bet · G401KU25 · 1980-12-31 00:00:00 — Riktlinjernas betydelse för handläggningen avenskilda ärenden. Gällande regler för handläggningen avbyggnadsplaneärenden. Undersökningensresultat redovisas i avsnitt 5. 1.Den fysiska riksplaneringen - en översikt Arbetet med den fysiska riksplaneringen påbörjadesi slutet av . Bakgrunden var bl. a. att det i skilda delar av landethade uppstått knapphet på vissa typer av naturtillgångar och konflikter omderas användning. För att lösa sådana konflikter och i syfte att hushålla medlandets mark- och vattentillgångar krävdes ställningstaganden från nationellautgångspunkter. Regeringenredovisade i proposifion 1972:111 bilaga 2 förslag till riktlinjer förhushållning med mark och vatten och dll former för en fortlöpande fysiskriksplanering. I propositionen anges tre huvuduppgifter för en fortlöpandefysisk riksplanering. En första huvuduppgift är att kartlägga dels delångsikdga önskemål som skilda intressen riktar mot mark och andranaturtillgångar, dels de dllgångar som svarar mot anspråk som kan förutses. Enandra huvuduppgift är att analysera i vilken utsträckning det föreliggerkonflikter mellan olika anspråk och klarlägga konsekvenserna av alternativasätt att utnyttja naturresurserna. Den tredje huvuduppgiften är att, i den måndet är modverat av riksintresse, dra upp riktlinjer för hushållningen med KU1980/81:25 180 sådana naturtillgångar som är eller kan väntas bliefterfrågade av skilda intressen eller som är särskilt känsliga förmiljöpåverkan. Förslagen i propositionen godtogs i allt väsentligt avriksdagen (CU 1972:35, rskr 1972:348). Arbetet med attfullfölja och vidareutveckla riktlinjerna har därefter gått vidare i ettprogramskede och ett planeringsskede. Under programskedet redovisade kommuner ochlänsmyndigheter hur man avsåg att följa upp den fysiska riksplaneringensintentioner i främst den kommunala planeringen. Efter yttranden frånorganisationer och myndigheter tog regeringen i beslut län för län ställningtill programförslagen. I proposition 1975/76:1 redovisade regeringen resultatetav programskedet. hade inga erinringar mot programarbetets resuhatoch godkände de av regeringen föreslagna principerna för det fortsatta arbetet(CU 1975/76:1, rskr 1975/76:45). Efter yttranden från organisationer och myndigheter togregeringen under slutet av och i beslut län för länställning till kommunernas och länsstyrelsernas arbete under planeringsskedet. I proposidon 1978/79:213 redovisade regeringen resultatetav arbetet i kommuner och län under planeringsskedet. hade ingaerinringar beträffande regeringens redovisning och godkände regeringens förslagbeträffande utformningen av riktlinjerna för hushållning med mark och vatten,vad avser hushållning med jordbruksmark samt utveckling av friddsbebyggelse iområden med geografiska riktlinjer (CU 1979/80:6, rskr 1979/80:87). I statsmakternas ställningstagande till resultatet avarbetet under planeringsskedet konstateras, att den genomförda planeringen ochde vidtagna åtgärderna i övrigt har inneburit att intentionerna i den fysiskariksplaneringen har kunnat fullföljas i betydelsefulla delar. Arbetet bordeemellertid drivas vidare med beaktande av de utgångspunkter som anges iregeringens beslut. Besluten innebär att planeringsskedet förlängs med en andraetapp som har inriktats på en fortsatt fördjupad planering för vissa speciellaområden. Detta planeringsarbete bedöms i proposition 1978/79:213 tillhuvuddelen kunna vara genomfört . Regeringen har uppdragit åtlänsstyrelserna att under detta år lämna regeringen en redovisning av hur långtarbetet då har fortskridit när det gäller behandlingen av jordbruksmarks- ochfriddsbebyggelsefrågor, planeringen för vissa områden som särskilt anges iregeringens beslut för varje län och för primära rekreationsområden, fortsattastudier av områden i inlandet för lokalisering av sådan industri som behandlasi den fysiska riksplaneringen samt andra frågor som länsstyrelserna bedömer attregeringen bör informeras om. Vissa länsstyrelser