bet · G401SkU55 · 1980-12-31 00:00:00 — betänkande 1980/81:55 om rätt till avdrag vid inkomsttaxeringen för s. k.allmänna skadestånd enligt arbetsrättsliga lagar I detta betänkande behandlas tvåmotioner om slopande av rätten till avdrag vid inkomsttaxeringen för skadeståndmed anledning av brott mot arbetsrättslagstiftningen. 1980/81: 344 av m,fl, (s) I motionen hemställs att antar följande Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928: 370) Härigenom föreskrivs att 20 §kommunalskattelagen (1928: 370) skall ha nedan angivna lydelse, 20 § Vid beräkningen av inkomsten från särskildförvärvskälla skola från samtliga ur förvärvskällan under beskattningsårethärflutna intäkter i penningar eller penningars värde (bruttointäkt) avräknasalla omkostnader under beskattningsåret för intäkternas förvärvande ochbibehållande. Att koncernbidrag, som icke utgör sådan omkostnad, ändå skallavräknas i vissa fall och inräknas i bruttointäkt hos mottagaren framgår av 43§ 3 mom. Avdrag må icke ske för: den skattskyldiges levnadskostnader och därtill hänförligautgifter, däruti inbegripet vad skattskyldig utgivit såsom gåva eller såsomperiodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk utbetalning till person isitt hushåll; värdet av arbete, som i den skattskyldigesförvärvsverksamhet utförts av den skattskyldige själv eller andre maken ellerav den skattskyldiges barn som ej fyllt ; ränta å den skattskyldiges eget i hans förvärvsverksamhetnedlagda kapital; avgiftenligt 8 kap, studiestödslagen (1973: 349); avgiftenligt lagen (1972: 435) om överlastavgift; avgift enligt lagen (1976: 666) om påföljder ochingripande vid olovligt byggande m,m,; 1 1980/81. SkU1980/81:55 2 belopp, för vilket arbetsgivare äransvarig enligt 75 § uppbördslagen (1953: 272); avgiftenligt lagen (1976: 206) om felparkeringsavgift; överförbrukningsavgiftenligt ransoneringslagen (1978: 268); förlust,som är att hänföra till kapitalförlust; allmänna skadestånd enligt lagen om medbestämmande i arbetslivet(1976: 580), lag om facklig förtroendemans ställning pä arbetsplatsen (1974:358), lag om arbetstid m, m, i husligt arbete (1970: 943), lag omanställningsskydd (1974: 12), lagom arbetsgivares kvittningsrätt (1970; 215),lag om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning (1974: 981), semesterlag(1977: 480), arbetsmiljölag (1977: 1160) och lag om jämställdhet mellan kvinnoroch män i arbetslivet (1979: 503), Denna lag träder i kraft den 1januari 1982 och skall tillämpas första gången vid taxering, 1980/81: 1529 av () I motionen hemställs att hos regeringenhemställer om förslag som inte möjliggör avdrag i deklarationen för skadeståndutdömt för brott mot arbetsrättslagstiftningen. har berettarbetsmarknadsutskottet tillfälle yttra sig över motionerna. Yttrandet är fogatsom bilaga till betänkandet. Gällande bestämmelser m. m. Enligt 20 § första stycket KL skallvid beräkning av inkomsten från särskild förvärvskälla från bruttointäkterna iförvärvskällan avräknas alla omkostnader under beskattningsåret förintäkternas förvärvande och bibehållande. Denna huvudregel kompletteras i andra stycket av sammalagrum och i anvisningarna med bestämmelser om vilka kostnader som inte äravdragsgilla vid taxeringen. Till sådana kostnader räknas - förutom denskattskyldiges levnadskostnader och därtill hänförliga utgifter - bl, a,avgifter som utgår enligt lagen om påföljder och ingripanden vid olovligtbyggande m, m,, enligt lagen om felparkeringsavgift och enligt lagen omöverlastavgift. Detsamma gäller restavgifter, skattetillägg, förseningsavgifteroch indrivningsavgifter till det allmänna. Inte heller böter och viten äravdragsgilla vid