bet · G401JuU1 · 1980-12-31 00:00:00 — Högstadomstolen fann att det beträffande den tilltalade inte framkommit sådanapersonliga omständigheter att en påföljd som inte innebär frihetsberövandeborde väljas. Påföljden bestämdes till fängelse en månad. Till belysning av tingsrätternasval av påföljd för rattfylleri har t.f. professorn till utskottetgett in en uppställning baserad på uppgifter från stadstiska centralbyrån.Uppställningen fogas som bilaga till detta betänkande. tillkallades sakkunniga förutredning angående lagstiftningen om trafiknykterhetsbrott. De sakkunniga,trafiknykterhetsbrottskommittén, avgav är 1970 betänkandet (SOU 1970:61)Trafiknykterhetsbrott. Kommitténs förslag innebar sammanfattningsvis följande.Den nuvarande uppdelningen av trafiknykterhetsbrott i två svårhetsgrader.rattfylleri och rattonykterhet, borde enligt kommittén bibehållas. I fråga omdet straffbelagda områdets avgränsning ansåg kommittén att lagstiftningenockså i fortsättningen borde bygga på en fast nedre promillegräns vid 0.5promille. Den promillegräns som markerar skillnaden mellan rattonykterhet ochrattfylleri föreslogs sänkt från 1,5 till . Den nuvarandestraff-lindringsregeln vid mildrande omständigheter vid rattfylleri föreslogsersatt med en bestämmelse att det i ringa fall av rattfylleri skulle dömasenligt en lindrigare straffsats. Beträffande påföljdsbestämningen vid trafiknykterhetsbrottansåg kommittén att den varit schablonmässig och onyanserad. Kommittén ansåg det önskvärt med ett mer nyanseratpåföljdsval. För sädana rattfyllerister som inte har alkoholproblem och inteheller i övrigt har behov av en individualpreventivt inriktad behandling bordevalet enligt kommittén stå mellan å ena sidan villkorlig dom i förening medhöga böter och å andra sidan fängelse. Avgörande för valet mellan dessa alternativborde enligt kommittén i regel bli hur pass allvarligt det aktuellarattfylleribrottet är. Om sålunda blodalkoholhalten ligger nedåt 1.2 promilleeller brottet eljest framstår som mindre allvarligt bör i de flesta fall väljasvillkorlig dom i förening med böter. Om däremot rattfylleriet är av merallvarlig karaktär eller om det är fråga om återfall - borde under de i övrigtangivna omständigheterna i regel väljas fängelse. JuU1980/81:1 II fyllerister med alkoholproblem tänkte sig kommittén att pådem i allmänhet skulle tillämpas skyddstillsyn med föreskrift om nykterhetsvårdandebehandling. Den påföljden ansågs i huvudsak komma i fråga i fall där brottetutgör rattfylleri, men den skulle kunna förekomma även vid rattonykterhet ifall där påtagliga alkoholproblem föreligger. Kommitténs mening var attskyddstillsyn med föreskrift om nykterhetsvårdande behandling skulle kunnautvecklas till en verklig behandlingsform. 1 en motion vid 1975/76 årsriksmöte yrkades att skulle föreläggas förslag till ett meranyanserat påföljdssystem vid trafiknykterhetsbrott i huvudsakligöverensstämmelse med trafiknykterhetsbrottskommit-téns betänkande. Motionärernabegärde också förslag om förstärkning av nykterhetsvårdens resurser sä att ettmera nyanserat påföljdssystem skulle kunna genomföras. 1 sitt av godkända betänkande med anledning avmotionen (JuU 1975/76:8) avstyrkte utskottet bifall till motionen. Utskottetuttalade härvid bl. a. följande. 1 likhet med motionärerna anserutskottet att en reform på trafiknykter-hetslagstiftningens område börkomma till stånd. Enligt utskottets mening bör emellertid resultatet av den av1974 års riksdag beslutade försöksverksamheten med rutinmässigaalkoholutandningsprov avvaktas, innan ställning tas till hur lagstiftningennärmare bör utformas. Som utskottet framhöll . då frågan ompåföljden för rattonykterhet var aktuell, kan nämligen försöksverksamhetenantas ge ett bättre irnderlag för ett samlat ställningstagande tilltrafiknykterhetsbrottskommitténs betänkande i stort, inte minst beträffandevalet av påföljder. När ertarenheterna från försöksverksamheten utvärderats,bör proposition på grundval av kommitténs förslag utan onödigt