bet · G401LU23 · 1980-12-31 00:00:00 — De resurser som tilldelas myndigheterna av statsmakternaskall i princip räcka att fullgöra de uppgifter som myndigheterna har blivit ålagda genom bi a lagar och författningar. Det svårastatsfinansiella läge som landet befinner sig i medför att statsmakterna inte kan tillgodose alla krav på ökaderesurser för att kompensera en ständigt ökandearbetsbörda vid vissa myndigheter.Statsmakterna har inte ens möjlighet attkompensera myndigheterna för det resursbortfall som blir följden av beslut om kortare arbetstider, längre ledigheter osv. Till en stor del måste myndigheterna själva genom olika åtgärder ta tillvara de resurser man har på ett effektivare sätt. När en myndighet vidtagit de åtgärder denanser sig kunna vidta för att möta de nya eller ytterligare krav som ställs på myndighetenoch detta inte räcker till måste andra utvägarsökas. Statsmakterna måste antas vara medvetna om det ökade trycket mot myndigheterna och indirektsanktionera sådana åtgärder som vidtas i syfte att bemästra en kris om inte åtgärderna kan sägas äventyra rättssäkerheten. Även åtgärder som inte ståri bästa överensstämmelse med lagstiftarens mening måste accepteras i en sådan situation. Särskilt gäller detta nären lagstiftning som reglerar verksamheten ärgammal, vilket fallet är då det gäller exekutionen. För exekutionsväsendets del kan sägasatt konkurrensen mellan allmänna ochenskilda mål har upplevts som ett problem ivart fall så länge kronofogdemyndigheterna existerat. Detta antyds också av kronofogdemyndigheten i Handen. Även när det gäller denna ,konkurrens kan man konstatera attstatsmakterna tilldelat kronofogdemyndigheterna resurser för att lösahela uppgiften, inte endast den ena eller andra delen. Det föreligger inte frånverkställighetssynpunkt några principiella skillnader mellan de allmänna och de enskilda målen. LU 1980/81:23 168 punkt kan det emellertid bli vissa mindre skillnader med hänsyn till de tidsfrister som gäller i de enskilda målen och kronofogdemyndigheternas borgenärsfunktion i de allmänna målen. Med hänsyn till att statsmakterna inteuttalat att den ena typen av mål skall ställas efter den andra i en krissituation, måste de åtgärder som vidtas i princip drabba målgrupperna lika. Rättssäkerhetsaspekten kan inte åberopas enbart till förmån för den enskilde sökanden. Den måste i lika höggrad gälla förverkligandet av skattepolitiken. Mot den bakgrunden får målets karaktär betydelse. Bland de enskilda målen har lagstiftaren pekat på mål av högre angelägenhetsgradt ex mål om underhållsbidrag och skadestånd. Bland de allmänna målen anses "företagarskatterna" viktigare än andra. Beloppens storlek påverkar ocksåhandlandet. Små belopp, i vart fall såvitt gällerde allmänna målen, behandlas på ett enklare sätt. Det som anförts lederovillkorligen till den slutsatsen att indrivningen bör vara anpassad efter målets karaktäroch att skilda typer av prioriteringar ävenutöver vad som direkt föreskrivits måsteaccepteras för att möjliggöraen vettig resursfördelning. En sådan fördelning ochett förnuftigt utnyttjande av resursernaleder till ett bättre resultat för borgenärskollektivet,vilket bör vars eftersträvansvärt. Jag ansluter mig till denna reservation. LU 1980/81:23 No)- ,and& inkaJ,avdej,nxng v .ireningenbvi?riges 1380'10-13 Dnr£ JQ:s remiss angående prioritering av enskilda och allmänna mål. (Dnr-lÖ5Ö-l9W----------------------- ---------------------------- Lokalavdelningen, som