bet · G401SfU17 · 1980-12-31 00:00:00 — Utskottet har därviderinrat om att avgiftsfria eller prisnedsatta glasögon till barn och ungdomaringår bland de hjälpmedel som tillhandahålls av sjukvårdshuvudmännen. På sammasätt erhåller starropererade personer ersättning för ordinerade glas eller kon- SfU1980/81:17 11 taktlinser och svårt synskadade personer särskildahjälpmedel. Någon annan grupp har utskottet inte ansett böra komma i fråga förett generellt samhällsstöd för anskaffande av glasögon. Utskottet anser attriksdagen bör vidhålla sin tidigare uppfattning och avstyrker bifall tillmotion 1979/ 80:419. Förste vice talman m. fl. begär imotion 1979/80:487 att regeringen skall utreda frågan om ersättning från denallmänna försäkringen för psykologisk utredning och behandling utförd avpsykolog. Sådan ersättning kan f. n. utgå när utredningen och behandlingen görsinom den offentliga vården eller av privatpraktiserande läkare. Motionärernaframhåller att tillgången på psykologisk behandling inom ramen för denoffentliga vården är begränsad och väntetiderna långa. Många patienter ärdärför hänvisade till privatpraktiserande psykologer, som måste debiterapatienten hela kostnaden för behandlingen. Ekonomiskt sämre lottade med akutapsykiska svårigheter kan på grund härav tvingas avstå från nödvändig behandlingeller få den avsevärt.fördröjd. Motionärerna anser att det är ensamhällsangelägenhet att patienten erhåller ersättning från försäkringskassanför all psykologisk behandling som meddelas av härför kompetent personal. Utskottet är inte berett att i det rådande ekonomiskaläget uttala sig för en utvidgning av sjukförsäkringens ersättningsregler tillatt gälla nya grupper av privatpraktiserande vårdgivare. Utskottet vill ocksåerinra om att frågan har visst samband med statsmakternas ställningstagandetill hälso- och sjukvårdsutredningens betänkande SOU 1979:78, Mål och medelför hälso- och sjukvården, vilket f. n. är föremål för beredning inomregeringskansliet. Utskottet avstyrker följaktligen bifall till motion1979/80:487. I motion 1979/80:1159 av m. fl. begärs attriksdagen skall anhålla hos regeringen att ett skydd mot höga kostnader införsför inköp av ögonlappar som används vid behandling av skelning hos barn.Motionärerna uppger att det förekommer att mycket små barn river av sigögonlapparna, vilket får till följd att föräldrarna kan få en kostnad av ca . enbart för ögonlappar. Utskottet har inhämtat yttrande över motionen frånsocialstyrelsen och . erinrar i sittyttrande om att lagen (1954:519) om kostnadsfria och prisnedsatta läkemedel m.m. medger att förbrukningsartiklar, enligt regeringens förordnande,kostnadsfritt utges till försäkrade som fortlöpande behöver dem på grund avallvarlig sjukdom eller efter behandling för sådan sjukdom. Socialstyrelsenuppger att den på olika sätt fått ta emot önskemål om en utvidgning avvillkoren för att erhålla kostnadsfria förbrukningsartiklar och önskemål om enutvidgning av artikelområdena. I yttrandet påpekas att det inom flera områdenav sjukvården föreligger likartade problem där vissa grupper drabbas hårtekonomiskt i samband med sjukdom eller skada. För att kunna yttra sig i frågan om vissa barn kan erhålla ögonlappar kostnadsfritt behöver. SfLI1980/81:17 12 framhåller , en utredning göras.Socialstyrelsen saknar emellertid f. n. resurser härför. uppger att det är välkänt inomögonsjukvården att barn i en del fall förbrukar många ögonlappar per dag. Isådana fall brukar föräldrarna rekommenderas att för förtäckningen av ögatanvända den breda typen av ett vanligt plåster, en metod som anses varaeffektiv och inte skadlig eller inhuman. Vissa landsting har även sörjt för attögonlappar kan tillhandahållas kostnadsfritt hos