bet · G401UU11 · 1980-12-31 00:00:00 — betänkande 1980/81:11 I motion 1979/80:1624 av m. fl. (vpk) hemställs 1. att uttalar sig för att regeringen isamarbete med andra stater, t. ex. de neutrala eller de skandinaviska, tar initiativet fill att föra framden kurdiska frågan till FTV:s kommission för de mänskliga rättigheterna och andra internationella organ, som arbetar med politiskt och kulturellt förtryck och diskriminering av människor utifrån nation eller ras, 2. att uttalar sig för att regeringen skallerkänna att det existerar ett förtryck av den kurdiska befolkningen i ovan nämnda länder och att detta förtryck och den assimileringspolitik som dessa länder utövar mot kurderna skall fördömas samt att regeringen också fördömer de avrättningar som sker av kurder i dessa länder. Kurderna är en avgränsad etniskgrupp som räknar sitt ursprung från anfikens meder. De talar ett indoeuropeisktspråk som är nära besläktat med persiskan. Kurderna bebor ett sammanhängandeområde som är upp fill . Kärnan av detta område betecknas geografisktoch historiskt som men det är ett geografiskt begrepp som aldrigutgjort någon egen nation. sträcker sig in i fem länder: ,, , och . En administrativ provins i heterKordestan. Det finns uppskattningsvis 10 miljoner kurder - uppgifternavarierar mellan 6 och 16 miljoner - varav omkring hälften bor i , ca 3miljoner i , 2 miljoner i , 500 000 i , kanske 200 000 iSovjetunionen och ett mindre antal i . Huvuddelen är sunni-muslimer. När det ottomanska imperiet föll samman under förstavärldskriget väntade sig kurderna liksom andra folk under det turkiska väldetatt bli självständiga. I fördraget i Sévres , som undertecknades av deallierade och sultanen, förutsattes att en kurdisk stat skulle upprättas omfattandehuvudsakligen de kurdiska delarna av nuvarande . Detta fördragratificerades emellertid aldrig och erkändes inte heller av den nya turkiskarepubliken utan ersattes i stället av fördraget i i vilketinget nämns om ett självständigt . Kemål Ataturks modernisering ochsekularisering av medförde konflikter med kurderna. Flera väpnadekurdiska självständighetsrörelser slogs ned av denturkiska regeringen med stor brutalitet. 1 1980/81. UU1980/81:11 2 har även efter på det hela tagetförmenats rättigheten att uttrycka någon kulturell särart. har svåraförföljelser pågått. Turkiska myndigheter har förnekat existensen av en kurdiskminoritet, vilken i stället benämns bergsturkar. Det kurdiska språket fårenligt en förordning ej tryckas eller användas i skolorna. Inte heller i har kurdernafått gehör för sina krav på autonomi. Det huvudsakligen av kurder beboddagränsområdet införlivades av i det brittiskamandatet . Som ett villkor härför föreskrev NF emellertid att särskildhänsyn skulle tas till kurdernas önskemål. När blev medlem av NFpreciserades detta förbehåll, varigenom den kurdiska frågan i blev eninternationell angelägenhet och inte bara en intern irakisk. Kurderna i ansåg sig emellertid inte ha fått sinarättigheter erkända, och en upprorsrörelse kom fill stånd. Ledare för kurdernaskamp mot regeringen i blev . Sedan en kurdisk revoltundertryckts 1945 tvingades Barzani tills vidare gå under jorden. Efter den irakiska monarkins fall 1958 förespegladeskurderna viss autonomi av den nya regimen. Rättigheterna stannade emellertidhuvudsakligen på papperet, och pågick mer eller mindreintensivt ett inbördeskrig i mellan kurderna och regeringen i . slöts ett fredsfördrag mellan baath-regimenoch kurderna, i vilket kurderna erkändes som likaberättigad folkgrupp vid sidanav araberna. tillerkändes kurderna i viss autonomi.Autonomiuppgörelsen accepterades inte av Barzani men godtogs av en kurdiskmajoritet. Avsikten är att kurderna senare innevarande år skall få välja etteget lagstiftande råd. En minoritet av kurderna i fortsätter motståndet motregeringen men striderna har betydligt mindre omfattning . De kurdiskasjälvständighetssträvandena i är av senare datum. Efter den allieradeinvasionen i upprättades i den sovjetiska zonen ett kurdiskt område medrelativt utvecklat självstyre. Det omvandlades 1945 till den kurdiskarepubliken . Denna republik existerade emellertid bara . När deallierade efter krigsslutet drog fillbaka sina trupper från tågade iranskastyrkor in i kurdrepubhken och krossade den. Schahen motsatte sig därefter allakurdiska självständighetssträvanden även om vissa kulturella yttringar avfolkgruppens särart dlläts. Situationen för kurderna