bet · G401SoU8 · 1980-12-31 00:00:00 — omhjälp till misshandlade kvinnor m. m. I motion 1979/80:492 av m. fl. (s)hemställs att hos regeringen begär en undersökning omlevnadsförhållandena för anhöriga fill narkotikamissbrukare med syfte att ökade anhörigas medverkan i behandlingsarbetet samt ge dem det stöd de kan behöva. I motion 1979/80:633 av m. fl. (s)hemställs att anhåller att regeringen skyndsamt låter utreda hurstaten bäst kan sfimulera verksamhet för akut hjälp till misshandlade kvinnor. Imotion 1979/80:1224 av m. fl. (vpk) hemställs 1. att beslutar anvisa . fillstöd åt inrättande av kvinnohus på skilda håll i landet, 2. att beslutar anvisa . ianslag fill kommunerna för bedrivande av social jourverksamhet, främst avseendehjälp fill misshandlade kvinnor, i enlighet med vad som anförs i motionen. () har under åren1979-1980 arbetat med problemen kring kvinnomisshandeln. I november 1979anordnades ett seminarium och en konferens i vilken bl. a. forskare,representanter från statens invandrarverk, press, åklagarmyndigheter ochkvinnoorganisationer deltog. Personal från BRÅ har dessutom deltagit somföreläsare och diskussionsdeltagare i ett flertal av de studiedagar omkvinnomisshandel som anordnats av kommuner och landsting för social- ochsjukvårdspersonal. De erfarenheter man samlat kommer attredovisas i en promemoria som föreläggs före årsskiftet1980-1981. Promemorian kommer bl. a. att innehålla förslag till förändringar avhandläggningsrutinerna hos polis- och åklagarmyndigheter liksom förslag tillmodell för särskilda mottagningar för kvinnor som utsatts för sexuellaövergrepp eller misshandel. Enligtdirektiven (Dir. 1977:7) sexualbrottskommitté skall kommittén pånytt se över bestämmelser om sedlighetsbrott. I samband därmedskall kommittén överväga om det är motiverat att behålla nu gällande särskildaangivelseregler för sexualbrott. I direkfiven anförs vidare bl. a. följande. 1Riksdagen 1980/81. SoU1980/81:8 2 En person som har utsatts försexualbrott upplever utan tvekan den utredning som följer efter en polisanmälansom ytterligt påfrestande. Situafionen är känslig och förhörsmetodiken måsteanpassas därefter. De gällande reglerna om förhör under förundersökning ibrottmål som finns upptagna i förundersökningskungörelsen (1947:948) är inte avpassadeför sådana situationer som här avses. Mot bakgrund av vad sagts börkommittén undersöka förutsättningarna för att genom särskilda regler elleranvisningar underlätta situationen under förundersökningen för den som utsattsför sexualbrott. I sammanhanget bör bl. a. utredningspersonalens behov avutbildning i psykologiskt upplagd förhörsmetodik uppmärksammas. Den som har utsatts för ett sexuellt övergrepp lämnas f.n. efter eventuell läkarundersökning i anslutning till polisutredningen atthelt pä eget initiafiv söka hjälp för de psykiska problem som övergreppet kanmedföra. Detta framstår som en allvarlig brist. I likhet medsexualbrottsutredningen finner jag det aiigeläget att samhället ser till attvederbörande omgående kan komma i kontakt med kurator, psykolog, läkare ellerannan för ändamålet utbildad person. Kommittén bör överväga hur fasta ochändamålsenliga rufiner kan åstadkommas så att ett offer för sexualbrott kan fåomedelbar hjälp. Den hjälp som erbjuds bör inte vara avsedd som en isoleradföreteelse i samband med själva övergreppet eller då polisanmälan sker utan börfortlöpande stå till förfogande under förundersökning och rättegång.Möjligheten att för sådan hjälpverksamhet utnyttja de samhällsorgan som redanfinns och som är avsedda för bl. a. rådgivning bör undersökas. Enligt filläggsdirektiv (Dir.1979:146) skall kommittén också göra en översyn av reglerna om åtal förmisshandel. Tilläggsdirekfiven avser varje form av misshandel som ej sker påallmän plats men har givits med tanke främst på kvinnomisshandel. Kommittén haratt i anslutning till denna del av utredningsuppdraget på motsvarande sätt somnär det gäller sexualbrott