bet · G401LU23 · 1980-12-31 00:00:00 — I praktiken godtas dock endast skriftliga bevis -gåvohandlingar,arvskiflesinslrument, avbetalningskonlrakl e.d. Presumfionen kan även brytasom makarna för utmätningsmannen företer en sådan förteckning över vars och ensegendom som avses i 6 kap. 9 8 . Omandra samboende än gifta har egendom i sin gemensamma besittning behöversambesittaren inle styrka sin rätt; det ankommer istället på sökanden attstyrka gäldenärens rätt. Åtminstone har detta ansetts gälla även närgäldenären och sambesittaren varaktigt sammanlevt under äktenskapsliknandeförhållanden. () har emellertid i två avgöranden (NJA 1979 s. 302 I och II) likställt den samboende med äkta make och förelagtden samboende - som ansågs ha visat sannolika skäl för sin äganderätt - attväcka talan vid domstol för att freda egendomen. HD:s majoritet uttalade i detena av dessa avgöranden atl i vart fall vid så varaktiga förhållanden som detaktuella () borde samma presumtionsregel som för makar gälla. Det andrafallet avsåg två personer som hade gemensamma barn och som sammanbott iåtminstone . I praktiken torde utmätningsmannen även tidigare haansett sig oförhindrade att tillämpa grundsatserna i 69 S i liknande fall (jfrbl. a. : Ulsökningsrätt, 2 uppl. 1960 s. 187 och : Utsökning,8 uppl. 1978 s. 104 f). Iförslaget till UB behandlas förhållandet till tredje man vid utmätning av lösegendom i 4 kap. 17-23 88. De grundläggande bestämmelserna om vilken egendomsom får utmätas återfinns i 17-19 88. Lös egendom får enligt 17 8 utmätas, omdel framgår att egendomen tillhör gäldenären eller om han enligt 18 eller 19 S8skall anses vara ägare. Enligl 18 8 första stycket anses han vara ägare lilllös egendom som han har i sin besittning, om det inte framgår att egendomentillhör annan. I 19 § behandlas de s. k. samboendefallen. Av första stycketföljer alt om gäldenären är gift och varaktigt sammanbor med sin make, anses devara samägare fill lös egendom som de besitter gemensamt (frånsett registreratskepp och luftfartyg), om det inte framgår all egendomen tillhör en av demeller någon annan. Detsamma gäller, när gäldenären varaktigt sammanbor medannan under LU 1980/81:23 27 Presumer-as samäganderätt får endast gäldenärens andel iegendomen utmätas. Enligl andra stycket får, om två personer utan alt varagifta eller utan alt sambo under äktenskapsliknande förhållanden gemensamtbesitter egendom, utmätning ske endast om det framgår att egendomen tillhörgäldenären. Vidbedömande av huruvida presumlionen om samäganderätt har brutits bör, enligtuttalanden av departementschefen (s. 435 och 1211) hänsyn tas till allaföreliggande omständigheter. Som exempel nämns att kontrakt eller annanhandling som utvisar äganderättsförhållandet företes. Även den tid somsamboendet har varat bör beaktas. Hänsyn bör också tas lill egendomensbeskaffenhet. I proposifionen framhålls all det i tillämpningen inte börställas så stora krav på bevisningen för att det skall anses framgå attpresumlionen har brutits. Imotion 33 yrkas att den nuvarande ordningen såvitt avser utmätning hos giftasamboende bibehålls. I motionerna 34 och 35 föreslås en presum-lion av innebördatt egendom som vid utmätning påträffas i makars och samboendes besittningskall anses tillhöra gäldenären om inte annat kan styrkas. Även i motion 894föreslås atl gällande ordning bibehålls. I motionerna anförs i huvudsakföljande. Den nuvarande ordningen vid utmätning av egendom hos gifl samboendehar fungerat väl och har inle varit föremål för kritik. Att egendomen i boetpresumeras tillhöra gäldenären ansluter sig till den ordning som gäller påcivilrättens område, nämligen att egendom i makars bo under äktenskapetsbestånd tillhör den make som förvärvat den. Avsteg från denna grundläggandeprincip i fråga om egendomsförhållandena i äktenskap bör inte göras i enlagstiftning som inte primärt har till syfte att reglera frågan om äktenskapelsrättsliga konsekvenser i ekonomiskt avseende. Materiellt sett kan denföreslagna ordningen