bet · G401KU25 · 1980-12-31 00:00:00 — I skrivelse uppger bolaget att manännu inte har tagit i anspråk tillståndet till verksamheterna i Stora Vikensamt att bolaget inte har bestämt någon tidpunkt för ianspråktagande avtillståndet. Enligt regeringens beslut skall de byggnads- ochanläggningsåtgärder som erfordras för den med tillståndet avsedda verksamhetenha vidtagits . KU1980/81:25 144 Regeringen finner inte skäl medgeundantag från prövningsskyldigheten enligt 136 a § byggnadslagen beträffandeden av planerade nyanläggningen för produktion av bensylprodukter iStora Viken. I beslut förutsatte regeringen attbolaget beaktar de förslag till åtgärder som i ärendet framfördes av SGU ochSGI bl. a. vad gäller förstärkningsarbeten och särskild geoteknisk utredning omen kajanläggning byggs ut vid . Regeringen förutsatte vidare i beslutetatt bolaget beaktar de synpunkter som framfördes av beträffandeplanerad intern kommunikationsled mellan och samtlångsamtgå-ende fordon på mellan anläggningarna. I samma beslutförutsatte regeringen även att samråd sker med länsarbetsnämnden ocharbetstagarnas organisationer då det gäller rekrytering av arbetskraft tillsåväl anläggningsarbetena sofn driften. Regeringen fann det därvid varalämpligt att bolaget efter sådant samråd upprättar och till länsarbetsnämndeninger rekryterings-plan samt fortlöpande underrättar nämnden om nödvändigaavsteg från planen. Regeringen finner att med nu aktuell ansökan avseddnyanläggning för produktion av bensylprodukter i , Ale kommun, kantillåtas enligt 136 a § byggnadslagen under ovan angivna förutsättningar enligtbeslutet . Regeringen finner det även i detta fall varalämpligt att bolaget upprättar och till länsarbetsnämnden ingerrekryteringsplan efter samråd som förutsatts i sagda beslut. Bolaget avser att föra allt processavloppsvatten från deni förevarande ärende aktuella verksamheten till via kommunensspillvattennät. Regeringen finner av samma skäl som i beslutet den 6 april 1978att inga utsläpp av förorenade vatten från nu ansökt verksamhet får ske tillGöta älv eller . Regeringen finner vidare att skyddsåtgärder i övrigtvad gäller utsläpp till vatten och luft kan föreskrivas av koncessionsnämndenför miljöskydd vid prövningen enligt miljöskyddslagen. För att tjäna somunderlag för koncessionsnämndens prövning bör den i nämnda beslut föreskrivnaberedskapsplanen kompletteras för att även visa hur utsläpp av förorenadevatten till eller skall förhindras vid eventuella haveriereller driftstörningar vid den nu ifrågavarande anläggningen. Regeringen fann i beslutet att bolagetbör samråda med sprängämnesinspektionen beträffande erforderliga skydds- ochsäkerhetsavstånd kring planerade anläggningar. Regeringen finner att sådantsamråd bör ske även för nu ifrågavarande anläggning. Regeringen medger inte undantagfrån prövningsskyldigheten enligt 136 a § byggnadslagen beträffande dennyanläggning i som :s framställning avser. KU 1980/81:25 145 Regeringen lämnar tillstånd enligt 136 a §byggnadslagen att i nyanlägga en fabriksenhet för produktion avbensylprodukter i huvudsaklig överensstämmelse med ansökningen. Tillståndetavser de årliga produktionskapaciteter som har angetts i ansökningen. Som villkor förtillståndet skall gälla följande. Frånden med tillståndet avsedda verksamheten får inga utsläpp av förorenade vattenske till eller . Bolagetskall till , som underlag för nämndensprövning enligt miljöskyddslagen av den med tillståndet avsedda verksamheten,redovisa en komplettering avseende denna verksamhet av den beredskapsplan somföreskrivits i beslutet . Bolagetskall innan byggnads- och anläggningsarbetena för den med tillståndet avseddaverksamheten påbörjas samråda med sprängämnesinspektionen beträffandeerforderliga skydds- och säkerhetsavstånd kring nu tillståndsgiven anläggning. Debyggnads- och anläggningsåtgärder som erfordras för den med tillståndet avseddaverksamheten skall ha vidtagits . Tillståndet förfallerbeträffande den del av den tillåtna verksamheten för vilka erforderligaåtgärder, inte har vidtagits . Bolaget skall senast den 1april 1982 till regeringen ange i vilken omfattning nämnda åtgärder harvidtagits. 