bet · G401JuU1 · 1980-12-31 00:00:00 — betänkande 1980/81:1 ompåföljder vid trafiknykterhetsbrott (prop. 1979/80:178 m. I proposition 1979/80: 178 harregeringen () efter hörande av lagrådet föreslagitriksdagen att anta följande vid propositionen fogade förslag till 1. lag om ändringi lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, 2. lag om ändringi körkortslagen (1977:477), 3. lag om ändringi lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, 4. lagom ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift. Propositionen har hänvisats till justitieutskottet såvitt avser det under I upptagnaförslaget till lagom ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrottoch i övrigt till trafikutskottet (/81: I). Beträffande propositionens huvudsakliga innehåll hänvisarutskottet dll vad utskottet anför på s. 3. Det tilljustitieutskottet remitterade lagförslaget har följande lydelse. Lag om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissatrafikbrott Härigenom föreskrivs att i lagen(1951:649) om straff för vissa trafikbrott skall införas en ny paragraf, 6 §,av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Finns det grundad anledning antaatt tid följd av ett brott enligt denna lag beslut kommer att meddelas omåterkallelse av behörighet att föra motordrivet fordon och att beslutet kommeratt medföra att hinder eller synnerlig svårighet uppstår för gärningsmannen ihans yrkes- eller näringsutövning, får hänsyn härtill tas vid bestämmande avpåföljd för brottet. På motsvarande sätt får hänsyn tas till ett beslut,genoin vilket sådan behörighet har återkallats lills vidare. Denna lag träder i kraft den Ijanuari 1981. JuU1980/81:1 2 Motion väckt vid 1978/m. m. I motion 1978/79: 1180 av ErikLarsson m.fl. (c) hemställs att hos regeringen begär att förslag tillett mera nyanserat påföljdssystem vid rattonykterhetsbrott i huvudsak enligtförslag i betänkandet (SOU 1970:61) Trafiknykterhetsbrott föreläggsriksdagen. Synpunkter på motionen har inför utskottet lämnats av t.f.professorn vid juridiska fakulteten vid . Den tillkalladetrafikmålskommittén hade till uppgift bl. a. att se över körkortsreglerna vidtrafiknykterhetsbrott. I sitt slutbetänkande (SOU 1972:70-72) Rätten tillratten föreslog kommittén en genomgripande körkortsreform. a. att allmän straffpåföljd och körkortsingripande skulle samordnas så atttiden för körkortsåterkallelsen kunde minskas samt att allmän domstol skulleavgöra körkortsfrågan med anledning av trafikbrott. I proposition 1975/76: 155 begärdes godkännandeav förslag till en körkortsreform, som avsåg bl. a. lämplighetskraven förkörkortsha-vare, förutsättningarna och formerna för körkortsingripande samt körkortsregistrering.Riksdagen gav regeringen till känna vad trafikutskottet hade uttalat om bl. a.körkortsbestämmelsernas författningsmässiga utformning och om handläggningenav körkortsingripanden (/76: 28, rskr 390). I fråga om handläggningsordningen för körkortsingripandeninnebar ställningstagande att allmän domstol (i första handtingsrätt) borde besluta om körkortsåterkallelse vid sådana trafikbrott beträffandevilka domstolen dömer i ansvarsdelen. De viktigaste fallen var enligttrafikutskottet grov vårdslöshet i trafik, rattfylleri, rattonykterhet,allvarligare fall av smitning och vissa andra från trafiksäkerhetssynpunktfarliga brott. Handläggningen av körkortsingripanden mot dem som genomupprepade trafikförseelser visat sig olämpliga som förare borde däremot liggakvar hos länsrätt. Utskottet uttalade att härmed sammanhängande frågor bordeutredas ytterligare och att förslag i ämnet borde läggas fram i samband medförslaget till körkortslag. Med anledning av ställningstagande uppdrogregeringen åt chefen för att tillsättaen utredning om vissa körkortsfrägor för att överväga de frågor som hängdesamman med handläggningen av körkortsingripanden. Utredningen, körkortsutredningen, avgav i juni 1978betänkandet (SOU 1978:27) Fortsatt körkortsreform. Betänkandet harremissbehandlats och ligger till grund för