beretts tillfälle inkomma med yttrande 1anledning av rubricerade remiss, får anföra följande. Pågrund av innehållet i remisshandlingarna karlokalavdelningen inta göra någon bedömning huruvidakronofogdemyndigheten i Handen prioriterat vissa mål framför andra. Lokalavdelningen har mycket ingående diskuterat frågan om behov av prioritering mellanA- och E-mål samt inom de särskilda mål-grupfJfctna. Därvid har framkommit att endast ettfåtal kronofogde-diatrikt inom de lön lokalavdelningen representerade fn var så arbetstyngda att alla möl inte kunde verkställas . Dock ansågs att även andra distrikt kan komma idenna situation om nuvarande trend med ökad arbetsbörda fortsätter. Någonreglering i nuvarande lagstiftning som ger stöd för möjligheter till prioritering finnsinte. Lokalavdelningen kan emellertid inte dra nägra säkra slutsatser huruvida 88 c § UL utgör ett formellt hinder motprioritering. Lokalavdelningen har den uppfattninger att föreliggande oroblem med arbetsbördan inte i första hand bör lösas genom prioritering åt ena eller andra hållet. Av rättssäkerhetsskäl och rättviseskäl måste alla landets distrikt ha sammaförutsättningar för handläggning av målen t Det kan inte accepteras attvissa kronofogdemyndigheter inte haP möjligheter att behandla alla mål på de sätt somlag och föreskrifter förutsätter. Problemet ligger alltså på resursplanet. Lösningenpå problemet måste ligga i ökade resurser, effektiv ochrationeiJ fpålhandläggning och en begränsning av målmängden, "ad gäller kPavet på ökade resurser må erinras om det unika förhaj.landet att tillförsel av personal på kronofogdemyndighet medför okade nettointäkter för statsverket. I kravet på ökade resurser ligger även kravet på en effektiv och långsiktig personalplanering, vilket or ingå i en verksamhetsplanering för myndigheterna. En begränsning av målmängden kan ske på olika sätt, exempelvis genom änaring i exekutioneavgiftskungörelsen och lagsökningslagen. Kan problemet med arbetsbördan inte bemästras på här skisserat sätt måste lagstiftningen ändras så att prioritering sanktioneras. LU 1980/81:23 170 Oetta måste dock skepå sådant sätt att det inte ankommer på de enskilda kronofogdemyndigheterna att vidta prioriteringarefter eget godtycke. Vid utformningen av detta yttrande har deltagit LarsLejon, , , , , , , , , samt undertecknad. ärskilda yttianden har ingivits av , ;h Per Bronne. LU 1980/81:23 171 K-rOnofogdef öreningen e/o Arne- Ätgärdsprioritering innebär attmyndigheten på gnmd »- av resursbrist naste ge förtursrätt åt vissa mål fraaijljr soa andra, och att dedärcgenom blir eftersatta kan komma att lida en ekonoTisk förlust. Prioritering kin ske mellan grupperna A-mäl och B-nål men också InoT virje gripp för sig. Ino= v2rje gripp iåste i allt större utsträckningviss prioritering ske. I enskilda nål handlägges ned förtur sål oakvarstad och skingringsförbud och även nål där risk fir.ns att egendomskingras eller undanskaffas. Men därefter handlägges aålen 1 den ordning de inkonnait, Pä sanna sätt handlägges inom gruppen A-mäl med förtur mål om be talni.igssä rring och bevissäkring äamt mAl där risk fi-ns att egendom göres oåtkomlig. I övrigt prioritera» r.äl oa större belopp, BctydlSgt svårare blir frågeställningen då resursernaInte räckeratt handlägga samtliga nål inoo rimlig tid. Enligt 88c § UL skall enskilda nål handläggas ommöjligt från det T.