dröjsmålföreläggas . Lagstiftning om alkoholutandningsprov vid Efter föregående försöksverksamhetmed rutinmässiga alkoholutandningsprov antogs en lag omalkoholutandningsprov (prop. 1975/ 76: 162, JuU 1976/77: 15, rskr 94). Enligt lagen om alkoholutandningsprov får utan attmisstanke om trafiknykterhetsbrott föreligger utandningsprov tas på förare avmotorfordon vid i förväg beordrade trafikkontroller, vid trafikolycka och vidvissa angivna trafikbrott eller -förseelser. Lagen upptar också regler omalkoholutandningsprov vid misstanke om trafiknykterhetsbrott och vissa andrabrott. Frågan om valet av påföljd vid rattfylleri berördes isamband med lagstiftningen är 1976 om alkoholutandningsprov. I propositionen(s. 22) redovisades högsta domstolens praxis i frågan. 1 anslutning härtilluttalade chefen för bl. a. följande: JuU1980/81:1 12 Man kan i praxis spåra en tendenstill ökad nyansering i valet av påföljd för rattfylleri. Domstolarna tar iökande utsträckning hänsyn till att gärningen ofta har sin rot i dentilltalades personliga förhållanden och ger nu större utrymme än tidigare ätindividualpreventiva och humanitära överväganden i påföljdsfrägan. Ennyanserad straffmätning kan visserligen lätt uppfattas som orättvis av andra tilltaladesom inte kan göra gällande sådana särskilda omständigheter som motiverar annanpåföljd än fängelse för rattfylleri och som till följd härav ådöms dettastraff. En sådan uppfattning bottnar emellertid åtminstone till en del i enunderskattning av den belastande effekt som t. ex. skyddstillsyn med böter ocheventuella särskilda föreskrifter om nykterhetsvårdande behandling innebär förden dömde. För egen del hälsar jag därior med tillfredsställelse en fortsattutveckling som innebär att domstolarna inom ramen för gällande ordning i störreutsträckning än tidigare tillmäter individualpreventiva hänsyn betydelse närdet gäller att bestämma påföljd för rattfylleri. Jag vill erinra omatt det ibland också finns beaktansvärda skäl av annat slag som bör kunnamotivera att påföljden bestäms till villkorlig dom i förening med böter. Med anledning av motionsyrkanden ianslutning till departementschefens uttalanden anförde justitieutskottet isitt av godkända betänkande följande. Utskottet vill med anledning avmotionerna framhålla, att utskottet utgår från att departementschefen med deifrågavarande uttalandena ej avsett att styra rättstillämpningen när det gällerval av påföljd i mål om ansvar för rattfylleri utan endast i detta sammanhangvelat notera, att rättspraxis har utvecklats på visst sätt. Det kan emellertidej uteslutas att uttalandena kan komma att påverka domstolarnas påföljdsval irattfyllerimålen. För att motverka denna icke avsedda effekt finner utskottetdet vara angeläget att i linje med vad som anförs i motionerna understryka, attdet för rättslill-lämpningen är av utomordentlig vikt att ändring av gällanderätt frän lagstiftarens sida sker genom föreskrifter i lag eller genommotivledes gjorda uttalanden i anslutning till antagandet av ny eller ändradlagtext och inte genom allmänna uttalanden i lagstiftningsärenden som integäller det lagrum som uttalandena avser. Med dessa synpunkter anser utskottetmotionerna besvarade. Genom lagstiftning gjordesvissa betydelsefulla ändringar i BrB:s påföljdssystem (prop. 1978/79:212. rskr 408). Lagändringarna som trädde i kraft den innebar bl.a. att påföljden ungdomsfängelse avskaffades och att den tidigare möjlighetenatt kombinera skyddstillsyn med en i princip tidsobestämd behandling i anstaltupphörde och ersattes med möjligheten att i särskilda fall kombineraskyddstillsyn med ett kortvarigt fängelsestraff. Vidare begränsades möjlighetenatt döma ungdomar mellan till fängelse. Ändringarna avsågs inte innebära någon ändring när detgäller påföljden för trafikbrott. Såsom särskilda skäl att av hänsyn tillallmän laglydnad JuU1980/81:1 13 ådöma ungdomar mellan 18 och 21 är fängelse nämndessålunda under förarbetena bl. a. trafikbrott, där kortare frihetsstraffregelrnässigt