bet · G401KU25 · 1980-12-31 00:00:00 — De statsråd som fått många interpellationer ochfrågor kunde av naturliga skäl begagna sig av denna möjlighet oftare änstatsråd med fä spörsmål. Industriministern minskade sålunda antalet svar fråntänkbara 131 till faktiska 92 () vilket är mer än för något annatstatsråd. Möjligheten att besvara flera spörsmål gemensamt utjämnarföljaktligen något den ojämna arbetsbelastningen mellan statsråden i fråga ominterpellationer och frågor. Fördelningenav spörsmålen mellan statsråden är naturligtvis en följd av den dagspolitiskautvecklingen och varierar därför sannolikt år . Det är därför avintresse att följa utvecklingen under en . Denna redovisningskall emellertid göras på departements- och inte på statsrådsnivå, beroendebl. a. på att statsrådens ansvarsområden har förändrats mer ändepartementens. Uppgifternai diagram 3 avser perioden sedan de senaste större förändringarna idepartementsindelningen företogs vilket skedde . Frånredovisningen har dock undantagits som ju Antal besvarade spörsmål departementsvis1974-1979/80 (1975 årsriksmöte ej medräknat). Staplarnarepresenterar från vänster räknat: 1974,1975/76,1976/77,1977/78, 1978/79,1979/80. Streckadstapeldel = antal interpellationer Ofylld stapeldel = antal frågor (/77 Otbildning ' Inkluderar spörsmål besvarade av samordningsministrar. KU1980/81:25 167 Även efter den 1 januari 1974har departementsindelningen ändrats en gång, nämligen när finansdepartementeti delades upp på ekonomi- och budgetdepartementen. För att fåjämförbarhet med perioden före uppdelningen har därför i diagram 3 siffrornaför ekonomi- och budgetdepartementen lagts samman. Vissa ärendeomfördelningarhar också ägt rum mellan departementen . De enda av dessa somkan ha någon betydelse för jämförelsen mellan åren är att de regionalpolitiskafrågorna (inkl. frågor om hantverk, företagarföreningar m. flyttades frånarbetsmarknads- till industridepartementet , de kyrkligafrågorna från utbildnings- till kommundepartementet samtalkoholfrågorna (utom tillverkning och försäljning) från budget- tillsocialdepartementet . Av diagram 3 kan utläsas att den ökning av spörsmålen somägt rum /77 (jfr tabell 1) nästan helt och hållet faller påindustridepartementet. Under de två första riksmötena som undersökts bereddesett förhållandevis litet antal interpellationer och frågor inomindustridepartementet. Fr. o. m. 1976/77 har industridepartementet haft detklart högsta antalet spörsmål. /79 och 1979/80 var antalet ungefärdubbelt så stort som för som hade näst flestspörsmål. Vissa mindre ökningar kanockså urskiljas för och möjligen för arbetsmarknads- ochkommundepartementen. För del har vidaresvängningarna mellan åren varit ganska stora. Huvudintrycket i övrigt äremellertid att situationen för flertalet departementet har varit påfallandestabil när det gäller tillströmningen av interpellationer och frågor. Beredningen av svaren på spörsmålen För beredningen av svaren påinterpellationer och frågor finns för samtliga departement gemensammaanvisningar endast i fråga om delning. Enligt dessa anvisningar (daterade1979-11-07) skall svar på interpellationer och frågor delas i sammautsträckning som propositioner, lagrådsremisser, förordningar ochkommittédirektiv. Handläggningen torde även i övrigt följa ungefär sammamönster i de olika departementen. En redogörelse skall lämnas förhandläggningen inom de två mest belastade departementen, industri- ochkommunikationsdepartementen. Inom industridepartementet har expeditionschefen upprättatpromemorior om besvarande av interpellationer resp, besvarande av frågor. Avdessa båda promemorior framgår att när en interpellation eller fråga kommer intill industriministern, registreras den av statsrådets sekreterare.Sekreteraren utser även handläggare, som skall utarbeta förslag till svar, ochbestämmer datum för besvarandet. Spörsmålet delas sedan inom departementet tillsamtliga chefstjänstemän, enhets- och sekretariatschefer m. fl. KU1980/81:25 168 ren utarbetar därefter ett