optiker efter rekvisition somskrivits ut av ögonläkare eller ortoptist. anser att detvore önskvärt med ett generellt verkande kostnadsskydd i de fall en familjdrabbas av oskäligt höga kostnader för förbrukningsmateriel vidskelningsbehandling. Man bör därför enligt förbundet pröva möjligheten atthänföra ögonlappar som används vid skelningsbehandling till kostnadsfriaförbrukningsartiklar. På så sätt skulle kostnadsskyddet få enklaste praktiskautformning och en enhetlig och riksgiltig tillämpning komma till stånd, menarförbundet. Utskottet har förståelse för de ekonomiska problem som kanuppstå i samband med skelningsbehandling av barn. Kostnaderna är dock begränsadei tiden. En uppmjukning av villkoren för att erhålla kostnadsfriaförbrukningsartiklar så att syftet med motion 1979/80:1159 kan tillgodosesskulle såsom pekat på innebära att flera nya grupper försäkradekom att omfattas av kostnadsfriheten. Detta skulle i sin tur medföra enavsevärd merkostnad för försäkringen. Utskottet kan därför i rådandefinansiella läge inte tillstyrka en ändring av nu gällande villkor för att fåkostnadsfria förbrukningsartiklar och avstyrker följaktligen bifall tillmotionen. i och tar imotion 1979/80:820 upp frågan om ersättning för resor vid sjukvård i de fallden försäkrade använder egen bil. Motionärerna anför att nuvarande ersättningsbeloppär så låga att de inte ens täcker driftkostnaderna och att många därför väljeratt anlita taxi. Ersättningsbestämmelserna bör därför enligt motionärernasnarast ses över så att en ersättning som motsvarar det statligaresereglementet kan utgå. Den av motionärerna väckta frågan har samband medsjukreseutredning-ens (S 1979:09) arbete. Av direktiven till denna utredning framgårbl. a. att kostnaden per resa är högst för taxiresorna. Därefter följer resormed allmänna kommunikationsmedel och slutligen resor med egen bil. Enligtdirektiven visar erfarenheterna att resorna ofta sker på ett irrationellt sätt,bl. a. därför att försäkringens ersättningsregler inte stimulerar tillsamåkning vid sjukresor. Dessutom, anförs i direktiven, innehållerersättningssystemet inte heller några regler som tar sikte på att uppnårationellare förhållanden och därigenom minska kostnaderna. Sjukreseutredningenskall se över ersättningssystemet ur organisatorisk och administrativ synpunktsamt föreslå åtgärder i syfte att nå en förbättrad samordning av sjukresorna. Såsomkommit till uttryck i motionen anser utskottet det angeläget att om SfU1980/81:17 13 möjligt nedbringa försäkringens kostnader för de sjukresormed taxi som f. n. är de kostsammaste, något som också sjukreseutredningensarbete bl. a. syftar till. Utskottet, som anser att resultatet avsjukreseutredningens arbete bör avvaktas, avstyrker med det anförda bifall tillmotion 1979/80:820. Två motioner, 1979/80:828 av EinarLarsson m. fl. och 1979/80:1155 av m. fl., tar upp frågori anslutning till försäkringsersättning vid företagshälsovård. Gällande bestämmelser medger att försäkringskassa kanträffa överenskommelse med arbetsgivare, som anordnar läkarvård eller andrasjukvårdande åtgärder, om skälig ersättning för kostnaderna. Överenskommelsenskall fastställas av . Ersättningen får utgå med högsthälften av arbetsgivarens nettokostnader för läkarvården och de sjukvårdandeåtgärderna. Har arbetsgivaren vidtagit även åtgärder av hälsovårdande natur kanersättning utgå med högst hälften av de sammanlagda nettokostnaderna förhälso- och sjukvårdande åtgärder i de fall minst hälften av kostnaden kan antasbelöpa på sjukvårdande åtgärder och i annat fall med jämkat belopp. och hans medmotionärer begär förslag frånregeringen om att företagshälsovård som bedrivs av organisation avegenföretagare skall erhålla försäkringsersättning