bet · G401JuU2 · 1980-12-31 00:00:00 — om vittnesförhör med psykologer I modon 1979/80:273 av förste vicetalmannen () och () hemställs attriksdagen beslutar om sådan ändring i att också psykologomfattas av det i 36 kap. 5 § andra stycket angivna förbudetmot vittnesförhör. 1 motionen erinras om det i 36 kap. 5 § andra stycketrättegångsbalken intagna förbudet att som vittne höra läkare, advokater,sjuksköterskor m. fl. angående något som omfattas av regler om tystnadsplikt.Motionärerna framhåller att bakgrunden till bestämmelsen är att en person kandra sig för att anlita t. ex. en läkare eller en advokat eller att lämna denneerforderliga upplysningar om han inte kan påräkna en fullständig diskretion.Sekretessintresset har i dessa fall, understryker modonärerna, ansetts vägatyngre än behovet av utredning inom rättskipningen; undantag frånvittnesförbudet görs bara i mål om mycket grova brott. För psykologernasyrkesutövning krävs enligt motionärernas mening att en förtroendefull relationupprättas till klienten på samma sätt som gäller för läkare m.fl. Motionärernastöder sig på att anser att den angivna kretsen avyrkesutövare som omfattas av frågeförbudet i 36 kap. 5 § andra stycketrättegångsbalken bör utökas dll att gälla också legidmerade psykologer. träder en nysekretesslagstiftning i kraft (prop. 1979/80:2, KU 37, rskr 179). Den nyasekretesslagen (1980:100) innehåller bl. a. bestämmelser om tystnadsplikt i detallmännas verksamhet, vilka ersätter de spridda regler på området som f. n.gäller (jfr. 1979/80:80). I anslutning dll att sekretesslagen antogsgjordes också vissa ändringar i reglerna i (RB) om bl. a. ivilka fall en domstolsförhandling får hållas inom stängda dörrar avsekretesshänsyn (SFS 1980:101). Ändringarna i RB gäller också reglerna omförhållandet mellan tystnadsplikt och vittnesplikt. Enligt svensk rätt är det en allmänmedborgerlig skyldighet att inställa sig som vittne vid domstol och där avläggavittnesmål. 1 1980/81. JuU1980/81:2 2 Som en grundsats gäller att en tystnadsplikt får vikaför reglerna om vittnesplikt (jfr. 1979/80:2, s. 397 ff.). Härifrån görsdock vissa undantag i 36 kap. 5 § RB, som innehåller regler om attvittnesförhör inte får ske med den som är underkastad tystnadsplikt i vissafall. 15 § andra stycket föreskrivs sålunda att advokat, läkare, tandläkare,barnmorska, sjuksköterska, kurator vid familjerådgivningsbyrå som drivs avkommun, landstingskommun, församling eller kyrklig samfällighet, eller derasbiträden inte får höras om något som på grund av denna deras ställning haranförtrotts dem eller de i samband därmed har erfarit, med mindre det är i lagmedgivet eller den, till vilkens förmån tystnadsplikten gäller, samtyckerdärtill. Enligt paragrafens fjärde stycke är dock annan än försvarare alltidskyldig att avge utsaga i mål om ansvar för brott för vilket inte är stadgatlindrigare straff än fängelse . Reglerna i 36 kap. 5 § RB har motsvarande tillämpning ifråga om förhör med part under sanningsförsäkran samt i fråga om företeende avskriftlig handling som bevis och tillhandahållande för syn av föremål ellerskriftlig handling. Enligt 5 kap. 1 § RB i dess lydelse fr. o. m. den 1januari 1981 får rätten under vissa angivna förutsättningar förordna att enförhandling skall hållas inom stängda dörrar om det kan antas att vidförhandlingen kommer att förebringas sekretessbelagda uppgifter. Bestämmelsenär tillämplig bl. a. då ett vittne hörs angående något som han enligtsekretesslagen har tystnadsplikt om. Har en förhandling i sådant fall hållitsinom stängda dörrar äger rätten för dem som har varit närvarande förordna om tystnadsphkti fråga om de uppgifter som har framkommit. kan enpsykolog erhålla legitimation av . Föreskrifter härom ges iförordningen (1978:341) om legitimation av psykolog. Enligt 1 § krävs förlegitimation i regel att sökanden har avlagt svensk psykologexamen och därefterunder har fullgjort av föreskriven prakdsktjänstgöring. Legitimerade psykologer står i yrkesutövningen undersocialstyrelsens tillsyn. I 5 § föreskrivs straffrättsligt skydd förbeteckningen legitimerad psykolog. De personkategorier som anges i 36kap. 5 § andra stycket RB och som alltså omfattas av det där föreskrivnaförbudet mot vittnesförhör i vissa fall är underkastade tystnadsplikt enligtföreskrifter i skilda