10 1980/81. KU1980/81:25 146 PM angående interpellationer ocii frågor Möjligheten att ställainterpellationer till statsråd infördes i båda kamrarna vid den förstatvåkammarriksdagen . För andra kammarens del inskrevs bestämmelser omförfarandet i ordningsstadgan. I väsentliga hänseenden var det sammabestämmelser som alltjämt gäller, nämligen att en interpellation skall varaskriftlig, ha bestämt innehåll samt kräva kammarens beslut för att fåframställas. I likhet med vad som ännu gäller förutsattes besvarandet avinterpellationer kunna leda till en debatt, men däremot ej till någonomröstning. I första kammaren förblev förfarandet oreglerat till 1912 då sammabestämmelser som gällde i andra kammaren infördes. Någon förankring i grundlagfick emellertid inte spörsmålsinstitutet . översteg antalet interpellationer per åraldrig två i första kammaren och sju i andra kammaren. Utvecklingen under1900-talet (se diagram 1) kännetecknas av en fortlöpande ökning som dock varmycket måttlig under de fyra första decennierna. En tillfällig stegring,särskilt markerad i andra kammaren, kan noteras för de politiskt oroliga årenkring 1920. I syfte att förbättra kontroll av regeringeninfördes i bägge kamrarna möjligheten att framställa enkla frågor tillstatsråden. Liksom interpellationerna skulle de enkla frågorna vara skriftligaoch ha ett bestämt innehåll. Något beslut av kammaren för att få framställa enenkel fråga krävdes ej. De skulle i stället inges till talmannen somvidarebefordrade dem till vederbörande statsråd. Till skillnad fråninterpellationerna fick de enkla frågorna inte vara försedda med särskildmotivering. En annan skillnad, som stadfästes 1949. gällde debatterna. I frågedebatternaskulle som regel endast den frågande och det svarande statsrådet deltaga. Någonmotsvarande begränsning har inte funnits för interpellationsdebatterna. Det nya institutet kom att utnyttjas mycket sparsamt under1940-talet. I stället innebar krigsåren 1939-1945 ett ordentligt uppsving förinterpellatio-nei-na. Denna ökning kvarstod även efter krigsslutet. Tanken att anordna en s. k. frågetimme hade aktualiseratsvid flera tillfällen innan ett första försök gjordes1955. Närmast var det frågetimmen i norska som hade tjänat somförebild. Enligt rekommendation skulle enkla frågorbesvaras på regelbundet återkommande tider efter det attfrågorna framställts. För att skapa allmänt intresse för frågetimmen borde ' Avsnittet bygger i huvudsak på N. ,Interpellationer och enkla frågor. Samhälle och Riksdag II, 1966. KU 1980/81:25 i\h hr : MM A i. / i'' 'I ;y' J 1910 1920 1930 1940 1950 Andrakammaren t' ;/v ' 1900 1910 1920 1930 1940 1950 Interpellationer och enkla frågor 1900(I938)-1970. Heldragen linje = interpellationer, streckad linje = enkla frågor.Källor: N. a.a. s. 212 (tiden ) 1971, tab. 462 (tiden ) KU 1980/81:25 148 ":::r::r-.-: :n ::; :i'""'':;;. : :': 71 72 73 74 75/75 7-v "'7 77/7n r3/79 79/80 Interpellationer och frågor 1971-1979/80(1975års riksmöteej medtaget). Heldragen linje = interpellationer, streckad linje =frågor, bådestatsråd och frågeställare frivilligt ålägga sig en snäv tidsbegränsning, såatt varje yttrande inte pågick mera än två eller . Resultatetav försöket blev ganska blandat, I andra kammaren skedde en tydlig ökning avantalet enkla frågor. Från att tidigare ha legat på mellan 20 och 40 frågor perår kom antalet enkla frågor att variera mellan 50 och70, rekommendationer följdes emellerrid bristfälligt.Första kammaren deltog t, ex, inte alls i försöket att få till stånd enfrågetimme. Här skedde inte heller någon ökning av frågefrekvensen. Närfrågetimmen på nytt aktualiserades skedde det på initiativ avregeringen. Beslutet fattades av talmanskonferensen som uppställde fyra krav påen frågestund: 1) frågorna skulle användas endast för inhämtande avupplysningar och påkallande av