bet · G401LU23 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag fick redan vidinspektionen klart för mig att myndigheten då ochsedan någon tid tillbaka hade brist på personal, men jag tyckte - trots att det kundevara förklaringen till den långsamma handläggningen - att jag ville gå vidare isaken och bad därför myndigheten om ett yttrande. KronofogdenStorck har i sina svar till mig pekat påde alldeles speciella svårighetersom myndigheten hade att brottas med före ochvid inspektionen. Särskilt övergången till det s.k. REX-systemet hade tagit en stordel av myndighetens resurser i anspråk. Som RSV har påpekat har mycket avmyndigheternas totala resurser faktiskt ägnats åt de allmänna Se f.ö. (dnr 1977:1171)"verkställighet av fordringsanspråk. " LU 1980/81:23 132 målen genomarbetet med inordnandet i REX-systemet. Jag kan också instämma iRSV:s uttalanden att förhållandena har varit extraordinära ochatt de inte ger någon bild av hur myndigheten skulle ha agerat i ennormal situation. Jagser mot den bakgrund som jag har angett inget skäl att kritiserakronofogdemyndigheten med anledning av vad som kom fram vid granskningen avoch samtalen kring de allmänna målen._/«# LU1980/81:23 133 LU 1980/81:23 134 FÖRFATTNINGSBESTÄMMELSERMED FÖRARBETEN - EN SAMMANFATTNING AV GÄLLANDE RÄTT OCH FÖRSLAGET TILL UTSÖKNINGSBALK I88 c § Utsökningslagen (UL) föreskrivs i 1 mom. bl.a.:"Utmätningsförrättning skall om möjligt hållaCsinom från det att utmätningsmannen mottog de handlingar som anges i 54,54 a och 55 §§", dvs. fullständiga utsökningshandlingar.Momentet innehåller dessutom vissa föreskrifter om. I60 § 3 mom. UL sägs att bestämmelserna i 88 c § UL inte gäller vidutmätning för skatt. 13 i övergångsbestämmelsernatill lagen (1971:495) om ändring i UL är detta fallet också i övrigaallmänna mål. 88c § UL kom till 1963. Den ersatte äldre bestämmelser i 162 och 163 §§, sominnehöll en ovillkorlig frist för utmätning och försäljning (tvåmånader för landsfiskal och en månad för stadsfogde). Om utmätningsmannen inte hann utmäta och sälja inomfristen fick han enligt dessa äldre bestämmelser själv svara för det belopp för vilket utmätning borde ha skett, om han inte kunde visa attskada inte uppkommit genom dröjsmålet. Inte heller 162 och 163 §§ UL gällde vidutmätning för skatter. 1963årslagändringar byggde på ett förslag från lagberedningen (SOU 1961:53 s. 98 f). De äldrereglerna om tidsfrister ocii om särskilt ansvar för utmätningsm.an,som överskred sådan frist, medförde enligt lagberedningenogynnsamma verkningar i flera hänseenden. Den stränga bundenheten vid fixafrister syntes ägnad att alltför mycket inrikta utmätningsmännen på snabbtfullgörande av vissa formella prestanda och att motverka ett mera metodisktoch ändamålsenligt tillvägagångssätt. - I lagberedningens förslagreglerades frågan om tiden för själva utmätningen och frågan om tiden för realisationen av det utmätta var för sig.Lagberedningen framhöll här att, ifråga om utmätningen, betydelsen av skyndsamhet var uppenbar.Det gällde att förekomma att gäldenärens tillgångar försvann. Borgenären borde ocksåf med tanke på konkurrerande borgenärer, få den förmånsrätt somutmätning medförde. Beträffande det fortsatta förfarandetvar däremot behovet av skyndsamhet inte lika stort. - Lagberedningen menadeatt utmätningsmannen skyndsamt borde vidta åtgärder för attverkställa utmätningen. Någon absolut frist, inom vilken utmätningsförrättningenskulle företas, kunde inte föreskrivas. Däremot vardet enligt beredningen lämpligt att ange en frist inom vilken utmätningsförrättningregelmässigt borde LU 1980/81:23 135 Fristen borde inte utnyttjas när målet var brådskande. A andra sidan borde den inte varaovillkorlig med'hänsyn till att det kunde möta något särskilthinder att iaktta den. Man menade dock inte att utmätningsmannenutan vidare skulle få åberopa att hans tid inte räcktetill; vid behov fick han ta initiativet till att ersättareanskaffades. Utmätningsman som överskred fristen måste enligt