bet · G401JuU9 · 1980-12-31 00:00:00 — En kategorifall, där åtal borde kunna undvaras, avsåg enligt kommittén åtskilliga typer avobetydliga eller eljest någorlunda ursäktliga bötesbrott. En annan kategori avfall i vilka åtal torde kunna undvikas utmärks enligt utredningen av att enlagföring kunde antas leda till villkorlig dom. Beträffande denkriminalpolitiska betydelsen av åtalsbegränsningsregler ansåg kommittén attdet vid bötesbrottslighel är betydelsefullt om man vinner spridning föruppfattningen att åtalsunderlåtelsens innebörd är något av en sakerförklaringför brott. Kommittén föreslog bl. a. att i fråga om sådana brott som vid enförhandsbedömning befinns förskylla lägre straff än 20 dagsböter eller 200 kr.såsom penningböter, så skulle utredning och lagföring ske endast när så varpåkallat med hänsyn till viktigt allmänt eller viktigt enskilt intresse. Kommitténsförslag har inte föranlett någon lagstiftning. JuU1980/81:9 10 Regeringen har tillsatten utredning, förmögenhetsbrottsutredningen (Ju 1976:04), med uppgift att göraen översyn av lagstiftningen om förmögenhelsbrotl. Vid översynen är det enligtutredningens direktiv betydelsefullt att sätta in de straffrättsliga åtgärdernamot förmögenhetsbrotten i etl vidare kriminalpolitiskt sammanhang och atljämföra straffvärdet hos dessa brotl med det som gäller andra brotlskategorier,särskilt de s. k. moderna brotten, t. ex. skatte- och valutabrott, trafikbrott,illegal narkotikahantering, broll mot miljö- och naturvårdsintressen, brottmot bestämmelserna om arbetarskydd och andra bestämmelser på arbetslivelsområde. Kommittén skall allsidigt och förutsättningslöst pröva destraffbarhetsgrun-der och straffvärdesatser som bör gälla förförmögenhetsbrotten. (Direktiv för utredningen se kommittéberåttelsedel II Ju 7 och 1978 årskommittéberättelse del II Ju4.) Utredning om åtgärder mot budkstillgrepp I motioner vid 1978/riksmötebegärdes åtgärder för att minska stöldsvinnet inom handeln. I sitt av riksdagengodkända betänkande med anledning av motionerna (JuU 1979/80:15) uttaladeutskottet. Vid ställningstagande dllmotionsyrkandena får enligt utskottets mening först slås fast att problemetrörande stöldsvinnet inom handeln i sig rymmer ett flertal frågor, något sombl. a. hänger samman med att stöldsvinnet bara är en del av det totala svinnet.Vid sidan av tillgrepp av kunder förekommer nämligen på annat sätt uppkomnaförluster, kallade t. ex. "fysiskt svinn" och "administrativtsvinn". Härav följer att många av de åtgärder som kan vara påkallade föratt minska svinnets omfattning måste ankomma på handeln själv. är detemellertid också klart att det stöldsvinn inom detaljhandeln som beror på tillgreppav kunder har en oroväckande omfattning. Stor osäkerhet råder dock om hur stordel av de totala svinnförlusterna som orsakas genom tillgrepp av kunder. Förekomsten av butiksstölder får enligt utskottets meninganses ha samband med självbetjäningssystemet och andra rationaliseringsåtgärderinom handeln. a. mot denna bakgrund bör också när det gäller tillgrepp avkunder åtgärder för att komma till rätta med problemet i första hand övervägasinom handelns och de handelsanställdas egna organisationer. Emellertid måste åtgärder för att stävja butiksstöldernanaturligtvis också ses som en uppgift för samhället. Härvid bör särskiltbeaktas all del med hänsyn till den allmänna laglydnaden är viktig att inte denuppfattningen sprids att tillgrepp av detta slag lämnas utan ingripanden frånsamhällets sida; det måste stå klart alt alla former av varutillgrepp i principär straffbara. måste beaktas att det också kan finnas starka skäl atti det enskilda fallet underlåta lagföring; exempelvis har gärningsmännen oftasvåra personliga förhållanden och stort behov av hjälpinsatser från detallmänna. Åven andra skäl kan tala för begränsningar i lagföringen. Enligt utskottets mening kan erforderligt underlag för attbedöma vilka åtgärder från samhällets sida som bör sättas in knappast ansesföreligga JuU1980/81:9 11 förrän det har skapats en klarare bild rörandeomfattningen av stöldsvinnet. Statistiken över polisanmälda stölder gernämligen inte någon