åtgärder, inte för att öppna principdiskus- KU1980/81:25 149 sioner, 2) svaren skulle lämnas vid för ändamålet sårskiltanordnade sammanträden, 3) alla frågor som inlämnats senast tredje dagen före sammanträdetskulle besvaras samt 4) tiden för anförande i frågedebatten skulle begränsastill två ä . Frågestunderna skulle omfatta högst ochförläggas till tisdagseftermiddagar. De första frågestunderna enligt den nyaordningen hölls , Det nya'försöket slog så till vida väl ut som att detmedförde en avsevärd ökning av frågefrekvensen, I första kammaren ökadefrågorna från ett dussintal till mellan 70 och 90 undertvåkammarsystemets sista år, I andra kammaren uppgick antalet enkla frågor vid1960-talets slut till närmare 300, som den nya ordningeninfördes blev de enkla frågorna populärare ån interpellationerna i bådakamrarna. Någon minskning av interpellationerna var det dock inte fråga om,däremot en viss stagnation. Övergången till enkammarriksdagen hade ingen märkbarpåverkan på antalet interpellationer och frågor. Trots det något lägreledamotsantalet -350 jämfört med 384 - ställdes det i enkammarriksdagen underdess första år ungefär lika många spörsmål som i de båda kamrarna sammanlagtunder tvåkammarsystemets sista år. (se diagram 2) skedde en vissnedgång i antalet interpellationer, som i stort sett blev bestående underresten av , Mer påtaglig var dock ökningen av frågorna fr, o, m,1976/. Utvecklingen kommer att analyserasnärmare nedan. Gällande regler och praxis Någon utförligare diskussion omsyftet med spörsmålsinstitutet finns inte i förarbetena till nu gällande bestämmelseri regeringsformen och riksdagsordningen. Enligt grundlagsberedningen'(SOU1972:15 s, 287) ligger frågeinstitutens betydelse i de möjligheter som de gerriksdagen, särskilt oppositionen, till information, till debatt, tillframförande av skilda intressen och till kritik av regeringen. Ännu merkortfattad är grundlagspropositionen (prop. 1973:90 s. 427) där det endast slåsfast att spörsmålsinstitutet inom det parlamentariska systemet fyller en viktigfunktion genom de möjligheter som det ger till information ochdebatt. Enligt /Stjernquists grundlagskommentar betraktasspörsmålen i RF främst som ett medel för parlamentarisk kontroll. Karaktären avkontrollmedel är, menar författarna, särskilt framträdande i fråga ominterpellationerna, som enligt RO 6:1 bör väckas "endast i angelägenhet avstörre allmänt intresse". I kommentaren erinras om att benämningen påfrågorna i den tidigare riksdagsordningen - "enkla frågor förupplysningars inhämtande" - antyder att syftet med dem var att inhämtainformation mera än att utöva kontroll. Enligt /Ragnemalms kommentarbrukas institutet i olika syften, framför allt för att skaffa fram upplysningarom KU1980/81:25 150 regeringens planer och för att kritisera regeringen menockså för att bereda en regeringsledamot tillfälle att närmare förklara sinaåtgärder. I den tidigare regeringsformen (90§) stadgades att förbud för kamrarna och utskotten att behandla - utom dågrundlagarna sårskilt föreskrev det -"frågor om ämbets- och tjänstemänstill- och avsättande, regerings- och domaremakternas beslut, resolutioner ochutslag, enskilda medborgares och korporationers förhållanden, ellerverkställigheten av någon lag, författning eller inrättning". Bestämmelsenansågs innebära att frågor av detta slag inte heller kunde bli föremål förinterpellationer och enkla frågor. Förbudet tillämpades i praktiken så attspörsmål eller överläggning inte tilläts beträffande ett konkret fall medan sammafall kunde åberopas som exempel vid diskussion om en allmän princip somberördes av fallet. Grundlagberedningens förslag till stadgande iregeringsformen innehöll ingen annan begränsning än att en interpellation ellerfråga till en minister skulle gälla "angelägenhet som angår dennestjänsteutövning". Enligt beredningen (s. 208) skulle ministrarna svarainför för hela sin ämbetsutövning. Något hinder att ta upp enskildaregeringsärenden till granskning genom