förslagen i nu förevarandeproposition. JuU1980/81:1 3 1 propositionen förordas att frågorom återkallelse av körkort på grund av trafikbrott även i fortsättningen skallavgöras uteslutande av de allmänna förvaltningsdomstolarna. För att möjliggöra för domstolarna at( samordna ansvars-och körkorts-frågorna föreslås dock att den allmänna domstolen när denbestämmer påföljden skall kunna ta hänsyn till en körkortsåterkallelse tillföljd av brottet. I detta hänseende föreslås sålunda ett nytt stadgande i lagenom straff för vissa trafikbrott enligt vilket domstolen vid bestämmande avstraff för brott enligt den lagen får ta hänsyn till ett eventuellt beslut omkörkortsåterkallelse som kan medföra hinder eller synnerlig svårighet förgärningsmannen i hans yrkes- eller näringsutövning. Regler om straffrättsligt ansvarför onykterhet vid förande av motordrivna fordon finns i 4 § lagen (1951:649)om straff för vissa trafikbrott (trafikbrottslagen). Enligt 1 mom. förstastycket skall den dömas för rattfylleri som vid förande av motordrivet fordoneller spårvagn varit så påverkad av starka drycker, att det kan antas att haninte på betryggande sätt kunnat föra fordonet eller spårvagnen. Straffet ärfängelse i högst eller, där omständigheterna är mildrande, böter, docklägst 25 dagsböter. Enligt 1 mom. tredje stycket skall den som förtmotordrivet fordon eller spårvagn efter att ha förtärt starka drycker i sådanmängd att alkoholkoncentrationen i hans blod under eller efter färden uppgicktill eller däröver anses ha varit så påverkad av starka dryckerunder färden som sägs i första stycket. Enligt 2 mom. gäller att om det inte är styrkt att förarenvarit så påverkad som sägs i I mom. första stycket, men han har fört fordoneteller spårvagnen efter att ha förtärt starka drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationeni hans blod under eller efter färden uppgick till 0.5 men ej till ,så skall han dömas till böter, dock lägst 10 dagsböter, eller fängelse . Gärningen betecknas i praxis som rattonykterhet. Påföljderna för brott är enligt Ikap. 3 S (BrB) dels de allmänna straffen böter och fängelse samtdisciplinstraff för krigsmän, dels villkoriig dom, skyddstillsyn, interneringoch överlämnande till särskild vård. Vid val av påföljd skall rätten med iakttagande av vad somkrävs för att upprätthålla allmän laglydnad lästa särskilt avseende vid attpåföljden skall JuU1980/81:1 4 vara ägnad att främja den dömdes anpassning i samhället (1kap. 7 8 BrB). Böter ådöms i dagsböter eller direkt i penningar(penningböter) (25 kap. 1 § BrB). Dagsböternas antal skall vara minst en ochhögst 120. Dagsboten fastställs till belopp från två till och med 500 kr.beroende på den dömdes inkomst, förmögenhet, försörjningsskyldighet ochekonomiska förhållanden i övrigt (25 kap. 2 § BrB). Fängelse ådöms på viss dd. ej eller på livstid.Fängelse får inte understiga en månad (26 kap. I § BrB). Den som är får inte dömas till fängelse om detinte finns synnerliga skäl till det. Den som är får dömastill fängelse bara när det av hänsyn till allmän laglydnad föreligger särskildaskäl till det. Fängelse på livstid får inte ådömas någon för brott som begåttsinnan han fyllt (26 kap. 4 S BrB). Regeringen har i en remiss till lagrådetföreslagit att minimitiden för fängelsestraff skall sänkas till 14 dagar.Utskottet återkommer nedan till det förslaget. Villkorlig dom får meddelas för brott som har fängelse istraffskalan om det med hänsyn till den tilltalades personliga förhållandenfinns grundad anledning att övervakning inte erfordras. Sådan dom får intemeddelas om brottets svårhet eller andra allmänpreventiva skål hindrar det (27kap. I § BrB). För den dömde gäller en prövotid av då han skall visaskötsamhet och efter förmåga söka försörja sig (27 kap. 3 BrB). Skyddstillsyn får meddelas för brott som har fängelse istraffskalan om övervakning anses erforderlig och annan, mer ingripande påföljdinte är påkallad. Den som är får inte dömas till skyddstillsyn ominte denna påföljd anses lämpligare än