leda fill olyckliga resultat. Eftersom den icke gäldbundnemaken/samboende skall erhålla hälften av vad som influtit vid en exekutivförsäljning måste i princip dubbelt så mycket lös egendom utmätas och säljasför alt utmäl-ningsskulden skall täckas. Härtill kommer alt kostnaderna förförfarandet skulle stiga, vilket minskar borgenärens netto efter enförsäljning. Systemet skulle medföra administrafivl merarbete förkronofogdemyndigheterna samt uppmuntra till manipulationer emellan makar eUersamboende inför en väntad utmätning. Utskottetvill lill en början erinra om atl syftet med bestämmelserna i omförhållandet fill tredje man vid utmätning av lös egendom i främsta rummet äratt ange under vilka förutsättningar egendom får tas i mät för oprioriteradfordran hos gäldenären. Dessa frågor är mycket ofullständigt reglerade i UL.Enligt utskottels mening är del av stor betydelse atl de komplicerade frågornaom tredjemansskydd regleras i UB. Utskottet har, med undantag för bestämmelseni 4 kap. 19 8 om en samäganderältspresumtion, inga invändningar mot denutformning bestämmelserna slutligen erhållit i proposifionen. LU 1980/81:23 28 Såväl lagberedningen och lagrådet somdepartementschefen har funnit atl den nuvarande ordningen vid utmätning hosäkta makar inte är tillfredsställande. Presumlionen om gäldenärens äganderätti 69 8 UL har sålunda ansetts innebära en avsevärd risk för att egendom sominte tillhör gäldenären ulmätts. Del kan vara svårt alt i efterhand utreda vemsom köpt viss egendom som är i makars gemensamma besittning. En sådanförteckning över egendom som avses i 6 kap. 9 8 åberopassällan. Vidare har framhållits atl presumlionen härtör från en lid då detvanligen bara var mannen som hade förvärvsarbete och därigenom hade möjlighetatt skaffa egendom till boet. är det dock vanligt att båda makarna harsådan inkomst. Har bägge tillskjulit pengar vid inköp av egendom får de i regelanses inneha egendom med samäganderätt. Utskottetkan för sin del instämma i atl gällande regler om utmätning hos äkta makar inteär tillfredsställande, främst av det skälet att de faktiskaäganderättsförhållandena i ett äktenskap inte tillräckligt väl återspeglas ipresumfionen om gäldenärens äganderätt. Det finns alltså en risk för attegendom, som tillhör gäldenärens make eller som makarna äger tillsammans,utmäts för gäldenärens skuld i större utsträckning än vad som kan anses varagodtagbart. Denna risk bör dock inte överbetonas. Som utskottet redanframhållit kan den icke gäldbundne maken i vissa fall hänvisas att få sin rättprövad av allmän domstol. Möjhgheten härtill kvarstår i UB, som även öppnarmöjlighet lill utmätning med förbehåll för tredje mans rätt i vissa fall.Vidare kan kronofogdemyndigheten i efterhand rätta ell felaktigtulmätningsbeslul. Myndighetens befogenhet att företa s. k. självrättelsevidgas för övrigt något enligt UB. Utskottet konstaterar vidare alt företrädareför skilda kronofogdemyndigheter saml för RSV inför utskottet har framhållitatt den gällande presumlionen inte har framkallat några problem vid denprakfiska tillämpningen. Ävenom olägenheterna med de nuvarande bestämmelserna inte bör överdrivas, anserutskottet i likhet med departementschefen emellertid att det finns skäl somtalar för atl den samboende makens rättsskydd vid utmätning i samägd egendomför andra makens skuld stärks. Det torde nämligen - som ovan berörts - intevara ovanligt att makar äger lös egendom gemensamt. Eftersom del i allmänhet ärsvårt för sammanboende personer att på förhand säkra bevisning om äganderättenfill egendom i den gemensamma besittningen är risken för rättsförlust särskiltstor vid utmätning av sådan egendom. Vidbedömningen av hur en ny regel på området bör utformas måste även andraomständigheter vägas in. Utskottet erinrar om att - som ovan berörts - dennuvarande regeln i 69 8 UL främst motiverats med atl besiltningsfrågan ofta äroklar och att makar annars lätt skulle kunna undandra egendom från utmätninggenom att ändra besiltningsförhållandel mellan