ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G3021990 · 1980-04-23 00:00:00 — Motion 1979/80:1990 med anledning av proposition 1979/80:142 om vissa taxifrågor Taxi är en viktig del i trafikförsörjningen. Taxi kan på ett smidigt och effektivt sätt komplettera kollektivtrafiken. En stor andel av taxis uppgifter består av kompletteringstrafik, färdtjänst och skolskjutsar. När det gäller kompletteringstrafik kan taxi spela en stor roll, framför allt på glesbygden där resandeunderlaget är litet och/eller spritt geografiskt. I glesbygden finns det enligt min mening anledning att i ökad utsträckning utnyttja den mångsidighet och de utvecklingsmöjligheter som finns hos taxi. För att taxi på landsbygden och i glesbygden på ett tillfredsställande sätt skall kunna handha dessa viktiga uppgifter är det av stor betydelse att bestämmelserna utformas så att man tar till vara de mindre taxistationernas mycket goda person- och lokalkännedom. I propositionen tas fasta just på de problem som finns när det gäller mer vidsträckta och glest befolkade trafikområden. Där kan det bli uppenbara problem att tillgodose behov av taxitjänster, om inte åtgärder vidtas i form av fastställda uppställningsplatser. De största problemen härvidlag kan uppstå inom en tätortskommuns glesbygdsområde, där tätorten har en speciell dragningskraft. Jag delar helt föredragandens mening att det behövs särskilda uppställningsplatser för taxi inom stationsorten. Enligt min mening bör dock propositionens skrivning i detta avseende skärpas. Jag anser att för områden utanför de större tätorterna trafiktillstånden för taxi skall kopplas till uppställningsplats inom stationsorten. Med hänvisning till det anförda hemställes att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om särskilda uppställningsplatser för taxi.
mot · G3021991 · 1980-04-22 00:00:00 — Motion 1979/80:1991 med anledning av proposition 1979/80:142 om vissa taxifrågor I propositionen föreslås att kravet på särskilda skäl för att taxitillstånd skall kunna meddelas juridiska personer slopas. Riskerna för att okontrollerade köp och försäljningar av små företag därmed ökar är uppenbar. Speciellt viktigt är att uppmärksamma att inte finans- och bilfabrikantintressen därmed kan få ett stort inflytande i taxirörelsen. Jag anser därför att då det gäller juridiska personer bör kollektiva företagsformer (kooperativa, ekonomiska föreningar, kommuner) ges förtur. Förslagen till effektivisering och rationalisering av taxis verksamhet kommer att innebära förbättringar främst i storstadsregionerna. I många kommuner upplever dock många taxiutövare en osäkerhet, enär deras verksamhet till kan vara beroende av utav samhället betalda trafiktjänster och endast till av beställningar från allmänheten. En stor del av den av samhället betalda trafiken kommer att övergå till kollektivtrafik per buss/tåg och de återstående går icke att utveckla i någon större utsträckning. Vilka ekonomiska konsekvenser detta kan få, när trafikutövningen för många blir kringskuren, är icke närmare utrett. Detta är en allvarlig brist, särskilt då det kommer att beröra tryggheten för många äldre taxiutövare och anställda. Detta bör transportrådet i samråd med berörda organisationer och myndigheter få i uppdrag att mer ingående utreda. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående taxitillstånd för juridiska personer, 2. att uttalar att transportrådet får i uppdrag att utreda de ekonomiska konsekvenserna för vissa taxiutövare.