inkomstberäkningen. Dessa båda påföljder finns inte uppräknadebland de särskilt angivna, icke avdragsgilla kostnaderna i 20 § men anses -liksom dessa -utgöra rent personliga utgifter för vilka avdrag inte kanerhållas. Det bör understrykas att avdragsförbudet gäller även om det brotteller den förseelse som föranlett kostnaden resulterat i skatteplikfig intäkteller kan sägas ha SkU1980/81:55 3 utgjort en normal företeelse i rörelse. Advokat-, rättegångs- och liknande kostnader äravdragsgilla endast om de utgör kostnader för att förvärva eller bibehållaskattepliktiga intäkter eller för att nedbringa avdragsgilla kostnader.Kostnader för tvist om förvärvskälla är således inte avdragsgilla. Skadestånd på grund av avtalsbrott har i praxis ansettsutgöra driftkostnad i prakfiskt taget varje fall där skadeståndet utgått pågrund av brott mot ett i förvärvsverksamheten ingånget avtal. har i sittyttrande lämnat en redogörelse för allmänt skadestånd enligt detarbetsrättsliga sanktionssystemet. hänvisar i denna del tillarbetsmarknadsutskottets yttrande (se bilaga till detta betänkande). Regeringsrätten (RR) in plenoavgjorde två mål avseende den skatterättsligabedömningen av allmänt skadestånd enligt lagen om medbestämmande i arbetslivet(MBL) och lagen om anställningsskydd. Det ena gällde frågan om en arbetsgivareskall ha rätt att göra avdrag för ett allmänt skadestånd om , sombetalats ut till en facklig organisation. Grunden för skadeståndet vari dettafall att arbetsgivaren-ett bolag som drev bl, a, byggnadsrörelse - anlitatunderentreprenörer utan att först ha iakttagit regeln i 38 § MBL om skyldighetatt förhandla med arbetstagarorganisationen, RR beslutade med 20 röster mot 4 att medge avdrag.Majoriteten menade att det skadestånd som bolaget hade att utge enligtöverenskommelsen var att anse som omkostnad i bolagets rörelse. På grund häravoch då skadeståndet inte omfattades av någon av de i 20 § andra stycket KLuppräknade kostnader för vilka avdrag inte fick ske, fann RR skadeståndetutgöra i bolagets rörelse avdragsgill omkostnad. De fyra ledamöter som var avskiljaktig mening framhöll att den som skadestånd betecknade ersättningarbetsgivaren hade att erlägga enligt MBL avsåg att inskärpa nödvändigheten avatt arbetsgivare iakttog den förhandlingsskyldighet gentemotarbetstagarorganisationen som lagen stadgade. Det kunde - menade dissidenterna- inte anses utgöra ett normalt led i arbetsgivarens verksamhet att denne sattesig över eller försummade denna skyldighet. De ansåg därför att skadeståndetinte utgjorde sådan driftkostnad som enligt 29 § 1 mom, KL får dras av frånbruttointäkt av rörelse. Inte heller på annan grund kunde - menade de-skadeståndet anses avdragsgillt. Det andra av RR avgjorda målet gällde frågan huruvida ettideellt skadestånd om . som utgått fill arbetstagare i samband meduppsägning av anställningsavtal utgjorde för honom skattepliktig intäkt. Med 20röster mot 4 förklarade regeringsrätten att beloppet i fråga fick anses r 1980/81. SkU 1980/81:55 4 utgöraett allmänt skadestånd med anledning av uppsägning av det avtal enligt vilketvederbörande hade anställning hos bolaget. Även om således vid skadeståndetsbestämmande hänsyn tagits till omständigheter av annan än rent ekonomiskbetydelse, var enligt majoriteten ersättningen hänförlig till den förvärvskällai vilken den anställde hade att redovisa intäkterna från anställningen, och detförelåg därför inte någon grund för att undanta beloppet från beskattning. Defyra reservanterna, däremot, menade att ersättningen på . utgjordegottgörelse för sådan skada av annan än rent ekonomisk betydelse som avsågs i38 § tredje stycket lagen om