bet · G401JuU21 · 1980-12-31 00:00:00 — I enlighet med det anförda anser utskottet att intenu bör ta något initiativ i den aktuella frågan. I fråga om de remissyttranden somavgivits på justilieutskottets begäran finns skäl anföra följande. Riksåklagaren påpekar att vid mera allvarligaöverträdelser eller åsidosällanden av de aktsamhetskrav som uppställs iarbetsmiljölagen eller i föreskrifter som meddelats med stöd av lagen oftasådana omständigheter torde föreligga att regler om brotl mot livoch hälsa eller om allmänfarliga brott blir tillämpliga. Riksåklagaren anseratt i vart fall när det gäller allvarligare brott påarbetarskyddslagstiftningens område en i huvudsak tillfredsställandejämställdhet i påföljdshänseende med andra brott som äventyrar människors livoch hälsa uppnåtts. I anslutning härtill kan erinras om att brottsförebygganderådet framhållit att del bör göras en mera omfattande översyn av 13kap. om allmänfarliga brott för att i lagen åstadkomma etttillfredsställande skydd för miljön och att det i utredningsarbetet lämpligenäven bör ingå atl behandla sanktionssystemel beträffande den inre miljön. Fleraremissinstanser, bland dem , pekar på altfängelsestraffkommittén bl. a. har till uppgift att utreda olika brottsstraffvärde och att därvid den ekonomiska brottsligheten särskilt skalluppmärksammas. I anslutning härtill vill utskottet nämna att det från någothåll har ifrågasatts om arbetsmiljöbrott i systematiskt hänseende skall ansesutgöra ekonomisk brottslighet. Oavsett ställningstagandet till denna formellafråga förutsätter utskottet att fängelsestraffkommittén vid sina övervägandenprövar även straffvärdet hos arbetsmiljöbrotten. Utskottet har, som framgått av det ovan anförda, fästavseende vid atl man inom överväger frågan om hur ettändamålsenligt sanktionssyslem för juridiska personer - eventuelltföretagsböter - bör vara utformat. LO uppehåller sig i sitt remissyttrandeutförligt vid frågan och uttalar bl. a. alt det aldrig får framstå som lönsamtför en arbetsgivare att bryta mot arbetsmiljöbestämmelserna. Utskollel vill försin del starkt understryka angelägenheten av atl frågan bringas till en snarlösning. Vad som framkommit under remissbehandlingen har inte gettsocialutskottet anledning att ompröva sitt ställningstagande till frågan omriksdagen nu bör begära en utvärdering av ansvarsreglerna beträffandearbetsmiljöbrott. Detta innebär att utskottet inle finner detmotiverat att JuU 1980/81:21 204 nu tar ställning dll frågan omstraffskärpning för sådana brotl. Utskottet avstyrker således motion1979/80:1120 i här aktuell del. Närvarande:Göran Karisson (s), (), (), (), (), (), (), ()*, (), (). (), KarinIsraelsson (c), (), ()** och (). *var vid yttrandets justering ledig från uppdraget somriksdagsledamot. ** Ej närvarande vid yttrandets justering. JuU1980/81:21 205 1980/81:1 y med anledning av motion om åtgärder mot ekonomiskbrottslighet I beslut harjustitieutskottet hemställt om yttrande från jordbruksutskottet över motionen1979/80:1120 av m.fl. (s) om åtgärder mot den ekonomiskabrottsligheten, jämte inkomna remissyttranden, i de delar ärendet kan hänföraslill jordbruksutskottets beredningsområde. I motionen 1120 behandlas olikatyper av ekonomisk brottslighet, varmed avses bl.a. skattebrott, valutabrottoch överträdelser av arbetarskydds- och miljöskyddslagsdftning. Dessa brollbör, framhålls det, i straffvärde jämställas med andra brott som äventyrarmänniskors liv och hälsa. Vid brott av den art som miljöbrotten representerarbör enligl motionen ell företag som sådant kunna åläggas ekonomiska sanktioneri form av förelagsböter, beräknade med hänsyn tagen till den vinst företagelberett sig genom det brottsliga förfarandet m.m. Sammanfattningsvis hemställs imotionen i nu berörda delar (punkterna 11 och 12) atl regeringen lägger framförslag om straffskärpningar för brott mol bl.a. miljöskyddslagstiftningen samtom förelagsböler som påföljd vid ekonomisk brottslighet. har idecember 1978 avgett delbetänkandet Bättre