: 1. att en översyn görs av vad som skall förstås med jämförliga grupper då det gäller att, vid förhandlingar om priserna på jordbrukets produkter, uppnå det jordbrukspolitiska inkomstmålet, 2. att det etableras en skärpt övervakning och kontroll över prisutvecklingen på jordbrukets produktionsmedel och att samhällsingripanden övervägs om sådana kan antas få en hämmande inverkan på denna prisutveckling, 3. att den fortsatta utvecklingen inom animalieproduktionen skall ges största möjliga direkta anknytning till jordbruket, drivas i måttligt stora anläggningar och ges spridning över landet, 4. att stöd till upprustning av småbruk, främst i landets norra delar, övervägs vid sidan av ett särskilt prisstöd och att regionalpolitiska insatser görs för spridning av kompletterande sysselsättning. (vpk) (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) PER (vpk) (vpk) 1* 1979180.