inte bara som f. n. förvårdåtgärder som kommer anställda till godo utan även för vårdåtgärder somkommer anslutna egenföretagare till godo. Motionärerna nämner som exempel attföretagshälsovård i lantbruket som bedrivs genom det för ändamålet bildadebolaget endast ersätts för den vård som ges åt anställda. Dessautgör emellertid av de ca 10 000 personer som får företagshälsovårdgenom bolaget, framhåller motionärerna. och hennes medmotionärer begär attersättning från försäkringen skall kunna utgå även för hälsovårdande åtgärderinom företagshälsovården och att den nuvarande 50-procentsspärren för ersättningskall upphöra. Motionärerna anser också att försäkringskassas styrelse skall harätt att fastställa överenskommelse mellan försäkringskassa och arbetsgivare omgottgörelse för företagshälsovård. och har i betänkandeDs S 1977:3, Sjukförsäkringens ersättningsregler vid företagshälsovård, lagtfram vissa förslag till ändringar i nuvarande bestämmelser. a. harföreslagits att ersättning skall utgå även för hälsovårdande åtgärder och attden nuvarande 50-procentsspärren skall upphävas. Förslaget bereds f. n. isocialdepartementet. Utskottet vill i anslutning härtill erinra om attsocialutskottet i sitt betänkande SoU 1979/80:36 behandlat olikamotionsyrkanden om bl. a. ersättning vid förebyggande vård inomföretagshälsovård. Därvid har socialutskottet framhållit att det är angelägetatt frågan om ersättning från den allmänna försäkringen vid företagshälsovårdsnabbt kommer till en lösning. har ansett att regeringenskyndsamt bör överväga SfU1980/81:17 14 möjligheterna att låta ta ställning tillersättningsfrågan utan att avvakta den fortsatta beredningen av hälso- ochsjukvårdsutredningens betänkande eller förslag av företagshälsovårdsutredningen.Riksdagen har gett regeringen till känna vad socialutskottet anfört (rskr1979/80:272). Med hänsyn till det anförda och till att utskottet utgårfrån att samtliga de frågor som tagits upp i de förevarande motionerna1979/80:828 och 1979/80:1155 kommer att behandlas vid den fortsatta beredningeninom av ersättningsfrågor inom företagshälsovården finnerutskottet att motionerna inte behöver föranleda någon åtgärd. Sjukvårdshuvudmännens ersättningar från den allmänna försäkringenfastställs vid återkommande förhandlingar med företrädare för Landstingsförbundetoch regeringen. Nuvarande överenskommelse om ersättningar tillsjukvårdshuvudmännen gäller t. o. m. och erinrar i motion1979/80:832 om att. ersättning till sjukvårdshuvudmännen för sjukvårdandebehandlingar utgår med . (numera .) per besök i de fall läkareordinerat behandlingen. Motionärerna anser att även sjukvårdande behandlingarsom ordinerats av distriktssköterska bör kunna ersättas. Enligt motionärernafungerar inte remissförfarandet på ett nöjaktigt sätt i landsting med glesbygd,där det finns stora läkarvakanser. Detta har lett till att vissa landsting fårfull ersättning för sin hemsjukvård medan andra får ersättning endast med 50 %.Nuvarande system har dessutom, framhåller motionärerna, lett till ökadadministration. Enligt motionärerna bör man pröva möjligheten att ersättalandstingen direkt med ett generellt bidrag liknande kommunernas ersättning försocial hemtjänst. I samband med att godkände den överenskommelsesom träffats mellan staten och sjukvårdshuvudmännen om ersättningar fränsjukförsäkringen avslog ett motionsyrkande omrätt till ersättning för sjukvårdande behandling ordinerad avdistriktssköterska (se SfU 1978/79:22). Utskottet erinrade därvid om att ettslopande av kravet på läkarordination hade beräknats medföra att ytterligare ca2,5 miljoner sjukvårdande behandlingar skulle bli ersättningsbara och attmerkostnaden för försäkringen skulle bli 90 