bet · G401JuU7 · 1980-12-31 00:00:00 — om lagstiftning rörande rasdiskriminering I motion 1979/80:1600 av GunnelJonäng (c) hemställs att hos regeringen begär attdiskrimineringsutredningen ges tilläggsdirektiv i enlighet med vad som anförsi motionen så att minoriteter får det skydd som avses i omavskaffande av alla former av rasdiskriminering. Motionåren anför bl. a. att den rätt som (artikel 6) tillförsäkrar envar som har blivit utsatt för diskriminerandehandling inte kan sägas ha kommit till klart uttryck i svensk lagstiftning. Imotionen pekas härvidlag på att det i upptagna brottet hets motfolkgrupp inte ger den enskilde något direkt skydd utan endast skyddar"folkgrupp". Denna brist synes enligt motionärens mening ha försvåratbestämningen av vem som är målsägande vid sådant brott. Frågan om hurinnehållet i konventionen på ett tillfredsställande sätt skall överföras tillsvensk rätt bör enligt motionärens mening utredas. Grundläggande regler om förbud motdiskriminering i lagstiftning på grund av ras och liknande omständigheter finnsi 2 kap. regeringsformen. Enligt 15 § får sålunda lag eller annan föreskriftinte innebära att någon medborgare missgynnas därför att han med hänsyn tillras, hudfärg eller etniskt ursprung tillhör en minoritet. Av föreskrifterna i20 § framgår att utlänning här i landet är likställd med svensk medborgare ifråga om skydd mot missgynnande på grund av ras m.m. Diskrimineringsförbudet i regeringsformen vänder sig tillde normgivande organen, dvs. i första hand och regeringen, och avserföreskrifter inom alla ämnesområden. Till följd av den i 11 kap. 14 §regeringsformen lagfästa s.k. lagprövningsrätten får domstol eller annanrättstillämpande myndighet inte tillämpa en föreskrift som står i strid medexempelvis diskrimineringsförbudet. Straffrättsliga bestämmelserrörande diskriminering och liknande företeelser finns intagna bland reglerna i16 kap. (BrB) om brott mot allmän ordning. I 9 § stadgas straffför olaga diskriminering. 1 1980/81. JuU1980/81:7 2 riktar sig mot näringsidkare som i sin verksamhetdiskriminerar någon på grund av hans ras, hudfärg, nationella eller etniskaursprung eller trosbekännelse genom att inte gå honom till hända på de villkorsom näringsidkaren i sin verksamhet tillämpar i förhållande till andra. Vad somsågs om näringsidkare äger motsvarande tillämpning på den som år anställd inäringsverksamhet och annan som handlar på näringsidkares vägnar samt på densom är anställd i allmän tjänst, vari han har att gå allmänheten till banda.Straffet för olaga diskriminering är böter eller fängelse i högst sex månader.För sådant brott skall dömas också anordnare av allmän sammankomst elleroffentlig tillställning och medhjälpare till sådan anordnare, om handiskriminerar någon på grund av hans ras, hudfärg m.m. genom att vägra honomtillträde lill sammankomsten eller tillställningen på de villkor som gäller förandra. En straffrättslig bestämmelse rörande hets möt folkgruppfinns i 16 kap. 8 § BrB. Bestämmelsen tar sikte på den som offentligen ellereljest i uttalande eller annat meddelande som sprids bland allmänheten hotareller uttrycker missaktning för folkgrupp av viss ras, med viss hudfärg, av visstnationellt eller etniskt ursprung eller med viss trosbekännelse. Straffet ärfängelse i högst eller, om brottet är ringa, böter. Påtryckfrihetsrättens område finns en motsvarande reglering i 7 kap. 4§tryckfrihetsförordningen. Utöver de nu återgivna reglerna avseende beteenden avdirekt rasdiskriminerande karaktär kan nämnas att det finns andrastraffrättsliga bestämmelser som kan användas mot rasdiskriminerande beteendeni vissa fall. Det gäller t. ex. bestämmelserna om brotten förtal, förolämpning,olaga hot och ofredande (se JuU 1979/80:7 s. 9). En grundläggande bestämmelse ommålsågandes talerätt finns i 20 kap. 8 § . Enligt dendefinition soni ges i lagrummet är målsägande den mot vilken ett brott ärbegånget eller som därav har blivit förnärmad eller lidit skada. När det gällerbrott som hör under allmänt åtal, och dit hör flertalet brott enligt BrB, fårmålsäganden själv väcka åtal bara om han har angett brottet till åtal ochåklagaren har beslutat atl åtal inte skall äga rum. Bestämmelser om