beredningenalltid vara beredd att redovisa skälet härtill. Anteckning om skälet bordeske i dagboken. - I samband med att tidsfristerna lades om borde enligtberedningen bestämmelserna om utmätningsmans ersättningsskyldighetutgå som otidsenliga. Ansvaret för tjänstefel borde vara tillräckligt iförening med den skadeståndsskyldighet som enligt allmänna reglerföljde av försummelse. Beträffande frågan i vadmån de nya bestämmelserna i 88 c § UL borde tillämpas vidindrivning av skatter, allmänna avgifter, böter och liknande uttaladelagberedningen följande: -Vad angår bestämmelserna i 1 mom. följer delvis av särskildaregler för förfarandet, att utmätningsmannen icke kan ellerlämpligen bör vara bunden av så snävafrister för hållande av utmätningsförrättning som de i 88 c § stadgade. Det ligger också i sakensnatur, att stort utrymme bör finnas för utmätningsman att förfara efter omständigheternavid den indrivningsverksamhet som här är i fråga. Det rör sig icke här om ansökningar som skall handläggas iUL:s ordning, utan om ett fortlöpande indrivningsförfarande, under vilket utmätningsmannenhar att vidta olika åtgärder, inriktade på att förmå gäldenären attbetala. I regel uppkommer fråga om utmätning först när andra åtgärder misslyckats. 2 Förslaget till utsökningsbalk Lagberedningensförslag till utsökningsbalk (UB) finns i bestämmelsen i88 c § 1 mom UL. Kvar i sak oförändrad. I sin motivering till detta sägerberedningen bl.a. (SOU 1973:22 s. 226). -Det har uttalats, att den nuvarande tidsfristen på fyraveckor vållar praktiska svårigheter vid planeringen avkronofogdemyndighets arbete och föranleder att tjänstemän som hartill uppgift att svara för allmänna mål, i vilka tidsfristen ej gäller, måste lösgöras för att övertaenskilda mål trots de olägenheter som en sådan åtgärd för medsig. Beredningen har inte för sin del ansett lämpligt att ändrafristen. När i förslaget anges att utmätningsförrättning ommöjligt skall hållas från att behövligahandlingar har inkommit, krävs inte, att kronofogdemyndig-he.ten skall göra mer än somorganisationen LU 1980/81:23 136 medger,inte heller kan bestämmelsen anses innebära någotovillkorligt krav att personal som handlägger "allmänna må"skall överföras till avdelning där "enskilda mål"handläggs för att tiden skall kunna hållas.Intresset av att arbetet i allmänna mål drivs rationellt och att den planering som skettdär inte störs kan i det särskilda fallet utgöra ett godtagbart hinder motöverflyttningav arbetskraft. På andra sidan kan fordringens indrivande i enskilt mål harelativt stor betydelse för sökanden och kronofogdemyndighet måste därför se tillatt arbetet hos myndigheten flyter fram i den ordning som lagen förutsätter ochvid behov göra en sådan omplacering av arbetskraft som nämnts, omden inte medför avsevärd olägenhet. Beredningenhåller också fast vid sin tidigare uppfattning om tidsfristbestämmelsenstillämplighet i allmänna mål. Beredningen säger: (SOU 1973:22 s. 227) - Bestämmelsernaom tidsfrist för utmätnings förrättning och anstånd med utmätningpassar mindre väl i ärenden som rör böter, viten, förverkande och annan särskild rättsverkan av brott eller skatter och allmänna avgifter. Enligt 1 kap. 8 § i förslaget äger Kungl. Maj:t beträffande sådana ärenden meddela bestämmelser som avviker från UB., Med stöd av sistnämnda bemyndigande kan förordnas att reglerna i före varande paragraf ej skall gälla i dylika ären den. Idet förslag till utsökningsbalk som regeringen remitterade till lagrådet den16 har emellertid fyraveckorsfristen strukits. I stället föreskrivs(i 4 kap. 10 S) att "utmätning skall ske så snart som möjligtefter det att behövliga handlingar har kommit in tillkronofogdemyndigheten". Bakgrunden till detta var ett förslag frånriksskatteverket om att fyra-veckorsfristen i 88 c § UL skallslopas. Verket förde fram flera olika skäl för sitt förslag.Ett viktigt sådant var att en rationell samordning av handläggningenav enskilda och av allmänna mål försvårades av att en särskild tidsfrist