interpellation eller fråga borde intefinnas. I motsatt fall kunde man enligt beredningen befara att man skullemotverka strävandena att låta granskning fåteknisk-administrativ snarare än politisk inriktning. Åtgärder och avgöranden av särskilda ärenden av andramyndigheter än regeringen skulle enligt beredningen inte få göras till föremålför interpellation eller fråga. Den fick gälla endast den befattning somministern hade tagit eller borde ha tagit med ärendena eller med deföreskrifter som reglerar handläggningen av dem. Beträffande domstolars ochandra rättstillämpande myndigheters avgöranden innebar detta enligt beredningenatt ingenting annat kunde tas upp i en interpellation eller fråga änstatsrådets åtgärder med och inställning till de föreskrifter som reglerar handläggningeneller avgörandet av ärendena. I grundlagspropositionen (s. 428) instämdejustitieministern i beredningens synpunkter. Han underströk emellertidsamtidigt den begränsning av spörsmålsinstitutets användningsområde som följerav att spörsmål skulle avse statsråds ämbetsutövning. Endast regeringens ellerenskilt statsråds beslut och åtgärder eller underlåtenhet att vidta åtgärdersom faller under regeringens behörighet skulle få bli föremål förinterpellation eller fråga. Andra myndigheters agerande fick inte göras till enhuvudsak vare sig i själva spörsmålet eller i den efterföljande debatten. Hantillade att hindret att i interpellation eller fråga direkt till behandling taupp avgörande av domstol eller annan rättstillämpande myndighet naturligtvisinte fick kringgås på det sättet att ett statsråd tillfrågas om han anser ettvisst avgörande lämpligt eller i överensstämmelse med gällande rätt. En annansak är att ett myndighets- KU1980/81:25 151 beslut kan få bilda utgångspunkt för en diskussion ombehovet av ändring i lag eller annan författning. Justitieministern ansåg det inte uteslutet att rätten attrikta spörsmål till statsråd också beträffande partsärenden kan leda till attenskilda personer blir föremål för en uppmärksamhet som upplevs som kränkande.Men han framhöll att också i detta avseende skulle diskussionen i riksdagenvara inriktad på regeringens agerande. Direkt kritik mot eller direkta omdömenom enskilda borde inte få förekomma. Han erinrade också om det allmännaförbudet mot otillbörliga uttalanden i förslaget till RO (RO 2:12) m. m. Grundlagsförslaget föranledde på denna punkt ingenkommentar under riksdagsbehandlingen. Genom riksdagsbeslutet intogs bestämmelsen attinterpellation och fråga skall avse angelägenhet som angår statsrådstjänsteutövning i RF 12:5, den enda paragraf i regeringsformen som behandlarspörsmålsinstitutet. Hur denna bestämmelse tillämpas i praxis är självfallet enfråga av stort intresse. Av naturliga skäl är det emellertid svårt att bildasig någon närmare uppfattning om vilka spörsmål som av konstitutionella skälinte har fått framställas. Fall där talmannen vägrat proposition på eninterpellationsframställning torde inte ha inträffat sedan 1950-taleti och i varjefall inte . Däremot förekommer det enligt uppgift frånriksdagsdirektören inte sällan att ett spörsmål efter samråd med kammarkanslietomformuleras innan det framställs. För att i någon mån belysa gränsdragningen mellan tillåtnaoch otillåtna spörsmål har en genomgång företagits av frågorna ochinterpellationerna /samt . Därvidhar sådana spörsmål valts ut för närmare granskning där gränsdragningsfrågornasärskilt kunde tänkas aktualiseras. Endast själva interpellationerna ochfrågorna samt svaren på dessa har studerats, däremot ej debatterna. I framställningen behandlas först spörsmål där olikamyndigheters prövning av ärenden som rör enskildas förhållanden aktualiseras.Här görs en indelning i sådana ärenden där prövningen ännu pågick vidsvarstillfället och sådana ärenden som avgjorts. Därefter behandlas spörsmål ommyndigheters verksamhet i övrigt. Slutligen redovisas spörsmål om statliga ochenskilda företag. Först behandlas således ärenden där prövningen på etteller annat