milj. kr. räknat efter 1977 årsvårdvolym och ersättningsbelopp. Med hänvisning till att en utvidgning aversättningsrätten, som utskottet ansåg kunde vara motiverad, skulle innebära enändring av den träffade överenskommelsen avstyrktes motionsyrkandet. Regeringen skall ta upp överläggningar medsjukvårdshuvudmännen om en överenskommelse om ersättningar frånsjukförsäkringen för tiden utgång. De frågor som berörs i motion1979/80:832 kommer att aktualiseras vid dessa överläggningar. Utskottet utgårfrån att de synpunkter som framförs i motionen blir uppmärksammade vid överläggningarna.Syftet med motion 1979/80:832 får därmed anses tillgodosett. Sjukvårdshuvudmännen erhåller ersättningfrån sjukförsäkringen med . per dag för sjukhusvård som erhållits avförsäkrad. SfU1980/81:17 15 sjukpenning får därvid vidkännas avdrag på denna med sammabelopp. Avdraget är dock maximerat till en tredjedel av sjukpenningbeloppet,och den återstående sjukpenningen skall alltid uppgå till lägst . För försäkrad som fyllt eller erhållithel ålders- eller förtidspension ersätter sjukförsäkringen kostnader försjukhusvård . Därefter får den försäkrade själv erlägga avgiftför vården. framhåller i motion 1979/80:824 att365-dagarsregeln drabbar vissa långtidssjuka hårt ekonomiskt. Han anser att ivarje fall för de mest ömmande fallen borde det övervägas om intesjukförsäkringens ersättningsregler kan ändras. I den nuvarande överenskommelsen mellan staten ochsjukvårdshuvudmännen har förutsatts att frågan om avgiftsregler för bl. a.utförsäkrade patienter skall ses över skyndsamt i en arbetsgrupp medrepresentanter för bl. a. och , Iproposition 1980/ 81:20 (bil. 4 s. 14) har socialministern framhållit att detav flera skäl är önskvärt att nå fram till nya avgiftsregler som minskar de nuvarandestora skillnaderna mellan avgift för äldre vid långtidssjukvård och avgift förvistelse inom primärkommunal åldringsvård. Socialministern hänvisar till detpågående arbetet med översyn av avgiftsreglerna för bl. a. utförsäkrade ochuppger att avsikten är att frågan om nya avgiftsregler skall behandlas vid deöverläggningar som kommer att tas upp om sjukvårdsersättningarna 1981. Utskottet finner att de frågor som tas upp i motion1979/80:824 redan är föremål för uppmärksamhet. Motionen bör därför inteföranleda någon åtgärd. I motion 1979/80:838 begär en översyn avreglerna för avgifter för sjukhusvård i syfte att åstadkomma rättvisa mellanolika patientkategorier. Motionären pekar på att vissa patienter, särskilt inomden psykiatriska vården, som har fast arbete och inkomst men som behöver bo påsjukhus eller sjukhem för att kunna fungera, inte erlägger någon vårdavgift.Något sjukpenningavdrag kan inte heller göras i dessa fall eftersom patienternainte är sjukskrivna. Dessa förhållanden kan enligt motionären upplevas somorättvisa av bl. a. förtidspensionärer som är utförsäkrade och betalarvårdavgift. De kan också motverka rehabilitering eftersom levnadsomkostnadernastiger vid utskrivning, anför motionären. finner i sitt remissyttrande de i motionenberörda förhållandena otillfredsställande och anser att en översyn bör görasför att åstadkomma en bättre samordning av bestämmelserna om sjukvårdsförmånerför olika patientkategorier. menar i sitt yttrandeatt - även om problemen inte torde ha någon större omfattning -frågan om etträttvisare avgiftssystem för sjukhusvård bör tas upp till övervägande.Landstingsförbundet anför vidare bl. a. att problemet gäller mer förhållandenamellan försäkringskassa och patient än mellan sjukvårdshuvudman och patient,eftersom sjukvårdshuvudmännen erhåller vårdavgift SfU1980/81:17 16 från även för i sluten vård inskrivenpatient som utför avlönat förvärvsarbete. Utskottet delar motionärens och remissinstansernasuppfattning att den i motionen väckta frågan om mera rättvisa regler föravgifter för sjukhusvård bör ses över. Frågan kan enligt utskottets mening antingentas upp till behandling vid de ovan nämnda förestående förhandlingarna medLandstingsförbundet eller bli föremål för översyn i annan ordning. Det anfördabör med bifall till motion 1979/80:838 ges regeringen till känna. 