sig. Enhgt utskottets mening ärdet fortfarande av stor betydelse att en utsökningsrättslig lagstiftning inteutformas så atl den uppmuntrar fill LU 1980/81:23 29 sådanaöverföringar av egendom makar emellan som direki kan anses strida motborgenärernas intressen och som kan främja uppkomsten av s.k. ekonomiskbrottslighet. Vidare bör reglerna, med hänsyn till utmäl-ningsförfarandetssummariska karaktär, vara lätta att tillämpa för kronofogdemyndigheterna.Lagstiftningen får inte heller innebära att en opåkallad fördel ges åt varesig borgenären eller gäldenären eller att effekfiviteten iutmälningsförfarandel äventyras. Från dessa utgångspunkter kan enligtutskottets mening vissa invändningar riktas mot den föreslagna bestämmelsen i 4kap. 19 8 UB. Enpresumtion om samäganderätt innebär bl. a. alt bevisbördan för att gäldenärenensam äger egendomen ligger på sökanden, dvs. i praktiken påkronofogdemyndigheten. Det torde ofta vara förenat med betydande svårigheterför denna myndighet atl utreda vem som verkligen äger egendomen, eftersombevismaterialet normalt befinner sig i gäldenärens eller makens händer. Det kanantas att effekten av regeln i många fall blir atl endast en andel av egendomsom helt tillhör gäldenären kan utmätas eller, med andra ord, alt den ickegäldbundne maken kan rädda halva lösegen-domsboel, även när någon sådanmateriell rätt inle föreligger. 1 sista hand drabbar en sådan ordningborgenärerna. Även för gäldenären och hans make kan den föreslagna regelninnebära vissa nackdelar. En följd av presumlionen torde nämligen bli atlkronofogdemyndigheten ofta måste ta i anspråk fler utmälningsobjekt än f n.Vidare bör beaktas atl realisationsförluster inte sällan torde uppkomma isamband med exekutiv försäljning av lös egendom. Samägarna kommer således altdrabbas hårdare enligt UB än enligt UL. Härtill kommer att kostnaderna ökar förbl. a. transport, lagring och försäljning av egendomen. Utskottetvill vidare framhålla atl innebörden av den gällande civilrätlsliga regleringeni fråga om makars egendom är att varje make äger den egendom han eller honförvärvat, i den mån annat inte är föreskrivet i äktenskapsförord, gåvohandlinge.d. Givetvis kan även samäganderätt mellan makar förekomma, men någonpresumtion om samäganderält finns inte. Frågan om en ändrad egendomsordning iäktenskap övervägs f. n. av familjelagssakkunniga (Ju 1970:52) som beräknasavlämna ett betänkande i frågan . Utskottetär mol bakgrund av det anförda inte berett atl acceptera en ordning som innebäralt man helt överger den nuvarande presumlionen för alt egendomen tillhörgäldenären till förmån för en generell samäganderältspresumtion. Stark kritikmot propositionen i förevarande hänseende har också framförts både i de nu aktuellamofionerna och från kronofogdehåll under ärendets behandling i utskottet. Ilikhet med mofionärerna anser utskottet atl nuvarande ordning i princip börbehållas. Huvudregeln i 4 kap. 19 S UB bör således vara att lös egendom somfinns i samboende makars gemensamma besittning presumeras tillhöra gäldenären.Vill gäldenärens make eller annan freda egendomen från utmätning bör krävasatt denne styrker sin rätt. LU 1980/81:23 30 Som utskottet ovan anfört återspeglar emellertid ensådan bestämmelse mindre väl de faktiska egendomsförhållandena i etl äktenskap.Vid utformningen av bestämmelsen i 4 kap. 198 bör man således inte bortse fråndet förhållandet att egendom i makars gemensamma besittning - t. ex. inventarieri hemmet ofta är samägd och atl det, som ulskotlel redan framhållit, iallmänhet är svårt för en make atl på förhand säkra tillräcklig bevisning omäganderätten beträffande sådan egendom. Med hänsyn härtill bör beviskravetmjukas upp någol i de fall egendom påslås vara samägd. Det bör förpresumtionens brytande i sådant fall vara tillräckligt aft det finns sannolikaskäl för alt makarna är samägare fill egendomen. Iullrycket sannolika skäl ligger att enbart ett påstående om atl egendomen ärsamägd inle räcker. Åtminstone någon ytterligare