sätt ej kan anses vara avslutad och som gäller enskildasförhållanden. I samtliga exempel i denna kategori har statsråden ej uttalatsig. I två fall avsåg prövningen tillämpning av lag. Den enafrågan (1980/ 81:152) gällde ändring i lagstiftningen för att möjliggöra förkommunerna att införa vårdnadsbidrag mot bakgrund av att iVästerbotten upphävt ett beslut om vårdnadsersättning. ' Se , arbete och arbetsformer.Samhälle och Riksdag IV, Stockholm1966 s. 89-90. KU1980/81:25 152 a. att beslut hade överklagatsoch att frågan således skulle behandlas av regeringsrätten vars prövning bordeavvaktas (RD 1980/81:48 s. 96). Den andra frågan (1980/81:162) gällde initiativtill åtgärder för att garantera kvinnor rätt till sjukvårdsersättning i sambandmed sterilisering. Frågan ställdes med anledning av att berörda myndigheterkommit till olika uppfattningar i ett aktuellt fall. Socialministern hadeinhämtat att ombudsenhet hade för avsikt att gå in sompart i dessa mål för att försöka få fram en enhetlig praxis. Socialministernansåg sig inte ha anledning att f. n. vidta några åtgärder på området (RD1980/81:49 s. 8). I vissa andra fall synes ärendeprövningen inte gällatillämpning av lag. I ett fall tillfrågades justitieministern om han avsågvidta åtgärder för att förhindra att polismän tvångsförflyttas på grund avsamarbetssvårigheter mot bakgrund av ett beslut att två polismän i Storumanspolisdistrikt skall kommenderas att tjänstgöra i ett annat polisdistrikt(1979/80:412 och 413). Justitieministern svarade bl. a. att kommenderingenprövades av JO. Vidare var frågan fortfarande föremål för behandling.Justitieministern fann därför ej anledning till uttalande (RD 1979/80:129 s.11). I ett annat fall gällde frågan en planerad flyttning avanställda i AMS egenregiverksamhet (1979/80:483). Arbetsmarknadsministern anfördei sitt svar bl. a. att det ankom på AMS att självt - i enlighet med deriktlinjer som har getts av regering och riksdag - bestämma i vilkenutsträckning beredskapsarbeten skall utföras i AMS egen regi. Ett visstriksdagsuttalande som frågeställaren åberopat skulle ges AMS till känna iregleringsbrevet för det kommande budgetåret. Översyn av frågorna pågick inomAMS (RD 1979/80:156 s. 19). I ett tredje fall rörde frågorna länsstyrelsernastillämpning av ett riksdagsbeslut om taxitrafiken (1980/81:143 och 154). I sittsvar hänvisade kommunikationsministern till bestämmelsen i RF 11:7 enligtvilken varken regering eller riksdag får bestämma hur en förvaltningsmyndighetskall besluta i särskilda fall i ärenden som rör myndighetsutövning mot enskildeller tillämpning av lag (RD 1980/81:46 s. 11). När det gäller ärenden rörande enskildas förhållanden somslutgiltigt avgjorts av myndigheterna visar undersökningen att statsråden inteheller anser sig böra uttala sig om dessa ärenden. En fråga (1979/80:449)gällde om arbetsmarknadsministern avsåg att vidta åtgärder som medverkar tillatt arbetsförmedlingen iakttar förutsatt neutralitet i arbetskonflikter vidförmedling av beredskapsjobb samt att uraktlåtenhet från arbetsförmedling attlämna skriftlig anvisning inte drabbar beredskapsarbetena. Frågan var föranleddav beslut som fattats inom arbetsmarknadsverket under arbets-konflikten.Arbetsmarknadsministern svarade att de riktlinjer som skall gälla förmyndigheternas handlande i samband med arbetskonflikter redan lagts fast. Ivanlig ordning ankommer det sedan på myndigheterna att efter självständigtbedömande tillämpa dessa riktlinjer. KU1980/81:25 153 Var enligt arbetsmarknadsministern mot denna bakgrund inteaktuella (RD 1979/80:146 s. 133). Ett annat exempel är en interpellation (I1980/81:33) i vilken industriministern bl. a. ombads ge en förklaring tillvarför fartygskre-ditnämnden inte följer beslut om likställighet iräntehänseende mellan svenska och utländska beställare. Industriministern ansågsig förhindrad att svara på denna fråga med hänvisning till attregeringskansliets juridiska expertis konstaterat att åtgärder och avgörandenav andra