utdöms (se prop. 1978/79: 212. s. 64, JuU 38, s. 44). Enligt regeringens bemyndigande imars 1979 har chefen för tillkallat en kommitté meduppdrag att utreda vissa frågor om fängelse och kriminalvård i anstalt.Kommittén har antagit namnet fängel-sestraffkommittén. Enligt kommitténsdirektiv (kommittéberättelse del 11 s. 34) är det av flera skälangeläget att med föreliggande kriminologiska forskningsresultat och aktuellabetänkanden och rapporter som utgångspunkt företa en mera allsidig översyn närdet gäller användningen av fängelsestraffet. Enligt departementschefensuppfattning är det sålunda väsentligt att fullfölja den linje i detkriminalpolitiska utvecklingsarbetet som går ut på att minska användningen avfrihetsberövande påföljder och avkorta längden på de frihetsberövanden somändå måste göras av allmänpreventiva skäl. En utgångspunkt för kommitténsarbete skall vara att fängelsestraffet inte är ägnat att medföra några positivaeffekter för den intagne själv utan tvärtom ofta har direkta skadeverkningar. Idirektiven heter det vidare bl. a. att vi med hänsyn till vikten av attbekämpa brottsligheten och att upprätthälla allmän laglydnad inte kan avvarafängel-sestraflet, men att detta aldrig eller åtminstone endast i mycketspeciella undantagsfall torde kunna ses som ett verkningsfullt medel i sig attanpassa lagöverträdaren till samhället eller ens att minska risken för äteriållfrån dennes sida. 1 ett avgivetdelbetänkande (SOU 1980: I) 14dagars fängelse har fängelsestraffkommittén föreslagit att minimitiden förfängelsestraff skall sänkas . 1 delbetänkandet anförs bl. a. att avde utdömda fängelsestraffen var på en månad. Enligt kommittén tyder domstolarnasbenägenhet att så ofta begagna straffminimum på att det finns behov att sänkadetta; eftersom mer än en tredjedel av alla fängelsestraff ligger vid den nedregränsen kan man pä goda grunder anta att en sänkning av den gränsen skulle ledatill kortare straff. Beträffande påföljden för trafiknykterhetsbrott erinrarkommittén om att brottet kan omfatta gärningar av vitt skilda slag. Ett rattfylleri kan bestå i en färdpå in i garaget med en alkoholhalt i förarens blod av 1,5 promilleutan synliga berusningstecken. Det kan också bestå i en längre färd på tätttrafikerade stadsgator av en synbart berusad förare med en alkoholhalt i blodetav . Utvecklingen synes alltmer ha gått mot attbestämma fängel- JuU1980/81:1 14 sestraffets längd till en månad för rena rattfylleribrott.dvs. där domarna endast avser rattfylleri. Detta oavsett vilken promillehaltföraren haft och utan särskilt beaktande av övriga omständigheter vidkörningen, såvida inte något speciellt inträffat, t. ex. av det slag attföraren också fällts för vårdslöshet i trafik (I § TBL). förekommerdock att straffets längd bestäms efter promillehalten på så sätt att om dennaöverstiger en viss gräns, ökas straffet pä eller en månad. Det förhållandet att rattfylleribrott av vitt skilda slagi päföljdshänseende bedöms lika och att straffet för flertalet renarattfylleribrott bestäms till minimum en månad tyder enligt vår mening påatt en differentiering av straffets längd i sänkande riktning är både önskvärdoch lämplig. Det är inte rimligt att allt fler rattfylleribrott av de mestskiftande slag skall bedömas lika i straffmätningshänseende. Vi anser att ävenför rattfylleribrottens del utrymme finns att använda frihetsstraff i tidenunderstigande en månad. Några särskilda kriterier som skulle motivera ettkortare frihetsstraff anser vi oss dock inte böra ange. Kommittén betonar att detförhållandet att minimitiden sänks dll inte i sig bör påverkautvecklingen av den rättspraxis som lett till en mer nyanseradanvändning av även frivårdspäföljder vid t. ex. trafiknykterhetsbrotten. I en nyligen beslutad lagrådsremiss pä grundval avkommitténs förslag föreslär regeringen att minimitiden för fängelsestraff sänkstill . Beträffande tillämpningsområdet för ett kortarefängelsestraff uttalar föredragande statsrådet bl. a. följande. Liksom