bet · G401KU25 · 1980-12-31 00:00:00 — särskilt tillkallad sakkunnig inom industridepartementetatt biträda med vissa arbetsuppgifter rörande nationella utvecklingsbolag.Regeringen förklarade budgetproposition (bilaga 17 s. 260) att någranya utvecklingsbolag inte borde inrättas . I ett interpellationssvar (1979/80:135) framhöll statsministern bl. a. att denna ståndpunkt inte innebar atttanken som sådan var avskriven. Utskottet, som även under förra åretsgranskning uppmärksammade denna fråga (KU 1979/80:50 s. 28-29), förklarade attregeringen genom budgetpropositionen hade förelagt sin uppfattning ifrågan och på så sätt erbjudit tillfälle att ta upp frågan på nytt. socialdemokratisk reservation anfördes frågan som ett exempel på attregeringen inte hade efterkommit beslut på industri- ocharbetsmarknadsområdena. ställde sig bakom utskottsmajoritetensförslag till uttalande. Frågan behandlades också vid ytterligare två fillfälleni med anledning av socialdemokratiska motionsyrkandenatt inrätta bolagen utan dröjsmål. Vid båda tillfällena avslogs detta yrkandeav (NU 1979/80:43, NU 1980/81:17). I den proposition omindustripolitikens inriktning som regeringen lade fram för i mars1981 (prop. 1980/81:130) anges hur verksamheten vid de nationellautvecklingsbolagen skall inriktas och organiseras. Propositionen har ännu ejbehandlats av . Utskottet vill i sammanhanget erinra om att betydandeforsknings- och utvecklingsinsatser redan görs av samhället på de områden därde nationella utvecklingsbolagen avses få sin verksamhet. Av den nyligenframlagda propositionen (1980/81:90) om riktlinjer för energipolitiken framgårt. ex. (s. 448) att /79-1980/81 har anvisats 835 milj.kr. För forskning och utveckling inom transportmedelsområdetsatsades enligt den industripolifiska propositionen (s. 82) 44milj. Häri ingår ej universitets- och högskoleforskningen pä detta område.Däremot inkluderas forsknings- och utvecklingsverksamhet inom vissa privatainstitutioner och organisationer. Till miljövårdsforskning har riksdagennyligen anvisat 40 milj. kr. för /82. Enligt jordbruksutskottetsvarar emellertid detta anslag endast för en del av den totala statligasatsningen på miljövårdsforskning (JoU 1980/81:18 s. 25). Inom utskottet har gjorts gällande att regeringen dröjtalltför länge med att verkställa riksdagsbeslutet att inrätta nafionellautvecklingsbolag. Utskottet vill framhålla att den fid som förflutit sedanriksdagsbeslutet har använts för den ytterligare beredning av frågan somregeringen har ansett vara nödvändig. har under denna fid vid tvåtillfällen avvisat krav på att bolagen skulle inrättas . Utskottetfinner med hänsyn till nämnda förhållanden inte skäl till någon krifik motregeringens handläggning av detta ärende. Utskottets granskning av regeringens åtgärder medanledning av beslut om Öresundsvarvet redovisas nedan underavnittet 15. Regeringens handläggning av vissa varvsfrågor. KU1980/81:25 28 Regeringens handläggning av vissa planfrågor Den lagstiftning som reglerarbyggandet i vårt land lämnar i betydande utsträckning utrymme förlämplighetsavgöranden. Detta gäller såväl kärnan i byggnadslagstiftningen -byggnadslagen (1947:385) och byggnadsstadgan (1959:612) - som andra lagar sompåverkar bebyggelsens lokalisering och utformning, t. ex. naturvårdslagen(1964:822). Med den inriktning som byggnadslagstiftningen har är det självfalletav stort värde att få kännedom om den praxis som kommer till uttryck imyndigheternas beslut på detta område. När det gäller regeringens praxis åvilardet naturligtvis i första hand regeringen själv att informera om denna. Dettasker också på en rad olika sätt, t. ex. genom det ansvariga statsrådetsuttalanden, genom pressmeddelanden och artiklar i dags- och fackpress. En fördetta område mera specifik informationskanal är s. k. praxispärmar som i förstahand är avsedda för länsstyrelserna. Dessa pärmar innehåller de principielltmest intressanta avgörandena av regeringen och fylls efter hand på med nyabeslut. Även utskottet har sett det