enskiltanspråk i anledning av brott (i regel skadestånd) finns i 22 kap.rättegångsbalken. Enligt 1 § kan talan mol den misstänkte eller annan omenskilt anspråk i anledning av brott föras i samband med åtal för brottet.Grundas anspråket på brott som hör under allmänt åtal gäller som huvudregel attåklagaren på målsägandens begäran är skyldig att i samband med åtalet förberedaoch utföra även målsägandens talan. Målsägandetalan kan förekomma såväl vid brottet olaga diskrimineringsom vid brotten olaga hot och ofredande. Detsamma gäller i fråga omårekränkningsbrotten. I fråga omrätten till målsägandetalan vid brottet hets mot folkgrupp har JuU1980/81:7 3 innebörden av gällande rätt belysts i ett avgörande avhögsta domstolen (rättsfallet NJA 1978 s. 3). Målet gällde skadeståndstalan avscientologkyr-kan i mot en tidnings utgivare på den grund att enartikel i tidningen innefattade brottet hets mot folkgrupp. Målsägandetalanansågs inte vara möjlig vid sådant brott och talan avvisades därför. Förarbeten m. m. Straffbestämmelsen rörande olagadiskriminering infördes i BrB genom lagstiftning (prop. 1970:87, ILU41, rskr 261). Den var föranledd av ett svenskt tillträde dll en FN-konventionom avskaffande av alla former av rasdiskriminering. Enligt vad som framhölls ipropositionen (s. 74) går bestämmelsen i vissa avseenden längre än vadkonventionen kräver. Bestämmelsen år avsedd att omfatta näringsverksamhetavseende bl. a. hotell- och pensionatverksamhet, restaurang- och kaférörelse,detaljhandel, kommunikationsmedel samt. yrkesmässig försäljning och upplåtelseav fastigheter och bostäder. Straffstadgandet rörande hets mot folkgrupp upptogsursprungligen i strafflagen genom straffrättsreform. I förarbetenatill bestämmelsen (ILU 1948:39) underströks att kriminaliseringen beredde skyddför etl viktigt samhälleligt ordnings-och anständighetsintresse. Strafflagsbeståmmelsen överfördes till BrB, där den ficksin nuvarande lydelse genom den nämnda lagstiftningen . Därvidvidgades i olika hänseenden tillämpningsområdet för bestämmelserna i ochtryckfrihetsförordningen om hets mot folkgrupp. Enligt FN-konvendonens artikel 6 skall konventionsstaternatillförsäkra envar under deras jurisdiktion verksamt skydd och verksammarättsliga medel mot varje rasdiskriminerande handling som kränker hansmänskliga rättigheter och grundläggande frihet i.strid mot konventionen.Artikeln gäller också möjligheterna att vid domstol.begära ersättning för skadatill följd av sådan diskriminering. Den av föranledda lagstiftningen år 1970grundades på förslag av utredningen angående förbud mot rasdiskriminering somhaft att undersöka frågan om det för svenskt tillträde till konventionenkrävdes lagstiftningsåtgärder. I sitt betänkande (SOU 1968:68) Lagstiftning motrasdiskriminering redovisade utredningen de förpliktelser som en tillträdandestat åtar sig samt lämnade en redogörelse för i vad mån svensk rätt uppfyllerdessa krav. I belysning av de lagändringar som i övrigt föreslogsansåg utredningen att bestämmelserna i artikel 6 inte påkallade någonlagstiftning (bet. s. 53 f.). Inte heller departementschefen ansåg attbestämmelserna tarvade någon lagstiftningsåtgärd från svensk sida (prop. Denna bedömning lämnades utan erinran under riksdagsbehandlingen. Här börtilläggas att den då aktuella lagstiftningsfrågan enligt vad JuU 1980/81:7 4 departementschefen uttalade (prop. s. 56) inte bedömdesenbart från synpunkten av vad ett svenskt tillträde till konventionen kundekräva. En annan utgångspunkt var det behov av lagstiftning motrasdiskriminering som kunde föreligga med hänsyn till de förhållanden som dårådde i landet på området och till risken för en mer utbredd rasdiskrimineringi framdden. Det förhållandet att bestämmelsen om olaga diskriminering gavs ettvidare tillämpningsområde än vad konventionen kräver är att se mot bakgrund avvad som har sagts. behandlade inovember 1979 en modon som gällde målsägandetalan vid brottet hets molfolkgrupp. Motionsyrkandet gick ut på att i BrB skulle införas en nybestämmelse av innebörd att företrädare för den folkgrupp som hotas ellerutsätts för missaktning skulle ges ställning som målsägande vid brottet. godkända betänkande (JuU 1979/80:7) avstyrkte