miljöskydd I (SOU 1978:80) medförslag i fråga om förprövnings-, tillsyns- och påföljdssystemet m.m. imiljöskyddslagstiftningen. Beträffande påföljdssystemet föreslår utredningen attstraffmaximum höjs till fängelse och åtalspreskriptionstiden föriängsdll vid överträdelser som kunnat innebära betydande kränkning avmiljöskyddsin-iresse och som läcks av gärningsmannens uppsåt eller grovaoaktsamhet. I sådana fall bör enligt utredningen påföljden med hänsyn tillallmän laglydnad regelmässigt bestämmas till fängelse. I sammanhanget påpekasatl miljöbrottet ibland kan räknas till gruppen organiserad ekonomiskbrottslighet. Vidare föreslår utredningen att påföljden föröverträdelser som skulle resulterat i ett bötesstraff ersätts av en s.k.miljöskyddsavgift, som bl.a. skall svara mot de ekonomiska kalkyler och värdensom kan ligga bakom överträdelserna. Denna sanktion skall kunna riktasäven mot JuU1980/81:21 206 juridiska personer, vilket ej är fallet med straff av meratraditionellt slag. Frågan om ett avgiftssystem vid miljöfarlig verksamhet - iförsta hand som ell allmänt miljöpolitiskt styrmedel - behandlas imiljökostnadsutredningens slutbetänkande, som avlämnades (SOU1978:43). De båda nu berörda betänkandena har varit föremål för enomfattande remissbehandling och övervägs f.n. j . Enproposition med förslag till ändringar i miljöskyddslagstiftningen m. m. ärunder utarbetande och kommer enligl redovisad propositionsförteckning attföreläggas . Utskottet vill vidare hänvisa till att del inomjustidedepartementet upprättats en promemoria med förslag till ändringar ibrottsbalken, vilken bl. a. bygger på förslag från brottsförebyggande rådet.Enligt promemorian bör i 13 kap. införas bestämmelser om ettallmänt miljöbrott vari straffbeläggs vissa av uppsåt eller grov oaktsamhetbegångna gärningar som orsakar betydande olägenhet för miljön. Påföljden försådana brott föreslås bli böter eller fängelse i högst . För grovt brottföreslås ett straffmaximum . Förslaget innebär alt enbartbrottsbalkens bestämmelser skall tillämpas på gärningar som faller under såvälbrottsbalkens som miljöskyddslagens straffbestämmelser. Om däremot en gärningsmangjort sig skyldig lill en oaktsamhet som inle kan anses grov eller om hansgärning inte är av så allvarlig beskaffenhet att betydande olägenhet i miljönkan antas ha uppstått, blir enbart miljöskyddslagens bestämmelser tillämpliga.I fråga om åtalspreskription medför de i promemorieförslaget upptagnastraffskalorna att preskriptionstiden blir för grova brott och fem årför övriga brotl. Beträffande straffansvar för juridiska personer börtilläggas att man f.n. inom bearbetar ett förslag omföretagsböter vilket varit föremål för remissbehandling. Utskottet konstaterar för sin delatt erfarenheterna miljöskyddslagen varit i kraft tyder på altdet behövs skärpta reaktioner från samhällets sida gentemot överträdelser avhithörande skyddsbestämmelser. Bl.a. resultatet av miljöskyddsutredningensöverväganden och remissyttrandena över utredningens förslag pekar tämligenentydigt i denna riktning. Etl effektivare sanktionssyslem kan, som framhållitsi motionen 1120, åstadkommasgenom en allmän straffskärpning och genompåföljder- l.ex. i form av företagsböter-som kan riktas även mol juridiskapersoner. Av utskottets redogörelse framgår att det på miljövårdsområdetförbereds åtgärder som i avsevärd mån svarar mol motionärernas önskemålhärvidlag. JuU1980/81:21 207 resultatet av dessa åtgärder bör motionen i här berördadelar inte f. n. föranleda någon särskild åtgärd från sida. Närvarande: (), (). i (), (), (), GretheLundblad (s), (), (), (rn), (), (), (), EssePetersson (fp), () och (). * Ej närvarande vid yttranders justering. , Maj BrittTheorin, , , , ochJan (alla s) anser atl jordbruksutskottet i sitt yttrande tilljustitieutskottet bort tillstyrka bifall till motionen 1120 i berörda delar ochanför därvid följande. Vi ansluter oss till vad motionärerna anfört om delnödvändiga i att samhållet med kraft angriper den ekonomiska brottsligheten