flera remissinstanser finnerjag det inte f. n. tillrådligt att låta ett fängelsestraff på 14 eller 21 dagarutgöra en standardpåföljd för rattfylleri. harframhållit synes det ligga närmast till hands att i dessa mål reserverafängelsestraff än en månad för fall där omständigheternavisserligen inte är i lagens mening mildrande men ändå sådana att ett avstegfrän normal straffmätningspraxis framstår som naturlig. Jag tänker härexempelvis på fall där blodalkoholhalten endast obetydligt har överstigit 1.5promille och någon mera påtaglig trafikfara inte har förelegat vidgärningstillfället. Jag vill ytterligare erinra om att frågan ompäföljdsbestämningen i bl. a. rattfyllerimål behandlas i prop. 1979/80: 178,där det också föreslås att domstolarna när de bestämmer påföljd för brottenligt trafikbrottslagen skall fä ta hänsyn till körkortsåterkallelse sommedför hinder eller synnerlig svårighet för gärningsmannen i hans yrkes- ellernäringsutövning. Ifall en samlad bedömning i ett sådant fall som nämnts sistleder till att villkorlig dom eller skyddstillsyn i förening med böter inteanses kunna komma i fråga (jfr prop. 1979/80: 178, s. 203), bör det inte varauteslutet att i stället sätta fängelsestraffet under en månad även omomständigheterna vid själva brottet inte i och för sig skulle motivera ettsådant avsteg från normal straffmätningspraxis. Det kan sålunda förutses att ett genomförande av förslagetfår inte oväsentliga praktiska konsekvenser för rattfyllerimålens del. Å andrasidan framgår det av vad jag har anfört att det med förslaget inteåsyftas någon genomgripande ändring när det gäller påföljderna för rattfylleri.Frågan härom bör inte prövas i detta sammanhang. JuU1980/81:1 15 Körkortsåterkallelses betydelse för val av påföljd jörrattfylleri Den i propositionen 1979/80: 178 föreslagnabestämmelsen i trafikbrottslagen medger inte att minimistraffet enligtstraffskalan underskrids. Vid rattfylleribrott kan körkortsåterkallelse, om denmedför sådana konsekvenser för den dömde som avses i bestämmelsen, beaktas pädet sättet att påföljden i stället bestäms till exempelvis villkorlig dom ellerskyddstillsyn i förening med böter. Om brottet i och för sig bedöms förskyllasträngare fängelsestraff än en månad kan körkortsfrägan beaktas pä det sättetatt tiden för fängelsestraffet sätts ned (prop. s. 75-76). Departementschefen understryker att syftet medlagändringen inte är att frångå nuvarande ordning i vad denna innebär attfängelse är normalpåföljden för rattfylleri. Enbart den omständigheten att enkörkortsåterkallelse kan förutses utgör således inte skäl att avvika fråneljest gällande praxis (prop. s. 76, jfr s. 203). Enligt regeringens bemyndigande harsocialstyrelsen under är 1979 och 1980 genomfört en försöksverksamhet medluftundersökningsteknik enligt nya metoder vid misstanke om brott mottrafiknykterhetslagstiftningen. Försöksverksamheten har bedrivits i ,och . Prov har tagits med en apparatur som ärkonstruerad för att göra det möjligt att på grundval av en analys avutandningsluften avläsa alkoholkoncentrationen i blodet. Mot bakgrund bl. a. av den sålunda bedrivnaförsöksverksamheten har regeringen bemyndigat chefen förjustitiedepartementet att tillkalla en särskild utredare för att utredamöjligheterna att använda utandningsprov som bevismedel vidtrafiknykterhetsbrott. I detta betänkande behandlarutskottet dels ett i proposition 1979/80: 178 upptaget förslag till ändring ilagen om straff för vissa trafikbrott, dels en motion vari det efterlysesförslag till ett mera nyanserat påföljdssystem vid rattonykterhetsbrott. 