gällde för utmätning ienskilda mål medan någon motsvarande regel inte fanns för allmänna mål. Detkunde -betonade verket- t.ex. förekomma att exekutiv personal måste heltupphöra med handläggningen av allmänna mål för attenskilda mål skulle hinna handläggas . Föredragandedepartementschefen anför i denna del (lagrådsremissen del 1 s.. 321 f): - Ansökan omutmätning i enskilt mål har i allmänhet föregåtts av en process, som ibland kan ha dragit ut . Ofta har borge nären uppmanat gäldenären att betala fri- LU 1980/81:23 137 villigt,innan han vänder sig till kronofogdemyndigheten. Redan härav följer attutmätning bör äga rum utan onödigt dröjsmål, när egendom finns att ta i anspråk. Vidareföreligger risk att gäldenärens eventuella tillgångar försvinner.Sökanden har också intresse av att få den förmånsrätt som följer medutmätning. Detta är av betydelse med hänsyn till konkurrensen med andraborgenärer som kan vilja söka utmätning hos gäldenären eller göra ansökan om konkurs. Beredningensförslag att det bör föreskrivas en tidsfrist inom vilkenutmätning normalt skall ske har i allmänhet godtagits underremissbehandlingen. Av den framställning i saken som RSV senare har gjort framgår emellertidatt den nuvarande tidsfristen vållar svårigheteri tillämpningen. Kronofogdemyndigheterna hinner sålundaofta inte tillräckligt undersöka gäldenärens ekonomiska förhållanden,om tidsfristen skall iakttas. Följden blir att mål ibland redovisas till sökandenUtan positivt resultat, trots att ytterligare undersökningskulle ha visat att utmätningsbar egendom fanns att tillgå. Tidsfristenförorsakar också problem beträffande samordningen med allmänna mål, för vilkadet inte gäller någon särskild tidsfrist. Jag vill nämna attRSV har från ett antal kronofogdemyndigheter inhämtatsynpunkter på frågan om slopande av tidsfristen. Flertalet av dessahar tillstyrkt att tidsfristen får utgå. VadRSV har anfört på grund av numera vunna erfarenheter bör godtas.Jag vill tillägga att det givetvis är en sämreordning för utmätningssökanden -att målet handläggs med negativt resultat än atthandläggningen får ta i anspråk med de större möjlighetertill utmätning som följer därav. Jag förordar sålunda att någon särskild tidsfrist för utmätninginte föreskrivs. I enlighet härmed anges i första stycket av 10 § i departementsförslagetatt utmätning skall ske efter det att behövligahandlingar har kommit in till kronofogdemyndigheten. Jagvill emellertid understryka det angelägna i att utmätning sker utan dröjsmål. Slopandetav den särskilda tidsfristen får inte leda till att defaktiska tidsfristerna för utmätning över lag förlängs. kan redan den nuvarandefyraveckorsfristen vara alltför lång, t.ex. om påtaglig risk föreligger att gäldenären undanskaffar sin egendom. Även i övrigt bör, när gäldenären harutmätningsbar egendom som kronofogdemyndigheten kan skaffa sig kännedoraora utan större svårighet t.ex. vid förhör LU 1980/81:23 138 medgäldenären, utmätning i allmänhet kunna äga rum . Slopandet av fyra-veckorsfristen syftari första hand till att förebygga att egendom som inte kan uppdagas utan meratidskrävande undersökning undandras utmätningssökanden.Bestämmelsen att utmätning skall ske haranknutits till att behövliga handlingar kom in till kronofogdemyndigheten.Härmed avses huvudskrift av handlingarna, såvida intemyndigheten godtar bestyrkt avskrift (jfr 2 kap. 2 § tredjestycket) Bestämmelsen förutsätter attdet finns egendom som kan utmätas. A andra sidan innebär denockså att när förutsättningar saknas för utmätning, målet skallavslutas inom den tid som åsyftas i bestämmelsen. Departementschefenuttalar avslutningsvis att inte heller den nya paragrafen (4 kap. 10 §) borde gälla iallmänna mål. I sådana mål borde liksom f.n. inte gälla någon regelom särskild tid inom vilken utmätning skall äga rum. En före- , skrift om undantag från 10 § såvitt avsåg allmänna mål finns i36 §. Där sägs alltså att bestämmelserna i 10 § inte gäller iallmänt mål. Lagrådet harinte kommenterat de föreslagna bestämmelserna i 4 kap. 10 och 36 §§ UB. Detkan dock vara värt att notera i detta sammanhang att lagrådet på annanplats i sitt yttrande har framhållit att de allmänna fordringarna intar engynnad ställning i exekutionshänseende (sid. 3). LU 1980/81:23 139 KRONOFOGDEMYNDIGHETEN AD 516/79 t ... _ .......................................................................................................................................................................................................... ii;Wi L.