älet inkom till myndigheten. Kan en myndighet dä prioritera t ex större A-nål framförE-mål och därigenon konma att överskrida den stadgade 4-veckor8frtsten?G&r det vidare att underlåta att överhuvudtaget rarkställa ea-akllda mål på fältet? Snligt lokalavdelningen kan en myndighat Inte överskrida- veckorsfrlsten/och inte heller underlåta att verkställa Detta får till följd att stora A-mAl kaa t& atåtillbaka för B-nål om lalndre belopp. Ur aamhSllaekonoalsk aspekt Kr dettaaynnerligen otillfredsställande. Dessutom har staten satsat stora pengar pA utbyggnaiS ar taJcerlng«r«Tlston«n. I>«nn« såtaning kaa kocna att bil ett sl«4( 1luftea OM kfB får resurser tllX ladrltmiac at A-oAl LU 1980/81:23 172 kulle däremot A-mål prioriteras framför E-mål kan det medföra att 3-.ailen blir liggande hos kfm så Länge attborgenärerna tröttnar »«4till slut tager "saken i egna händer".Vidare skiille betilnlngsmoralen sjunka försthos gäldenäma och sedin ho.? övriga isamhillet om ingen påföljd följde på betalpings-förounmelaer. okulle endast störremål såväl på A-målasidan som på E-mäl33idanprioriteras skulle det medföra att vissamål, t ex trafikforsiikringa-.nålen eller mälen ang parkeringsavgifter .-Idrig skulle blibehandlida. Slutsatsen blir att det är viktigt att kfm tilldelas resurser i sådin omf,ittningatt verks,-inheten kan bedrivas tillf redsst.ällande. Måst5 dock trots allt en prioritering göras, ligger det nimist till hands att prioriteraE-mål framför A-mil. Förutomatt det finns en fiststilld tidsrxi inom vilken verkställighet börha skett, så utgår en avgift för den begäi-da exekutiva åtgärdTen. Borgenären-sbkinden.står i de flesta f",!! risken fördenna avgift i händelse av .rciss-lyck,-idver'-cst;illi,'h';t. DesGutom har statsm.T''tema åtiit sig :icnna funktion, ''"vgot TltemntLvstir inte borgen-irema till bud.3. "t,-i'en- nju3~h-3t not kfn föref iller obeiriplig ned hän,3yn till att kfr'. :s vsr':s-inhet r lönande först,2ten och t;eno"i stirre resurser skalle kunna giirras .T-.er lönsaT.Avkastningen på vurje sstssä:ckrssa ytterligare satsad krona till exekutionsväsendet torde vara större än inom de flesta andra områden inom statsförvaltningen. Vad beträffar denmyndighet som orsakat att fråganv,':c". :ts förefaller - 3V. "rbetsstitistiken för . att döma - staten inte att ha blivitlli-inde på gr,ind av den nyndighetensprioritering. inr v,uatryiv ir V,-is t ru -avdelnin/-en hl och därmed ökar riskon föratt dessa LU 1980/81:23 .STBSTSISIALOEILÅTDILVIKCBI AT rORBtllCn STIHIGX3 KHOHOrOGOAS o/okronofogde 7all Ang&ende prioritering ar enskilda ooh allmänna mil ladriTningsuppdragen hos K7M har under senare ir teiideratatt Bka i en allt snabbare takt. S&rskllt g«llar detta enakllda milen(e-aålen). Fordringabeloppen har deaautoa blivit större aamtidigt soakraven pi ayndietens arbetsinsats ökat genom ändrad lagstiftning. Det gillarbl a möjligheten att aar&nda arbetatagarana avlöning aom ataitnlngsobjakt ie-ail. Tanken med institutet löneutmätning var att aöka styraöver Tsrkställieten ar främst saimil fria hembesök till kontoramiasighandl'äggning ooh därmed ooksi arnklara ge borgen&ren betainlag utan attutaätta gäldenären för risken at genom exekutiv försäljning bli ar med egendompi ett rärde- föratSraade sätt. Genom att utsöknlngsavgiften inte an-pasaadeatill lagstiftarens avalkter har dook reformen delrla förfelats. yrkarnästan alla borgenärer ataät-niag 1 aiTäl löa ooh fast egendoa soa lön oohö-akatt. För att