1 propositionen föreslås ändringari lagstiftningen rörande körkort. Förslagen berör bl. a. återkallelsegrundernaoch varningsinstitutet. Beträffande handläggningen av körkortsmålen föreslåsbl. a. att länsrätt liksom skall pröva mål om återkallelse av körkort.Vidare föreslås ett tvåpartssystem i körkortsprocessen genom att ett allmäntombud förordnas, ett i varje län, för att föra det allmännas talan. JuU1980/81:1 16 För att möjliggöra för domstolarnaatt samordna ansvars- och körkortsfrågorna föreslås i propositionen att denallmänna domstolen när den bestämmer påföljden i mål om ansvar för brott enligtlagen om straff för vissa trafikbrott skall kunna ta hänsyn till enkörkortsåterkallelse till följd av brottet. I detta syfte föresläs ett nyttstadgande i den lagen enligt vilket domstolen vid bestämmande av påföljd förbrott enligt lagen får ta hänsyn till ett beslut om körkortsåterkallelse somkan medföra hinder eller synnerlig svårighet för gärningsmannen i hans yrkes-eller näringsutövning. Utskottet delar departementschefens uppfattning att ettbibehållande av den nuvarande ordningen med förvaltningsdomstolarna somprövningsinstanser i körkortsmål bör kompletteras med en möjlighet för deallmänna domstolarna att väga effekterna av brottspåföljd ochkörkortsingripande mot varandra. Enligt utskottets mening bör en bestämmelsehärom nu införas utan hinder av det straffrättsliga reformarbete som i övrigtpågår, bl. a. inom fängelsestraffkommittén. Bestämmelsen bör såsom departementschefenanför ta sikte på de situationer där en återkallelse av körkort medför hindereller allvarlig svårighet för den dömde i hans yrkesutövning. Utskottet godtarockså förslaget att en bestämmelse i ämnet tas in som en ny paragraf i lagen omstraff för vissa trafikbrott. Paragrafen bör dock jämkas redaktionellt på sättsom framgår av utskottets hemställan nedan. Beträffande tillämpningen av den nya regeln vill utskottetliksom departementschefen understryka att avsikten inte är att frångå dennuvarande ordningen i vad denna innebär att fängelse är normalpåföljden förrattfylleri. Att med stöd av den nya regeln avvika från gängse praxis ochbestämma påföljden för rattfylleri till exempelvis skyddstillsyn ellervillkorlig dom jämte böter bör inte komma i fråga annat än när den tilltaladeför sitt arbete är så beroende av att kunna föra motordrivet fordon att ettbeslut om återkallelse leder till hinder eller synnerlig svårighet för honomatt fortsätta sitt arbete. Lagändringen föreslås, liksom övriga i propositionenupptagna förslag till ändringar, träda i kraft den . Trafikutskottetföreslår beträffande förslaget till ändring i körkortslagen att denna ändring,med hänsyn till den korta tid som återstår till den , skall trädai kraft först den . Enligt justitieutskottets mening bör samma tidför ikraftträdande bestämmas beträffande ändringen i lagen om straff för vissatrafikbrott. I övrigt föranleder lagförslaget inte något uttalande frånutskottets sida. Påföljdsbestämningen vidtrafiknykterhetsbrott före tillkomst var relativtschablonmässig och onyanserad. Vid rattfylleri tillämpades av hänsyn till denallmänna laglydnaden i regel ovillkorliga frihetsstraff av en å två månaderslängd, bortsett från flertalet fall av JuU 1980/81:1 17 rattfyllerimed moped, där straffet på grund av mildrande omständigheter vanligtvis ansågskunna bestämmas till enbart böter - i genomsnitt 60-80 dagsböter. Under1970-talet har man kunnat spåra en tendens till ökad nyansering i högsta domstolensval av påföljd för rattfylleri; i ökande utsträckning har hänsyn tagits dllgärningens samband med den tilltalades personliga förhållanden, och störreutrymme än har givits åt individualpreventiva och humanitäraöverväganden i påföljdsfrågan. Denna tendens kan i än högre grad märkas iunderrätternas praxis, även om bedömningarna synes skifta mellan olikaunderrätter. Huvudprincipenför högsta domstolens val av påföljd för rattfylleri, där omständigheterna inteär mildrande, är att hänsynen till allmän laglydnad kräver att påföljd som inteinnebär frihetsberövande tillämpas endast om särskilda skäl talar därför. Särskilthar härvidlag beaktats om den dömde påbörjat försök att återanpassa sig tillett ordnat liv och om det föreligger risk att denna process försvåras om dendömde berövas friheten. Resonemang av denna typ har främst förts beträffandedem som varit allvarligt alkoholskadade. Annan påföljd än frihetsberövande harockså