har under slutet av år 1980redovisat för regeringen hur långt arbetet har fortskridit. Under progam- och planeringsskedena, som har haft sintyngdpunkt på lokal och regional nivå, har vissa åtgärder även vidtagits påcentral nivå för KU1980/81:25 181 att vidareutveckla den fysiska riksplaneringen. I dettasammanhang bör nämnas de propositioner om rikdinjer i den fysiskariksplaneringen för vissa s. k. obrutna fjällområden (prop. 1977/78:31) och förvattendrag i norra och (prop. 1977/78:57) som riksdagenbehandlade (CU 1977/78:8 och 9, rskr 1977/78:99 och 100).Därefter har även tagit ställning (CU 1980/81:14, rskr 1980/81:155)till regeringens proposition om avgränsning av obrutna fjällområden (prop.1980/81:71), vilken främst behandlar vissa avgränsningsfiågor i anslutning tilltvå aktualiserade vägar i och . Enligt nu gällande ansvarsfördelning för den fysiskariksplaneringen ankommer det i första hand på de myndigheter som företräderolika sektorintressen att redovisa de anspråk av betydelse från rikssynpunktsom varje sektor ställer på användningen av landets mark- och vattentillgångar.Mot bakgrund av bl. a. sådana redovisningar av sektoriella riksintressen harriksdagen angett riktlinjer för hur dessa intressen bör beaktas i den fysiskaplaneringen och vid ställningstaganden till enskilda tillståndsfrågor, s. k.verksamhetsanknutna riktlinjer. Exempel på sektorer som omfattas avverksamhetsanknutna riktlinjer är jordbruk, skogsbruk, fiske, renskötsel,naturvård, friluftsliv och kulturminnesvård. Mot bakgrund av en bedömning avkonflikterna mellan olika anspråk som skilda intressen riktar mot mark ochandra naturtillgångar har också angett riktlinjer för hushållningenmed mark och vatten i vissa områden, s. k. geografiska riktlinjer. Dessariktlinjer anger hur från rikssynpunkt markanvändningen bör prioriteras i vissaområden, t. ex. kuster, fjällområden, outbyggda älvar och älvsträckor samtvissa områden som har särskilda förutsättningar för industriell verksamhet. Föratt åstadkomma en god hushållning med mark och vatten i enlighet med denfysiska riksplaneringens intentioner har statsmakterna dessutom för områdenasom berörs av de geografiska riktlinjerna samt för vissa andra områden angettatt det från rikssynpunkt är angeläget med fysisk planering,planeringsriktlinjer. De former som har valts för den fysiska riksplaneringenmedför att planeringsarbetet engagerar ett stort antal organ på olika nivåer.Kommunerna har grundläggande uppgifter genom att riktlinjerna förutsätts blibehandlade i ett kommunalt programarbete och komma dll uttryck i bl. a.kommunernas fysLska planer. Ämbetsverkens uppgifter består i att utarbetaunderlagsmaterial för den kommunala planeringen, delta i samråd samt ställasamman och analysera kommunernas planer. Verken har därvid också dll uppgiftatt i enlighet med sina instruktioner företräda vissa allmänna intressen.Länsstyrelserna har förmedlande uppgifter mellan kommunerna å ena sidan samt regeringenoch ämbetsverken å den andra när det gäller frågor av betydelse för den fysiskariksplaneringen. Länsstyrelserna har också ansvar för rådgivning tillkommunerna och för samordning av planeringen mellan kommunerna. Vidare harlänsstyrelserna till uppgift att i samråd och vid fastställelseprövning avplaner m. m. bevaka olika nationella intressen KU 1980/81:25 182 samtatt med stöd i speciallagsdftningen inom främst naturvårdsområdet säkerställaskyddet av olika riksintressanta objekt och områden. Rikthnjernaför hushållning med mark och vatten är inte förenade med några direktarättsverkningar. Riktlinjerna är emellertid vägledande för regeringens och destatliga myndigheternas handlande vid alla beslut om sådan markanvändning somriktlinjerna avser (prop. 1972:111, CU 1972:35, Tskr 1972:348). Det har ocksåförutsatts att riktlinjerna beaktas vid kommunala beslut om markanvändningen. Icirkulär (SFS 1973:15) har regeringen anbefallt samtliga statliga myndigheteratt beakta de riktlinjer som statsmakterna har dragit upp för hushållningen medmark och vatten. Regeringen har enligt 10 a § byggnadslagen (1947:385, omtryckt1972:775, 10 a § ändrad senast 1975:439) (BL) befogenhet att under vissaförutsättningar föreskriva att kommunen skall upprätta generalplan, somdllgodoser ett visst riksintresse. 