\ I . Till i :. i:,73-ia-oi Bdx 16527 /?>i / /f 103 26 Med anledning av bifogade för yttrande hit överlämnade remisshandlingar (JO:s dnr 1858/79) angående biträdandeskattedirektören granskning av allmänna mål får jag anföraföljande. Kronofogdemyndighetenvill först framhålla att biträdandeskattedirektören samtal med vissa tjänstemän,enligt vilka de små personalresurserna så gott som helt koncentreratå pä verkställighet av enskilda mål, endast överensstämmer med verkligheten under en viss mycket begränsad period. TJnder myndighetens omorganisation och övergång tillADB-behandling av allmänna mål fick hela myndighetens personal hjälpa till med inmatning, förberedelseav materialet etc. för övergång till ADB. Större delen av personalen - även den eeekutiva - sysselsattes medde allmänna målen. Någon verkställighet kunde självfalletej äga rum då materialet inte fanns att tillgå. Myndigheten hade att vänta på den första datakörningen.Den enda verkställighet som kunde ske - med mycketbegränsad personalinsats - var i stortsett den avseende enskilda mål. Myndighetenville ogärna att balanserna skulle öka även på enskilda målenunder . En ökning av balanserna på enskilda målskulle i sä fall avsevärt försvårat igångsättandet av indrivningen av de allmänna målen när dessa levererades från ADB-systemet för handläggning. Upplysningsvis må framhållasatt kronofogdemyndigheten erhöll det första urvalet omkring och att de första utsättningarnatidigaste kunnat äga rum i slutet av samaa raänad, d.v.s. för JO is besökhos myndigheten. På grund av detta förfaringssättkunde myndigheten genomföra övergången till ADB förvånansvärt smidigt och huvudsakligen med egen personal.GenomBrandet skedde mod god hjälp och isamråd mod härför avdeladepersonal. Myndigheten vill dessutom framhållaatt myndigheten för att förbereda den nya organisationen lagt om verksamhetentill ett s.k. integrerat system under senare hälften av » och att myndigheten haft personalenpå en mängd olika ADB-loirser inom och utom myndigheten. Det integreradesystemet fick till följd att större delen av krono- assistenterna som tidigarehuvudsakligen specialiserat sig påskatteindrivningen plötsligt skulle verkställa även enskildamål. Det var då ofrånkomligt attdessa mål tog alltför stor del av kronoassistentemas tid i ansprält. Myndigheten kunde dock skönja en viss förbättring förskatteindrivningen allt efter som assistenterna fick rutin även pä de enskildamålen. Detta kunde dock ej ned säkerhet konstateras då skatteindrivningen fick avbrytas pägrund av ADB-genomförandet. LU 1980/81:23 140 Myndighetenhyser stor tveksamhet beträffande effektiviteten av en s.k. integreradarbetsmetod men tycker att det är för tidigt att utdöma systemet, vid störremyndigheter bör ur ren effektivitetssynpunkt specialiseringens fördelartillvaratas. Myndigheten har poängterat detta genom att i åretsanslagsframställning begära att få inrätta en arbetsgrupp, specialiserad på störreskatteärenden för att på så sätt rätt kunna utnyttja den kunskap, erfarenhet och detstora intresse som finns härför hos myndighetens piersonal. Under åberopandeav denna korta historik och förklaring redovisas här nedan en kortfattad redogörelse för handläggningenav de av skattedirektören antecknade ärendena.Det bör framhållas att dessa ärenden inte tillhörgenomsnittet av ärenden utan att de har utplockats - på begäran avskattedirektören - av myndighetens personal bland de förmodat sämsthandlagda ärendena och för verkställighet högst