ni avssdd stjrmlng mot lön ooh ö-akatt borde lämpligdifferentiering ar utsökniagsavglften ske. Mängden allmänna mil (ar-mil) har ökat i en lugnare takt men aamtidigt atälla allt högre krav pi ayadighetens resurser genom attindrlTningskllaatet hårdnat ooh milens STirighetsgrad allmänt ökat. Särskiltmärkbart är detta 1 de atörsta distrikten. Pi minga bill har det varit nödvändigtatt Inrätta särskilda utredningsgrupper för att söka komaa till rätta medavårare indrivningsfall, Xn Tias lättnad har dock istadkommits genom attmindre skuldbelopp fir avskrivas utan annan itgärd än krav och bevakning 1gäldenärens lön och ö-skatt. En effektivisering ar skattelndrivningen hardeseutoa skett genom reglerna oa betalningasäkring och tagande av eäkerhet. Beträffande aiväl a- aom e-ail bar emellertid reglerna oapantbreva-ntaätning och ianapråktagande ar fast egendoa utforaats pi att aätt soa rlaat alg aycket omständligt och tldskrä Trota ayndigh; tsri.t-B tllt större arbetsvolya harflertalet KTH inoB lokeJfTdelniriféne omride ännu inte h&i>nat 1 danolustiga situationen att frågan oa prioritering ar ailen blirlt aknt. Fnbldravide orsak härtill är de organisatoriska förär;? 'rlr ;ir, eoe 1 -ider senare år företagits, LU 1980/81:23 174 senast genom Inrättande ar fältaektioner med föreatindareooh mg«a kaaeral personal. om milutreokllngen fortsätter stirprioriteringeproblemen att finna vid varje myndighet oa inte psrBonalresursema förstärka i tillräcklig utsträckning. Bnligt uppgift kommer uteökningsbalken att fullt ut blitillämplig pi såväl enskilda som allmänna ail. Enbart pi grund därar ärdock inte givet att verkställigheten ar milen eka eke efter sammalinjer eller med samma snabbhet i fall av ökande balanser. lär nämligen ett stort antal aärbestämmelser komma att gälla för a-milen. Ob tillräckliga medel därför inte ställs till myndlgheter-naa förfogande miste kraftfulla insatser förrationalisering gSraa men dessutom är det nödvändigt att atats-maktema tarställning till vilken ambitionsnivå KFN ska anlägga i de skildamältyper, eom konkurrerar om myndighetens resurser. Det kan nämligenfrån rättvisesynpunkt inte accepterae att varje myndighet för sitt områdeutvecklar en prioriteringsordning som andra myndigheter kanske finnerolämplig och som drabbar allmänheten olika. Här det gäller a-mälsgruppen kan KFM som företrädare förborgenären bestämma läapllg prioriteringsordning. Si har alltid akett ochgenom att RSV har befogenhet att utfärda anvisningar beträffande skatteindrivnlngeu är skillnaden mellan ayndigbetema i den delen inte si stor. Dock torde möjligheter finnas till såväl rationaliserings- someffektivitetsvinster. Här mi vara tillräckligt att hänr risa till detutkaet till prioriteringsordning som diskuteras rid KFM och som bl a delar in fordringabeloppen per gäldenär 1 tr« grupper, , 1.000 -IP.Op.Ö' kr ooh mer än . Till den senare gruppen räknas di äyen viesa mål som av olika skäl kräver skyndsamhandläggning (bi'l. Iij). Ett genomförande av i utkaetat aäiglmahandlingslinjer, vilka bl a innebär att förrättning gojnom hembesök S de två företa grjippema av mil ersatte me.d en Ingående kpntorsspanlng ochkontakter per telefon m.e,'d Idénären, bör emellertid ske genom centralaanvlsninga Cr att Inte myndigheterna ska utvedkia skilda eystsB avverkställ Ighe t så tgärder-. PRIORIITERIMG IKOM &rfd. Baträffande e-mål8grup,j)en hsr KBK i totfats till vad som lller a-miien en neutral e.talining med krav pi objektlfltet.Antalet f.brdringeägare ar mypket stort och méd heterogen EouCgTund.