mot · G3021994 · 1980-04-23 00:00:00 — Motion 1979/80:1994 av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:145 om åtgärder för att främja ungdomars utbildning i gymnasieskolan m. m. I propositionen föreslås att beredskapsarbeten normalt inte skall kunna erbjudas ungdomar . Likaså skall arbetsmarknadsutbildning enligt förslaget endast i undantagsfall förekomma för 16-17-åringar. Motivet för dessa inskränkningar är den utvidgade gymnasieskoleutbildning som föreslås. Vi delar uppfattningen att gymnasieskolan bör vara den naturliga utbildningsformen och huvudalternativet till förvärvsarbete på den öppna arbetsmarknaden för . Det är dock inte säkert att gymnasieskolan har tillräcklig kapacitet för att ta emot alla berörda ungdomar. Den föreslagna reformen får inte leda till att ungdomar i övergångsskedet ställs utan meningsfull sysselsättning. Därför är det angeläget att möjligheterna att undantagsvis bevilja beredskapsarbeten eller arbetsmarknadsutbildning utnyttjas på ett mer generöst sätt under övergångsskedet. Detta får naturligtvis inte innebära att inte alla möjligheter utnyttjas att anordna yrkesintroduktion i gymnasieskolan enligt vad som föreslås i propositionen. Med hänvisning till vad som anförts föreslår vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om en mer generös tillämpning av undantagsbestämmelserna om beredskapsarbeten och arbetsmarknadsutbildning för ungdomar under en övergångstid. () ()
mot · G3021997 · 1980-04-23 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:145 om åtgärder för att främja ungdomars utbildning i gymnasieskolan m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1979/80:1996 hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om studiestödet för elever i gymnasiesko HANS () () () () () () () () () () () ()
mot · G3021998 · 1980-04-23 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:145 om åtgärder för att främja ungdomars utbildning i gymnasieskolan m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1979/80:1996 hemställer vi att beslutar avslå proposition 1979/80:145. bilaga 1. () () () () () () ()
mot · G3022001 · 1980-04-23 00:00:00 — med anledning av proposition 1979/80:148 om behov och utbildning av tandvårdspersonal, m. m. Inom tandvården har det skett stora förändringar . De förebyggande åtgärder man satt in har gjort att antalet lagade tandytor hos barn sjunkit starkt över hela landet. I min egen hemkommun, , hade, enligt uppgift som jag erhållit, varje 16-åring i genomsnitt 18 lagade tandytor . hade antalet lagade tandytor minskat till 10-en minskning med . Genom den kraftiga satsning på tandhälsovårdande personal som kommer att ske kan man räkna med att svenska folket får en klart förbättrad tandhälsa. kommer behovet av utbildade tandsköterskor att vara mycket stort. har därför arbetat fram en läroplan för utbildning av verksamma tandsköterskor utan examen. Denna utbildning omfattar inkl. tilläggsutbildningen till s. k. profylaxtandsköterska samt därefter ungefär en månads praktik. Denna utbildning är verkligen nerbantad med tanke på att den normalt tar ungefär exkl. profylaxtandsköterskeutbildningen. Den tilläggsutbildningen tar . Ingenting nämns vare sig i läroplan eller i propositionen om vilka formella krav man ämnar ställa på sökande till den förkortade tandsköterskeutbildningen. Det får inte bli så att man tar anställning hos en tandläkare och sedan söker och går den korta utbildningen i stället för att genomgå den nya 2-åriga tandsköterskeutbildningen som de flesta tandsköterskeskolor håller på att gå över till. Man bör utreda möjligheten av att sätta streck vid ett visst datum så att anställda före detta datum kan erhålla den korta utbildningen, medan anställda efter detta datum hänvisas till de vanliga utbildningsvägarna. Man bör även kräva att den sökande tandsköterskan måste ha tjänstgjort i t. ex. innan 13-veckorsutbildningen får påbörjas. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om tandsköterskeutbildningen.
mot · G3022003 · 1980-04-23 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:148 om behov och utbildning av tandvårdspersonal, m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1979/80:2002 hemställer att med avslag på regeringens förslag i bilaga 1, yrkandet 1 i vad avser dimensioneringen av tandläkarutbildningen, beslutar godkänna vad som i motionen anförts om dimensioneringen av tandläkarutbildningen. () () () () () ()