bl. a. se över förhörsmetodiken vid utredningar ommisshandelsbrott och överväga hur fasta och ändamålsenliga rufiner kanåstadkommas så att ett offer för sådant brott kan få omedelbar hjälp. Kommuner och landsting har gjortvissa insatser som syftar fill att hjälpa kvinnor som varit utsatta försexuella övergrepp eller misshandel. a. har viss försöksverksamhet påsjukhus och inom socialförvaltningar igångsatts, och anslag har beviljats tillkvinnoorganisa-fioner för anordnande av exempelvis telefonjour ochövernattningsmöjligheter. Vidare har bl. a. studiedagar anordnats. Uppgiftslämnandet beträffande kvinnomisshandelsärendenfrån polismyndigheterna fill är föremål för översyn. Över mofionerna 1979/80:633 och1979/80:1224 har , , 1977 årssexualbrottskommitté. har avstått från att yttra sig. SoU1980/81:8 3 betonar viktenav att samhällets åtgärder sätts in på ett tidigt stadium och att det inomramen för den sociala verksamheten skapas ett forum dit kvinnor kan vända sig. pekar på att många olika former av hjälptill misshandlade kvinnor redan nu finns men att insatserna inte räcker till.Man anser att förbättringar behövs framför allt beträffande kunskapen om ochförståelsen för de misshandlade kvinnornas speciella problem. Också barnensproblem måste uppmärksammas. delar motionärernas uppfattningatt den akuta hjälpen behöver förbättras och säger att jourlägenheter kan varaett sätt att göra detta. Det är vikfigt att kvinnorna inte lämnas ensamma idessa lägenheter. Personal måste därför allfid finnas till hands. anför vidare att, även om man förbättrarsamhällets hjälp till misshandlade kvinnor, de offentliga organen aldrig kommeratt kunna nå alla kvinnor som behöver hjälp. Det är troligt, anför styrelsen,att frivilliga insatser kan vara ett bättre alternativ för många kvinnor,särskilt för dem som av en eller annan anledning inte vill vända sig tillmyndigheter. Samhället bör därför stödja kvinnohus och andra privatahjälpformer. delar också mofionärernas uppfattning att man börutreda på vilket sätt staten bäst kan stödja och privat verksamhet förakut hjälp fill misshandlade kvinnor. sexualbrottskommitté - som inte uttryckligen tarställning fill motionsyrkandena- anför efter en redovisning för bl. a.kommitténs direkfiv att det inte kan anses ingå i dess uppdrag att närmarepröva huruvida de vård-och hjälpresurser som samhället f. n. förfogar över påde aktuella områdena är fillräckliga för att på ett ändamålsenligt sättfillgodose vård- och hjälpbehoven hos offer för sexualbrott och misshandel.Kommitténs uppgift är mera begränsad och syftar till att åstadkomma en ordningsom säkerställer att, i anslutning till att rättsligt förfarande inleds medanledning av att ett brott av detta slag uppdagas, offrets behov av vård,personligt stöd eller annan hjälp uppmärksammas och kartläggs ochatt tillgängliga resurser så snabbt som möjligt och på effektivaste möjligasätt tas i anspråk. Kommittén anför att den i enlighet härmed inriktar sittarbete i denna del på att närmare karfiägga existerande resurser och attutarbeta förslag fill en delvis författningsmässigt reglerad ordning somsäkerställer att offer för sexualbrott verkligen kommer i åtnjutande av denhjälp som olika samhällsorgan kan erbjuda. Kommittén kommer också bl. a. attöverväga behovet av anvisningar om speciella rutiner vid de av samhälletsinstitutioner för hjälp eller vård som särskilt ofta kan antas komma i kontaktmed offer för sexualbrott, bl. a. de gynekologiska och psykiatriska klinikerna. Kommitténs utredningsarbete när det gäller stödåtgärderför misshandlade kvinnor kommer att få i allt väsentligt samma inriktning somnär det gäller offer för sexualbrott. Kommitténanför slutUgen följande. SoU 1980/81:8 4 Det är obestridligt att sexuella våldsövergrepp,sexuella övergrepp mot barn, kvinnomisshandel och barnmisshandel ofta har singrund i djupgående sociala missförhållanden och regelmässigt innebär starkttraumatiska upplevelser för