ialla dess former. Brotl mot miljöskyddslagsliftningen är som i modonen påpekatsen form av ekonomisk brottslighet som kan få svåra skadeverkningar på såvälnaturmiljön som på människors liv och hälsa. Det torde råda betydande enighetom all det behövs en allmän straffskärpning för sådan brottslighet. Gjordaerfarenheter tyder vidare pä att frågan om påföljder som kan riktas även motjuridiska personer måste ägnas särskild uppmärksamhet. Vi delar därför den imotionen framförda uppfattningen alt ett företag som överträdermiljöskyddslagstiftningen bör kunna åläggas ekonomiska sanktioner i form avföretagsböter, beräknade med hänsyn tagen bl. a. till den vinst företagetberett sig genom del brottsliga förfarandet. Oavsett om man från berördadepartements sida förbereder åtgärder mot miljöbrottsligheten - närmareuppgifter om inriktningen av denna verksamhet föreligger dock f. n. inte -börriksdagen enligt vår mening göra ett klart uttalande rörande behovet av elleffektivare sanktionssyslem för brott mot miljöskyddslagstiftningen i enlighetmed punkterna 11 och 12 i motionen 1120. JuU 1980/81:21 208 över motioner omåtgärder mot den ekonomiska brottsligheten har hemställt om yttrande avnäringsutskotlel över motionerna 1979/80: 1120 av m. fl. (s) och1979/80: 1864 av m.fl. (vpk) jämte remissyttranden, i de delar somärendet kan hänföras till näringsutskottets beredningsområde. Båda motionerna syftartill all skall hos regeringen begära initiativ till ytterligare åtgärdermol den ekonomiska brottsligheten. Näringsulskottettar i del följande upp fyra av de frågor som aktualiseras genom motionerna,nämligen frågorna om samhällelig insyn i förelag som får lån och bidrag frånstaten, om näringsförbud som sanktion utanför konkursområdet, ometableringskonlroll i branscher med stor ekonomisk brottslighet och omsamhällelig kontroll över kredilströmmarna. Samhälleliginsyn i företag som får lån och bidrag från staten I motion 1979/80: 1120 begärs organisatoriskainsatser och förslag till lagstiftning som innebär en bättre samhällelig insyni och kontroll av företag som får lån eller bidrag frän staten. Motionärernaanför all näringslivet i allt högre grad har tagit ianspråk sådana län och bidrag. Del är självfallet angelägel atl dessa medelkommer lill användning pä bästa sätt och inte missbrukas, framhåller de. Förall kunna kontrollera detta borde staten kunna uppställa som villkor för låneller bidrag att den får all erforderiig insyn i det underslödda förelagelsverksamhet, om statens insatser är av den storieksordningen all en sådankontroll är motiverad. I vissa fall borde staten utse styrelseledamot i och/eller revisor för företaget. I förordningen (1978:507) om industrigarantilånföreskrivs atl lånegaranti - som lämnas för alt främja utvecklingen av främstsmå och medelstora företag - skall förenas med de villkor som behövs med hänsyntill ändamålet med garantin och i övrigt. Den som utövar verksamhet för vilkenindustrigarantilån har beviljats skall så länge garanti gäller iaktta följande.Redovisning för verksamheten skall utan anmaning lämnas till den regiona- JuU 1980/81:21 209 lautveckUngsfonden för varje redovisningsår eller den som fondeneller statens industriverk bestämmer. Den regionala utvecklingsfonden skallunderrättas i god lid innan väsendig ändring sker i äganderätten till rörelsenoch innan beslut fattas om överlåtelse av någon betydande del av dllgångarnaeller om nedläggning av väsentlig del av verksamheten eller om annan åtgärd avmotsvarande betydelse. , , den regionalautvecklingsfonden eller den någon av dem utser skall beredas tillfälle attgranska verksamheten och skall därvid få de uppgifter om verksamheten sombegärs. Den regionala utvecklingsfonden har all vid företag som harindustrigarantilån följa verksamheten så länge garantin gäller. Enregel motsvarande den sistnämnda finns i de bestämmelser som regeringen (iregleringsbrev ) har utfärdat beträffande garantier för lån tillskogsindustrin. Frågan om missbmk av olika former av