vård enligt barnavårdslagen. Om dellindrigaste straffet som är stadgat för brottet är fängelse ellerdäröver får skyddstillsyn ådömas bara om del föreligger särskilda skäl därtill(28 kap. I § BrB). Skyddstillsynen kun kombineras med dagsböter eller medfängelse lägst en och högst . Dagsböter kan ådömas jämteskyddstillsyn om det är påkallat för den tilltalades tillrättaförande eller avhänsyn till allmän laglydnad. Fängelse får ådömas jämte skyddstillsyn om detav hänsyn till allmän laglydnad prövas oundgängligen erforderligt attskyddstillsynen förenas med frihetsberövande (28 kap. 2-3 8§ BrB).Skyddstillsynen fortgår under en prövotid av och skall till en börjanvara förenad med övervakning (28 kap. 4-5 §S BrB). Internering får ådömas för brott för vilket kan följafängelse eller däröver om ett långvarigt frihetsberövande utan påförhand bestämd tid befinns vara påkallat för att förebygga fortsatt allvarligbrottslighet från den dömdes sida (30 kap. I § BrB). Behandlingen äger rum i ensluten anstalt och skall börja (30 kap. 2 S BrB). När interneringådöms skall viss minimitid bestämmas för omhändertagandet i anstalt, lägst ettoch högst (30 kap. 3 S BrB). JuU1980/81:1 5 I en beslutadremiss dll lagrådet har regeringen föreslagit att påföljden internering skallavskaffas. Om den dömde kan bli föremål för vård enligtbarnavårdslagen eller vård enligt lagen om nykterhetsvård får rätten undervissa förutsättningar överlämna den dömde till sådan vård (31 kap. 1-2 §S BrB).Den som befinns var"a i behov av sluten psykiatrisk värd eller vård ispecialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda kan under vissa förutsättningaröverlämnas till sådan vård (31 kap. 3 § BrB). Är den dömde i behov avpsykiatrisk vård eller tillsyn får rätten förordna att han skall överlämnastill öppen psykiatrisk vård (3\ kap. 4 § BrB). 1 samband med förslagen till den nya lagstiftningen omsocialtjänsten (SFS 1980:620) i proposition 1979/80: I föreslås att reglerna omöveriäm-nande till vård enligt barnavårdslagen och vård enligt lagen omnykterhetsvård ges ett annat innehåll. De ändringar i BrB som har föreslagitsi den nämnda propositionen har ännu inte behandlats av (jfr SoU1979/80:44). Påföljdsbestämningen vidtrafiknykterhetsbrott före BrB:s tillkomst var relativt schablonmässigoch onyanserad. Vid rattfylleri tillämpades av hänsyn till den allmännalaglydnaden i regel ovillkorliga frihetsstraff av en till två månaders längd,bortsett från flertalet fall av rattfylleri med moped, i vilka straffetvanligtvis ansågs kunna bestämmas dll enbart böter - i genomsnitt 60 till 80dagsböter. Denna påföljdspraxis gick tillbaka på lagstiftning dåfängelse infördes som normalstraff i straffsatserna för rattfylleri. Vidrattonykterhet tillämpades före BrB:s lillkomst huvudsakligen bötesstraff - igenomsnitt 50 till 70 dagsböter - men i viss utsträckning förekom också kortafängelsestraff. BrB:s ikraftträdande medförde i stort sett inte någonändring i tidigare praxis. Högsta domstolens påföljdsval innebar alltjämt attpåföljden för rattfylleri utan mildrande omständigheter normalt skulle varafängelse. En viss uppmjukning skedde dock successivt och huvudregeln frångicksi vissa fall där särskilda skäl ansågs tala för en påföljd som inte innebärfrihetsberövande, närmast skyddstillsyn, eventuellt i förening med böter.Sådana skäl kunde t. ex. anses föreligga om det förelåg ett klart vårdbehov iförening med påtaglig risk för att frihetsberövande skulle medföra försvåradanpassning. har man kunnat spåra en tendens till ökadanpassning i högsta domstolens val av påföljd för rattfylleri; i ökandeutsträckning har hänsyn tagits till gärningens samband med den tilltaladespersonliga förhållanden och större utrymme än har getts åtindividualpreventiva och humanitära överväganden i påföljdsfrågan. Dennatendens kan i än 11 1980/81. JuU1980/81:1 6 högre grad märkas i underrätternas praxis, även ombedömningarna synes skifta mellan olika underrätter. Huvudprincipen för högsta domstolens val av påföljd