mot · G3022004 · 1980-04-23 00:00:00 — Motion 1979/80:2004 av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:148 om behov och utbildning av tandvårdspersonal, m. m. Tandvården är i många hänseenden bristfällig. För att komma till rätta med problemen, bl. a. orimligt långa väntetider och regional obalans i tandvårdsresurser, krävs en samordnad planering som skulle underlättas om all tandvård underställdes landstingen. De förhoppningar som knöts till den tidigare beslutade tandvårdsreformen har väsentligen icke infriats. Väntetiderna för behandling inom folktandvården är och varierar dessutom i så hög grad att de på vissa platser uppgår till . De geografiska variationerna är också höga. I propositionen föreslås en minskning av antalet nybörjarplatser på tandläkarlinjerna med 100 och att tandläkarutbildningen i minskar. Detta innebär att den totala utbildningskapaciteten minskar med en femtedel. Med hänsyn till det stora behov av tandvård som de långa väntetiderna ger besked om bör utbildningen behållas vid nuvarande nivå. Följaktligen bör tandläkarutbildningen vid i behållas i upprustade lokaler. Det årliga tillskottet av tandläkare inom folktandvården är alltjämt litet trots gällande etableringsregler. Av ett bruttotillskott på 450 tandläkare 1/10 1978-1/10 1979 gick bara 124 till folktandvården. Detta pekar på behovet av en längre gående totalplanering och effektivare samhälleliga styrmedel när det gäller tandvårdens resurser. Betydelsen av förebyggande tandvård framför allt för barn och ungdom framhålls med rätta i propositionen. Men även den vuxna befolkningen har ett eftersatt behov av reparativ tandvård. Det har konstaterats att drygt en fjärdedel av den vuxna befolkningen aldrig besökte tandläkare. En utbyggnad av tandvårdsresurserna bör inriktas på att ge varje vuxen möjlighet till två besök på tandvårdsklinik . Inom den ramen bör även tandhygienistbehandling ingå. I propositionen konstateras på s. 15 att endast en mindre del av befolkningen kommer att få behandling av tandhygienist. Med den föreslagna ökningen av tandhygienistutbildningen med 30 platser kommer av den vuxna befolkningen att kunna erhålla behandling av tandhygienist. Detta rimmar illa med föresatsen att bygga ut den förebyggande tandvården. Mot den bakgrunden föreslår kommunisterna att utbildningen av tandhygienister ökas till 500 platser . I propositionen föreslås att de privata tandtekniska laboratorierna blir auktoriserade. Detta är enligt -pk:s mening en otillräcklig åtgärd. Tandvården bör i sin helhet kontrolleras av landstingen. Därför bör även de privata tandtekniska laboratorierna läggas under landstingens administration. Med hänvisning till det anförda föreslås att med anledning av proposition 1979/80:148 beslutar 1. att uttala sig för att tandläkarutbildningen vid i behålls med en kapacitet på 60 utbildningsplatser, 2. att uttala sig för att tandhygienistutbildningen skall omfatta 500 utbildningsplatser , 3. att uttala sig för att landstingen skall åläggas att inrätta tjänster för tandhygienister i erforderlig omfattning, 4. att hos regeringen begära förslag till överförande av landets tandtekniska laboratorier till landstingen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk)
mot · G3022005 · 1980-04-23 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:156 om medelstillskott till Motiven för Datasaabs bildande var dels näringspolitiska, dels allmänt datapolitiska. I proposition 1977/78:17 sägs: Värdet av en stark svensk dataindustri kan inte mätas bara från affärsmässig utgångspunkt. Enligt min mening kommer dataindustrin att få en central betydelse inom hela verkstadsindustrin och även inom processindustrin. En allsidigt utvecklad svensk dataindustri kan därför få en allmän industripolitisk betydelse som kunskapsbas och förmedlare av ny teknik till andra delar av industrin. Jag vill också peka på den betydelse som en inhemsk dataindustri har för möjligheterna att tillgodose de särskilda krav vi kan vilja ställa på framtida datasystem i övriga delar av samhället. Frågan om hur datatekniken skall användas på ett för medborgarna acceptabelt sätt tilldrar sig ständigt ökat intresse. Både vår förståelse för de problem som uppkommer i detta sammanhang och våra möjligheter att lösa dessa problem bör rimligen öka om vi inom landet har en väl utvecklad dataindustri. Socialdemokraterna ställde sig bakom denna allmänna målsättning för Datasaab. Det är regeringens uppgift att se till att intentioner med företaget fullföljs. De fackliga organisationerna har för industriministern påtalat att staten måste ange en klarare målsättning med förslaget. Under arbetet med inkomna motioner har näringsutskottet hört representanter för industridepartementet, bl. a. statssekreteraren, representanter för den fackliga arbetsgruppen för Datasaab och företagets styrelseordförande. Uppgifter har därvid framkommit som understryker nödvändigheten av att regeringen noggrannare bör följa utvecklingen i Datasaab och vidta erforderliga åtgärder. Regeringens uppgift måste vara att sätta in åtgärder för en effektivisering av verksamheten vid Datasaab och en sanering av företagets finanser. Företagets balansräkning bör vara rensad från förluster i och med utgången av 1981. Detta bör ges regeringen till känna. Beträffande medelstillskott till ifrågasätter vi den beräkning som ligger till grund för regeringens förslag. Regeringen har enligt vår uppfattning tolkat