förslag till svar som först gårpå intern delning inom departementet. Efter att synpunkter kommit in utarbetar handläggarenett nytt förslag till svar som sedan skall gå på delning inomregeringskansliet. Tiden, inom vilken erinringar mot svaret skall lämnas, börenligt dessa PM vara för interpellarioner och förfrågor. En slutlig version av svaret utarbetas därefter. timmar föreinterpellationssvarets avlämnande skall erhålla svaret. Förfrågesvar gäller att skall ha svaret senast förefrågestundens början. Svaren läggs i tre olika kuvert, som genom riksdagensförsorg distribueras till interpellanten/frågeställaren, kammarkansliet ochmassmedia. Hos statsrådets sekreterare arkiveras interpellationen/frågan, detslutgiltiga svaret, bakgrundsmaterial, det förslag till svar som gått pådelning i samt återsända delningsexemplar medändringsförslag. Från har lämnats följandeuppgifter om handläggningen av interpellationer och frågor. Ett spörsmål som kommit in till kommunikadonsministernregistreras först av statssekreterarens sekreterare och fördelas på enhet. Detkopieras till bl. a. statsrådet, statssekreteraren, informationssekreterarenoch chefen för den enhet som berörs. En handläggare vid enheten får i uppgiftatt utarbeta förslag till svar. Förslaget föredras för statssekreteraren, vidbehov för kommunikationsministern. Det eventuellt omarbetade svaret gårdärefter på den föreskrivna delningen inom och departementet. Delningstiden , om möjligt, tre fyra dagarmen måste delningstiden göras kortare. För interpelladonssvar ärdelningstiden längre. Då reaktionerna inkommit utarbetar den ansvarigehandläggaren den slutliga versionen av svaret och föredrar detta införstatsrådet, som ger "klarsignal". Svar på interpellationer tillhandahålls dageninnan kommunikationsministern lämnar svaret i kammaren, vid behov sänds svarettill hemadressen, exempelvis i samband med . Svar påfrågor tillhandahålls före frågestundens början. Svaren läggs i tre olika kuvert, som genom riksdagensförsorg distribueras till interpellanten/frågeställaren, kammarkansliet ochreferentläktaren. I arkivet som finns hos statssekreterarens sekreterareläggs förutom spörsmålet och svaret även den promemoria som i allmänhetupprättas samt vissa viktigare delningsexemplar t. ex. statsrådsberedningensoch samordningskansliernas. De arkiverade delningsexemplaren gallras ut efterett år. För de handlingar som departementen upprättar ochinfordrar i samband med utarbetande av svar på spörsmål gäller reglerna i 2kap. Ett yttrande eller en promemoria över ettspörsmål som infordras utanför t. ex. från en myndighet blirsålunda allmän i och med att yttrandet eller promemorian kommit in tilldepartementet. Handlingar som kommer till inom t. ex.arbetspromemo- KU1980/81:25 169 rior, förslag till svar, delningsexemplar blir inteallmänna såvida de inte tas om hand för arkivering. Grundlagberedningen (s. 287) fannanledning till kritik mot frågeinstituten i främst två hänseenden. För detförsta ansåg man inom beredningen att det förelåg ett visst missbruk avfrågeinstituten. Enligt utredningen hade interpellationen inte till fyllestmarkerats som och lämpats till ett instrument i angelägenheter av mera allmäntintresse. Interpellationsformen används inte sällan i fall då den enkla fråganhade bort anlitas, och vice versa. För det andra menade beredningen attspörsmålen blivit ett problem vid arbetsplanering. Enligtberedningen tillgodosåg de dåvarande föreskrifterna inte tillräckligt ett behovatt hålla inom rimliga gränser den tid som i sammanlagt kunde anslåstill att besvara frågor och interpellationer. Mot denna bakgrund utarbetades inom utredningen ettförslag som innebar övergång till ett system med tre frågeformer:interpellationer, frågor försedda med en kortare motivering och enkla frågor.Enligt förslaget skulle det krävas anslutning från minst tio riksdagsledamöterför att en interpellation skulle få framställas. Vid remiss av förslaget tillriksdagens partigrupper fick förslaget ett blandat mottagande. Mot