författningar. I lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen m. fl. finns bestämmelser om tystnadsplikt för den personalsom medverkar i vårdarbetet inom hälso- och sjukvården. JuU1980/81:2 3 personal vid sjukhus eller andra inrättningar för vård avpatienter och den som i annat fall i egenskap av legitimerad yrkesutövaremeddelar vård åt patienter eller tillhör personal som biträder en sådanyrkesutövare i vården. Bestämmelserna är därmed tillämpliga för sådanapsykologer som är att hänföra till den personal eller kategori av yrkesutövaresom nu har nämnts. Tystnadsplikten tar sikte på sådana uppgifter som har meddelatsi förtroende samt på uppgifter om någons hälsotillstånd eller personligaförhållanden i övrigt. För psykologer som är verksamma utanför hälso- ochsjukvården gäller f. n. de regler om tystnadsplikt som finns för det särskildaområde, där psykologen är verksam, t. ex. samhällets barnavård, omsorger ompsykiskt utvecklingsstörda, arbetsvärd och kriminalvård. Fr. o. m. kommer, såsom inledningsvishar sagts, för den som är i allmän tjänst i stället för nuvarande regler omtystnadsplikt att gälla de bestämmelser härom som finns i den nyasekretesslagen. I den lagen finns flera bestämmelser om sekretess - dvs. a.tystnadsplikt - inom områden där psykologer är verksamma. Förutom för hälso-och sjukvården och för socialvården (familjerådgivningen) innehållersekretesslagen således särskilda regler om sekretess för psykologer inomskolans elewårdande verksamhet, myndighets personalsociala verksamhet ochförsvarsmaktens personalvård avseende värnpliktiga. Den tystnadsplikt somföreskrivs för psykologer på dessa områden är av liknande slag som den somföreskrivs för personalen inom hälso- och sjukvården och socialvården. Inomandra områden än de som har nämnts kommer i regel inte att gälla någrasärskilda sekretessregler för psykolog, utan denne blir i förekommande fallunderkastad de sekretessregler som kommer att gälla för resp. område. I de regler i sekretesslagen som särskilt tar sikte påpsykologer görs inte någonskillnad mellan psykologer med eller utan legitimation. Det i 36 kap. 5 § andra stycket RBavsedda s. k. frågeförbudet är uppställt huvudsakligen till skydd för enskilda.I förarbetena till bestämmelsen (SOU 1938:44 s. 392) framhölls sålunda attvissa yrkesutövare intar en sådan förtroendeställning i förhållande tillallmänheten att en viss tystnadsplikt dll skydd för den enskilde var påkallad.Med hänsyn till vikten av att tillgängliga upplysningskällor kan utnyttjas irättegång framhölls vidare att stor försikdghet bör iakttas när det gäller attbestämma de yrkesgrupper för vilka tystnadsplikten borde gälla framförvittnesplikten. Genom lagändring utvidgades den krets avyrkeskategorier som räknas upp i 36 kap. 5 § andra stycket RB till att omfattasjuksköterskor. I propositionen (prop. 1973:30 s. 89) med förslag tilländringen, vilken var föranledd av en framställning från , konstaterades bl. a. att bestämmelserna omtystnadsplikt var desamma för läkare och 1* 1980/81. JuU1980/81:2 4 Enligt departementschefens mening var detdärför av intresse från principiell synpunkt att också reglerna om vittnespliktgjordes lika för läkare och sjuksköterskor. I sitt av godkändabetänkande (JuU 1973:17) biträdde justideutskottet lagförslaget. Utskottet tog i sitt betänkande upp frågan om attutsträcka bestämmelsens räckvidd även till andra kategorier av vårdpersonal,främst inom sjukvården, som kommer i kontakt med och får kännedom om patientersförhållanden. Härvidlag anförde utskottet att det för den enskilde inte sällankan vara av väsentlig betydelse att vad han i förtroende meddelar sådanpersonal inte kommer till allmänhetens kännedom på den vägen atttystnadsplikten upphävs, om vederbörande kallas som vittne inför domstol.Samtidigt måste enligt vad utskottet underströk - med hänsyn till vikten av atttillgängliga upplysningskällor kan utnyttjas i rättegång - stor försiktighetiakttas när det gäller att befria yrkesgrupper från vittnesphkt. mening borde i sammanhanget också beaktas att en stor del av denpersonal som skulle omfattas av en mera långtgående lagändring redan varundantagen från vittnesplikten, nämligen i den mån den är att anse som biträdeåt läkare eller annan yrkesutövare som befriats från vittnesplikt. a. pågrund