utskottet bifalltill motionsyrkandet. Utskottet anförde bl. a. att det inte var lätt att tänkasig en ordning som innebar att målsägandetalan skulle få förekomma vid brottet hets mot folkgrupp. I sammanhanget pekade utskottet på att den straffbelagda gärningen, som är ett brott mot allmän ordning, ju är riktad möten folkgrupp som sådan och inle mot enskilda individer eller organisationer. Utskottet framhöll vidare att en sådan bestämmelse söm föreslagits i ärendet skulle medföra betydande komplikationer i den praktiska tillämpningen, t. ex. om en främmande stat eller flera rivaliserande organisationer önskar företräda en etnisk grupp eller invandrare av viss nationalitet. Utskottet erinrade också om att det enligt en huvudprincip i svensk rätt vid beivrande av brott ankommer på åklagaren att väcka åtal när brott - t. ex. hets mot folkgrupp - har blivit begånget. Sammanfattningsvis fann utskottet att de bedömningar som gjordes lagstiftningsärende alltjämt ägde giltighet samt att gällande rätt inle borde ändras på sätt som föreslagits i motionen. ' Enligt regeringens bemyndigande iaugusti 1978 har chefen för tillkallat en särskildutredare (1978:06) med uppgift att göra en utredning om fördomar ochdiskriminering i fråga om invandrare m.fl. 1 direkdven (kommittéberättelsen 1979 del II s. 330) till den särskildautredaren anges att de aktuella problemens bakgrund, omfattning och karaktärbör söka kartläggas. En kartläggning bör även ske i fråga om tillämpning avbestämmelsen om olaga diskriminering i BrB i syfte att undersöka om nuvarandelagstiftning mot diskriminering är tillräcklig eller JuU1980/81:7 5 om ytterligare straffrättsliga förbud bör införas.Uppdraget bör enligt direktiven vidare omfatta en allmän undersökning avrättsregler som berör invandrare i med inriktning på sådanabestämmelser som utan att det finns starka skäl härför innebär en olikartadbehandling av utlänningar och svenska medborgare. Mot bakgrund av kartläggningsarbetet bör utredaren enligtdirektiven arbeta ut ett samlat program för att motverka fördomar ochdiskriminering i fråga om invandrare och etniska, språkliga, nationella ellerreligiösa minoriteter i och föreslå de åtgärder som kartläggningen kange upphov till. Enligt vad utskottet har inhämtat avserdiskrimineringsutredningen att med utgångspunkt i den i delta betänkande förutberörda även överväga frågan om en översyn av bestämmelsen omhets mot folkgrupp och den därmed sammanhängande frågan om målsägandes talerättvid sådant brott. Det har vidare erfarits att utredningen avser att lägga framett betänkande . I detta betänkande behandlarutskottet en motion som gäller lagstiftningen rörande rasdiskriminering. Molionsyrkandet går ut på att diskrimineringsutredningenskall få i uppdrag att utreda frågan hur man till svensk rätt på ett riktigtsätt skall överföra innehållet i artikel 6 i om avskaffande avalla former av rasdiskriminering. Med utgångspunkt i det i brottsbalkenupptagna brottet hets mot folkgrupp hävdar motionären att den rått som enligtden nämnda artikeln skall tillförsäkras envar inte kan sägas ha kommit tillklart uttryck i svensk rätt; brottsbeskrivningen synes enligt motionären ha försvåratbestämningen av vem som är målsägande vid detta brott. Enligt FN-konvendonens artikel 6 skall konventionsstaternadllförsäkra envar under deras jurisdiktion verksamt skydd och verksammarättsliga medel mot varje rasdiskriminerande handling som kränker hansmänskliga rättigheter och grundläggande frihet i strid mot konventionen.Artikeln gäller också möjligheterna att vid domstol begära ersättning för skadatill följd av sådan diskriminering. har tillträtt konventionen. Straffrättsliga bestämmelser rörande diskriminering ochliknande företeelser finns intagna bland reglerna i 16 kap. ombrott mot allmän ordning. I 9 § stadgas straff för olaga diskriminering.Bestämmelsen riktar sig mot näringsidkare som i sin verksamhet diskriminerarnågon på grund av hans ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung ellertrosbekännelse genom att inte gå honom till hända på de villkor somnäringsidkaren i sin verksamhet tillämpar i förhållande till andra. Vad somsägs om näringsidkare äger motsvarande tillämpning på den