förrattfylleri, där omständigheterna inte är mildrande, är att hänsynen tillallmän laglydnad kräver att påföljd som inte innebär frihetsberövande.tillämpas endast om särskilda skäl talar därför. Särskilt har härvidlag beaktats om den dömde påbörjatförsök att återanpassa sig till ett ordnat liv och om det föreligger risk föratt denna process försvåras om den dömde berövas friheten. Resonemang av dennatyp har främst förts beträffande dem som varit allvarligt alkoholskadade. Annanpåföljd än frihetsberövande har också valts med hänsyn till den dömdesdokumenterade svårighet att klara av ett frihetsberövande och också med hänsyntill den mindre trafikfara som brottet i det enskilda fallet har medfört. Till belysning av högsta domstolens praxis skall härkortfattat redogöras för några av domstolens avgöranden i mål i vilka det varitaktuellt att välja en icke frihetsberövande påföljd för rattfylleri. NJA 1968 s. 484. Den åtalade var en 20-årig yngling, somlevde under välordnade förhållanden. Han uppgavs i ett läkarintyg förefalla vekoch känslig och något räddhågad men företedde inte psykiska abnormdrag. Högstadomstolen dömde honom till fängelse en månad. NJA 1972 s. 60. Den tilltalade var advokat, som behandlatspå sjukhus för psykiska besvär. Enligt läkarintyg led han av svår depressivneuros och ett frihetsstraff sades kunna innebära allvarliga risker för hanspsykiska hälsa. dömde till villkorlig dom. NJA 1974 s. 682. Den tilltalade var . Han vartidigare ostraffad. Körningen skedde under en relativt kort sträcka och pämindre trafikerade gator. fann med beaktande av de särskildaomständigheterna att hänsyn till allmän laglydnad inte krävde frihetsberövandepåföljd. Påföljden bestämdes till villkoriig dom. NJA 1975 s. 438. Den tilltalade var och hadeutvecklat ett grovt alkoholmissbruk med betydande sociala skadeverkningar. 1målet uppgavs att vidtagna rehabiliteringsåtgärder på lång sikt syntes skola gepositiva resultat. Om han måste undergå frihetsstraff skulle hans anpassning isamhället allvarligt försvåras. dömde till skyddstillsyn medföreskrift om vård och behandling. NJA 1975 s. 756. Den tilltalade hade sedan flera årmissbrukat alkohol. Vid tiden för den aktuella brottsligheten stod han underövervakning av nykterhetsnämnd och fick akut behandling på alkoholpoliklinik.Han intogs sedermera på allmän . Högstadomstolen bestämde påföljden till vård enligt nykterhetsvårdslagen. NJA 1976 s. 39. Den tilltalade hade sedan slutet av1950-talet flerfaldiga gånger dömts för bi. a. förmögenhetsbrott,trafiknykterhetsbrott och olovlig körning. Han var dömd till internering ochöverförd till vård utom JuU1980/81:1 7 hade han haft allvarligaalkoholproblem och var sjukskriven för nervösa besvär och alkoholproblem. Underden hade hans sociala situation förbättrats och stabiliserats.Enligt högsta domstolen fanns anledning befara alt en fortsatt gynnsam utvecklingi fråga om hans sociala och personliga förhållanden skulle brytas om hanberövades friheten genom en vistelse i anstalt. Den tidigare ådömdainterneringen förklarades skola avse även det nu aktuella brottet. Förordnandeom återintagning i anstalt meddelades ej. I ett till domen fogat särskilt yttrande tillade två avledamöterna i domstolen, justitieräden och följande; Samhället gör numera betydandeinsatser för rehabilitering av alkoholister. Resocialiseringsarbetet är oftalångvarigt och mödosamt, och även om ansträngningarna i det särskilda fallet istort sett visar sig medföra positiva resultat, inträffar erfarenhetsmässigtnästan oundvikligt ett eller annat bakslag, som ej sällan kan ha formen av ettrattfylleribrott. Döms den skyldige dä till fängelse, är risken stor för attdet nedlagda arbetet på hans återanpassning spolieras. Kostnaderna och arbetethar varit förgäves. HD har i flera rättsfall markerat, att i situationer av nuangiven art särskilda skäl föreligger alt döma till påföljd som innefattarkriminalvård i frihet. Hänsynen till allmän laglydnad får alltså vika förindividualpreventiva - och samhällsekonomiska - överväganden. Avgörandet iförevarande mål bör uppfattas som ett led i den utveckling som sålunda pågår irättspraxis. NJA 1976 s. 587. Den tilltalade somnyss fyllt . stod under övervakning enligt barnavärdslagen. noterade att hans yttre levnadsförhållandenefter hovrättens dom syntes ha i någon mån stabiliserats och att risk förelågför att en till synes posidv utveckling skulle brytas om han nu tvingadesundergå ett fängelsestraff. Det syntes emellertid domstolen tveksamt om dessaförhållanden -ens med beaktande av den tilltalades ungdom var av sådan artatt de ensamma kunde anses utgöra sådana särskilda skäl som måste föreligga föratt en icke frihetsberövande påföljd skulle kunna tillämpas i fråga omrattfylleribrottet. bestämde likväl påföljden till skyddstillsyn.Påföljdsvalet motiverades främst av att den tilltalade i samband med lagföringvarit berövad friheten sä länge att ett fängelsestraff med hänsyn bl. a. tillavräkningsreglerna skulle bli så kortvarigt att det inte kunde förväntas fånågra gynnsamma effekter frän individualpreventiva synpunkter. NJA 1977 s. 614. Den tilltalade, en 26-årig kvinna, hadebegått brottet i en situation, då hon gripits av förskräckelse inför hotet attefter ett gräl med sin pojkvän bli ensam kvarlämnad på en tältplats. Högstadomstolen fann att omständigheterna i samband med gärningen inte kunde ansesmildrande. Med hänsyn dll vad som upplysts om den tilltalades personligaförhållanden händelsen hade orsakat en djup depression hos henne - JuU1980/81:1 8 och med beaktande av att omständigheter vid gärningensbegående gjorde att brottet framstod som mindre allvarligt än rattfylleribrotti allmänhet fick enligt högsta domstolen tillräckliga skäl anses föreligga attinte ådöma frihetsberövande påföljd. Påföljden bestämdes till villkorlig domoch böter. En av ledamöterna i domstolen, justitierådet . varav skiljaktig mening och ville döma till böter. Omständigheterna kring körningen ärrätt speciella. Enligt vad A. uppgivit kom den dåvarande fästmannens brytningmed henne helt plötsligt, och hans hot att lämna henne ensam pä campingplatsenvar tydligen allvarligt menat. 1 paniken kunde hon inte tänka klart utan villebara komma bort från platsen. Det skall anmärkas, att utredningen visar att A.är en vek och känslig person. Den sträcka hon körde var inte särskilt läng -mellan en och tvä km; trafiken var obetydlig, eftersom körningen ägde rum pänatten, och alkoholkoncentrationen i blodet översteg obetydligt det kritiskapromilletalet 1.5. Med hänsyn härtill har jag inga betänkligheter mot attliksom tingsrätten beteckna omständigheterna såsom mildrande. Det här till bedömande föreliggande fallet bör emellertidsättas in i ett större sammanhang. Det synes vara mycket ovisst, om planerna påen reform av rattfyllerilagstiftningen kommer att leda till något resultat. Iett sådant läge bör domstolarna kunna anse sig berättigade att - försiktigt-mjuka upp den stelbenthet och enligt min mening ibland orimliga stränghet ibedömningen av rattfylleribrott som präglat rättstillämpningen. Jag har gjortmig till tolk för ett mera nyanserat synsätt i rättsfallet NJA 1966 s. 603 (ses. 609) och har i fallet NJA 1976 s. 39 antagit att en utveckling i praxis ärpå gäng när det gäller behandlingen av vissa alkoholister som gör sig skyldigatill rattfylleri. Det kan nu finnas skäl också att - försiktigt -utöka områdetför beaktande av mildrande omständigheter. I praktiken kan det många gångerkriminalpolitiskt sett vara högst förnuftigt - även från allmänpreventivsynpunkt - att döma till ett högt bötesstraff. 