omständighet som talar församägandet måste föreligga. Det får överlämnas åt de rätls-tillämpandemyndigheterna atl i varje särskilt fall - med hänsynslagande till allaföreliggande omständigheter - avgöra när den erforderliga sannolikheten skallanses föreligga. Utskottet vill dock peka på några omständigheter som var försig eller tillsammanlagna bör kunna tillmätas betydelse. Sålunda bör detförhållandet all del av en skriftlig handling - exempelvis en faktura - framgåratl båda makarna slår som köpare, i allmänhet ensamt vara tillräckligt sombevis för att samäganderätl föreligger. Vidare kan det förhållandet all isamband med förvärvet av egendomen etl belopp, som ungefärligen motsvararköpesumman, lagils ut från ell bankkonto, som disponeras av båda makarna,ensamt anses tala för att egendomen är samägd. Delsamma bör gälla när makarna ianslutning till förvärvet tagit ut pengar frän konton som de disponerar var försig. Den omständigheten att båda makarna haft faktiska inkomster i förening medatt egendomen i fråga typiskt sett är sådan att den kan antas vara anskaffadför makarnas gemensamma bruk bör också kunna tillmätas vikt. Utskottetvill tillägga, atl samäganderält mellan makar uppkommer och består under sammaförutsättningar som samäganderätl mellan andra. Om en make ensam förvärvat vissegendom blir inte den andre maken samägare till egendomen om inte överlåtelseav andelen i egendomen sker i enlighet med de allmänna regler som gäller ifråga om överlåtelse av egendom mellan makar. Exempelvis förutsätts altäktenskapsförord i regel upprättas vid gåva mellan makar (8 kap. 2 8giftermålsbalken). mening bör det mildare beviskravet gälla endast vid sådansamäganderätt som regleras i lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt. Isammanhanget vill utskottet erinra om innebörden av stadgandet i 8 kap. 8 8 UB,nämligen alt om utmätning skett av andel i viss egendom som fillhör två ellerflera och lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätl är tillämplig kankronofogdemyndigheten förordna all hela egendomen skall säljas. Bestämmelsenbör, liksom 4 kap. 19 S i proposifionen, avse endast egendom som är i makarnasgemensamma besittning. Det fallet atl lös egendom är i gäldenärens uteslutandebesittning regleras i 18 8- Lös egen- LU 1980/81:23 31 domsom gäldenärens make ensam har besittning till bör alltså falla utanförpresumlionen. Det innebär t. ex. atl föremål i bankfack vartill endast gäldenärensmake har tillgång inte får utmätas utan alt del framgår alt föremålet tillhörgäldenären. Föreliggersannolika skäl för att viss egendom är samägd bör enligl utskottels uppfattningutmätning med förbehåll för tredje mans rätt enligt 22 8 vara utesluten. Bestämmelseni 4 kap. 19 8 UB bör vara tillämplig även när gäldenären, ulan all vara gift,varaktigt sammanbor med annan under äktenskapsliknande förhållanden. Utskottetföreslår sammanfattningsvis alt i 4 kap. 19 S första stycket UB skall tas in enbestämmelse av innebörd alt om gäldenären är gifl och varaktigt sammanbor medsin make och de har lös egendom i sin gemensamma besittning, gäldenären ansesvara ägare fill egendomen, om del ej görs sannolikt alt de är samägare tillegendomen enligt lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt och det ej hellerframgår atl egendomen tillhör den andre eller någon annan. Detsamma gäller omgäldenären varaktigt sammanbor med annan under äktenskapsliknandeförhållanden. Utskottets ställningstagande innebär alt motionerna 33, 34 och 35saml 894 i aktuell del (yrkande 1) tillgodoses i inle oväsentlig mån. I den utsökningsrältsliga lagstiftningen finns tvåolika former av exekution i lön: löneulmätningch införsel. I förslaget lill UBregleras dessa indrivningsformer i 7 resp. 15 kap. Under utskottetshandläggning av balkförslaget har vissa frågor om förutsättningarna för atllöneuimät-ning skall få äga rum aktualiserats bl. a. genom motion 894 (s) samtgenom en promemoria angående löneutmälning som RSV tillställt utskottet (bilaga4). Löneutmätningsker