denföreslagna utformningen av interpellationsinstitutet riktades kritik som bl. a.gick ut på att begränsningen av rätten att interpellera kunde tänkas leda rillatt högst välmotiverade aktioner av enskilda ledamöter stoppades. Från flerahåll vitsordades emellertid att användningen av frågeinstituten inte varkonsekvent. Beredningen övervägde därefter uppslaget att överlåta åtett förtroendevalt organ att ge tillstånd till interpellationer. Man tänktesig att redan en minoritet inom detta organ skulle kunna bevilja tillstånd.Beredningen fann emellertid att inte heller detta förslag skulle gå fritt frånkritik. Beredningen nöjde sig i detta läge med att föreslå vissamindre förändringar för vilka redogjorts. Beredningen ansåg sig kunnaräkna med medverkan från partigruppernas sida för att få till stånd enrationellare användning av frågeinstituten. Enligt beredningen borde riksdagenavvakta verkningarna av dessa förändringar innan mera genomgripande reformerav spörsmålsinstitutet övervägdes. Även utskottet (KU 1973:90 s. 87) underströkvikten av att partigrupperna verkar för en rationellare användning avfrågeinstituten. I ett par morioner från senare år diskuteras denarbetsbelastning för statsråden som besvarandet av ett ökande antal spörsmålinnebär. Enligt motionen 1978/79:1102 av () skulle detfinnas anledning att undersöka hur frågeinstitutet skulle kunna utvecklasytterligare utan att det leder till att statsrådens arbetstid i än högre gradskulle komma att bindas till frågestunder. Den möjlighet som då stårtill buds är KU1980/81:25 170 enligt motionären att låta ståtsråden besvara vissa frågorskriftligt. (KU 1978/79:29) avstyrkte enhälligtmotionen med motiveringen att en begränsning av riksdagsledamöternasmöjligheter att få till stånd muntlig debatt med statsråd i aktuella politiskafrågor skulle leda till en inskränkning i kontrollmakt. Utskottetville dock inte utesluta att frågeinstitutets praktiska tillämpning kan behövases över . I motion 1979/80:457 av () uttalasförhoppningen att det skulle kunna uppnås en viss återhållsamhet i antaletinterpellationer och frågor. En övergång till enbart skriftliga svar är enligtmotionären helt orimligt. En förkortning av debattiden skulle eventuellt kunnaövervägas. I betänkande (KU 1979/80:44) upprepas istort sett argumenteringen från föregående år. En begränsning avriksdagsledamöternas möjligheter att få till stånd muntlig debatt med statsrådborde enligt utskottet inte komma i fråga utan mycket starka skäl. Denpraktiska tillämpningen, t. ex. vad gäller debattreglerna, kunde dock behövaprövas. Utskottet erinrade i sammanhanget om den arbetsgrupp som tillsatts inomutskottet för att se över frågor om arbetsformer. På utskottetsenhälliga förslag avslogs motionen av . Ett annat problem, som varit föremål för diskussion iriksdagen , gäller dröjsmål med besvarandeav interpellationer och frågor. Problemet togs upp i en fråga (1976/77:431)till statsminister av i (s) (RD1976/77:132 s. 101). Frågeställaren, som åberopade statistik och1977, ansåg att det hade skett en försämring sedan den borgerhga regeringenträtt till. Statsministern svarade att en genomgång som han själv låtit göravisade att många frågor hade besvarats somriksdagsordningen rekommenderat. Enligt statsministern var det troligt attförseningarna i en del fall berodde på att det hade visat sig svårt att finnaen tid för svar som passade både frågeställare och statsråd. Det hade ocksåhänt att frågestunden inte hade räckt till för de svar som har varit klara attavlämnas. Statsministern pekade också på att antalet frågor ökat frånde fyra första månaderna 1976 till . Problemet med försenade svar på frågor ochinterpellationer har därefter tagits upp av undergranskningsarbetet 1978 och 1980. Vid granskning (KU 1977/78:35 s.16-18) anförde utskottet bl. a. följande: Enligt utskottet är det självfalletomöjligt att helt undvika vissa tidsöverdrag när det gäller besvarandet avinterpellationer och frågor. Det kan t. ex. vara sjukdomsfall eller utrikestjänsteresa