anställningsskydd. Skadestånd av detta slag hadeen övervägande preventiv funktion av i princip samma verkan som straff. Detkunde - menade reservanterna - inte hänföras till intäkt av tjänst och varenligt deras uppfattning inte heller på annan grund skattepliktigt för denskadeståndsberättigade. I de förevarande motionerna, 344 av . (s) och 1529 av (), tar motionärerna upp frågan om rätttill avdrag för skadestånd som utgått enligt arbetsrättsliga lagar. Medhänvisning till ett av regeringsrätten i plenum avgjort mål avseende rättentill avdrag för allmänt skadestånd i en arbetsrättslig tvist yrkar motionärernaatt sådant skadestånd inte skall utgöra avdragsgill kostnad i förvärvskälla. Enredogörelse för gällande bestämmelser och för det av motionärerna aktualiseraderegeringsrättsavgörandet lämnas i inledningen till detta betänkande. Avredogörelsen framgår att skadestånd som utgått på grund av brott mot ett i enskattskyldigs förvärvsverksamhet ingånget avtal i praxis så gott somregelmässigt bedömts som driftkostnad och därför ansetts utgöra en iverksamheten avdragsgill utgift. Arbetsmarknadsutskottetunderstryker i sitt yttrande att huvudsyftet med s.k. allmänt skadestånd i detarbetsrättsliga sanktionssystemet är att upprätthålla respekten för lag ochavtal och att det är väsentligt från arbetsrättslig synpunkt attskadeståndssanktionen får en sådan utformning och tillämpning att detta syftekan tillgodoses. framhåller också att arbetsdomstolenvid sin bedömning av skadeståndens storlek naturligtvis har möjlighet att vägain också skattemässiga konsekvenser. Avyttrandet framgår att skadeståndsreglernas utformning och tillämpning ärföremål för uppmärksamhet inom den nya arbetsrättskommittén, som beräknasavsluta sitt arbete . Med hänsyn till att skadeståndsfrågorna enligtutskottets mening har nära samband med det i motionerna aktualiseradeavdragsförbudet bör dessa i avvaktan på kommitténs arbete inte föranleda någonåtgärd. Utskottet avstyrker följaktligen bifall till motionerna. SkU 1980/81:55 5 aUriksdagen avslår motionerna 1980/81; 344 och 1980/81: 1529. Närvarande:Erik (). ()*, (), () *, i (s), (), (), BoLundgren (m), (), (), (),(), ()*, ()* och (). *Ej närvarande vid betänkandets justering. , , i ,, , och (alla s) anser dels att det avsnitt av utskottets yttrande på s. 4som börjar med "Av redogörelsen" och slutar med "tillmotionerna" bort ha följande lydelse: yttrande framgår att huvudsyftet med det allmännaskadeståndet i det arbetsrättsliga sanktionssystemet är att upprätthållarespekten för lag och avtal. Det primära i sanktionssystemet är således denpreventiva funktionen. Ilikhet med motionärerna i mofion 344 anser skatteutskottet att det rimligeninte kan anses utgöra ett normalt led i en arbetsgivares förvärvsverksamhet,att denne åsidosätter de skyldigheter han enligt arbetsrättsliga lagar har motde fackliga organisationerna och de anställda. Mot den bakgrunden kan enligtutskottets mening således ifrågasättas om ett allmänt skadestånd bör hänförasfill en i den skattskyldiges förvärvsverksamhet avdragsgill kostnad. Oavsettom allmänt skadestånd kan anses ha karaktären av driftkostnad enligt 29 § KLeller ej finns det emellerfid enligt utskottets mening starka skäl som talarför att kostnader av ifrågavarande art inte bör vara avdragsgilla iförvärvsverksamhet. Det allmänna skadeståndets preventiva funktion jämställerdet enligt utskottets mening i hög grad med böter och viten och kan för övrigtsägas vara av samma slag som hos flera av de avgifter vilka enligt 20 § KLutgör icke avdragsgill kostnad i förvärvskälla. Utskottet vill sålunda erinraom att exempelvis överlastavgift och avgift som påförts