som sin uppgift att igranskningssammanhang något följa utvecklingen av tillämpningen på dettaviktiga lagsfiftningsom-råde. har utskottet sålunda granskatregeringens praxis i vad gäller tillämpningen av dels det s. k.tätbebyggelseförbudet i byggnadslagen (se KU 1977/78:35 s. 18-23), delsbebyggelseförbudet på område som omfattas av strandskyddet i naturvårdslagen(se KU 1978/79:30 s. 19-25). I årets granskning tar utskottet upp frågan omvilken roll de geografiska riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen har haftvid beslut om byggnadsplaner för fritidsbebyggelse. Underlaget förgranskningen har varit en undersökning av 43 byggnadsplanebeslut av angivetslag . Undersökningen redovisas i sinhelhet i en kanslipromemoria, intagen som bilaga 10 fill betänkandet. I dennabilaga redogörs också, som en bakgrund till undersökningen för den fysiskariksplaneringen, för innehållet i de geografiska riktlinjerna och förriktlinjernas rättsliga betydelse vid handläggningen av enskilda ärenden.Vidare behandlas gällande regler för handläggningen av byggnadsplaneärenden. Utskottet vill först erinra om att detaljplanläggningenligt byggnadslagen sker genom upprättande av stadsplan eller byggnadsplan.Kommunen skall ombesörja att byggnadsplan upprättas när tätbebyggelse uppkommiteller kan väntas uppkomma på viss ort och omständigheterna inte föranleder attstadsplan bör upprättas. Byggnadsplan antas av kommunfullmäktige eller, efterdelegering, av . Den måste fastställas av för attbli gällande. Föreligger särskild anledning, kan underställaplanen regeringens prövning. Talan mot länsstyrelses beslut rörandefastställelse av plan skall föras hos regeringen genom besvär. Har länsstyrelsefastställt ett av kommunfullmäkfige eller byggnadsnämnd antaget planförslag fårlänsstyrelsens beslut överklagas bara av sakägare vars KU1980/81:25 29 yrkande helt eller delvis lämnats utan bifall. Vid den fastställelseprövning som staten gör av kommunalaplaner skall bedömas bl. a. hur kommunen har fillgodosett de olika intressensom anges i byggnadslagstiftningen. De bestämmelser som avses är främst 4 och 5§§ byggnadslagen och 9-13 §§ byggnadsstadgan. Av beslut omrikfiinjer för hushållning med mark och vatten följer att vissa specificeradeintressen skall ges särskild tyngd vid den avvägning mellan olika intressen somkommunerna och staten har att göra enligt byggnadslagstiftningen. Genom riksdagsbeslut (prop. 1972:111, bilaga 2, CU35) uppställdes särskilda riktlinjer för fritidsbebyggelse inom vissaavgränsade områden av landet, nämligen kusterna, och ,fjällområdena, älvdalarna samt vissa inlandsområden. Samtliga riktlinjer syftartill att med olika grad av skärpa betona behovet av planering ochåterhållsamhet med fritidsbebyggelse i dessa områden. Särskilt storrestrikfivitet borde iakttas i de kustområden som betecknades som obrutna ochhögexploaterade, på och och i fjällvärlden. har sedermera beslutat om riktlinjer förfritidsbebyggelse inom de 24 s. k. primära rekreationsområdena (prop. 1975:46,CU 1975/76:2) och inom de 14 s. k. obrutna fjällområdena (prop. 1977/78:31, CU8). På förslag av regeringen beslöt om vissa mindreändringar av riktlinjerna (prop. 1978/79:213, CU 1979/80:6). När det gäller den rättsliga innebörden av dessariktlinjer bör man enligt utskottets mening för det första ställa frågan förvilka myndigheter riktlinjerna gäller. För de statliga myndigheternas del ärdet klart att riktlinjerna gäller. Regeringen har själv uttalat attrikfiinjerna gäller för regeringen, och detta har konfirmerats genom beslut avriksdagen. Vidare har regeringen genom utfärdandet av cirkuläret (1973:15) ombeaktande av riktlinjer för hushållningen med mark och vatten anbefallt att riktlinjernaskall gälla för samtliga statliga myndigheter. För kommunernas del tordedäremot i strikt formell mening riktlinjerna ej gälla. Riktlinjerna harnämligen inte högre konstitutionell valör än andra riksdagsuttalanden, som skerutan direkt samband med lagsfiftning. Å andra sidan bör framhållas att