2.Geografiska riktlinjer i den fysiska riksplaneringen Den följande genomgången begränsas till riktlinjerav betydelse för fritidsbebyggelse. Rikdinjer som tar sikte på industri- ochvattenkraftsutbyggnad redovisas ej. Enligt1972 års proposition angående hushållning med mark och vatten (prop. 162) skulle de områdesanknutna riktlinjerna utgå från de allmännarikthnjerna för hushållningen med mark och vatten och bara avse de delar avlandet där konkurrensen om de fysiska resurserna redan var eller inom en snarframtid kunde väntas bli särskilt framträdande och där Överregionala aspekterhade särskild vikt. Detta gällde enligt propositionen främst kusterna men ocksåfjällområdet och vissa älvdalar. Kusterna indelades ipropositionen i tre kategorier: 1) De obrutna skärgårdskusterna med stora naturvärdenoch goda förutsättningar för friluftsliv, låg fritidsbebyggelsetäthet samt utanstora miljöstörande industrier och tätorter. 2) De högexploaterade kusterna som likaledes har storanaturvärden men där fritidsbebyggelse, tätorter och industri konkurrerar ommarken och redan har tagit en betydande del av de naturliga förutsättningarnaför friluftsliv i anspråk. 3) Övriga kuster med mindre utprägladenaturförutsättningar för friluftsliv, med vissa miljöstörningar frånindustrier samt med en spridd fritidsbebyggelse av inte obetydlig omfattning. Deobrutna kusterna- norra från dll norskagränsen, norra läns och från Simpevarp dllBråvikens mynning och mellan ochKöpmanholmen - har fått sin beteckning på grund av att de är storasammanhängande miljöer av särskilt värde för friluftslivet. De representerarockså stora värden för kulturminnesvården och den veten- KU1980/81:25 183 Som rikdinjer för dessa områden borde enligt propositionengälla att områdena genom skyddsåtgärder och utvecklingsplanering disponeras såatt ett allsidigt utnyttjande för fritidsändamål blir möjligt. I fråga om denenskilda friddsbebyggelsen skulle återhållsamhet iakttas i kustbandet. Vissaområden - främst de ytterskärgårdar som bara är obetydligt påverkade avexploatering - borde med hänsyn till flora och fauna helt undantas frånytterligare bebyggelse och friluftsliv i intensivare former. I andra områdenborde, efter en omsorgsfull naturvårds- och bebyggelseplanering, kunna rymmasåtskillig ytterligare fritidsbebyggelse, som dock borde förläggas så attstränderna inte togs i anspråk. De högexploaterade kusterna- Stockholms- och Göteborgsregionernaskustområden, Skåne-, Hallands-, Blekingekusterna samt Bråvi-kenområdet - rymmerenligt proposidonen såväl högfrekventerade, tätortsnära rekreationsområden somområden av närmast orörd karaktär, t. ex. . I dessaområden borde den enskilda fritidsbebyggelsen inte få ta i anspråk ytterligaremark som har stort värde för det rörliga friluftslivet. Tillgängligheten tillattraktiva strandområden borde ökas, vilket speciellt underströks beträffandede storstadsnära områdena, och dllräckliga arealer borde reserveras föranordningar för turism och friluftsliv. Frågan om fritidsbebyggelsenslokaUsering fick enligt föredragande statsrådet klargöras närmare vid denfortsatta konkretiseringen av riksplaneringens intentioner på det regionala ochkommunala planet. En huvudprincip borde dock vara att allmänhetens möjligheteratt nå attraktiva kustområden inte försämras och att mark som erfordras förandra övernattningsformer än enskild fritidsbebyggelse reserveras i atttraktivalägen. Beträffande de övriga kusterna föreslogs riktlinjer somsyftade dll att skydda de förhållandevis fätaliga' områdena med storanaturvärden. Dessa kusters relativa brist på områden som är attraktiva förfriluftsliv motiverade enligt propositionen en omsorgsfull planering som togsikte på att hushålla med de värdefulla resurser som ännu stod till förfogande,bl. a. genom en väl avvägd fördelning mellan fritidsbebyggelsens,friluftslivets och naturvårdens intressen. Särskild uppmärksamhet borde ägnasNorrbottenkusten med dess unika sandskärgård sarrit . Behovet av planering framstod enligt propositionen somsärskilt angeläget för och . Planeringen borde inriktas på attmöta den okande turismens anspråk som öarnas speciella karaktärbevarades och en alltför kraftig förändring eller skadligt sUtage förhindrades.