som nödvändiggör senareläggning av svar. vilket i sin tursammanhänger med antingen vederbörande statsråds eller frågeställaresförhållanden. Även måste hånsyn tas till det stora antalet interpellationer ochfrågor som förekommit . Det kan särskilt under mycketarbetstyngda perioder vara svårt att vid planeringen av KU1980/81:25 171 kammarens arbete få tid för alla interpellations- ochfrågedebatter. Utskottet vill dock framhålla angelägenheten av att tidsöverdragi möjligaste mån undviks. Inte minst ur allmänhetens synpunkt är det av storvikt att en fråga inte har förlorat sin aktualitet när den besvaras. I en reservation (7 s) föreslogsbl. a. följande tillägg till utskottets skrivning på denna punkt: Utskottets granskning har somtidigare framgått givit vid handen att påfallande många tidsöverdragbeträffande svar på frågor förekommit . Inte mindre än 48frågor besvarades först eller , i några fall efterhela . Utskottet anser denna utveckling oroande och synnerligenotillfredsställande. anslöt sig till utskottets skrivning. I stort sett samma synpunkter anfördes av utskottet dåfrågan togs upp igen granskning (KU 1979/80:50 s. 13). Utskottet vardenna gång enhälligt. Bland de andra frågor som har varit aktuella under1970-talet skall här endast nämnas två som togs upp i följdmotioner tillgrundlagspropositionen . I motion 1973:1886 av ()föreslogs som en ytterligare förenkling av kammararbetet att beslut om attinterpellation får framställas skall fattas av talmannen i stället för avriksdagen. (KU 1973:26 s. 87) erinrade om att eninterpellation, innan den anmäls av talmannen, skall delas ut dll ledamöterna.Enligt utskottet skulle ställningstagande till frågan om eninterpellation skall få framställas härigenom underlättas. Utskottet avstyrkteenhälligt motionen. I ett särskilt yttrande av , vilket rördedirektiven till den utredning om arbetsformer som utskottet hadeförordat, framhölls att den föreslagna utredningen även borde pröva dettauppslag i syfte att förenkla riksdagsarbetet. I den andra motionen, 1973:1862 av m. (fp), kritiserades förslaget att meddelande från statsråd varför svar påinterpellation uteblir eller anstår inte får följas av överläggning.Motionärerna ansåg att överläggning om meddelande om interpellation borde fåäga rum, dock endast mellan statsrådet och interpellanten och med sammatidsbegränsningar som gäller vid frågedebatt. Utskottet (KU 1973:26 s. 88)framhöll att regeln om att debatt ej får följa på dessa meddelanden har visstsamband med regeln om att skyldighet inte föreligger för ett statsråd attbesvara en interpellation. Sistnämnda regel skulle enligt utskottet bliverkningslös om någon form av debatt tilläts när dessa meddelanden lämnas.Utskottet erinrade även om en interpellants möjlighet att vid uteblivet svar istället rikta en fråga till statsrådet. På utskottets enhälliga förslag avslogsmotionen av . KU1980/81:25 172 av något slagfinns i de flesta länder med parlamentariskt styrelseskick. Särskilt i ländersom bygger på den brittiska parlamentariska traditionen utgörspörsmålsinstituten ett av de mest karakteristiska inslagen i parlamentetskontroll av regeringen. I länder med s. k. maktbalanssystem (makten deladmellan en folkvald president och parlamentet) saknas i allmänhetspörsmålsinstitut. Så är t. ex. fallet i . Alla nordvästeuropeiska länder har liksom mer änett spörsmålsinstitut. I flera fall rör det sig om tre eller flerafrågeformer. Den principiellt sett viktigaste skillnaden mellan dessa olikafrågeformer är om de inbegriper någon sanktionsmöjlighet, t. ex. en omröstning.I de flesta andra länder i finns till skillnad från i som dllåter att debatten avslutas med en votering somgäller regeringens handlande i den fråga som debatterats eller parlamentetsförtroende för regeringen över huvud taget. Denna frågeform kallas i allmänhetför interpellation. Interpellation i den svenska formen, dvs. med möjlighettill allmän debatt men ingen förtroendeomröstning eller annan sanktion, finnsendast i . Trots skillnaden