enligt lagen om SkU1980/81:55 6 påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m.m.enligt nämnda författningsrum inte är avdragsgilla vid taxering, och dettaavdragsförbud gäller även om den förseelse som föranlett kostnaden resulterat ien skattepliktig intäkt i förvärvsverksamheten eller kan sägas ha utgjort ennormal företeelse i densamma. Av det anförda framgår att utskottet delar den uppfattningsom framförs i motionerna. Utskottet föreslår därför, i enlighet med yrkandet imotion 344, lagstiftning av innebörd att allmänt skadestånd enligtarbetsrättslig lagstiftning inte skall utgöra avdragsgill kostnad iförvärvskälla. Utskottet föreslår att förbudet mot avdrag för allmäntskadestånd skall gälla även i fråga om de lagar som omnämns iarbetsmarknadsutskottets yttrande. Genom skatteutskottets ställningstagande,som föranleder ett'tillägg till 20 § KL, är även mofion 1529 tillgodosedd. dels att utskottet bort hemställa att med bifall tillmotionerna 1980/81: 344 och 1980/ 81: 1529 antar följande som reservanternasförslag betecknade Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928: 370) Härigenom föreskrivs att 20 §kommunalskattelagen (1928:370) skall ha nedan angivna lydelse: Nuvarande lydelse Reservanternas förslag Vidberäkningen--------------------- 43 § 3 mom. Avdrag må--------------- ransoneringslagen(1978: 268); förlust,som är att hänföra fill förlust, som är att hänföra fill kapitalförlustm, m, i vidare mån än kapitalförlust m, m, i vidare mån än som får ske enligt 36 §, som får ske enligt 36 §; allmänna skadestånd enligt lagen (1939: 727) om förbud motuppsägning eller avskedande av arbetstagare med anledning av värnpliktstjänstgöring,m. m., lagen (1970: 215) om arbetsgivares kvittningsrätt, lagen (1970:943) omarbetstidm. m. i husligt arbete, lagen (1972:650) om rätt till ledighet och lönvid deltagande i svenskundervisning för invandrare, lagen (1974:12) omanställningsskydd, lagen (1974:358) om SkU1980/81:55 7 Nuvarande lydelse Reservanternas förslag facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, lagen(1974:981) om arbetstagares rån tdl ledighet för utbildning, lagen (1976:580)om medbestämmande i arbetslivet, semesterlagen (1977:480), arbetsmiljölagen(1977:1160), lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m.m.,lagen (1979:1118) om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet ochlagen (1979:1184) om rätt till ledighet för vissa föreningsuppdrag inom skolanm.m. Denna lag träder i kraft den 1januari 1982 och skall tillämpas första gången vid taxering. SkU1980/81:55 8 1980/81:6 y över motioner om slopande av rätt till avdrag vidinkomsttaxering för s. k. allmänna skadestånd enligt arbetsrättsliga lagar har berettarbetsmarknadsutskottet tillfälle att avge yttrande över motionerna 1980/81:344av m, fl, (s) och 1980/81:1529 av (). Bådamotionerna går ut på att man skall avskaffa rätten till avdrag för s, k,allmänna skadestånd som utgår enligt arbetsrättsliga lagar, I densocialdemokratiska motionen föreslås en omedelbar lagändring medan att skall begära att regeringen lägger fram förslag därom. Utgångspunkten i båda motionerna är en dom iregeringsrätten (RÅ 80 1:12), Målet gällde om en arbetsgivare hade rätt attgöra avdrag vid taxeringen för allmänt skadestånd som han betalt till enfacklig organisation. Grunden för skadeståndet var att arbetsgivaren underlåtitatt förhandla enligt medbestämmandelagens regler vid anlitande av enentreprenör. Regeringsrätten, som avgjorde målet i plenum, ansåg med 20 röstermot 4 att skadeståndet var en avdragsgill omkostnad i arbetsgivarens rörelse.Minoriteten framhöll att den såsom skadestånd betecknade ersättningen