detsärskilt förutsattes riksdagsbeslut att riktlinjerna "beaktasoch följs även vid kommunala beslut om markanvändningen" (CU 1972:35 s.10). För det andra bör man enligt utskottet klarlägga vilkenrättslig effekt som rikfiinjerna har. Statsmakternas uttalanden på denna punktformuleras vanligen så att riktlinjerna skall vara "vägledande" ellerskall "beaktas" i markanvändningsbesluten. Riktlinjerna sägs sakna"omedelbara" eller "självständiga" rättsverkningar. Härmedmarkeras att riktlinjerna kan ha indirekta rättsverkningar i den mån detillämpas i bl. a. enligt byggnadslagstiftningen. Det förda resonemanget leder enligt utskottet tillslutsatsen att riktlinjerna gäller för de statliga myndigheterna. Formellt settgäller de däremot inte för KU1980/81:25 30 kommunerna även om det förutsatts att också kommunernabeaktar dem. Den rättsliga betydelsen av riktlinjerna är att de bör beaktas somett starkt allmänt intresse i den avvägning av enskilda och allmänna intressensom skall göras enligt byggnadslagen vid all planläggning. Vad beträffar de isammanhanget särskilt aktuella byggnadsplaneärendena bör också uppmärksammasatt kommunens beslut skall fastställas av . Härigenom kommerplanförslagen att prövas av en myndighet för vilken även i formell meningriktlinjerna gäller. Utskottet har uppmärksammat att den rättsliga innebördenav dessa riktlinjer inte alltid uppfattas på ett klart och entydigt sätt. Dessatolkningssvårigheter är enligt utskottet knappast förvånande med hänsyn tillriktlinjernas karaktär av riksdagsuttalanden utan direkt samband medlagstiftning. Konsekvenserna av nuvarande förhållanden kan i längden blibristande enhetlighet i tillämpningen och rättsosäkerhet. Utskottet har noteratatt förslag om en lagreglering av riktlinjerna aviseras i en nyligen framlagdproposifion (1980/81:183), som ännu ej behandlats av . Utskottet övergår härefter till att behandla regeringenshandläggning av de aktuella byggnadsplaneärendena. Inom utskottet harifrågasatts lämpligheten i den remitteringspraxis som utbildats underregeringen iförhållande till planverket. Vidare har hävdats att regeringen i sina beslut i flera av dessaärenden inte följt riktlinjerna. Enligt den undersökning som företagits synes antaletremisser till planverket ha minskat under regeringen som de genomsnittligahandläggningstiderna gått ned. Statsrådet har som ansvarig förplanfrågorna inom regeringen i ett interpellationssvar den 8 december 1980berört denna fråga. Enligt hans uppfattning beror den minskade remitteringen - särskilttill statens planverk - på att i det stora flertalet fall föreliggertillräckligt underlag genom den utredning som förebragts på nivå ochpå länsnivå för att ärendet skall kunna avgöras utan remiss. Enligtplanministerns mening är det också - såsom framhölls i förarbetena till 10 §förvaltningslagen (prop. 1971:30 s. 388) - av största vikt att handläggningeninte fördröjs genom onödiga remisser. Det nuvarande samhällsekonomiska lägetunderstryker enligt planministerns åsikt ytterligare det angelägna i att mannoggrant prövar om remiss behövs. Utskottet har i denna fråga ingen annanmening än planministern. När det gäller frågan om regeringen följt riktlinjerna vill utskottetän en gäng framhålla att riktlinjerna inte är bindande utan skall uppfattas somett visserligen starkt allmänt intresse i avvägningen mot andra allmänna ochenskilda intressen. Då regeringen i några enstaka byggnadsplanebeslut har gåttemot riktlinjerna har det också motiverats med att andra intressen av allmäneller enskild natur efter en noggrann prövning ansetts väga över. I det storaflertalet fall där bebyggelse genom regeringens beslut tillåtits inom områdensom omfattas av riktlinjerna är emellertid situationen en annan. I dessaärenden har bebyggelsen inte ansetts medföra någon KU1980/81:25 31 inskränkning i de allmänintressen som riktlinjerna skallskydda. Utöver det anförda har den verkställda granskningen inteföranlett något uttalande från utskottets sida. Utskottet har också särskilt granskat