härav stannade utskottet för att då inte förorda någon ytterligareutvidgning av den aktuella personkretsen. De ändringar i reglerna om förhållandet mellantystnadsplikt och vittnesplikt som beslutades med sekretesslagenberör 36 kap. 5 § andra stycket RB endast i redaktionellt hänseende. I detlagstiftningsärendet togs inte dll särskild behandling upp frågan om att ändraden krets av yrkeskategorier som enligt lagrummet är befriad från vittnesplikt. Remissyttranden över motionen haravgetts av riksåklagaren, hovrätten för , ,, . () och Centralor-ganisadonen /SR. Yttrande övermotionen har vidare inkommit från . Riksåklagaren har till sitt yttrande fogat yttranden frånöveråklagarna i , och åklagardistrikt samtlänsåklagarna i län, samt . Landsorganisationeni har avstått från att avge yttrande. Flertalet remissinstanser ställer sig positiva till attockså legitimerade psykologer tas undan från vittnesplikten. En remissinstansavstyrker bifall till motionen. Modonsyrkandet tillstyrks, på de skäl som har anförts imotionen eller utan närmare kommentar, av . och Centralorganisationen SACOISR. tillstyrker bifall till motionen. JuU 1980/81:2 5 samfundeterinrar härvid om att psykologer har funktioner som gör att de i väl så höggrad som läkare och sjuksköterskor kommer i kontakt med andra människorssträngt privata förhållanden. Sedan legidmation av psykologer genomförts den 1juli 1978 synes enligt mening något tekniskt hinder inteföreligga för den ifrågasatta lagändringen. De skäl som modverade attsjuksköterskor fördes in bland de kategorier yrkesutövare som enligt 36 kap. 5§ andra stycket RB är särskilt undantagna från vittnesplikt synes därför enligtadvokatsamfundets uppfattning gälla också för psykologer. Riksåklagaren,som ställer sig positiv till motionsyrkandet, pekar på att psykologerna otvivelaktigttillhör en kategori av yrkesutövare som intar en sådan förtroendeställning iförhållande till allmänheten att en viss tystnadsplikt dll skydd för denenskilde är påkallad. De skäl som har motiverat urvalet av de yrkesgrupper somundantagits från tystnadsplikten gör sig enligt riksåklagarens mening gällandeäven beträffande dessa yrkesutövare. Från principiell synpunkt är det vidareenligt riksåklagaren önskvärt att reglerna om vittnesplikt på samma sätt somreglerna om tystnadsplikt är lika för läkare och legitimerade psykologer. I denmån psykolog verkar som biträde åt läkare eller annan i 36 kap. 5 § andrastycket RB angiven personkategori görs undantag från vittnesplikten. I sakborde, framhåller riksåklagaren, inte någon skillnad finnas för det fall enpsykolog arbetar självständigt; ofta torde omständigheter som i dettasammanhang är ovidkommande bestämma om verksamheten sker på det ena eller andrasättet. Med hänsyn dll det sagda och då de legitimerade psykologerna numerabildar en klart avgränsad yrkesgrupp har riksåklagaren inte någon erinran iprincip mot att legitimerade psykologer förs in bland de kategorieryrkesutövare som enligt 36 kap. 5 § andra stycket RB är särskilt undantagnafrän vittnesplikt. Om frågan skall bli föremål för lagstiftning nu förordarriksåklagaren dock - bl. a. med hänsyn till de förändringar som såvälsocialvård som sjukvård har undergått - att en inventering görsav de andra kategorier av hälso- och sjukvårdspersonal beträffande vilka detkan föreligga behov av undantag från den allmänna vittnesplikten. Hovrättenför har en mera kritisk syn på modonsyrkandet. Inledningsvisanför hovrätten att det önskemål om att främja en förtroendefull relationmellan yrkesutövare och klient som har åberopats till stöd för gällandeundantag beträffande vissa yrkesutövare inom sjukvården och familjerådgivningentorde, som modonärerna framhållit, motivera att undantagskretsen utvidgas tillatt omfatta även psykolog. Till det anförda fogaremellertid hovrätten följande anmärkningar. Sedan tillkomst har de undantagnagrupperna blivit allt fler. Frågan om att utsträcka undantagsbestämmelsensräckvidd till en rad kategorier av vårdpersonal har tidigare aktualiserats (sejustitieutskottets betänkande JuU 1973:17 s. 24). Mot denna bakgrund förtjänarpåpekas att motionärernas förslag ytterligare inskränker möjligheterna att irättegång JuU1980/81:2 6 utnyttja den bästa bevisningen. Det är inte självfalletatt det sålunda berörda utredningsintresset