1. beträffandehögkostnadsskydd inom sjukförsäkringen attriksdagen med bifall till proposition 1980/81:73 och med avslag på motion1980/81:172 antar det i propositionen framlagda förslaget till lag ombegränsning av läkemedelskostnader m. m., 2. beträffandeuttalande om förmånen av fria läkemedel, att avslår motion1980/81:173 yrkande 1, 3. beträffandehöjning av läkemedelsavgifterna attriksdagen avslår motion 1980/81:173 yrkande 3, 4. beträffandepatientavgifter inom sjukvården attriksdagen avslår motion 1979/80:1530 och motion 1980/ 81:173 yrkande 2, 5. beträffandeersättning för kostnader för glasögon att avslår motion 1979/80:419, 6. beträffandeersättning för psykologisk utredning och behandling attriksdagen avslår motion 1979/80:487, 7. beträffandeersättning för ögonlappar till barn att avslår motion 1979/80:1159, 8. beträffandeersättning för resor med egen bil att avslår motion 1979/80:820, 9. beträffandeföretagshälsovård för egenföretagare att avslår motion 1979/80:828, 10. beträffande ersättning förhälsovård inom företagshälsovår den attriksdagen avslår motion 1979/80:1155 yrkande 1, 11. beträffande överenskommelse omersättning för företagshälso vård attriksdagen avslår motion 1979/80:1155 yrkande 2, 12. beträffande ersättning tillsjukvårdshuvudmännen för sjukvår dande behandling attriksdagen avslår motion 1979/80:832, SfU1980/81:17 17 13. beträffande kostnader vidlångtidssjukvård att avslår motion 1979/80:824, 14. beträffande avgifter vidsjukhusvård attriksdagen med bifall till motion 1979/80:838 som sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört. Närvarande: (), (), HelgeKarlsson (s), (), (), (),(), (), (), (), (), (), i (c), IngegerdElm (s) och (). , , , , , och (alla s) anser: dels att den del av utskottets yttrande som på s. 10börjar med "Förslaget i" och slutar med "och 3" bort haföljaiide lydelse. Utskottet anser det värdefullt att ett högkostnadsskyddkan införas. Propositionens förslag är emellertid bristfälligt i flera väsentligadelar och kan enligt utskottets mening inte ligga till grund för en omedelbarlagstiftning. I proposition 1980/81:20 om besparingar istatsverksamheten m. m. utlovades att ett högkostnadsskydd skulle införassamtidigt med att patientavgifterna höjdes vid bl. a. läkemedelsinköp. I dennämnda propositionen föreslogs att patientavgiften skulle höjas den 1 januari1981. Den förevarande propositionen om införande av ett högkostnadsskyddfördröjdes därefter så att tidpunkten för ikraftträdandet av etthögkostnadsskydd fick flyttas fram till . Utskottet harföljaktligen avstyrkt bifall till förslaget i proposition 1980/81:20 om attpatientavgifterna vid läkemedelsinköp skall höjas (sereservation 7 till utskottets betänkande SfU 1980/81:14 om besparingar istatsverksamheten m. Utskottet har i samma reservation begärt att regeringenlägger fram ett nytt förslag om höjda läkemedelskostnader, vars tidpunkt förikraftträdande är samordnad med den tidpunkt senare kommer attfastställa för ikraftträdande av högkostnadsskyddet. Enligt utskottets mening är det viktigt att tidpunkternaför de båda lagförslagens ikraftträdande samordnas. Utskottet anser därför attriksdagen SfU1980/81:17 18 nu bör fatta beslut härom i samband med ett principbeslutom införande av ett högkostnadsskydd. Såsom framgår av den förevarande propositionen har