Öarna rymmer enligt propositionen både vetenskapliga, kulturella och rekreativavärden, och åtgärder för skydd och utveckling bör därför samordnas. Vad beträffar fjällområdena underströks behovet av enfortsatt planering. I rapporten (SOU 1971:75) Hushållning med mark och vattenföreslogs att fem s. k. väglösa vildmarksområden undantas från all tyngreexploatering samt att de inre delarna av dessa områden - de s. k. KU 1980/81:25 184 vildmarkskärnorna- i allt väsentligt undantas från utbyggnad av leder med övernattningsstugoi.Vidare föreslogs att två orörda områden i skogslandet inte utnyttjas förskogsbruk eller utsätts för annan tyngre exploatering. Tills vidare bordeenligt propositionen de avgränsningar och restrikdoner som föreslogs irapporten gälla som riktlinjer för planeringen. Tillsvidare borde således området Råsto-Tsåktso, , områdetSarek-Piteälven, området Tärna-Graddis och området Sylar-na-Helags undantasfrån a'l tyngre exploatering, t. ex. vägdragning och vattenkraftsutbyggnad.Rogenområdet och Pessinkiområdet borde dessutom undantas från skogsbruksdrift.Inom de s. k. vildmarkskärnorna borde ytterligare övernattningsstugor förturism inte uppföras. Ett mer detaljerat förslag borde utarbetas av planverketoch i samarbete med berörda länsstyrelser och kommuner. Vadbeträffar älvdalarna konkretiserades i propositionen att dessa förändras intebara genom vattenkraftsutbyggnader utan också av att kulturlandskapet upphöratt brukas om fritidsbebyggelse kommer till. För att säkra vetenskapliga,kulturella och rekreativa värden krävdes enligt propositionen en översiktligplanering som omfattar huvudälvarnas dalgångar. Beträffandeövriga inlandsområden framhölls behovet av planering inom de för friluftshvoch friddsbebyggelse mest attraktiva områdena t. ex. vid de större insjöarnaoch de sjörika skogsområdena samt i känsliga kulturlandskap. (CU 1972:35 s. 19-26) godkände förslagen till geografiska rikdinjer. Fritidsbebyggelseinom områden som berörs av de geografiska riktlinjerna behandlades i denpromemoria som upprättades inom ianslutning till regeringens beslut om fullföljande av riktlinjerna för denfysiska riksplaneringen. I denna PM framhölls att restriktivitet bordetillämpas i fråga om ytterligare fritidsbebyggelse inom dessa områden iavvaktan på översikdiga markanvändningsplaner som beaktar den fysiskariksplaneringens rikdinjer. Särskilt stor återhållsamhet borde iakttas vid deobrutna och högexploaterade kusterna, på och samt i fjällvärlden.Kommunerna borde vidare enligt promemorian under planeringsskedet förbättra sinplaneringsberedskap inom områden där fritidsbebyggelse borde kunna komma tillstånd. Promemorianredovisades för i proposition om programskedet i denfysiska riksplaneringen (prop. 1975/76:1). (CU 1975/76:1, s.20) underströk därvid de bedömningar som gjordes i promemorian. proposition (prop. 1975:46) som behandlades samfidigt av föreslogsvissa riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser förrekreation och turism. I propositionen angavs 24 områden med särskildaförutsättningar för rekreation och turism, s. k. primära rekreationsområden.Civilutskottet (CU 1975/76:2 s. 7) föreslog att för dessa områden skulle som KU1980/81:25 185 särskild riktlinje i den fysiska riksplaneringen gälla attplaneringen skall utgå även från syftet att områdena skall kunna på ettändamålsenligt sätt användas för rekreation och turism.Markanvändningsplaneringen inom området skall enligt utskottet utgå från dettaoch innebära en vägning därav mot riksplaneringens