statliga ellerkommunala subventioner till företagen är av stort intresse, sägerbrottsförebyggande rådet (BRÅ). BRÅ rapporterar om ett pågåendeforskningsprojekt på detta område. Resultatet väntas ge underlag för enförenkling av bidragssystemet, så att kontrollen underlättas och missbruk kanförebyggas. Möjligheter till insyn och kontroll kan det allmänna få genom avtali det särskilda fallet eller genom ändring i bidrags- och låneförfaltningar,framhåller BRÄ, som emellertid finner det angeläget med en mera allmän översynpå området. Som exempel nämns att i finns en särskildsubvendonslag och en bestämmelse i strafflagen om straff försubventionsbedrägeri. Landsorganisationeni (LO) tillstyrker motionärernas förslag på denna liksom övrigapunkter. Förslagen betecknas av LO som angelägna, konstmktiva och välövervägda. anser att del angivna syftet kan nås ulan lagändring. Del finns,menar verket, möjligheter alt kontrollera stora åtaganden i enskilda organisationergenom att staten i vissa fall kräver redovisning av användningen av lån ellerbidrag. En sådan redovisningsfunktion borde kunna fullgöras av bolagetsrevisor. återger de regler för samhälleligt inflytande som harfastställts i fråga om regionalpolidskt stöd och konstaterar all motsvaranderegler finns för andra stödformer. Slutsatsen blir all staten redan mednuvarande lagstiftning har goda möjligheter lill insyn och granskning av detstöd som ges dll företagen. 1 ett exceptionellt fall, nämligen när det gällerUddeholms AB, har staten tillsall styrelseledamot i ett företag som har fåttslöd enligl särskilt riksdagsbeslut. Med hänvisning lill sina tidigareprincipiella invändningar mol systemet med offentliga styrelseledamöter iföretag avstyrker förbundet nu bestämt motionärernas 14 1980181. JuU 1980/81:21 210 förslagom möjlighet för staten atl utse offendig styrelseledamot i vissa företag sommottagit lån eller bidrag från staten. varnar för "en övertro på atl företag skulleskötas bättre i och med all de förses med statligt utsedd styrelserepresenlalion". Etl av de krav som ställs i modon 1979/80: 1120 gällerorganisatoriska åtgärder och förslag till lagstiftning som innebär en bätlresamhällelig insyn i och kontroll av företag som får lån och bidrag från staten.Motionärerna vill bl. a. att staten i vissa fall skall utse styrelseledamotoch/eller revisor i förelaget. Arbetsmarknadsutskottetbehandlar i sitt yttrande AU 1980/81:1 y den tillsyn som bedrivs i samband medett antal stödformer inom regional- och arbetsmarknadspolitiken. Bestämmelserliknande dem som arbetsmarknadsutskottet redovisar finns också, vilketexemplifieras i näringsutskottets redogörelse i del föregående, för stöd somhar övervägande industri-politisk motivering. Näringsutskollels kommentarerlill den nu berörda punkten i motionen avser stöd av delta slag. Näringsutskoltetanser givetvis liksom motionärerna att del är angelägel med en effektivkontroll av hur förelag använder ekonomiskt slöd som de får av staten. Missbrukav sådant slöd innebär inle bara ekonomiska föriusler för samhället utan ocksäallvarliga besvikelser för andra intressenter, inte minst det berördaföretagels anställda. Del gäller för de kontrollerande organen - bl. a.statens industriverk och de regionala utvecklingsfonderna inte bara altförebygga missbruk utan också all med positiva insatser bidra lill all syftetmed stödet uppnås. Deras ansvar härvidlag kommer till uttryck i bestämmelsernaför olika stödformer. 