någonöverenskommelse med sjukvårdshuvudmännen om hur ett högkostnadsskydd teknisktoch administrativt skall genomföras ännu inte träffats. Även ekonomiska frågorsom berör sjukvårdshuvudmännen återstår att lösa. Detta borde emellertid haskett innan propositionen förelades eftersom sjukvårdshuvudmännensmedverkan är nödvändig för genomförandet av ett högkostnadsskydd. Utskottetförutsätter därför att en överenskommelse med sjukvårdshuvudmännen träffasinnan föreläggs en ny proposition i frågan. Vid överläggningarnainför en överenskommelse bör rnan enligt utskottets mening ta upp vissa frågori anslutning till högkostnadsskyddets konstruktion. En fråga som därvid bör närmare övervägas ärhögkostnadsskyddets nivå. Sedan den socialpolitiska samordningsutredningen ladefram sitt betänkande har väsentliga höjningar förebådats av läkemedelsavgifteroch av avgifter vid läkarbesök. Det är därför lämpligt att man i anslutningtill överenskommelsen om nya sjukvårdsavgifter för tiden utgångockså överväger vad som kan vara ett rimligt antal läkarbesök ochläkemedelsinköp innan kostnadsbefrielsen träder in. bör man närmareöverväga hur sjukvårdande behandlingar skall beräknas i förhållande tillläkarbesök eller läkemedelsinköp. Det kan nämligen befaras att trycket på denoffentliga sjukvården kommer att öka om olika grupper av kroniskt sjuka, t. ex.psoriasissjuka och reumatiker som utnyttjar egna behandlingsanläggningar, intefår större utbyte av högkostnadsskyddet än som föreslagits i propositionen. Patienter som har rätt till kostnadsfria läkemedel skallenligt propositionen i fortsättningen kunna välja om de vill avstå frånkostnadsfriheten och i stället erlägga avgift. Utskottet känner stor tvekaninför ett förslag som tvingar patienten att spekulera i vad som är mest lönandeför honom och som kräver att läkaren som förskriver receptet skallägna dyrbar vårdtid åt att ge råd och upplysningar härom till patienten. Det anförda som bör ges regeringen till känna innebär attutskottet tillstyrker bifall till motion 1980/81:172 och avstyrker bifall tillpropositionens förslag. Utskottet avstyrker också bifall till motion1980/81:173, yrkandena 1 och 3, dels att utskottet under moment 1 bort hemställa 1. beträffande högkostnadsskyddinom sjukförsäkringen att med bifall till motion 1980/81:172 a) avslår det iproposition 1980/81:73 framlagda lagförslaget, b) fattarprincipbeslut om att ett samordnat skydd mot höga sjukvårds- ochläkemedelskostnader skall införas enligt de riktlinjer utskottet förordat, SfU 1980/81:17 19 c) som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört om frågor som skall tas upp vid överläggningar med sjukvårds huvudmännen, d) begär att regeringen, efter överenskommelse med sjukvårdshu vudmännen, förelägger ett nytt lagförslag i frågan. MargaretaAndrén (fp), (), () och ()anför: Utskottethar tidigare (se SfU 1977/78:34) vid behandling av motionsyrkanden omersättning från sjukförsäkringen för psykoterapeutisk och psykologiskbehandling som ges av privata yrkesutövare hänvisat till att frågan omlegitimation ännu inte varit löst. När så skulle bli fallet har utskottetförutsatt att man också tar upp ersättningsfrågan. Sommotionärerna framhållit finns det ett stort behov av psykologisk behandling sominte blir tillgodosett inom ramen för den offentliga sektorn utan måstetillgodoses av privata vårdgivare. Patientens ekonomiska situation blir därmedavgörande för om behandlingen kan genomföras. Detta är enligt vår uppfattningotillfredsställande. Med hänsyn till att frågan om legitimation av psykologernumera har fått sin lösning utgår vi från att regeringen överväger desamhällsekonomiska konsekvenserna även utvidgning av försäkringen på sättföreslagits i motion 1979/80:487.