konsekvent bör få stå tillbaka förett ibland tämligen uttunnat sekretessintresse. Vad som på ett svåröverskådligtsätt äventyras genom alltför långtgående undantag från vittnesplikten ärnämligen - för att knyta an till edstemat - domstolarnas möjligheter att utrönasanningen och därmed ytterst rättssäkerheten. Hovrätten kan därför ansluta sigtill vad justitieutskottet i sitt nämnda betänkande uttalat om att storförsikdghet måste iakttas när det gäller att befria yrkesgrupper frånvittnesplikt. De överväganden motionärernas förslag ger anledning till röremellertid inte endast det lämpliga i att foga ytterligare en yrkesgrupp tillundantagskretsen utan även den lagstiftningsteknik som bör komma till användning.Enligt gällande rätt sker avvägningen mellan de motstående intressen som liggertill grund för vittnesplikten och tystnadsplikten uteslutande pålagstiftningsplanet. Fråga är emellertid om inte denna av.vägning åtrninstonetill viss del bör få ske vid rättstillämpningen i det enskilda fallet. Vad somhärvidlag kan krävas - t. ex. i form av vidgade möjligheter för domstol attförordna om förhandlings- och handlingssekretess - måste uppenbarligen utredasnärmare. Hithörande frågor synes förtjäna uppmärksammas av den pågåenderättegångsutredningen. avstyrkerbifall till den i motionen föreslagna ändringen i . mening har genom de bestämmelser i sekretesslagen om sekretessför psykologer som träder i kraft och de i samband därmedföreslagna ändringarna i 5 kap. RB en rimlig avvägning gjorts mellan denenskildes anspråk på diskredon och behovet av utredning inom rättskipningen.Domareförbundet anför vidare att starka skäl bör föreligga för attvittnesförbudet i 36 kap. 5 § RB skall fä utsträckas till nya yrkesgrupper. Detkan enligt domareförbundet ifrågasättas om inte rättskipningens intresse redannu har fått alltför mycket träda dllbaka för behovet av sekretess. förklarar i sitt yttrande attförbundet helt kan ställa sig bakom motionsyrkandet. I likhet med vad somanförs i motionen framhåller förbundet att också för psykologens yrkesutövningkrävs att en förtroendefull relation upprättas till klienten. En viktigförutsättning för att en person skall våga anlita en psykolog och för attförtroendefull terapeutisk relation skall kunna upprättas är, enligt vfjdförbundet påpekar, att klienten kan påräkna en så fullständig diskretion sommöjligt. Enligt förbundets uppfattning bör också när det gäller psykologersekretessintresset vid vittnesförhör väga tyngre än behovet av utredning inomrättskipningen. Förbundet uttalar mot bakgrund av det anförda att legitimeradepsykologer, psykologer som innehar psykologtjänst samt deras biträden böromfattas av det i 36 kap. 5 § andra stycket RB angivna vittnesförbudet. I detta betänkande behandlarutskottet en motion vari efterlyses förbud mot vittnesförhör med psykologer ivissa fall. JuU1980/81:2 7 Enligt svensk rätt är det en allmänmedborgerlig skyldighet att inställa sig som vittne vid domstol och där avläggavittnesmål. Vittnesplikten, som regleras i , har i principföreträde framföf den tystnadsplikt som kan åvila vittnet. Från denna grundsatsgörs dock undantag i 36 kap. 5 § , vari stadgas attvittnesförhör inte får ske med den som är underkastad tystnadsplikt i vissafall. Enligt paragrafens andra stycke får sålunda personer tillhöriga därangivna yrkesgrupper inte höras om något som de i sin yrkesutövning har blivitanförtrodda eller som de i samband därmed har fått veta. Vittnesförhör får dockske om det är medgivet i lag eller den till vilkens förmån tystnadspliktengäller samtycker därtill. De yrkesgrupper som omfattas av frågeförbudet äradvokater, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, kuratorer vidfamiljerådgivningsbyråer som drivs av kommun, landstingskommun, församlingeller kyrklig samfällighet och deras biträden. Annan än försvarare är dockalltid skyldig att avge utsaga i mål om ansvar för grovt brott. Det angivna s. k. frågeförbudet är uppställt huvudsakligeni syfte att ge skydd för de enskilda personer som anlitar advokater, läkarem.fl. I förarbetena till den aktuella bestämmelsen framhålls sålunda att vissayrkesutövare intar en sådan förtroendeställning i förhållande till allmänhetenatt en viss tystnadsplikt till skydd för den enskilde är påkallad. I sambandmed att