avtalet med felaktigt. Enligt avtalet skall staten och dela förlusterna lika under vart och ett av sedan avdrag gjorts för ägartillskott. Regeringen synes endast ha räknat in förlusterna för moderbolaget. En sådan tolkning skulle innebära att 1 1979/80. Datasaab genom internprissättning skulle bestämma förlustbidragen. Genom att förlusterna placeras ut i dotterbolagen skulle företagets soliditet allvarligt kunna försämras. Det bör ankomma på näringsutskottet att klarlägga det rätta förhållandet. Med stöd av det anförda hemställs 1. att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om regeringens ansvar för att åtgärder vidtas för att effektivisera verksamheten vid och att sanera företagets finanser, 2. att som sin mening uttala vad som i motionen anförts om beräkningen av medelstillskott till . () () () () () () () () () () () ()
mot · G3022008 · 1980-04-23 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:159 med förslag till lag om ändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel, m. m. I propositionen 1979/80:159 med förslag till lag om ändring i lagen om kreditpolitiska medel, m. m. sägs på s. 109 att (numera ) i skrivelse till regeringen begärt en ändring i lagen om finansbolag, varigenom beteckningen finansbolag skulle förbehållas de bolag som omfattas av lagen. Vid tillkomsten av lagen om finansbolag uttalades såväl i propositionen som av näringsutskottet att en sådan bestämmelse inte borde införas. Som skäl angavs bl. a. att andra företag, som har ordet finansbolag eller liknande i sin firmateckning, skulle tvingas ändra denna, vilket skulle innebära ett stort ingrepp i nuvarande ordning. Detta ansågs inte skäligt med hänsyn till att det inte krävs tillstånd för ett företag att bli finansbolag. godtog denna ståndpunkt. Sedan behandling har emellertid bankinspektionen uppskattat att av ca 250 finansbolag, varav flertalet är aktiebolag, kommer ca 100 att lyda under lagen. Ca 150 finansbolag kommer således ej att omfattas av lagen. (I propositionen 1978/79:170 uppskattades att endast ca 30 finansbolag skulle omfattas av lagen.) Genom den uppmärksamhet som finansbolagen och den kommande tillsynen väckt i massmedia torde det vara helt uppenbart att långivare, och särskilt kunder, genom lagens införande bibringats en uppfattning att alla finansbolag lyder under tillsyn. Förhållandet att så många finansbolag är undantagna från lagen torde ej ha uppmärksammats. En utebliven ensamrätt till beteckningen finansbolag för de bolag som kommer att lyda under lagen medför en risk för rättsliga och ekonomiska förluster för såväl långivare som låntagare till följd av handlande från mindre seriösa finansbolag som ej kommer att stå under tillsyn. Just förhållandet att en lag om finansbolag existerar kan komma att utnyttjas av dessa bolag genom den trygghetsgaranti i olika avseenden som bankinspektionens tillsyn ger. Genom att bankinspektionens inventering utvisat att antalet finansbolag är större än beräknat ökar nämnda risker. En ensamrätt till beteckningen finansbolag för bolag som kommer att omfattas av lagen om finansbolag bör därför införas. En sådan ensamrätt är också naturlig. På s. 19 i propositionen 1978/79:170 åberopas nämligen som skäl för lagens införande att finansbolagens långivare och kunder därmed får en garanti för att ett finansbolag är seriöst och har god soliditet. Vidare sägs att det är viktigt att bl. leasingkunden kan vara säker på att finansbolaget har en sådan soliditet att dess åtaganden är garanterade. I betänkandet (SOU 1977:97) Finansieringsbolag föreslogs för övrigt en ensamrätt till beteckningen. Ingen av remissinstanserna ifrågasatte ensamrätten. Bankinspektionen förordade i sitt remissvar en ensamrätt, eftersom ett företag annars kunde göra sken av att fråga var om ett finansbolag som omfattas av lagen. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utforma lämplig lagtext. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att begreppet finansbolag reserveras för de bolag som står under bankinspektionens tillsyn. () () ()
mot · G3022012 · 1980-04-23 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:160 om fortsatt valutareglering, m. m. I proposition 1979/80:160 föreslås en fortsatt valutareglering. Fortsatt valutareglering är nödvändig, men det kan ifrågasätta om valutaregleringen haft avsedd effekt. Under det senaste årtiondet har utlandsinvesteringarna varit stora och medfört en växande sysselsättning i svenska dotterbolag utomlands, som investeringar och sysselsättning i svensk industri inom landet icke kunnat hävdas. Det har också funnits tendenser till ökad valutaspekulation, som stundom hårt har ansträngt betalningsbalans och valutareserver. bör med anledning härav uttala att valutaregleringen skall tillämpas med skärpt restriktivitet gentemot utlandsinvesteringar och transaktioner av spekulativ karaktär. I propositionen behandlas också ett par andra frågor. Den ena