1 detta sammanhang kan noteras allindustrislödsulredningen (1 1979: 18) kommer alt redovisa enbedömning av den induslripolidska stödverksamhetens effekter, med tonvikt på deicke-permanenla stödåtgärder som har riktats lill enskilda företag ellerbranscher. Närdet gäller behovet av särskilda åtgärder av den lyp som motionärerna nämnerhänvisar utskottet lill vad industriverket anför i sitt remissyttrande. Detangivna syftet kan nås utan lagändring, konstaterar industriverket och pekarpä de möjligheter som staten har all förknippa sitt ekonomiska stöd tillförelagen med olika villkor. Utskottet utgår från all regeringen och de olikaorgan som administrerar slödel fäster stort avseende vid all åstadkomma enverksam och alltmer förbättrad kontroll, generellt och i del enskilda fallet,och all vid behov får förslag lill åtgärder för all förslärkakontrollen. Någon framställning lill regeringen med anledning av den nuaktuella punkten i motion 1979/80: 1120 finner utskottet inle erforderlig. JuU1980/81:21 211 Näringsförbud som sanktion utanför konkursområdet Bestämmelser om näringsförbud i samband med konkurs Genom en ändring i konkurslagen(1921:225) har näringsförbud - för högst , med viss möjlighet tillförlängning - den införts som sanktion för näringsidkare sommissbrukar konkursinstilulel. Fråga om näringsförbud prövas i det enskildafallet av allmän domstol på talan av allmän åklagare. Näringsförbud kanmeddelas då konkursgäldenären har förfarit grovt otillbörligt mol sinaborgenärer eller på annat sätt har grovt åsidosatt vad som ålegat honom i hansnäringsverksamhet. Förbud kan också meddelas den som upprepade gånger harförekommit i konkurs, om han i näringsverksamhet som har föregått konkursernahar åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare och näringsförbud ärpåkallat av särskilda skäl. Den som meddelats näringsförbud får i princip inte drivanäringsverksamhet som medför bokföringspliki. Näringsförbudet hindrar honomockså från alt vara styrelseledamot i eller eljest ställföreträdare för bl. a.aktiebolag och från att utan formellt ställförelrädarskap faktiskt handhaledningen eller förvaltningen av ell förelag. Maximistraffet för brott mol etlmeddelat näringsförbud är fängelse . Motion 1979/80:1120 I motion 1979/80:1120 föreslås enutredning om näringsförbud som sanktion mol ekonomisk brottslighet även i andrafall än vid konkursmissbruk. Motionärerna hänvisar lill all isin publicerade rapport vid bilreparalioner harföreslagit etl kontrollsystem för bilverkstäder vilket bl. a. omfattarmöjlighet till näringsförbud för verksladsägare m.fl. vid uppenbaramissförhållanden i deras näringsutövning. En majoritet av remissinstansernaställer sig avvisande eller i vart fall avvaktande när det gäller utredning avfrågan om vidgad användning av näringsförbud som sanktion vid brottslighet ochannat missbruk i näringsutövningen. Särskilt utförligt behandlas frågan avkonsumentombudsmannen (KO), som refererar ett antal tidigare förslag omnäringsförbud som sanktionsform. har tagit upp saken irapporterna Konsumentskydd vid bilreparationer (se NU 1980/81:2 s. 7) ochAuktorisalion och konsumentskydd (se NU 1980/81:2 s. 5).Konsumenttjänslutredningen har i betänkandet (SOU 1979:36) Konsumentljänstlagföreslagit en generell JuU1980/81:21 212 utredning om näringsförbud som sanktion mol"uppenbart oseriösa näringsidkare". KO rekommenderar nu en sådanutredning. Som exempel på förfaranden som skulle kunna föranleda näringsförbudnämns bl. a. åsidosättande av förbud som utfärdats enligt marknadsföringslageneller avlals-villkorslagen, vägran all följa rekommendationer av allmännareklamationsnämnden, saluföring av farliga eller oanvändbara produkter,bristfälligt utförande av arbeten saml åsidosättande av regler i denarbetsrällsliga lagstiftningen och arbelsmiljölagsliflningen, allt när delskett vid upprepade tillfällen. Konsumentverkel/KO har, heter det i yttrandet,många exempel på hur mindre grupper av oseriösa näringsidkare medvetet i storulslräckning sätter sig över civilrätlsliga och näringsrätlsliga regler. Även () tillstyrker enutredning om näringsförbud. Samhällets åtgärder bör, säger , riktas direktmol de förelag och företagare som inte iakttar ell samhällssolidariskl beteendeutan missbrukar den fria etableringsrällen. Som redovisats tidigare tillstyrker LO motionärernasförslag. LO ifrågasätter om inte näringsförbud bör övervägas när ennäringsidkare blir fälld för grova skallebroll. Andra remissinstanser som är positiva lill en utredning omnäringsförbud är (), brottsförebyggande rådet (BRÅ)och kronofogdemyndigheten i . Den sistnämnda myndigheten påtalaremellertid alt den praktiska tillämpningen bjuder åtskilliga stora svårigheteri konlrollhänseende. har ingenting emot utredning menställer sig tveksamt till atl framlida förslag skulle utformas enligl deriktlinjer som har föreslagils i motion 1979/80: 1120. 