liksom införsel genom förordnande alt viss del av lönen skall innehållasav arbetsgivaren och tillställas kronofogdemyndigheten. I motsats fill vad somgäller beträffande införsel kan utmätning i lön (samt i pension och hvränla)dock äga rum för alla typer av fordringar. För löneutmätning gäller vidarevissa särskilda förutsättningar. Dessa anges i 67 b 8 UL. Utmätning i lön ärinte avsedd all vara en lika sträng exekutionsform som införsel. Löneutmälningfår sålunda inle äga rum, om det med skäl kan antas att gäldenären har gjortvad han förmått för atl betala skulden. Utmätningen får endast omfatta beloppsom uppenbart överstiger vad som åtgår för gäldenärens och hans familjsförsörjning samt lill fullgörande av underhållsskyldighet i övrigt. Detulmälningsfria beloppet (beneficium) bör, enligl motivultalanden vidlagstiftningens tillkomst, vara avsevärt större än motsvarande beneficium vidinförsel. RSV meddelar föreskrifter om storieken av del utmätningsfriabeloppet vid löneutmälning. Delta har legat högre änmotsvarande belopp LU 1980/81:23 32 Vidare gäller bl.a. att löneutmälning inle ulan gäldenärensmedgivande får fortgå längre än tre eller, om fordringens art ger särskildanledning lill del, under . Med sistnämnda fall skallenligt motivuttalanden i första hand avses fall när utmätning sker förskadestånd på grund av brotl. Ett medgivande kan i princip avse hur lång tidsom helst men kan å andra sidan återkallas av gäldenären. Närnuvarande regler om löneutmälning kom motiverades lagsfiftningenbl. a. med önskvärdheten av all få lill stånd en förskjutning avexekutionsförfarandet från sak- lill löneexekution. Löneexekution antogs varai allmänhet mindre arbetskrävande för utmätningsmannen än sakexekufion. Sett urgäldenärens synpunkt var löneexekution lill skillnad från utmätning i lösöreinte förenad med risk för realisationsförlust. För borgenärernas del skullemöjligheterna att få betalt öka, vilket i sin tur kunde förväntas bidra till enförbättrad belalningsmoral. Ytterst skulle detta vara fill nytta också förkreditväsendel (prop. 1968: 130 s. 89, ILU 1968:48 s. 67). Lagberedningenföreslog med smärre undantag inga ändringar i gällande regler om utmätning ilön. Under remissbehandlingen av lagberedningens förslag lill UB framkomemellertid att förväntningarna i fråga om löneul-mälningen inle hade infriatsfullt ut. Enligt en undersökning som RSV hade utfört kunde sålundalöneutmätning i enskilda mål äga rum endast i av de mål där sådanutmätning begärdes. Enligt RSV hade dock förhållandena senare förbättratsnågol. Flera remissinstanser framhöll all utrymmet för sakutmälning hademinskat som en följd av att de allmänna beneficiereglerna hade liberaliseratsoch alt man därför borde mjuka upp de restriktiva reglerna om löneutmätning(prop. 1980/81:8 s. 534). Departementschefenkonstaterar i propositionen (s. 535) atl exekutions-formen löneutmätning inteär så effektiv som har avsetls och som är önskvärt. Några mera genomgr-ipandeändringar av löneutmälningsbe-stämmelserna föreslås dock inte.Löntagare/gäldenärer bör enligl departementschefen även i fortsättningen varagaranterade en rimlig ekonomisk standard, och löneutmälning bör därför liksomhittills tillämpas med återhållsamhet. Möjligheterna lill löneutmätningföreslås dock något vidgade. Detta sker på i huvudsak tre sätt. Det nuvarandekravet på belalningsovilja som en förutsättning för löneutmälning slopas (jfr67 b 8 2 p. Den längsta tiden som löneutmätning skall kunna äga rum ulangäldenärens medgivande sätts nu för alla fall (UB 7:5, jfr 67b 8 4 p. Slutligen införs en möjlighet att tillämpa löneutmätning motgäldenär som arbetar i annans förvärvsvei ksamhet utan lön eller mot enuppenbart för låg ersättning även när lönen inle når upp till detutmätningsfria beloppet (7 kap. 18 8 UB). Denna möjlighet finns f n. endastvid införsel. Vadsärskilt angår förslaget om en förlängning av iremänadersfrislen framhållerdepartementschefen (s. 547) atl maximitiden bör ses i samband med övrigabegränsningar