skall dock det svenska interpellationsinstitutetjämföras med dess namne i andra länder. Som så många andra parlamentariskasedvänjor uppstod frågeinsdtutet i . En särskild procedur harfunnits , då svaren började lämnas vid särskilda frågestunder(quesdon time). infördes möjligheten att begära skriftliga svar. Sedandetta år har det också varit tillåtet för ministrarna att vid tidsbrist lämnaskriftliga svar. Liksom i finns i flera andra ländermöjlighet för frågeställaren att begära skriftligt i stället för muntligt svarpå frågor. Så är t. ex. fallet i och . I kan frågorställas muntligt eller skriftligt. De skrifdiga frågorna kan besvaras skrifdigteller muntligt, de mundiga endast muntligt. Muntliga svar lämnas i de flesta länder vid en frågedmmeen gång . Så är fallet i , , ochVästtyskland. I det engelska parlamentet anordnas en frågestund fyra gånger iveckan. Den tid som ministrarna får på sig att förberedafrågesvaren varierar starkt. En ytterlighet representeras av det österrikiskanationalrådet där svaren på muntliga frågor måste lämnas vid det sammanträde dåfrågorna ställs. I skall muntliga svar lämnas på frågor som inlämnatssenast före frågetimmen. Skriftliga svar skall lämnas inom sex dagar.Liknande regler finns i . Skriftliga svar får i vissa länder talång ' Avsnittet bygger i huvudsak på uppgifter ur Parliamentsof the World, ed. by V. , : , 1976. KU1980/81:25 173 tid, i och tre i . IFinland där svaren på skriftliga frågor kan vara både skriftliga och muntligafår svaren dröja . I flertalet länder tillåts frågeställaren att ställa eneller två kompletterande frågor. Knappast något land har dock så generösaregler för ytterligare inlägg från frågeställaren som . Begränsningar i parlamentsledamöternas rätt att ställafrågor är inte vanligt förekommande. I kan en ledamot inte ställa fler än tvåmuntliga frågor . Skriftliga frågor (kleine Anfragen) kräveranslutning från minst 26 ledamöter. I finns flera slags begränsningar imöjligheterna att få muntliga svar.' En ledamot får t. ex. inte ställa mer ånett visst antal frågor för muntligt besvarande av tiosammanträdesdagar. F. n. får åtta frågor ställas , dock ejfler ån två frågor någon viss dag och inte mer än en fråga till en vissminister. En annan begränsning gäller ämnet för frågorna. På liknande sätt somi måste spörsmålen handla om frågor som ministrarna är ansvariga föreller som de kan göras ansvariga för genom lagstiftningsåtgärder elleradministrativa avgöranden. Vidare får en viss fråga inte ställas mer än en gångunder en parlamentssession. Detta förbud gäller dock inte om frågan förblivitobesvarad . Slutligen dllämpas ett system för besvarande avfrågor som i stora drag innebär följande. Departementen delas upp i fyragrupper. Varje grupp av departement har en viss fast dag (måndag,tisdag, onsdag eller torsdag) då frågorna till dessa departement skallbesvaras. Då tiden för besvarande av frågorna, per dag, iallmänhet är för kort i förhållande till antalet frågor, måste man ocksåfastställa i vilken ordning frågorna skall tas upp. Detta sker genom att dedepartement som ingår i gruppen ordnas i en viss följd, som sedan roteras veckaför vecka. Om t. ex. en viss grupp består av departementen A, B, C och Dbesvaras den frågorna i ordningen A, B, C och D. Om då endastsvar lämnas på frågorna till departementen A och B kommer departementen vidnästa frågestunden vecka senare att tas upp i ordningen C, D, A och B. Lämnasdå endast svar på frågorna till C-departementet, blir ordningen mellandepartementen vid den därpå följande frågestunden D, A, B, C etc. Systemet förgruppindelning av departementen och ordningsföljden mellan dem revideras iallmänhet . skall nämnas att något tvång attbesvara ställda frågor ej föreligger. Till skillnad från i utnyttjasdenna regel för att åstadkomma ytterligare starka begränsningar i besvarandetav frågor. ' Detta avsnitt bygger pä R. Borthwick. "Questionsand Debates" i in the Twentieth Century ed. by S. A.Walkland (: Clarendon Press, 1979) och N. in theHouse" i