1 första hand, anserindustriverket, bör det utrönas om frågan kan tas upp inom ramen för deluppdrag som BRÅ har fält av regeringen. Överåklagaren i yppar en sådantveksamhet alt svaret närmast blir avstyrkande. Motiveringen är all det vidnäringsförbud finns risk för en helt dold verksamhet som blir svär atluppdaga. Flera remissinstanser anser atl man tills vidare böravvakta erfarenheterna av näringsförbud som sanktion vid konkursmissbruk. Den utförligaste argumentationen för denna ståndpunkt försav hovrätten över och . Genom atl införa näringsförbud som en nysanklionsform vidgar man området för tilläggsslraff, framhåller hovrätten ochbetecknar del som tveksamt om del går all legitimera en sådan sanktion. näringsförbudkan fä icke önskvärda sidoeffekter, bl. a. från rehabilileringssynpunkt.Hovrätten förmodar atl frivårdskommittén (Ju 1979:05) kommer all intressera sigför frågan om användande av näringsförbud som sanklionsform. Genom all anknyta näringsförbudet lill personer ochföretag som direkt eller indirekt har försalls i konkurs har man fåll en förkontroll och uppföljning nödvändig avgränsning. JuU 1980/81:21 213 Slockholmoch hävdar att det är mindre välbetänkt alt redan nu utsträcka dennasanktionsform utanför konkursområdet. för kronofogdemyndighetenemellertid fram tanken på längre gående åtgärder. Om man nu anser tiden varamogen för näringsförbud och etableringskontroll måste det, sägs det iyttrandet, övervägas om del inle skulle vara en radikalare lösning att låtarätten all driva näring bli beroende av att skyldigheten atl betala skatter ochavgifter till del allmänna fullgörs. Tendenser till en sådan utveckling finnsredan, framhålls del. i Slockholm har i utskänkningsärendenbörjat tillmäta restaurangidkarnas sätt att betala skatter och avgifter alltstörre betydelse. Stockholmskommun anlitar inte entreprenörer och leverantörer som är registrerade somskaltegäldenärer hos kronofogdemyndigheten, såvida del inle gäller renabagatellbelopp. Denna kontroll borde, menar kronofogdemyndigheten, kunnautvecklas genom föreskrifter för stat, kommun och landsting atl inte anlitapersoner och förelag som är restförda hos kronofogdemyndigheterna eller atl ivart fall uppställa reglering av skulderna lill del allmänna som villkor föruppdrag. Andraremissinstanser som förordar att erfarenheterna av konkurslagens bestämmelserom näringsförbud avvaktas är kommerskollegiiim. riksåklagaren, överåklagaren iGöteborgs åklagardistrikt. länsåklagarmyn-dighelen i - som finnerdet vara av stort intresse atl erfara hur dessa bestämmelser verkar ibulvanhänseende - och . () erinrar om atl föreningen har godtagit förslagetom näringsförbud för alt stävja konkursmissbruk men då som sin principiellaståndpunkt framhållit att det endast är i undanlagsfall och med hänsyn tillmycket starkt vägande skäl som näringsfriheten kan tillåtas bli inskränkt.Sådana skäl finns inle , menar föreningen; i vart fall bör erfarenheterna avlagstiftningen om näringsförbud vid konkursmissbruk avvaktas. ställer sig avvisande till en vidgad användning avnäringsförbud. Principen om näringsfrihet är en av grundvalarna i ettmarknadsekonomiskt system och av fundamental betydelse för näringslivetseffektivitet och utvecklingsförmåga, säger förbundet. Näringsförbud bryterigenom grundläggande principer och innebär en synnerligenlångtgående och drastisk åtgärd för den drabbade. Innan man lar några initiativtill utvidgning av förbudssystemet bör systemet med näringsförbud vidkonkursmissbruk utvärderas, menar förbundet. Sverigesadvokatsamfund uttalar sig likaledes för näringsfrihet och finner altmotionärerna inle har framfört godtagbara skäl för generella näringsförbud.