Öärfinne rika och fattiga pereosnr blandade med bolag o,ch andra juridiskapersoner. Vad t c'i. för den ene borgenären är en stor f.ojcdraji kan för en s-.iia vara av ringa be,tydelse. S>,:atliga mål - bortsett CrLn d.ea där komuiuai och landsting ar sökande - dr.ar saaiaiak9,sti.ad för siväl dp.iB,8t.o.l'.s 8,omr'CPM8 t jäas.,ter. LU 1980/81:23 175 ir det di rimligt att tilldela större resurser ellerprioriterad bandläggning för indrivning ar en borgenärs fordran men inte fören annans? Ur samhällssynptinkt kan det måhända ansea viktigare attstörre ekulder betalae i företa hand och därmed naturligt att ocksi större del ar eamhälletB (KFMs) resurser sätta in pi sådana fordringar. Man kan emellertid ävan. anlägga den aynpunkten att indrivningen avalla fordringar för rilka exekutionstitel kan erhållas ocksi bör ges saaaamöjlighet till exekution med häneyn till betalningsmoralen i samhället. Lokalavdelningen anser att sä länge samhället inte gnomlagstiftning infort begränsningar för borgenärens rätt att oavsettfordringebeloppeta storlek, söka all slags exekution för att erhålla betalning, bör e-målen handläggas i den ordning de inges förverkställighet. Frän denna regel måste självfallet undantag göras när såkräva, t ex för samordning med andra mäl eller vid fara i dröjsmil. En sidan handläggningsrutin är dessutom från myndighetens sida mest praktisk. En helt annan sak är att åtgärdsprioritering bör ske| att emåmäl styrs över till löneexekution etc. Detta Innebär dock Inte prioriteringmellan oålen utan grundas pi myndighetens bedömning av hur borgenären pä förmyndigheten enklaste ooh billigaste sätt aka fi betalning. PRIORITERING MELLAN A- OCH E-mIl Svårigheterna uppkommer när myndighetens resurser ärotill-räokliga för en fullgod handläggning av målen och därför miste fördelaamellan a- och e-mil. Här finns Inga gemenr samma bestämmelser att stödjasig på . Utsökningslagen ger anvisning beträffande e-målen och till uppbördskungö.rél,-sen ges anvisningar beträffai'>de a-mälen. Bådabeetämneleema anger att verkställigheten måste ske med akyndsamhet\ Några av avdelningens medlemmar hävdax att lage.ns beatämmsl-ser i dessa fall väger över de centrala anvisningarna ftlJl'uppbördskungörelsen. Därför bör de enskillda målen alltid ha förtur. Frän flera håll hävdaa dessutom att den omständlg-heten att staten med ensamrätt åtagit eig utö,ya exekution bör medföra att statens fordringarfår stå efiter om trit.e myndighe te I.la ges tillräckliga möjligheterverkställa alla ir.Al, Andra menar dook att nuvarande beatämrneiserhar samma tyngd ooh att Inställningen hos KFM ir.Aete vara den som RSV intagit, att Ingen verksamhetsgren får läggas ned eller försummas merän någon annan verksamhetsgren'. I medret&nde om cedlemmarnas skiftande åsikter 1 frågan vill styreleen som Icicalavdelningens mening hävda att enfiilil.