myndigheter än regeringen inte får bli föremål för interpellationer(RD 1980/81:43 s. 35). Ytterligare ett exempel gäller enfråga (1980/81:151) vari sydafrikanska tennisspelares visum för medverkan itennisturnering ifrågasattes mot bakgrund avFN:s resolution om apartheid inom idrotten. Utrikesministern meddelade som svarpå frågan bl. a. att det tillkom invandrarverket att ensamt fatta beslut ienskilda viseringsären-den. När det gäller annan verksamhet vid en myndighet än prövningav ärenden ger de observerade fallen en mera otydlig bild i fråga omstatsrådens benägenhet att uttala sig. På en fråga (1979/80:222) som gällde enbroschyr från uttalade handelsministern att verkligheten gavföga underlag för vad som framfördes i en viss del av denna broschyr (RD1979/80:61 s. 29). I ett annat fall tillfrågades kommunikationsministern omhan ville medverka till att en planerad förändring av postområdena inom Arvikakommun inte skulle komma till stånd (1979/80:287). Kommunikationsministernanförde i sitt svar bl. a. att han fann det naturligt att postverketfortlöpande prövade möjligheterna att bättre anpassa sin organisation inom ramen för de av statsmakterna fastställda riktlinjerna.Han meddelade också att postverket inte hade fattat beslut i dessa frågor (RD1979/80:83 s. 29). Ett tredje exempel gäller en fråga omsjuksköterskeutbildningen (1980/ 81:161). Frågeställaren ifrågasatte detriktiga i att, som förordats i ett förslag till utbildningsplan, grundläggandeämnen i sjuksköterskeutbildningen (anatomi, fysiologi, mikrobiologi) skars ned.Utbildningsministern hänvisade i sitt svar till den gällandebefogenhetsfördelningen mellan olika myndighetsnivåer inom högskolan enligtvilken det i detta fall skulle vara UHÄ och SÖ som hade ansvaret förutbildningens innehåll. Det aktuella förslaget stod enligt utbildningsministerninte i strid med de övergripande riktlinjer som regering och riksdag harfastställt för den nya studieorganisationen. Det ankom därför inte på honomatt uttala någon uppfattning med ' Formuleringen är ordagrant hämtad frångrundlagberedningen (s. 208) med undantag av att det i GLB:s betänkandeheter "avgöranden av särskilda ärenden". KU1980/81:25 154 anledning av den framställda frågan' (RD 1980/81:49 s. 4). Möjligheten att uttala sig om verksamheten inom olikaföretag framställs i svaren på interpellationer och frågor genomgående somstarkt begränsad. Vad först beträffar statliga företag framladeindustriministern sin principiella syn i svaret på en fråga (1979/80:260) somgällde skyldigheten för företagsledningarna i statliga företag att rätta sigefter de intentioner för företagandet som regering och riksdag anger.Industriministern anförde i sitt svar följande (RD 1979/80:75 s. 10): fråga är av storprincipiell och praktisk betydelse, eftersom den rör de grundläggandeprinciperna för statligt företagande. Vad ytterst önskar få belystär statsmakternas möjlighet att generellt, eller i ett enskilt fall, styra ettstatsägt aktiebolags handlande. Jag vill därför inledningsvis slå fast att ettaktiebolag, oberoende av vem som äger det, är ett fristående rättssubjekt.Verksamheten regleras bl. a. av aktiebolagslagen vari anges t. ex. hur beslutskall fattas inom ett bolag. En stor del av lagens regler går ut på att skyddabolagets långivare och övriga fordringsägare. I ett aktiebolag finns tre beslutsorgan som är av intressei detta sammanhang, nämligen bolagsstämman, styrelsen och verkställande direktören.Kompetensfördelningen mellan dessa organ kan kortfattat beskrivas på följandesätt. Bolagsstämman är det överordnade, i sista hand beslutande organet.Förvaltningen av bolagets angelägenheter ankommer på styrelsen ochverkställande direktören, varvid verkställande direktören svarar för denlöpande förvaltningen, medan ledningen och förvaltningen i övrigt tillkommerstyrelsen.Styrelseledamöternas och verkställande direktörens ställning som förvaltandeorgan medför att de har förpliktelser inte bara mot bolaget utan även mot t.ex. borgenärer.