regeringsbesluten itvå enskilda byggnadsärenden. Det ena ärendet avsåg fastställelse av stadsplan förkvarteret m. m. i (se bilaga 11). i länhade i detta ärende beslutat att ej fastställa planen bl. a. med hänvisningtill att det förelåg allvarliga brister i fråga om boendemiljöns utformning.Länsstyrelsens beslut var inte enhälligt. En minoritet bestående av sjuledamöter ville fastställa planen. beslut överklagades fillregeringen. Regeringen" remitterade ärendet till statens planverk somavstyrkte bifall till besvären. I regeringsbeslutet den 5 juni 1980fastställdes planförslaget i det skick som det antagits av kommunfullmäktige. Imofiveringen heter det bl. a. att planförslaget inte uppfyller alla de kravsom kan vara önskvärda att ställa i samband med en exploatering förbostadsbebyggelse. Enligt regeringens mening bör emellertid ansvaret förutformningen av bebyggelsemiljön i första hand åvila kommunerna. De brister somplanförslaget har är enligt regeringens mening inte av sådan beskaffenhet attkommunens önskemål om planens utformning inte bör godtas. Det andra ärendet gällde tillstånd till ettbyggnadsföretag inom ett område av kommun där det råder tätbebyggelseförbudsamt nybyggnadsförbud enligt 109 § byggnadslagen, (se bdaga 12). I dettaärende hade ansökts om tillstånd för en redan utförd tillbyggnad av ettfritidshus. avslog denna ansökan. Beslutet överklagades tilllänsstyrelsen i som lämnade besvären utan bifall. Ärendet fördesgenom besvär vidare till regeringen som i sitt beslut den 25 september 1980uttalade att särskilda skäl förelåg för att medge undantag från rådandebyggnadsförbud. Granskningen av dessa båda ärenden har inte givitutskottet anledning till särskilt uttalande. tog utskottet upp fillgranskning fråga om viss teknisk utbildning av ett antal libyska medborgare viddet helstatliga företaget i . Efter en rad förhandlingar ingicksett avtal härom med The Military Procurement of Directorate of the Libyan ArabDefence - dvs. den libyska försvarsmaktens inköpsavdelning - i mars 1979.Granskningen, som avsåg regeringens och enskilda statsråds befattning medsaken, redovisades i utskottets betänkande KU 1979/80:50 (s. 30-32 och247-252). Betänkandet avlämnades fill den 20 april 1980.Utskottsmajoriteten (3 c, 3 m, 2 KU1980/81:25 32 fp) fann den verkställda granskningen inte föranleda någotsärskilt uttalande i frågan, medan utskottets socialdemokratiska ledamöter (7s) framförde följande kritiska synpunkter på handläggningen av frågan: Ett mycket stort antal statsråd itre regeringar har deltagit i överläggningar om ifrågavarande utbildningslämplighet från utrikespolitiska, försvarspolitiska, handelspolitiska ochnäringspolitiska utgångspunkter. Däremot har ingen samlad bedömning gjorts avresp. regering i dess helhet. Detta har skapat en ofta motsägelsefylld bild avde olika regeringarnas inställning. Sammanfattningsvis vill utskottet uttalaatt handläggningen av frågan präglats av stor förvirring och oklara besked. Dethar varit ägnat att skapa osäkerhet hos dem, som har sökt råd och anvisningarfrån medlemmar av regeringen. Den s. k. dechargedebatten, varvidfrågan diskuterades i kammaren, ägde rum . (Se riksdagensprotokoll 1979/80:137-138.) Efter det att ärendet på grund av lika röstetal vidomröstning återförvisats fill utskottet beslöt den 14 majmed röstsiffrorna 164-162 att godkänna vad utskottsmajoriteten anfört i frågan. Mot bakgrund bl. a. av vad som därefter förekommit i denallmänna debatten om dens. k. TELUB-affären och regeringens beslut den 12februari 1981 om att krigsmaterielinspektören skall följa utbildningen harutskottet ansett sig böra ta upp frågan till förnyad granskning. Resultatet avdenna granskning redovisas i det följande. Som bilaga 13 till detta betänkandelämnas några data om händelseutvecklingen i TELUB-affären. Det skall nämnas att regeringen den 26 februari 1981uppdrog åt f. d. regeringsrådet att verkställa en närmaregranskning av TELUB-affärens behandling inom regeringen och regeringskansHet.Till denna