1 förhållande till villkorligdom har bötesstraffet bl. a. även den fördelen, att personundersökning kanunderlåtas. En annan ledamot, justitierådetVängby, tillade för egen del till utveckling av sin mening: Jag delar helt mening attdet är mycket ovisst, om planerna pä en reform av rattfyllerilagstiftningenkommer att leda till något resultat, och att i ett sådant läge domstolarna börkunna anse sig berättigade att försiktigt mjuka upp den stelbenthet och iblandorimliga stränghet i bedömningen av rattfylleribrott som präglaträttstillämpningen. Också enligt min mening kan ett högt bötesstraff i mångasituationer utgöra en lämplig påföljd från allmänpreventiv - ochsamhällsekonomisk - synpunkt även vid allvarligare brott. Med nu gällandeutformning av reglerna om ansvar för rattfylleri synes det dock vara bästförenligt att tillämpa bestämmelsen om mildrande omständigheter pä vad somskulle kunna betecknas som ringa brott. Det torde få ankomma på lagstiftaren -om enligt det förut anförda inte vid en separat reform avrattfyllerilagstiftningen sä åtminstone på lång sikt vid en fortsatt översyn avpåföljdssystemet - att avgöra om JuU 1980/81:1 9 enbartbötesstraff skall i större utsträckning tillämpas vid rattfylleri. Mednuvarande lagstiftning är det likväl möjligt att åstadkomma en mera nyanseradrättstillämpning genom att domstolarna - vid sidan av fall då enligt en numeraganska stadgad praxis bör dömas till skyddstillsyn - försiktigt vidgartillämpningen av villkoriig dom i förening med böter när, såsom i förevarandefall, skäl talar mot tillämpning av frihetsberövande påföljd med hänsyn tillatt omständigheterna är särpräglade. NJA 1978 s. 92. Den tilltalade var sedan läng tidtillbaka hemfallen ät allvarligt alkoholmissbruk. Åtgärder motalkoholmissbruket ansågs enligt högsta domstolen vara av väsentlig betydelsefrån påföljdssynpunkt. Genom påbörjad antialkoholbehandling m.m. hade dentilltalades sociala situation förbättrats men ansågs alltjämt osäker. Påföljdenfastställdes till skyddstillsyn och böter. NJA1978 s. 178. Den tilltalade undergick behandling i nykterhetsvårdande syfteoch hade varit intagen för vård på alkoholklinik. Utredningen i måletfick enligt högsta domstolen anses ge vid handen att den tilltalade alltjämtvar i behov av läkarbehandling för sitt alkoholmissbruk, men att utsikternatill rehabilitering kunde bedömas som ganska goda om den pågående behandlingenfick fortgå utan avbrott. förordnade att en tidigare ådömdskyddstillsyn skulle avse även nu aktuellt brott. NJA1978 s. 229. Den tilltalade hade i olika omgångar vårdats på sjukhus förkronisk alkoholism. Han syntes emellertid vara på god väg att komma till rättamed sina alkoholproblem och hade numera ordnade hemförhållanden med ettuppenbarligen mycket gott stöd i sin hustru. Enligt högsta domstolen förelågrisk att den sociala återanpassningen skulle brytas om han nu dömdes tillfrihetsstraff. Påföljden bestämdes till skyddstillsyn. NJA1979 s. 381. Den tilltalade, en byggmästare, hade länge haft psykiska besvär,som accentuerats i anslutning till skilsmässa och åtalet för rattfylleri. Hangenomgick psykiatrisk behandling och var sjukskriven. Enligt läkare skulle ettfängelsestraff innebära risk för ytterligare försämring av hans psykiskahälsa, och möjligheten av desperata impulshandlingar kunde inte uteslutas.Påföljden bestämdes till skyddstillsyn med föreskrift om öppen psykiatriskvård. NJA1980 s. 74. Den tilltalade hade inom loppet av gjort sig skyldigtill tre rattfyllerier. Brotten hade begåtts av svårt alkoholmissbruk.Genom att underkasta sig frivillig vård hade hanlyckats komma till rätta med missbruket. Avtjänandet av ett fängelsestraffskulle enligt högsta domstolen allvarligt kunna skada hans socialaåteranpassning och medföra risk för återfall. Påföljden bestämdes tillskyddstillsyn. NJA1980 s. 112. I Den tilltalade var vid brottstillfället obetydligt över 18år. JuU1980/81:1 10 påbörjat värnpliktstjänstgöring men hemförlovats efter attha visat tydliga tecken på nervositet och omogenhet. Han hade inte några somhelst alkoholproblem. bestämde påföljden till villkoriig domoch beaktade därvid den tilltalades ålder vid gärningens begående och hans omogenhet.Av betydelse var också att körningen skett en kort sträcka och ägt rum vid entidpunkt då trafiken var obetydlig. IIDen tilltalade var vidbrottstillfället under . Körningen ägde rum omkring 3 mil vidett tillfälle dä han saknade varje anledning att alls köra bil.