brottsoffren. Kommittén förfogar emellertid inteöver ett utredningsmaterial som ger underlag för att bedöma vilka former avinsatser som är påkallade för att de som faller offer för brott av detta slagskall få sina särskilda hjälp- och stödbehov helt fillgodosedda. Det kunde varaav värde om denna fråga blir föremål för närmare utredning. Kommeren sådan utredning till stånd bör lämpligen den i mofionerna berörda frågan omsocial jourverksamhet särskilt uppmärksammas. En utbyggnad av denna verksamhetskulle sannolikt vara ägnad att främja strävandena att i akuta situafionersnabbt bereda offer för sexualbrott eller andra våldsbrott behövlig hjälp. Ensådan åtgärd ligger i linje med kommitténs egna överväganden på detta område. Detfinns anledning att tro att sådana av kommunerna understödda kvinnohus som harinrättats i och fyller en viktig uppgift. Det synes därförlämpligt att det i ett utredningsarbete av angivet slag - eller i annatsammanhang - görs en utvärdering av den hitfillsvarande verksamheten vid existerandekvinnohus. pekar på att kvinnomisshandelär ett komplicerat socialt och medicinskt problem och att ansvaret för atthjälpa kvinnorna i huvudsak faller på de sociala myndigheterna. Man anser ocksåatt inrättandet av jourmottagningar med övernattningsmöjligheter skulle gestörre möjHgheter att utröna orsakerna till misshandel och skisseraförebyggande åtgärder för att förhindra misshandel. anför att samhällets kunskaper enligt dess mening är alltförytliga när det gäller kvinnomisshandel och dess uppkomstmekanismer. Djupgåendeanalyser om orsakerna och vilka insatser av samhället som krävs för att rådabot på problemen saknas. Med de relativt bräckliga kunskaper som finns är detalltför fidigt att besluta om inrättande av kvinnohus runt om i landet. bör frågan om kvinnomisshandeln studeras närmare och de nyligenstartade verksamheterna för akut hjälp fill misshandlade kvinnor noga följasför att därigenom -tillsammans med andra studier - åstadkomma en samlad kunskapomkring problematiken. En eventuell utredning skulle också kunna samla ininternationella erfarenheter kring upprättandet av kvinnohus. I mofionerna 1979/80:633 och 1979/80:1224 tas uppfrågan om åtgärder för att ge hjälp till misshandlade kvinnor. Iförstnämnda motion framhålls - under hänvisning till uppdraget årssexualbrottskommitté att överväga bl. a. en omprövning av åtalsreglerna vidmisshandel - att en skärpt lagstiftning i fråga om anmälnings- ochåtalsreglerna inte är tillräcklig för att i akuta situafioner hjälpamisshandlade SoU 1980/81:8 5 kvinnor.Enligt motionärerna behöver kvinnorna en plats till vilken de kan ta sin tillflyktoch där de i lugn och ro kan reda ut sin situation. De behöver ekonomisk,juridisk och medicinsk hjälp. Mofionärerna menar att kvinnohus och jourbostäderskulle kunna vara en lösning under förutsättning att resurser skapas så attkvinnorna kan få hjälp med att lösa sin sociala situation på långsikt. Stat och kommun måste ta sitt ansvar för att kvinnohus kommer fill ståndöver hela landet. Då det gäller huvudmannaskapet måste olika vägar prövas.Kvinnohus bör således kunna drivas såväl av kvinnoorganisationer som avsamhället. Motionärerna yrkar att regeringen skall skyndsamt låta utreda hurstaten bäst kan sfimulera verksamhet för akut hjälp till misshandlade kvinnor. andra motionen, 1979/80:1224, anförs som exempel på åtgärder, som skullekunna vidtas för att hjälpa kvinnor och deras barn i en akutmisshandelssituation, att jourverksamhet skulle bedrivas dygnet runt i vanligalägenheter i varje större bostadsområde. Motionärerna uttalar att stat ochkommun redan nu kan stödja de inifiativ till särskilda kvinnohus som tagits påflera håll i landet. Motionärerna yrkar att medel skall anvisas dels till stödåt inrättande av kvinnohus, dels fill kommunerna för bedrivande av socialjourverksamhet, främst avseende hjälp till misshandlade kvinnor. Självfalletmåste man så långt möjligt söka förebygga