övriga riktlinjer.Rekreationssyftet innebär bl. a. att betydande områden kan behöva avsättas fördet rörliga friluftslivet men även för vetenskaplig naturvård ochkulturminnesvård. gav regeringen till känna vad utskottet anfört ominnebörden av att ett område utses till primärt rekreationsområde. I proposition (prop. 1977/78:31) föreslogregeringen att 14 relativt orörda områden i fjällvärlden, s. k. obrutnafjällområden, även framgent borde undantas från tyngre exploateringsföretag.Avgrånsningen av områdena lades i propositionen inte fast i detalj.Länsstyrelserna skulle få i uppdrag lämna förslag i denna fråga. Riktlinjernaför bebyggelse i områdena innebar enligt proposidonen att endast sådanbyggnads- och anläggningsverksamhet bör få komma i fråga som har samband medde areella näringarna, den vetenskapliga forskningen, fjällräddningen och denlättare turismen. Viss komplettering av bebyggelse för fast bosättning kan dockfå ske. Områden som är obebyggda bör däremot inte tas i anspråk. I centraladelar av områdena, vildmarkskärnorna, bör i avvaktan på ytterligare utredninggälla att de undantas också från utbyggnad av ytterligare övernattningsstugorför turism. - hade inga erinringar mot förslaget (CU 1977/78:8 s. 6). Efter förslag i propositionen med redovisningav planeringsskedet i den fysiska riksplaneringen (prop. 1978/79:213 s. 35-37,CU 1979/80:6 s. 9-10) har riktlinjerna för fritidsbebyggelse med proposidonensord förtydUgats på följande sätt: För de obrutna kusterna, för och för Gotlands kustskall gälla att fritidsbebyggelse endast medges om den är förenlig mednaturvårdens och kulturminnesvårdens intressen och om bebyggelsen sker i formersom möjhggör ett allsidigt utnyttjande av områdena för rekreation och turism. För de högexploaterade kusterna skall gälla att enskildfritidsbebyggelse i princip bör medges endast i form av mindre kompletteringarav befintlig bebyggelse. Om i vissa områden större tillskott av bebyggelse kanmedges bör sådana former för bebyggelsen väljas som möjliggör ett högtutnyttjande av fritidsbostäderna och som ger förutsättningar för friddsboendeockså för sådana grupper av befolkningen som inte äger fritidshus. För övriga kuster, för de större sjöarna och älvdalar-n askall gälla att man bör iaktta återhållsamhet med att tillåta fritidsbebyggelseoch att sådan bebyggelse bör medges bara om den inte minskar strändernastillgänglighet samt om naturvårdens, friluftslivets, kulturminnesvårdens ochde areella näringarnas intressen kan tillgodoses. KU1980/81:25 186 För f j ällvärlden utanför deobrutna fjällområdena skall gälla att fritidsbebyggelse bör undvikas i områdensom ligger i anslutning till obrutna fjällområden och i andra områden som harsärskild betydelse för naturvård, friluftsliv och rennäring. I de områden därbebyggelse kan medges bör i första hand sådana former för bebyggelsen väljassom medger ett högt utnyttjande av fritidsbostäderna och som ger förutsättningarför friddsboende också för sådana grupper av befolkningen som inte ägerfritidshus. För de delar av de primära rekreationsområdena som intetäcks av de förut nämnda riktlinjerna skall fritidsbebyggelse medges bara omnaturvårdens, friluftslivets och kulturminnesvårdens intressen kantillgodoses och om den möjliggör ett allsidigt utnyttjande av områdena förrekreation och turism. I alla de nämnda områdestyperna och i andra områden avsärskild betydelse för naturvård, friluftsliv, kulturminnesvård m. m. skall mani planeringen sträva efter att bevara större sammanhängande områden obebyggda. De förtydligade riktlinjerna avsågs inte ersätta derelativt detaljerade utgångspunkterna för planeringsarbetet som regeringen hadetagit in i de länsvisa besluten med anledning av planeringsskedet i den fysiskariksplaneringen. Dessa utgångspunkter angavs ha härletts ur de dittillsuppställda riktlinjerna för de berörda områdena (prop. s. 35). Mot bedömningarna i länsbesluten riktades kritik i vissamotioner. (s. 12) fann för sin del inte annat än attlänsbesluten