valts med hänsyn til! den dömdes dokumenterade svårighet att klara av ettfrihetsberövande och också med hänsyn till den mindre trafikfara brottet i detenskilda fallet medfört. Imotionen efterlyses ett mera nyanserat påföljdssystem i mål om ansvar förtrafiknykterhetsbrott. Motionsyrkandetgrundas på de förslag som lades fram av trafiknykter-hetsbrottskommittén år1970. Dessa innebar i korthet i fråga om rattfylleri att påföljden i förstahand borde bestämmas till villkoriig dom och böter eller till fängelse. Förpersoner med alkoholproblem borde påföljden i allmänhet bestämmas tillskyddstillsyn med föreskrift om nykterhetsvårdande behandling. Kommitténkonstaterade att en mycket stor del av dem som gör sig skyldiga tilltrafiknykterhetsbrott har svåra alkoholproblem. Detta förhållande har också understrukitsför utskottet vid den hearing som utskottet har hållit med en rättsvetenskapligexpert på området. Därvid har bl. a. pekats pä att om domstolen utgår frän attbland dem som åtalas för rattfylleri många är alkoholskadade ligger det fördomstolen närmare till hands än eljest att förordna offentlig försvarare ochföranstalta om ingående personutredning. En viktig effekt av en sådanhandläggningsordning har angetts vara att därigenom kan komma framomständigheter som ger stöd för domstolen att, i enlighet med de riktlinjer somi praxis dragits upp av högsta domstolen, döma till en icke frihetsberövande påföljd. har presenterats viss statistik över tingsrätters val av påföljderför rattfylleri. Materialet grundas på mål om rattfylleri där omständigheternainte har bedömts som mildrande och visar relationen mellan antalet domar, ivilka påföljden har bestämls till skyddstillsyn eller JuU 1980/81:1 1 villkorligdom respektive fängelse. Materialet visar stora variationer; harexempelvis dömts till villkorlig dom eller skyddstillsyn avfallen (relationen 1:35) medan motsvarande andel utgör ca 26,3procent (1:2,8). Mellan domstolar i ett län noteras variationer i andelen domarpå villkorlig dom och skyddstillsyn från (1: 1) till (1:22). Vid några tingsrätter har som statistiken avser överhuvud taget inte dömts till någon icke frihetsberövande påföljd förrattfylleri. Enligten i rättspraxis antagen grundsats kräver, som ovan angetts, hänsynen dllallmän laglydnad att påföljden för rattfylleri normalt bestäms till fängelse.Detta har enligt utskottets mening haft stor betydelse som avhållande faktornär det gäller bilkörning i samband med alkoholförtäring; uppfattningen att manmåste hålla isär alkoholförtäring och bilkörning torde ha en fast förankringhos det stora flertalet medborgare. Det är enligt utskottets mening ett viktigttrafiksäkerhetsintresse att denna uppfattning vidmakthålls. Utskottetfinner sig mot den angivna bakgrunden inte böra i linje med motionsönskemåletförorda någon ändring av gällande rätt i fråga om valet mellan frihetsberövandeoch icke frihetsberövande påföljd i normalfall av rattfylleri. Hotetom ett fängelsestraff avhäller emellertid inte alla medborgare från att köramotorfordon i alkoholpåverkat tillstånd. Mycket talar för att det bland dem somändå kör i sådant tillstånd finns många som har uttalade alkoholproblem. Fördessa personer torde fängelsestraffet i regel varken avhålla från fortsattbrottslighet eller ha någon positiv effekt från vård-eller behandlingssynpunkt.Tvärtom kan ett fängelsestraff i vissa fall få direkt skadliga effekter. Synpunkterav nämnd art ligger bakom den praxis som har utvecklats när det gällerval mellan frihetsberövande och icke frihetsberövande påföljder för rattfyllerisom har begåtts av personer med dokumenterade alkoholproblem. Denna praxis, sommedger en icke frihetsberövande påföljd, ofta i förening med vårdinsatser, harenligt utskottets mening fog för sig och tillgodoser också i viss månmotionärernas önskemål om ett mera nyanserat påföljdssystem. Detsamma gällerden praxis som medger en icke frihetsberövande påföljd också i andra särskildafall, exempelvis där trafikfaran bedömts som ringa.