avseratt inskärpa nödvändigheten av att arbetsgivare iakttar sin förhandlingsskyldighetoch att det inte rimligen kan anses utgöra ett normalt led i arbetsgivarensverksamhet att denne sätter sig över eller försummar denna skyldighet.Skadeståndet var därför enligt minoritetens uppfattning inte sådan driftkostnadsom enligt 29 § 1 mom, kommunalskattelagen får dras av från bruttointäkt avrörelse eller på annan grund avdragsgillt. Motionärerna åberopar som stöd för yrkandena om lagändringde skäl som minoriteten i regeringsrätten anfört. Regeringsrättens prövningomfattar enbart allmänna skadestånd enligt medbestämmandelagen. Motionärernagår längre och föreslår att lagändringen skall omfatta allmänna skadestånd ävenenligt andra arbetsrättsliga lagar. vill först framhålla att rättentill avdrag för allmänna skadestånd som betalas fill följd av överträdelser avarbetsrättslig lagstiftning måste bedömas med utgångspunkt i skatterättsligaprinciper mot bakgrund av hur liknande ersättningar behandlas iskattesammanhang. Därvid är även frågan om skattskyldighet för mottagaren avskadeståndet av intresse. Regeringsrätten har således i ett annat plenimål (RÅ801:10) funnit att skattskyldighet föreligger, när mottagaren är en enskildarbetstagare. Däremot saknas något avgörande rörande skattskyldigheten för enfacklig organisation. har inte sett som sin uppgift attta SkU1980/81:55 9 ställning till de skatterättsliga frågorna utan söker idetta yttrande belysa problemen från arbetsrättsliga utgångspunkter. Det arbetsrättsliga sanktionssystemet bygger nästanuteslutande på användningen av skadestånd som påföljd, I medbestämmandelagen(55 §) och i flera andra arbetsrättsliga lagar föreskrivs därvid att vidbedömande om och i vad mån skada har uppkommit hänsyn skall tas även till denförfördelades intresse av att lagens eller kollektivavtalets bestämmelseriakttas och till övriga omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse.För ersättningar av detta slag använder arbetsdomstolen beteckningen allmäntskadestånd. Bestämmelserna har sitt ursprung lag om kollektivavtal.Det framhölls då den lagen infördes att en förfördelad part, dvs, motparten ikollektivavtalsförhållandet, borde kunna få gottgörelse för den ideella skadasom bestått i att avtalet inte "hållits i helgd". Sedermera harregler av liknande innebörd tagits in i ett stort antal lagar och kommit attomfatta förutom avtalsbrott även lagbrott. Det har stått klart attreglernas huvudsyfte har varit att upprätthålla respekten för lag och avtal.Denna s, k, preventiva funktion hos det allmänna skadeståndet kan sägas vara avsamma slag som hos exempelvis böter och kontraktsviten. Utgångspunkten vidbestämmande av skadeståndets storlek blir därför förseelsens art. Domstolarnahar vida möjligheter att bestämma skadeståndets storlek inklusive att låta dethelt bortfalla. Den här redovisade karaktären av det allmänna skadeståndetframgår klart av förarbetena till medbestämmandelagen. Principen kan emellertidsägas gälla även för andra arbetsrättsliga lagar, I en del fall framträder dockäven ett syfte att mera direkt kompensera för en liden oförrätt. Det gällerfrämst ideella skadestånd till enskilda personer enligt lagen omanställningsskydd, I det sammanhanget kan alltså noteras att regeringsrättenförklarat att sådana allmänna skadestånd utgör skattepliktig inkomst för denenskilde arbetstagaren. Den om straff påminnande karaktären av de allmännaskadestånden framträder tydligt i bl, a, arbetstidslagstiftningen. Lagreglernapå det området är i stor utsträckning dispositiva och kan ersättas avkollektivavtal. Det innebär att för brott mot en övertidsbestämmelse