i har inte blivit väsentligtannorlunda efter revolutionen där. Efter misslyckade försök att slå ner denkurdiska frihetsrörelsen slöts visserligen en vapenvila, och förhandlingar omkurdernas ställning inleddes men regimens attityd har därefter åter hårdnat. Den kurdiska minoriteten i Syrienutgör inte på samma sätt som kurderna i , och en självständigpolitisk faktor. UU 1980/81:11 3 harinte bedrivits med samma intensitet som i de nämnda länderna, och kurder uppgesnumera medverka i samhällsarbetet på lika villkor som andra medborgare. Mycket litet är känt om levnadsförhållandena förden kurdiska befolkningsminoriteten i . Kurderna där bor inte iomedelbar anslutning till de kurdiska områdena i och och har fögakontakt med övriga kurder. Den kurdiska kulturen erkänns emellerfid som ettinslag i sovjetsamhället, och kurdiska skolor och radioprogram förekommer. Även i tycks kurdernas identitetrespekteras, och myndigheterna lägger inga hinder i vägen för politiskverksamhet. Kurdernas tradifionella hemland är fördelat mellanfem nationer. Det har aldrig funnits någon kurdisk stat omfattande hela ellerens större delen av detta område men har det kurdiska folketpå olika sätt strävat efter nationell självständighet. Självständighetsrörelsenhar emellerfid knappast på en gång samlat hela detkurdiska folket. Det har i stället rört sig om frihetsrörelser i enskildaländer där kurder utgjort en minoritet. Kurdernas kamp har riktats mot regimersom själva oftast varit utpräglat nationalistiska och som inte tvekat att medhårda metoder tvinga kurderna fill underkastelse. Endast i har kurdernassträvanden lett till en grad av självstyre. Imotionens första yrkande hemställs att regeringen i samarbete med andra statertar initiativet till att föra fram den kurdiska frågan till FN:s kommissionförde mänskliga rätfigheterna och andra internationella organ, som arbetar medpolifiskt och kulturellt förtryck och diskriminering utifrån nation eller ras. Sverigesinställning när det gäller skyddet av mänskliga rättigheter är emellertid alldelesklar. Vi fördömer varje form av förföljelse av människor på grund av deraspolitiska eller religiösa övertygelse, deras ras eller etniska fillhörighet,varhelst sådan förföljelse förekommer. Även det drabbade kurdiska folketomfattas självfallet av denna ofta deklarerade inställning. Eninterpellation av samma innebörd som motionens första yrkande besvarades den 18januari 1980 i av utrikesminister . Utrikesministernframhöll då att det varit svårt att väcka en bredare internationell opiniontill stöd för kurdfrågan och att det politiska läget i regionen inte hellergjorde det sannolikt att den kurdiska frågan skulle komma att behandlas iFN-sammanhang. mening är utsikterna f. n. små att ta upp kurdernas situafion i FNeller dess kommission för de mänskliga rättigheterna. Möjligheternaatt behandla frågan inom ramen för FN:s konvenfion om medborgerliga ochpolifiska rättigheter begränsas av att över huvud UU 1980/81:11 4 taget inte anslutit sig till konventionen och av attövriga berörda länder visserligen anslutit sig till konventionens allmänna delmen inte fill den särskilda artikel eller det fakultafiva tilläggsprotokoll somger möjlighet att påtala konkreta fall av brott mot konventionen. Utskottet avstyrker därför yrkande 1 i motion 1624. I det andra yrkandet i motionenhemställs att regeringen skall erkänna att det existerar ett förtryck av denkurdiska befolkningen i ovan nämnda länder, att detta förtryck skall fördömasoch att regeringen fördömer de avrättningar som sker av kurder i dessa länder.Också ett sådant förslag behandlades i den ovannämnda interpellationen. Som framgår av bakgrundsbeskrivningen har den kurdiskabefolkningen ofta varit utsatt för förtryck och förföljelser i flera av deländer där den är bosatt. Det saknas inte heller nutida exempel på övervåld ochdiskriminerande behandling av kurder. Enligt utskottets mening finns anledningatt slå fast detta. Utskottet anser det emellertid inte möjligt att ge enallmängilfig bild av kurdernas situation. Den kurdiska rörelsen är inteenhetlig, den har olika ambifioner i olika länder och den har av de berördaregeringarna behandlats på skilda sätt. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottetyrkande 2 i mofio-nen. attriksdagen avslår mofion 1979/80:1624. Närvarande vid ärendets slutbehandling: (), (), (), (), (), (), (), (c), Per-OlofStrindberg (m), (), (), (), BjörnMolin (fp), () och ().