The Commons in the Seventies ed. A. Walkland & M. Ryle(: Fontana/; 1977). KU1980/81:25 174 I flera länder krävs anslutningfrån mer än en ledamot för att en interpellation skall få väckas. Av denordiska länderna år det dock endast som har en sådan regel. Där krävsatt minst 20 ledamöter har undertecknat interpellationen. I ochÖsterrike finns liknande bestämmelser. I båda dessa länder finns två former avinterpellationer. Den ena innebär att ett frågesvar övergår i en allmän debattpå begäran av ett visst antal ledamöter (i 26). Den andra formenär ett självständigt institut, i Förbundsdagen kallat . Ett antalledamöter (i 26) riktar en fråga till regeringen och frågesvaretföljs av debatt. Som framhölls har de fiesta länder regler sommöjliggör att en interpellationsdebatt avslutas med en förtroendeomröstning. Såär fallet i , , och . I kan förslagframställas under interpelladonsdebatten. Förslaget kan överlämnas till ettutskott, till regeringen, bli bordlagt för senare behandling eller behandlasgenast. Liknande regler gäller för i Förbundsdagen. Gemensamt för interpellationsinstitutet i dessa länder äratt det begagnas tämligen sparsamt och endast i frågor av större politiskbetydelse. KU 1980/81:25 Interpellationernas fördelning mellan de månader som sammanträtt åren1971-1979 1971 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1978 1979 Summa 232 201 191 155 32 Frågornasfördelning mellan de månader som sammanträtt PMangående regeringens behandling av skrivelser I en skrivelse som regeringen lämnar tillriksdagen med budgetpropositionen redovisas behandlingen avriksdagsskrivelser näst föregående år-30 novemberföregående år. Skrivelsen, som ej utskottsbehandlas, läggs regelmässigt dllhandlingarna som den anmäls i . Iföregående års granskningsbetänkande (KU 1979/80:50 s. 27-28) ställde sigutskottet bakom en omläggning av redovisningsperioden som hade föreslagits avstatsrådsberedningen. Enligt detta förslag skulle skrivelsen omfattaregeringens beslut under dden fr. o. m. ett början dll nästa,början och överlämnas till i månadsskiftetoktober-november. Utskottet ansåg att den planerade omläggningen bordekombineras med en förbättring på vissa punkter av skrivelsens uppläggning ochinnehåll. Från statsrådsberedningen har erfarits att omläggningen kommer attske under innevarande år. Den första skrivelsen enligt den nya ordningen kommeralltså att lämnas 1981. Isedvanlig ordning har en översiktlig granskning företagits av årets skrivelse(1980/81:102) med redogörelse för behandlingen av skrivelser tillregeringen. I tabell I redovisas antalet slutbehandlade och ej slutbehandladeriksdagsskrivelser, fördelade på de år då skrivelserna kom in till regeringen. Regeringens behandling 1 december 1979-30 november 1980 avriksdagens skrivelser 'Inkommit före . 12Riksdagen 1980/81. KU 1980/81:25 178 Av tabellen framgår bl. a. att antalet skrivelsersom ej slutbehandlats t. o. m. uppgick till 175.Motsvarande siffra har varit: Balansen av ej färdigbehandlade riksdagsskrivelsersteg alltså med 25 skrivelser under föregående år. KU 1980/81:25 179 PM angående regeringens hänsynstagande till denfysiska riksplaneringen vid beslut om byggnadsplaner för fritidsbebyggelse Undersökningen avser regeringens praxis vidberedning och beslut i byggnadsplaneärenden som innebär utbyggnad av enskildfritidsbebyggelse i områden som berörs av geografiska riktlinjer i den fysiskariksplaneringen. I samråd med har vissa viktigare ärendensom avgjordes under dden valts ut. De utvalda ärendenaär samtliga byggnadsplaneärenden av detta slag där bostadsdepartementetsplanenhet, som handlägger dessa ärenden, har samrått med departementets enhetför fysisk riksplanering. Sammanlagt ingår i undersökningen 43 beslut (seunderbilaga 1), varav 12 fattades av regeringen , 8 av regeringen , 4 av regeringen samt 19 av regeringen . Sombakgrund till undersökningen redovisas i de fyra följande avsnitten: En översikt av den fysiska riksplaneringen. Geografiska riktlinjer i den fysiskariksplaneringen.