som är anställd iallmän tjänst, vari han har JuU1980/81:7 6 att gå allmänheten till hända. Ansvar för olagadiskriminering kan vidare komma i fråga för anordnare av allmän sammankomsteller offentlig dllställning, om han diskriminerar någon på grund av ras,hudfärg m. m. genom atl vägra honom tillträde till sammankomsten ellertillställningen på de villkor som gäller för andra. Straffet för olagadiskriminering är böter eller fängelse . I 8 § upptas en straffråttslig bestämmelse rörande hetsmot folkgrupp. Bestämmelsen tar sikte på den som offentligen eller eljest iuttalande eller annat meddelande som sprids bland allmänheten hotar elleruttrycker missaktning för folkgrupp av viss ras, med viss hudfärg, av visstnationellt eller etniskt ursprung eller med viss trosbekännelse. Straffet ärfängelse i högst eller, om brottet är ringa, böter. Påtryckfrihetsrältens område finns en motsvarande reglering i 7-kap. 4 §tryckfrihetsförordningen. Mot förfaranden med inslag av rasdiskriminering kantillgripas andra stadganden, t. ex. bestämmelserna om olaga hot, ofredande,förtal, eller förolämpning. En grundläggande bestämmelse om målsägandes talerätt finnsi 20 kap. 8 § . Enligt den definition som ges där är målsägandeden mot vilken ett brott är begånget eller som därav har blivit förnärmad ellerlidit skada. När det gäller brott som hör under allmänt åtal får målsägandensjälv väcka åtal under vissa i angivna förutsättningar. Talanom enskilt anspråk i anledning av brott (i regel skadestånd) kan föras isamband med åtal för brottet. Grundas anspråket på brott som hör under allmäntåtal gäller som huvudregel atl åklagaren på målsägandens begäran år skyldig attutföra också målsägandens talan. Målsägandetalan kan förekomma vid brottet olagadiskrirninering. Detsamma gäller i fråga om brotten olaga hot, ofredande,förtal och förolämpning. I fråga om rätten till målsägandetalan vid brottet hetsmot folkgrupp har innebörden av gällande rätt belysts i ett avgörande av högstadomstolen (rättsfallet NJA 1978 s. 3). I avgörandet har slagits fast attmålsägandetalan inte är möjlig vid sådant brott. Frågan om etl svenskt tillträde till den aktuellaFN-konventiohen prövades av . Därvid beslutades lagstiftningsom innebar bl. a. alt i infördes en bestämmelse om ett nyttbrott, olaga diskriminering, som tillämpningsområdet förbestämmelserna i och tryckfrihetsförordningen om hets motfolkgrupp vidgades i olika hänseenden. I lagstiftningsärendet gjordes denbedömningen att bestämmelserna i artikel 6 inte påkallade någon särskildlagstiftningsåtgärd från svensk sida. Vid ställningstagande till motionsspörsmålet villutskottet till att börja med framhålla att det i första hand är genom den avSveriges tillträde till föranledda bestämmelsen om olagadiskriminering som den enskilde ges straffrättsligt skydd motrasdiskriminerande handlingar. JuU1980/81:7 7 Vid detta och andra brotl med rasdiskriminerande inslagkan som har nämnts målsägandetalan föras. Att - såsom antyds i motionen -så inte kan ske vid brottet hets mot folkgrupp hänger samman med att denstraffbelagda gärningen är riktad mot en folkgrupp som sådan och inte motenskilda individer. Den bedömning som gjordes lagstiftningsärende,nämligen att bestämmelserna i artikel 6 i inte påkallade någonsärskild lagstiftningsåtgärd från svensk sida, ansågs av utskottet vid prövningår 1979 av en motion om målsägandetalan vid brottet hets mol folkgrupp alltjämtäga giltighet. Utskottet saknar skäl atl frångå denna uppfattning. Utskottetanser det därför inte erforderligt med någon utredning i det syfte somförespråkas i motionen. Utskottets ställningstagande innebär emellertid inte attdet inte av andra skäl ån dem som anförs i motionen kan finnas anledning attundersöka om gällande lagstiftning rörande rasdiskriminering behöver ändras, t.ex. med hänsyn till problem som den ökande invandringen kan ha gett upphovtill. Frågan härom övervägs f. n. av diskrimineringsutredningen. Medhänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifall till motionen. aftriksdagen avslår motion 1979/80:1600. Närvarande: (), (), ÅkePolstam (c), (), (), (), LillyBergander (s), (), i (s), GöteJonsson (m), (), (), (),() och (). GOTABbi»75 Stockriolm 1980