i här aktuella delar låg inom de ramar som gavs av även hittillsgällande, mer allmänt hållna rikdinjer. På utskottets förslag avslog riksdagenmotionerna. Den hemställan som ansluter till dessa uttalanden gällerutformningen av vissa länsbeslut (pkt 4) och innehåller endast yrkande omavslag på modonerna.' Genom riksdagsbesluten , 1975 och 1979har riktlinjer uppställts för fritidsbebyggelse inom vissa avgränsade områdenav landet, framför allt kusterna. Riktlinjerna är olika formulerade för olikaområden. Det kan i och för sig diskuteras om det, sakligt sett, är så storaskillnader mellan riktlinjerna för de olika områdena när det gällerinställningen till fritidsbebyggelse. Samtliga riktlinjer syftar dll att medolika ' I flera av ds granskade regeringsbesluten åberopas deutgångspunkter som angetts i regeringens beslut län för län om fullföljandet avden fysiska riksplaneringen. Mot dessa utgångspunkter sägs vidbehandlingen av prop. 1978/79:213 "inte haft någon erinran" (beslutennr 27-29, 31, 40-42 i underbil. I ett fall (beslut nr 35) uppges riksdagenha "godtagit" uttalanden av regeringen i ett länsbeslut. Eftersomdessa utgångspunkter inte på annat sätt var underställda prövningmåste dessa påståenden referera till de uttalanden av civilutskottet somredovisats i detta stycke. uttalanden ger knappast underlag förpåståendet att inte haft någon erinran mot utgångspunkterna. I varjefall kan inte påstås att godtagit uttalanden i besluten. KU1980/81:25 187 grad av skärpa betona behovet av planering ochåterhållsamhet med fritidsbebyggelse i dessa områden. I sammanhanget bör mankomma ihåg att 1975 underströk ett uttalande av regeringen attrestriktivitet borde dllämpas i fråga om ytterligare fritidsbebyggelse inomalla områden som berörs av de geografiska riktlinjerna. Särskilt stor återhållsamhetborde iakttas vid de obrutna och högexploaterade kusterna, på och Gotlandsamt i fjällvärlden, dvs. i samtliga områden med geografiska riktlinjer utom deövriga kusterna, älvdalarna och vissa inlandsområden. En inbördes gradering av områdena i fråga om riktlinjernasinställning till frifidsbebyggelse är därför en vansklig uppgift. Däremot bördet vara möjligt att konstatera om riktlinjerna för de områden som omfattas avsåväl 1972 som beslut har förändrats. Vad beträffar de obrutna kusterna synes 1972 årsriktlinjer i jämförelse med vara mindre inskränkande förfritidsbebyggelse men mer precisa. rikdinjer angavs attvissa områden kunde rymma åtskillig ytterligare bebyggelse under förutsättningatt stränderna inte togs i anspråk. Från ytterligare bebyggelse undantogsfrämst ytterskärgårdarna. Enligt riktUnjer skall fritidsbebyggelseendast medges om två tämligen allmänt hållna villkor är uppfyllda. Dessavillkor är att bebyggelsen skall vara förenlig med naturvårdens ochkulturminnesvårdens intressen och ske i former som möjliggör ett allsidigtutnyttjande av områdena för rekreadon och turism. För och uppställdes beslutsärskilda riktlinjer som dock var av mycket allmän karaktär. Enligt 1979 årsbeslut omfattas och Godands kust av samma riktlinjer som gäller för deobrutna kusterna. Här har alltså en precisering skett. När det gäller de högexploaterade kusterna synes, imotsats dll vad som var fallet med de obrutna kusterna, riktlinjerna haförändrats så att riktlinjer är mer precisa än . Enligt 1972års riktlinjer borde den enskilda fritidsbebyggelsen inte få ta i anspråkytterligare mark som har stort värde för det rörliga friluftslivet. Allmänhetensmöjligheter att nå attraktiva kustområden borde inte försämras. skullereserveras i attraktiva lägen för andra övernattningsformer än enskildfriddsbebyggelse. riktlinjer anger klarare när fritidsbebyggelse ärmöjlig. Den bör enligt rikdinjerna i princip endast medges i form av mindrekompletteringar av befindig bebyggelse. Liksom enligt riktlinjer skalli vissa områden annan fritidsbebyggelse än enskilda friddsbostäder kunnadllåtas. Beträffande inställningen till fritidsbebyggelse är det svårt attUtläsa någon förändring.