i fråga om löneutmätning, främst det vid jämfö- LU 1980/81:23 33 relsemed införsel förhållandevis stora beneficiet vid sådan utmätning. Hänsyn börenligt propositionen också tas till att tiden inte hänför sig till varjesärskild fordran för vilken utmätning söks ulan avser den sammanlagda tidunder vilken gäldenärens lön över huvud får las i anspråk genom utmätning. Motbakgrund härav framstår enligl departementschefens mening en längsta tid som för kort, medan en förlängning däremot synesrimlig. I likhet med RSV anser föredragande statsrådet alt en längre maximitidän den nuvarande i vissa fall bör kunna vara till fördel för gäldenärerna. Imotion 894 (yrkande 2) föreslås att den nuvarande maximitiden på tre månaderper år bibehålls och alt någon särskild lid inte skall gälla för vissafordringar på grund av deras art. Mofionärerna anser inte alt de skäldepartementschefen i propositionen anfört för en ändring ärövertygande. Löneutmätningsinslitutel skulle med den föreslagna utformningenalltför myckel närma sig införselinslilutet, hävdar motionärerna, som vidareanser att "orättvisorna" mellan å ena sidan löntagare och pensionäreroch ä andra sidan personer med B-skatt ytteriigare skulle förslärkas. RSVframför i sin promemoria kritiska synpunkter på den föreslagna regleringen avlöneutmätningsinslitutel. Enligt RSV visar erfarenheterna alt antagandet atllöneexekufion skulle vara mindre arbetskrävande än sakexekution inte allfid ärriktigt. Vissa ärenden kan med gäldenärens medgivande pågå under lång fid, ivissa fall . De månatliga beloppen är ofta blygsamma och måste dessutomibland fördelas på flera borgenärer, vars kostnader för utsökningsförfarandetofta överstiger del belopp som inflyter genom utmätningen. Enligt RSV finns delmed hänsyn härtill och till atl maximitiden för tvångsvis utmätning föreslåsförlängd skäl att slopa möjligheten att medge löneutmätning.För borgenärerna skulle detta innebära en möjlighet all få betalt snabbare.Gäldenärerna skulle troligen drabbas av mindre kostnader, eftersom antaletlöneulmät-ningar kan antas minska. Skillnaderna mellan löneutmätning ochinförsel skulle öka. KFM:nas resurser skulle kunna frigöras för andra,angelägnare uppgifter. ÄvenJO (i beslutet ) och Föreningen harifrågasatt om inte bestämmelserna om löneutmälning bör ändras. JO har särskiltframhållit all arbetet och kostnaderna i samband med hanteringen avlöneutmätningsärendena inte står i någon rimlig proportion lill det belopp sombetalas ut fill borgenären. har ansett bl. a. attlöneutmätning under ell kalenderår inle bör få fillämpas under längre fid saml alt möjligheten för gäldenären att medge löneutmälning underlängre tid bör tas bort. tidigare anfört syftade reform av lagstiftningen omutmätning i lön bl. a. lill alt öka användningen av löneexekulionen.Utvecklingen har emellertid visat, att löneulmätningen inte blivit deleffek-3 1980/81.8 saml. LU 1980/81:23 34 livaindrivningsinslrumenl som avsetls. Löneutmätningsinslitutel så som deltillämpats har sålunda blivit betydligt mer resurskrävande än man från börjantänkt sig. Löneutmätningarna torde ofta fordra arbetsinsatser som väl kan mätasmed dem som krävs vid sakutmätningar. Fastställandet av det utmätningsfriabeloppels storlek fordrar ibland en hel del undersökningar, och en betydandedel av kronofogdemyndigheternas kontorsresurser tas i anspråk för bokföring,redovisning och fördelning av influtna belopp. Särskilda problem har vidareuppstått i de fall där gäldenären medgivit att löneutmätning får pågå underlång fid. Det är knappast rationellt från exekutiv synpunkt att löneutmälningsker med exempelvis . för en skuld på . Enhgl uppgiftfrån kronofogdehåll uppgår kronofogdemyndigheternas hanteringskostnader förvarje delbetalning till . Också borgenärens och arbetsgivarensadministrationskostnader torde vara avsevärda. I likhet med JO anser utskollelalt arbetet med och kostnaderna för hanteringen av dessa småbelopp inte står inågon rimlig proportion lill vad borgenärerna får ut.