kvinnomisshandel och, då den likvälförekommer, söka förhindra att den återupprepas. Av betydelse i nu angivnahänseende är bl. a. vilka möjligheter samhället har att ingripa för att beivrasådana brott, då de' kommer fill myndigheternas kännedom. Det utredningsarbetesom bedrivs av sexualbrottskommitté syftar, som framgår av den iföregående avsnitt lämnade redovisningen för utredningsdirektiven och förkommitténs remissyttrande, bl. a. till att förbättra möjligheterna till attbeivra inte bara sexualbrott utan även misshandelsbrott. Kommitténhar också en uppgift som syftar till att åstadkomma en ordning som säkerställeratt - i anslutning till att rättshgt förfarande inleds med anledning av att ettbrott av här aktuellt slag uppdagas - offrets behov av vård, personligt stödeller annan hjälp uppmärksammas och kartläggs och att tillgängligaresurser så snabbt som möjligt och på effektivaste möjliga sätt tas i anspråk.Som närmare utvecklas av kommittén är uppgiften begränsad (se ovan s. 3). Denhelhetssyn som präglar nutida socialvård och som kommit till uttryck isocialtjänstlagen innebär vid fall av misshandel inom familjen att stöd- ochhjälpinsatser inte bör begränsas till att avse den drabbade, i regel kvinnan,utan de bör avse hela familjen. Det sagda hindrar inte att det kan varamotiverat med särskilda insatser för att ge hjälp och stöd åt den som utsättsför misshandel och åt barnen i familjen. Med beaktande av vad som uttalas iremissyttrandena anser utskottet att starka skäl talar för att medanledning av motionerna tar initiativ till en översyn som syftar till attkartlägga behovet av olika sådana insatser och att överväga hur insatserna SoU 1980/81:8 6 Utskottet förordar att en sådan översyn kommer fill stånd. Denbör avse främst akuta stöd- och hjälpinsatser. Utskottetanser att översynsarbetet inte bör bindas av alltför detaljerade direkfiv. Detbör dock ingå i arbetet att bl, a. överväga de olika förslag som har kommitfram i detta ärende. Sålunda bör man vid översynen bl. a. överväga hur socialjourverksamhet kan utformas för. att kunna lämna effektiv hjälp även åt dem somutsatts för misshandel och åt deras barn. De verksamheter på området sombedrivs av, landsting och kommuner och av enskilda organisationer bör följasoch utvärderas. Likaså bör erfarenheterna från motsvarande verksamhet i andraländer tas till vara vid översynsarbetet. anfört med anledning av motionerna 1979/80:633 och 1979/80:1224 börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna. Anhörigsmedverkan i behandlingen av narkotikamissbrukare m. m. I motion 1979/80:492 av m. fl. (s)tas upp två frågor när det gäller vården av narkotikamissbrukare. Den enafrågan är i vilka led av behandlingen av en missbmkare de anhöriga kanmedverka, och den andra är i vilken utsträckning de anhöriga får det stöd debehöver för egen del av myndigheterna. I överensstämmelse med vadsom anförs i motionen ligger det helt i linje med det synsätt som bör prägladen framtida att de anhöriga fill en missbrukare ges möjlighetatt medverka i vårdarbetet liksom att samhällets stöd i en missbrukssituationinte får begränsas till att avse bara missbmkaren själv utan måste avse ävendennes familj. Utskottet anser det dock inte påkallat med någon riksdagensåtgärd med anledning av mofionen. Socialberedningen skall utvärderasocialtjänstreformen och får därigenom anledning att överväga humvida det i häraktuellt avseende lika väl som då det gäller utfallet av reformen i övrigtfinns skäl att vidta några särskilda åtgärder. 1. beträffande en översyn av stöd- och hjälpinsatsertill misshandlade kvinnor att medanledning av motion 1979/80:633 och mofion 1979/80:1224 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört. SoU 1980/81:8 7 2. beträffande anhörigs medverkan i behandlingenav narkotikamissbrukare m. m. att avslår motion 1979/80:492. Närvarande:Göran (), (), (), (), (), (), (), BlendaLittmarck (m), (), Kersfi (), (),Sfig Alftin (s), (), () och ().