prioriterade efter vilan under omorganisationoch dataomläggning. (Här gör Storcken genomgång av de sammanlagda 22 ärendensom har tagits upp i protokollet. Han redogör för detaktuella läget i varje ärende och kommenterar handläggningen.Den genomgången har utelämnats.) LU 1980/81:23 141 X remissen har JO förutsatt att kronofogdemyndigheten iyttrsLnde skulle ta upp frågan om den prioritering mellan A-och E-mälen som uppenbarligen tillämpades vid myndigheten och anmärkt att det föreföll som om prioriteringen hos kronofogdemyndighetenavvek frän den som tillämpades inom flertalet andra kroncfbgdedistrikt. Till en början vill kronofogdemyndigheten freuuhålla, att myndigheten into känner till någonutredning om priori-terino"en vid landets myndigheter , men attmyndigheten gärna skulle vilja ta del av dennautredning eller det material uttalandet grundar sig på. har därför inte någon kännedom omvad som tillämpas vid andra myndigheter. Frän centralt hållhar dock fra-m-hällitsatt en registerslagning slcalle ersättaverkställandet av domar eller till ochmed att verkställandet i enskilda nål skulle läggasneå a-v sex månader.Kronofogdemyndigheten, som inte hörtdessa uttalanden från ansvariga utmätningemän,har dock ryktscvis hört att sådana haridlägjpaingsformerskulle tillämpas vid nåfjon eller nå.gramyndi,';;hoter. Kronofogdemyndighetenhar tittat på Rikczikattoverkstsin-drivningsctatistiä för för att därigenomkunna utröna om någon av länetsövri,::;a myndigheter har använt sig av någonslags prioritering och vill som grundmaterial åberopa dessa siffror. Tabellerna anger levererat belopp i procent avbelopp att indriva och avser in myndigheteri . LU1980/81:23 142 1975 1976 1977 1978 Handen 17,17,6? * 18,6? 15,9 15,5 15,8 14,7 25,6 50,5 24,4 19,0 57,5 55,0 55,2 52,4 24,3 22,2 25,6 18,5 20,2 21,0 18,7 17,8 19,8 19,4 17,6 17,1 23,6 25,2 24,2 22,9 27,4 24,5 25,5 23,9 vill först poängtera att ovanstående statistik inte kan användas pådet sättet att en myndighet skulle vara bättre än en annanmyndighet pä grund av större leveransprocent. Däremot torde siffrorna kunna ge en tendens om någon av myndigheterna haft en prioritering som gjortatt skatteindrivningen förbättrats i förhållande till myndighetens tidigare resultat. En jämförelse mellan1975 och siffror framgår av följandetabell (ökning eller minskning av indrivningsresultatet). 0,4/o En liknande jämförelse mellan åren1977 och 1978 ger följande resultat. - 0,7/o Ovanståendetabeller tyder enligt kronofogdemyndighetens mening inte på att länetsövriga nij-ndigheter Gku],le tillämpa någonpr.loriterir.g som awek från den som eventuellt kan påstås attkronofogdemyndigheten i Kanden skiill tillämpa. Frågan om prioritering hai' inte undertidigare år diskuterats inom myndigheten då myndighetens ledning och personal haft denuppfattningen att alla mål och ärenden skulle verkställas. LU1980/81:23 143 Den alltmer ökandearbetsbördan har mötts med en ökadintensitet i arbetet. Detta har medförten viss naturlig kvalitetsförsämring pägrund av att arbetstiden på varje ärende har fåttminskas. Myndighetenhar därför i stort sett kunnat klara av sina arbetsuppgifter och till och med förbättratindrivnings-resultatet på skattesidan under åren- 1974-1977. Nedgången hänför sig tillsista delen av året och kan troligen tillskrivasdet förhållande att myndigheten infördeen integrerad arbetsmetod och att en stor del av personalen undervisades idatarutiner som en förberedelse för genomförandeav en beordrad övergäng till ADB och en omorganisation med av den oentrala myndighetenrekommenderat integrerat arbetssätt. Jag hax i samtal med JO sagt att konflikten mellan A- ochE-mäl är ett dilemma och att jag prioriterar E-mål lite trots att j£is anser A-mål viktigare. Det är ett gammalt käntfaktum att handläggningen av enskilda -och allmänna mål ej passarihop och att handläggningen av respektive mål haindhafts av olika avdelningar eller åtminstone av olika kronoassistenter, detta pä myndigheter med stort arbetsmaterial. TTid