utredning har knutits en parlamentarisk referensgrupp, i vilkenenligt beslut av justitieministern ingår följande ledamöter avkonsfitutionsutskottet, nämligen (), (),() och (). Utskottet kommer genomreferensgruppen att hålla sig fortlöpande underrättad om utredningens arbetesom beräknas vara slutfört . Under utskottets granskning harutskottet ånyo gått igenom en rad handlingar - vissa sekretessbelagda - urfrämst utrikes- och handelsdepartementens arkiv angående TELUB-affären. Fleraav dessa var tillgängliga för utskottet redan i samband med förra åretsgranskning. En del nytt skriftligt material har presenterats för utskottet. Sålångt det varit möjligt -med hänsyn till utrikes- och försvarssekretess -kommer innehållet i dessa handlingar att här redovisas. Ett stort antalutfrågningar av statsråd och andra personer som haft befattning medTELUB-affären har ägt rum inför KU1980/81:25 33 Även detta material, som består avstenografiska uppteckningar av vad som förekom vid utfrågningarna, redovisas iallt väsentligt i bilagor till betänkandet. I samråd med dem som utfrågats harvissa smärre uteslutningar i materialet företagits av sekretesskäl. Dessutomhar utskottet anlitat chefen för professor förgenomgång av materialet ur sekretessynpunkt. Följande 16 personer har i angiven ordning hörts införutskottet, nämligen ordföranden i krigsmaterielexportkommittén förreutrikesministern i den socialdemokratiska regeringen (underbilaga 1). handelsminister , regeringarnaFälldin I och II (underbilaga2), försvarsminister , regeringarna och II (underbilaga 3),kabinettssekreterare (underbilaga 4), utrikesminister , biståndsminister i regeringen I och därefter statsminister ifolkpartiregeringen (underbilaga 5), f. d. generaldirektören för förenadefabriksverken (FFV) och styrelseordförande i (underbilaga 6), industriministern i folkpartiregeringen f. d. landshövdingenErik (underbilaga 7), TELUB:s tidigare verkställande direktör generalmajorBenkt (underbilaga 8), handelsministern i folkpartiregeringen,nuvarande riksdagsledamoten (underbilaga 9), tidigare enhetschefeninom politiska avdelning, numera ambassadören i (underbilaga 10), tidigare chefen för utrikesdepartementetspolitiska avdelning, numera ambassadören i (underbilaga 11),socialminister , tidigare utrikesminister i regeringen I(underbilaga 12), nuvarande krigsmaterielinspektören konteramiral (underbilaga 13), nuvarande generaldirektören för FFV och styrelseordförande iTELUB och chefsjuristen i FFV Hans Ramshorn (se s. 47 nedan) samtförre statssekreteraren i , numera chefredaktören i DagensNyheter ,(underbilaga 14). Vidare har utskottet från den utredningav TELUB-frågan som bedrivs av förre regeringsrådet erhållit enutskrift av utfrågning som denna utredning haft med statssekreteraren iförsvarsdepartementet under regeringen I numera generaldirektörenGunnar Nordbeck, (underbilaga 15). Under sin granskning av TELUB-affären har utskottet gjortframställningar till med begäran om utskrifter av material somsänts i radio och TV i denna fråga, främst intervjuer med statsråd och andrapersoner som tagit befattning med frågan. Radioledningen avvisade till enbörjan dessa framställningar under åberopande av att medgerutnyttjande av sänt programmaterial, utöver vad som enligt lag åliggerföretaget, endast för enskilt bruk. En framställning gjordes till styrelsen förSveriges i vilken utskottet begärde att få ta del av en intervjui Radio med dåvarande statsminister , som sändes den 18juni 1979. Lokalradiobolaget har på denna punkt tillmötesgått utskottets 3Riksdagen 1980/81. KU1980/81:25 34 önskemål och därvid anfört att den av utskottet begärdautskriften är avsedd att utnyttjas i en pariamentarisk situafion, där riksdagensom landets högsta lagstiftande församling granskar regeringens verksamhet i enspeciell fråga. Bolaget har menat att särskilda omständigheter föreligger sominnebär att beslutet i detta fall inte är prejudicerande för framfidaställningstaganden om utlämnande av programmaterial till riksdag. Avavgörande betydelse är enligt bolaget att inte haft något attinvända mot utlämnandet i fråga. Innehållet i utskriften återfinns i underhdaga16. 