-sVändig prioritering av e-mil framför arrmil' vore orlmli§>Ävon or: ststomaktema akulle tillse att KPMs resurser attillräckliga, inträffar vid varje tnyndlghet frin tid till anan 6-törnrln£:ar I personailäget, Yi,lka tvingar myndigheten till t.::y-;;..Jrl,-,;£- av resurserna pä ett sätt som mäsite fi pSj" verka slviii t- som asÄl. Hur man di ska f,ö.r.dela resurserna LU 1980/81:23 176 närproblemen inte är övergående är en ytterst svir be-dömnlngsfriga, som måste fi påverkas av minga faktorer. Milet för myndijetema måste dock vara att alla miloberoende av storlek eka ha förutsättningar att behandlas inom rimligtid. Hur myndigheten ska fördela resurserna måste därför utredas. I diskussionen har framförts att hänsyn bör tas till siväl mälmängd som antalet gäldenärer inom varje grupp. Men även andra faktorer bör kunna pirerka fördelningen, t ex belopps-storlekooh förhillanden som favoriserar deolika milen. Avdelningen anser det siledes inte aooeptabelt att olikapraxis beträffande milens handläggning uppstir pi myndigheterna.Om det annat än tillfällIgtrls anses godtagbart att Inskränka eller förändra rerkställlghetsitgärdema beträffande viesa mil, måste detta frän rättviaeaynpunkt gälla för samtliga myndigheter. Det är därför angeläget att frigan oa prioriteringmellan a- och e-mil försridare till de enda inatanser son kan bealuta i frigan,, nämligen regering och riksdag. Med deregler eom gäller har RSV inte befogenheter attutfärda gemensamma anrisningar för båda måltyperna. Att utan klar lagliggrund Införa prioriteringsordningar mellanailen kan knappast leda till enhetlig exekution rid landets KFM. Som oran antytts bör ocksi örervägaa möjligheterna att genomdifferentierade utsöknlngsavgifter styra rerketälllg-hetaitgärdema 1 e-mil. Seaatidigt kan även frigan om avgiftabefrielse för koaauner och landating taa underoapröming liksom friga om beloppsgränser för rätt till utmätning i t ex fast egendom. Det tersig ninga gånger stötande att alla saahällets exekutlra möjligheter ska sti öppna även för de minsta fordringar. Särskildayttrandoshar inkommit frånmedlemmar vid KFM i ,, och . I utformningen av detta yttrande har deltaigit IvanAugustineson, , och . 1 A\/guBtirrr8c) /BtirrrscJiI orsTf örsnde LU 1980/81:23 177 Prioritering av enskilda och allmänna mål Lokalavdelningen har fått in svar från ett tiotal KBI. Av yttrandenaframgår 1 huvudsak följande. KM 1 prioriterar enakllda mål fraaför allmänna mål. Man ensor alg nämligen tviuigen att så gott det går hålla de 1 föreskrivna tiderna. Inom de enskildamålen sker en åtgärdoprioritering som syftar till attrationedi-eera arbetet ooh ge mer av myndighetens resurser åt de allmänna målen. Inom de allmänna målen prioriteras mål med större belopp framför mål med mindre belopp. Vidareprioriteras sådana mål - oavsett beloppets storlek - somberäknas ge resultat eller medföra betalning framför mål som Inte beräknas ge något resultat. Inom Gävleborga län har Idéer om prioritering redoviaata viden länekonferens den 21-23 Januari 1980.Där sas bl a att man skall varaberedd att förändra rutiner t ex styra vissa ärendegrupper direkt till löneezekution i stället för att belasta fältsektionema. Inte hellermeningsfullt att åka på kända SUT. I stället kunde man tillämpa kontorsförrättningar 1 de mål där det genom ett företaget utmätningsförsök blivit känt att gäldenären saknade tillgångar. KPM 1 tillämpar 1 E-mål, kända SUT-fall, följande rutin. Belopp upp till2.000-3.000 kr styrs övertill löneexekution. Målsättningen är att komma bort från slentrianmässiga besök hos gäldenärer. Om målet Inte kunnat avslutas genomexekution i lön, lämnas protokoll på sökandens begäran. Målet kan för detta ändamål tas upp på nytt utan extra kostnad för sökanden. A-mål poster sätts inte ut till utmätningsförrättnlng. I stället skickas ett särskilt krav ut till gäldenären eller annan kontorsindrivninganvänds t ex telefonkrav. Om inte dettager resultat