kanpåföljden bli skadestånd, om frågan är kollektivavtalsreglerad, medan det kanbli aktuellt med böter för samma typ av förfarande om sådan reglering saknas, Ianslutning härtill kan nämnas att en utredning föreslagit attbötesstraffet skall kunna förenas med övertidsavgifter för företagen i syfteatt göra sanktionen jämbördig i ekonomiskt hänseende med skadestånd (SOU1981:5), Lagen om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivethar liknande parallella sanktionssystem. Om kollektivavtal träffats om akfivaåtgärder för att främja jämställdheten på en arbetsplats är sankfionenskadestånd vid överträdelse av avtalet. På arbetsplatser, där sådant avtal saknas,kan ett straffrättsligt betonat vite användas för att driva fram föreskrivnaåtgärder av samma slag som ett kollektivavtal innehåller. SkU1980/81:55 10 Som framgår av det anförda är detväsentligt från arbetsrättslig synpunkt att skadeståndssanktionen får en sådanutformning och tillämpning att den blir ett effektivt instrument för attupprätthålla respekten för lagar och avtal liksom att dess reparativa funktionupprätthålls, där detta också har varit lagstiftarens syfte med sanktionen. Detär arbetsdomstolens uppgift att se till att nivån på de allmänna skadeståndenanpassas så att dessa syften uppnås. Därvid kan självfallet även skattemässigakonsekvenser vägas in. Arbetsdomstolens skadeståndsbedömning enligtmedbestämmandelagen och några av de andra arbetsrättsliga lagarna, främst lagenom anställningsskydd, har från olika utgångspunkter varit föremål för debatt.Reglernas utformning och tillämpning är också uppe i utredningssammanhang. , som har till uppgift att följa tillämpningen avmedbestämmandelagen, har bl, a, tagit upp skadeståndsfrågorna. Kommitténberäknas avsluta sitt arbete . Mot bakgrund härav och vad i övrigt anförtsfinns det från de utgångspunkter utskottet granskat problemen inte anledningför att ta något initiativ som påverkar skadeståndens nivå. Slutligen noterar utskottet att det - utöver de i densocialdemokratiska mofionen nämnda lagarna - finns ytterligare arbetsrättsligalagar som innehåller regler om allmänna skadestånd. Det gäller lagen (1939:727)om förbud mot uppsägning eller avskedande av arbetstagare med anledning avvärnpliktstjänstgöring, lagen (1972:650) om rätt till ledighet och lön viddeltagande i svenskundervisning för invandrare, lagen (1978:410) om rätt tillledighet för vård av barn m, m, och lagen (1979:1184) om rätt till ledighet förvissa föreningsuppdrag inom skolan, m, m. Från lagtekniska utgångspunkter bördet framhållas att vid en ändring i skattereglerna bör även dessa lagar tasmed, Närvarande: (), (), AlfWennerfors (m), (), (). PärGranstedt (c), (), (), (), EvaWinther (fp), (), (), () ochNils-Olof (). SkU 1980/81:55 11 , , ,, , och (alla s)anser att den del av utskottets yttrande på s, 10 som börjar "Somframgår" och slutar "skadeståndens nivå" bort ha följande lydelse: Reglernaom skadestånden bör mot den angivna bakgrunden utformas så att de framstår somrättvisa. Det är viktigt att lika fall behandlas lika. Eftersom skadeståndenbestäms med utgångspunkt i det begångna felets art bör den reella effekten intevara beroende av faktorer som är hänförliga till exempelvis i vilken formarbetsgivaren bedriver sin verksamhet eller vilka avdragsmöjligheter somföreligger till följd av företagets ekonomiska ställning. Man bör därför i detnu aktuella hänseendet betrakta allmänna arbetsrättsliga skadestånd på sammasätt som böter och viten. Från de nu angivna utgångspunkterna synes det meständamålsenligt att i enlighet med motionerna ändra skattereglerna så attavdragsrätt i samband med taxering inte föreligger.