3 Samarbetsavtal med m. rn. Som en bakgrund till TELUB-affärenskall i korthet nämnas något om handelsförbindelser med , Vadförst gäller export av krigsmateriel till framgår det av utrikesdepartementetsdossier över tillstånd till in- och utförsel av vapen, ammunition ochkrigsmateriel för att några förfrågningar rörande krigsmaterielexportinte förekommit , I sammanhanget skall erinras om att ibörjan av avlade på libyskt initiativ en libysk delegation ettofficiellt besök i , Angående förspelet till detta besök framgår det aven rapport till UD från dåvarande svenska sändebudet i den 16januari 1974 att den libyske premiärministern major avsågatt Mars 1974 företa en "" och därvid bl, a, besökaSverige, Vid ett samtal med företrädare för det libyska utrikesministerietframförde på den svenske statsministerns vägnar att delegationen varvälkommen till och att man från svensk sida hyste ett positivt intresseför diskussioner om ett ökat ekonomiskt och teknologiskt samarbete med ,Emellertid hade man från libysk sida även framfört önskemål om diskussionerangående militärtekniskt samarbete och leveranser av krigsmateriel. På denpunkten framhöll att det inte var möjligt att tillmötesgå de libyskaönskemålen. Av en presskommuniké från ,besöket framgåratt premiärministern bl, a, åtföljdes av landets industriminister, företrädareför petroleumindustrin samt den libyske marinchefen. Premiärminister i flera omgångar överläggningar med statsminister ochsammanträffade också med utrikesminister och en rad andraministrar samt ledande företrädare för svenskt näringsliv. Det libyska besöket resulterade i ett protokoll rörandemöjliga svenska insatser i uppbyggnaden av infrastruktur och industri,möjligheten till samarbete inom oljeraffinering samt regelbunden handel med oljaoch oljeprodukter, cement, papper, stål och trä. Även samarbete på kärnkraftsområdetnämns i protokollet. Angående det närmare innehållet i överläggningarna ochdet nämnda protokollet hänvisas till två pressmeddelanden båda utfärdade den 6mars 1974 (underbilaga 17 och 18). Enligt vad förutvarande utrikesministernSven uppgivit vid utfrågningen inför utskottet gjordes det frånsvensk sida helt klart att någon vapenexport KU 1980/81:25 35 tillLibyen inte kunde komma i fråga. Det skall vidare även nämnas att någotsamarbete vad gäller kärnkraftsteknologi inte förekommit med , Allmäntkan sägas att handelsutbytet med ökat . Exportvärdetökade t, ex, från 200 milj, kr. fill närmare 300 milj. kr.Viktiga exportvarugrupper är fordon, telekommunikation, trä och pappersvaror.Importen från domineras av oljeprodukter. Här har en kraftig ökning ägtrum från ett värde av ca 150 milj. kr. fill drygt 480 milj.kr. Även därefter har värdet av oljeimporten ökat starkt. Till detta kommerverksamhet av olika slag som en rad svenska företag bedriver i t. ex. påbyggnadsentreprenadområdet. Idetta sammanhang skall nämnas något om ett utbildningsprojekt som det svenskaföretaget tidigare genomfört i . TELEPLAN är ett privatföretag som i likhet med TELUB bl. a. ägnar sig åt teknisk kunskapsöverföringpå sådana områden som teleteknik, elektronik och datateknik. TELEPLAN ägs av destörre svenska teleindustrierna och har som kunder i första hand det svenskaförsvaret och statliga myndigheter. Enligtvad utskottet inhämtat av handlingar som upprättats inom statens industriverkoch ingick TELEPLAN ett kontrakt med denlibyska staten om vissa utbildningsinsatser i . Det gälldegrundutbildning i data- och radarteknik samt optronik. Från början var detavsett att utbildningen skulle omfatta ca 250 elever och pågå . När utbildningen slutligen kom till stånd, vilket skedde ,deltog endast ett mindre antal yngre officerare från det libyska pågick . Innan kontraktet ingicks 1975 orienterade företagetsverkställande direktör dåvarande statssekreteraren i handelsdepartementetBengt och krigsmaterielinspektören om saken.