kan förrättning sättas ut i vanlig ordning. KM i prioriterar mellan enskilda och allmänna mål enligt följande medell. "I fråga om verkställighetav olika mål skall beaktas, att vissa allmänna mål, de s k företagareskattema, verkställs 12 1980/81. LU 1980/81:23 178 De allmänna mäl, som prioriteras, är A-skatter, mervärdesskatter, arbetsgivaravgiftersamt vissa K-skattar, om skatterna uppgår till högre belopp än cta15.000 kronor. Denna prioriteringenorm gäller även om detta kan innebära att vissa enskilda mål Inte kan verkställas inom den tid, som föreskrivits vid delegatlon. Förrättningemannen har dock att pröva om det iknskilda målet är av mera angelägen art, t ex avser skadestånd för personskada eller avser mycketbetydande belopp eller det kan antas att gäldenärenkan komma att undanhållaegendom. I sådana fall måste uppenbarligen tidsfristen hällas." De enskilda småniålen styr KPM mot löneexekution om kapitalbeloppet 1exekutionsfordringen understiger . De allmänna bagatellmålen föranleder inga större arbstslnsatser. Eskilstunaverkställer sålunda alla mil men verkställigheten är dlffercntlorad. KPM 1 ansluter sig 1 allt räsentllgt till Eskilstunasresonemang. I låter KM E-målen fi företräde framför A-milon när personailäget är ansträngt - främst ooh jul- och nyÄrshelgema - eller då måltlllotrönnlngen Élr onormalt stor. Inom E-målen sker en viss prioritering avavhysningsmalen. Inom A-milen sker prioritering 1 enlighet med vad som gäller för en REX-myndlghet /FAX 3, 4sid 6-7/ Vid KM 1 strävar man efter ett styra över verkställigheten av såväl enskilda som allmänna mål mot exekution i lön. Sålunda undersöks, beträffande enskilda mil på ett sammanlagt belopp av högst ooh allmänna mil på högst , 1 första hand om löneutmätnlng eller Införsel kan ske innan andra verkställghetsformer prövas. I övrigt försöker myndigheten att prioriteraden ena målgruppen före den andra. Betr de all.iiänna målen tas de s k företagsskatterna och andra laål pä högre beloppImed förtur framför övriga mål. KM 1 tillämpar inga generella regler omprioritering mellan enskilda och allmänna mål. Stadgandet 1 88 O § UL medför dock att enskilda mål emellanåt måste prioriteras före allmänna nål. Inom gruppen enskilda mål prloritsras mil som avser verkställighet sv säkerhetsåtgärder eller eljest på grund av sin natur kräver skyndsam handläggning. Inom gruppen allmänna mål prioriteras mål eom av Indrivnlnge-taktieka skäl kräver skyndsam bandläggning. Angelägenhets-graden bestäms härvid av det förväntade Indrivningsresultatet ochskuldens storlek. KM 1 har redovisat följande syn på de ställda frågorna Tid prioritering av enskilda ooh allmänna mål bör KM bestämma hur stor andel av resursernasom skall disponeras förenskilda respektive allmänna mål. Som grund kan användas antalet LU1980/81:23 179 gäldenärer eller antalet mil.raveekorsregeln i UL fär således inte styra över resurser från A-mål till E-mål. Prioritering av enskilda mäl bör ske med varsamhet eftersom KMInte utövar borgenärsfunktion. Allmänna mäl bör prioriteras enligt gängse ordning. Således stora belopp och företagarskatter handläggs först. Xven prioritering av mål där ekonomlek brottslighet är orsak till restföringen. Som framgår av inkomna svar tillämpar de olika KM varierande normer för prioritering. Man tyoks dook raranfigorlunda överens om möjligheten att prioritera.Bindningen till hejidlfi-nlnesreglerna i UL skymtar dook fram här ooh var.