dessakronofogdemyndigheter har det varit en viss konkurrens mellan de assistantersom handlagt enskilda mål och de som haft h2uid om de allmänna målen. Dettahar troligen berott pä att en del av den exekutivapersonalen tyckt bättre om att verkställa enskilda mål,då man i regel snabbt blir av meddessa mål efter förrättningen.Andra delar av personalen har föredragit attarbeta med de allmänna målen, vilket arbete medfört ett större förhandlingsmomentoch större inflytauide över ärendet. Denexekutiva personalen vid kronofogdemyndigheten i Handen har föredragit att handlägga de allmänna målen. Detta förhållande var en bidragande orsak till att myndigheten införde systemet med att samma kronoassistent handlade både enskilda- och allmänna raäl något före den väntade omorganisationen. Systemet innebär enligt min mening en viss oönskad prioritering av B-mälen. E-mälen har ävenprioriterats genom att förbehällsbeloppen vid löncutmätning satts pä en mycket låg nivå. Då antalet T5i\eutmatningar härigenom ökatbetydligt utan att myndigheten fåttpersonal härför har detta helt automatiskt inneburit ett överförande avresurser från A- till E-mål. Löneutmätning ärtidsödande och har ej ersatt andra åtgärder då sökande iregel begär samtliga möjliga åtgärder i målen.Jag anser personligen att frågeställningen om en prioritering av allmänna eller enskilda mål bör ifrågasättas. Målen bör behandlasvar för sig och prioriteringen bör i så fall skeinom de skilda grupperna. 'Vid närmare eftertanke ärjag tveksam om någon medveten prioritering av deolika målgrupperna har ägt rum. Om man betraktar enbart S-målen sä harmyndigheten överfört personal till löneutraätningarna och godkänt ett bo-tydande överskridandeav tidsfristerna - d.v.s, utmätningsmannenhar tagit pä eget ansvar att mänga enskilda mål LU 1980/81:23 144 verkställes långt efter den normala fristen. Myndigheten har däremot inte ansett att E-målen skall läggas"på hög" - ett förfaringssätt som enbart skulle innebära ett merarbete för personalen och ej vara till gagn för skatteindrivningen. Även om vissa större och viktigare E-mål tagits med förtur har kronofogdemyndigheten inte ansett sig kunna underlåta attverkställa även E-mål med relativt små fordringar. Myndigheten anser att det ur rättssäkerhetssynpunktär väsentligt att samtliga mål verkställes och att beloppets ctorlek inte alltid är rätt mått på målets amgelägenhetsgradvid handläggningen - en relativt litenfordran kan vara viktigare för enfordringsägare än en mycket stor fordran fören annan fordringsägare. Här det gäller A-målenhar myndigheten prioriterat större ärenden och tyngre skatter (företagareskatter) och ärenden där det funnits kända tillgångar. Även beträffande A-raålenhar myndigheten försökt att verkställa alla nål enligt gällanderegler och sålunda into eftersatt de s.niä fordringarna. Småskattefordringar har en förmåga att bli stora om kronofogdemyndigheterna ej reagerar . Enbetydande del av myndighetens småbelopp utgöres av böteroch felparkeringsavgifter. anser att indrivningen av dessaofta relativt obetydliga belopp är en.Tiycket viktig del av myndighetens verksamhet och- att alltför stor släpphänthet vid indrivningen av dessa belopp kan få allvarliga konsekvenser för samhället. delar den uppfattningen att enresursförstärkning är den åtgärd somligger närmast till ha.nds. Säso.ii framgårav detta yttrande har JO: o inspektion kommit på en för myndigheten ytterst olämplig tidpunkt (omorganisation, ADB-onläggning m.m.) som zbi synnerhet vad beträffarskatteindrivningen inte ger en rättvis bildav myndigheten och det arbete myndighetens personal utfört. Myndigheten vill som exempel härpå framhålla att under månadernamars - ingav myndigheten endast 11 konkursansökningar till tingsrätten. -ingavs 8 ansökningar,, och (t.o.m, 14/9) 16 stycken. Detta vir;aratt skatteindrivningen åter har kom.Tiit igång efter det ofrivilliga uppehället. Att konkursansökningarnasnabbt ökat häger ihop med att myndigheten - - tar de störreärendena i första hand.