gäller att kontor eller filialer till utländska företag, som får drivas här i landet utan näringstillstånd och som behandlats som valutautlänningar, nu föreslås bli behandlade som valutainlänningar. Inom vissa branscher kan detta vara välbetänkt och de jure avkriminalisera det som de facto varit avkriminaliserat: t. ex. att den som beställer en flygbiljett av ett utländskt flygbolags biljettkontor kan betala sin biljett direkt till biljettkontoret utan att gå omvägen över valutabank. Men det beslutsunderlag som företes är magert. Konsekvenserna av denna lättnad för filialer till andra typer av företag är svåra att överblicka. Regeringens förslag bör därför icke antas av . Den andra övriga frågan propositionen tar upp gäller en fråga om begränsning av handeln med guld. Handeln med obearbetat guld är starkt reglerad. Men på grund av att vissa företag, som gjort obetydliga bearbetningar av guld till s. k. jetonger, kringgått detta och öppnat för en ökad guldspekulation i då guldpriset är i stigande, har riksbanksfullmäktige föreslagit att det reglerade området skall utvidgas att gälla allt guld, bearbetat som obearbetat, med en guldhalt överstigande (18 karat). Även om fullmäktiges i förslag inte helt omöjliggör guldspekulationen, är förslaget ägnat att rikta sig mot denna. Regeringen avstyrker fullmäktiges förslag. Därmed ställer sig regeringen på spekulationens sida. bör avvisa regeringens hållning och godta av fullmäktige i riksbank framställda förslag i detta stycke. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att med godkännande av förslaget i proposition 1979/80:160 om fortsatt valutareglering uttala att valutaregleringen bör tillämpas med skärpt restriktivitet gentemot utlandsinvesteringar och transaktioner av spekulativ karaktär, 2. att avslå förslaget i proposition 1979/80:160 till förordning om ändring i valutaförordningen (1959:264), 3. att anta av fullmäktige i riksbank till regeringen ställda och i proposition 1979/80:160 på s. 21 resp. s. 23 återgivna förslag dels till lag om ändring i valutalagen (1939:350) 2 § punkt 9, dels till lag om ändring i valutaförordningen (1959:264) 6 § vad avser handel med varor av guld. (vpk) (vpk)
mot · G3022013 · 1980-04-23 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:165 om vissa varvsfrågor, m. m. Frågan om den svenska varvsindustrins kapacitet behandlades i . Riksdagsbeslutet innebar bl. a. en hemställan till regeringen att tillsätta en särskild kommission med uppgift att bl. a. utarbeta ett konkret förslag om de mindre och medelstora varvens strukturutveckling. Av kommissionens betänkande framgår bl. a. att det isbrytarunderhåll som f. n. sker vid Varv (och ) också under nästkommande kontraktsperiod bör förläggas till Varv. Dessutom föreslår kommissionen att underhållet av en av de isbrytare som f. n. underhålls vid Varf flyttas till . Vid Varv sysselsätts f. n. ca 130 personer. Med hänsyn till det allvarliga sysselsättningsläget i är det av synnerlig vikt att verksamheten vid varvet kan upprätthållas i minst nuvarande omfattning. kommun, varifrån huvuddelen av arbetskraften vid Varv kommer, har haft en negativ befolkningsutveckling och uppvisar de högsta arbetslöshetssiffrorna i . Av propositionen framgår att industriministern ställer sig bakom kommissionens bedömning att isbrytarunderhållet vid Varv bibehålls i nuvarande omfattning. Isbrytarunderhållet utgör en väsentlig del av Varvs totala sysselsättning. Därför är det av största vikt att underhållsarbetena fortlöpande och i minst samma utsträckning som f. n. förläggs till varvet. Detta förutsätter bl. a. att Varv erhåller statligt stöd för breddning av Gustafsviks docka. Varv med Gustafsviks docka är den enda varvsanläggning längs som har tillräcklig kapacitet för reparationer även av större fartyg. Även sjöfartsekonomiska skäl talar alltså för bibehållande av denna verksamhet. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att tillräckliga resurser ställs till förfogande för att upprätthålla sysselsättningen och kapaciteten vid Varv vid minst nuvarande nivå. () ()
mot · G3022015 · 1980-04-24 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1979/80:139 om höjning av kapitalinsats i () I propositionen 1979/80:139 föreslås att regeringen skall få ett bemyndigande att höja kapitalinsats i i samband med en höjning av bankens auktoriserade kapital. är huvudsakligen ett verktyg för den amerikanska imperialismen. ger till helt övervägande del sitt stöd till reaktionära regimer. sätter ofta press på stater för att dessa skall bedriva en till imperialismens intressen anpassad ekonomisk politik. Detta krav har fortsatt aktualitet. Regeringens förslag om att kraftigt öka de svenska insatserna för banken måste således avvisas. Med hänvisning till ovanstående föreslås att beslutar 1. att avslå proposition 1979/80:139, 2. att uttala att bör lämna Världsbanksgruppen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)