frågeförbudet genom en lagändring utvidgades till att omfattasjuksköterskor anfördes bl. a. principiella skäl härför; föreskrifterna omtystnadsplikt var desamma för läkare och sjuksköterskor, och det var därför avintresse från principiell synpunkt att också reglerna om vittnesplikten gjordeslika för dessa båda yrkesgrupper. I motionen förespråkas att det berörda frågeförbudetutsträcks till att gälla också psykologer. Motionärerna pekar bl. a. på attpsykologerna lika väl som läkarna bar behov av att i sitt arbete skapa en förtroendefullrelation till sina klienter. Vid utskottets remissbehandling av motionen har flertaletremissinstanser ställt sig positiva till motionsyrkandet. En remissinstans haravstyrkt bifall till motionen. Från några av de remissinstanser som intar en positivhållning till motionsyrkandet anförs bl. a. att de skäl som har motiveraturvalet av de yrkesgrupper som f. n. omfattas av frågeförbudet gör sig gällandeockså beträffande psykologer. En remissinstans framhåller att om frågan skallbli föremål för lagsdftning nu en inventering bör göras av de andra kategorierav hälso- och sjukvårdspersonal beträffande vilka det kan finnas behov avundantag från den allmänna vittnesplikten. En kritisk synpunkt som anförs äratt det inte är självklart att intresset av utredning inom rättskipningenkonsekvent bör få stå tillbaka för integritetsintressena. Under hänvisning tillett sådant resonemang avstyrks bifall till motionen av en remissinstans. Vid riksdagsbehandlingen av lagändringen uttaladejustitieutskottet att stor försiktighet måste iakttas när det gäller attbefria yrkesgrupper JuU1980/81:2 8 Detta uttalande äger enligtutskottets mening alltjämt giltighet; mot intresset att skydda dem som vänt sigtill någon ur de aktuella yrkesgrupperna måste vägas intresset av atttillgängliga upplysningskällor kan utnyttjas i rättskipningen. Mot den angivna bakgrunden gör utskottet följandebedömning av motionsspörsmålet. Psykologerna intar i förhållande till allmänheten enförtroendestållning liknande den som intas av de yrkesgrupper som omfattas avgällande frågeförbud. Ett uttryck för den förtroendeställning som psykologernaintar är de bestämmelser om sekretess i den nya sekretesslagen som särskilt avserpsykologer. Enligt sekretesslagen kommer nämhgen psykologerna inom många avsina verksamhetsområden att vara underkastade en tystnadsplikt som i princip ärdensamma som föreskrivs för bl. a. läkare och sjuksköterskor. En utvidgning av frågeförbudet dll att omfatta ocksåpsykologer kan med hänsyn till det sagda i och för sig synas både sakligt ochprincipiellt motiverad. Utskottetställer sig ändå något tvekande inför motionsönskemålet. Mot att - såsom motionärerna yrkat - beslutar enomedelbar lagändring i angiven riktning talar nämligen den omständigheten attyrkesgruppen f. n. består av både, legitimerade och icke legitimeradepsykologer. Det synes därför möta lagtekniska svårigheter att bestämma denkrets av psykologer som med hänsyn till arbetets natur skulle kunna komma ifråga för en begränsning av vittnesplikten. Större tveksamhet hyser utskottet inför det förhållandetatt ett bifall till motionsyrkandet skulle innebära att vittnespliktenytterligare inskränks till förfång för rättskipningen. Ett sådant ingrepp irättegångsordningen bör enligt utskottets mening inte göras beträffande enenstaka yrkesgrupp utan att frågan prövats mera allsidigt än som kunnat ske idetta sammanhang. Det kan nämligen finnas andra yrkesgrupper vilka av sakligaeller principiella skäl bör omfattas av frågeförbudet. Eventuellt kan ocksåsättas i fråga om förbudet bör inskränkas till att gälla färre yrkesgruppereller utformas på annat sätt än f. n. Här behandlade frågor bör enligt, utskottets meningnärmare övervägas i lämpligt sammanhang. Det bör ankomma på regeringen attbesluta om formerna för en sådan översyn. Vad utskottet sålunda med anledning av motionen har anförtrörande översyn av frågeförbudet i 36 kap. 5 § bör riksdagensom sin mening ge regeringen till känna. JuU 1980/81:2 9 att med anledning av motion 1979/80:273som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet har anfört om översyn avfrågeförbudet i 36 kap. 5 § . Närvarande:Bertil (), Äke Polstam (c), (), iRöstånga (fp), (), (), (), GunillaAndré (c), i (s), (), (), (), (), () ochMaja ().