sådan bild; långt ifrån alla stölder polisanmäls och mångaförblir oupptäckta. Utskottet finner därför att en närmare undersökning ärpåkallad. Genom undersökningen kan det bli möjligt för statsmakterna ochansvariga myndigheter att i samråd med handelns och de handelsanställdasorganisationer bedöma behovet av ytterligare åtgärder i förebyggande ochkontrollerande syfte liksom bl. a. med avseende på den straff- ochstraffprocessrättsliga regleringen. Det bör ankomma på regeringen att närmare besluta om formernaför undersökningen. Enligt utskottets mening är det dock angeläget attundersökningens resultat föreligger . Utskottet vill ocksåunderstryka atl det av utskottet förordade undersökningsarbetet inte får lasdll intäkt för minskade insatser under undersökningsarbetets gång frånsamhällets eller handelns sida när det gäller att stävja butikstillgreppen. Vad utskottet sålunda anfört gavssåsom mening regeringen till känna. På grund av beslut har chefen förjustitiedepartementet, enligt regeringens bemyndigande ,tillkallat en särskild utredare med uppdrag att undersöka frågan om åtgärdermot tillgreppsbrott m. m. Idirekdven till utredaren (1980:6) uttalas bl. Utredarens första uppgift bör varaatt i enlighet med önskemål undersöka omfattningen av svinnet pågrund av butikstillgrepp. Därvid bör också de företags- och samhällsekonomiskakonsekvenserna av svinnet belysas. Utredarens uppdrag bör emellertid som jag har antyttinte begränsas lill en sådan undersökning. I den mån undersökningen skullebekräfta att svinnet numera har en sådan omfattning att särskilda insatserbehövs, bör utredaren också lämna förslag till åtgärder som kan varaändamålsenliga för att man skall komma till råtta med problemet. I detta betänkande behandlarutskottet en motion, vari det begärs en strängare ordning när det gälleringripanden mot mindre förmögenhetsbrott. Motionärerna påpekar att snatteri, bedrägligt beteende ocholovligt förfogande tillsammans utgör en betydande andel avförmögenhetsbrottsligheten i landet och att trots detta åtal inle sällanunderlåts för dessa brotl. Motionärerna ifrågasätter om inte de angivna brottenbör bekämpas mer effektivt. Motionärerna aktualiserar tillämpningen av, förutom deallmänna bestämmelserna om åtalsunderlåtelse, de särskilda regler ombegränsningar i förundersökningen eller av möjligheterna att väcka åtal, somfinns för de angivna brotten. Enligtreglerna om åtalsunderlåtelse i öch i lagen med JuU1980/81:9 12 särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare får åklagareunderlåta att åtala, bl. a. om det kan antas att i händelse av lagföring annanpåföljd än böter inte skulle komma att ådömas och den misstänktes lagföringinte anses påkallad från allmän synpunkt. Enligt anvisningar av riksåklagaren bör åtal för snatterii många fall kunna underlåtas även då värdet av det tillgripna ligger övergränsen för atl rapporteftergift skall kunna meddelas, . Härvidlag harriksåklagaren sagt sig kunna godta en praxis enligt vilken värdegränsen sättsvid . I polisinstruktionen ges allmänna regler omrapporteftergifl. Särskilda bestämmelser för snatleribrott finns i Kungl.Maj:ts cirkulär till polismyndigheterna om rapporteftergift.Regleringen innebär i huvudsak följande. En polisman får underlåta alt avge rapport ellervidarebefordra rapport lill åklagare beträffande bötesbrott om brottet medhänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet är obetydligt. Om brottet utgör snalteri och om det med hänsyn till dettillgripnas värde och övriga omständigheter är obetydligt, kan polisman, som ärförundersökningsledare, underlåta atl vidarebefordra rapport till åklagare ochi stället låta saken bero vid en erinran. Gärningen skall i sistnämnda fallgälla tillgrepp i affärslokal av vara som hålls till salu under sådana formeratt den är lätt tillgänglig för kunden. Främst avses tillgrepp i snabbköpsbutikoch i varuhus med självbetjäning. Brottet skall framstå som obetydligt, ochvärdet av det tillgripna skall vara lågt. I regel bör det åsattaförsäljningspriset inte vara högre än . Särskilda åtalsbegränsningsregler finns beträffandebrotten bedrägligt beteende och olovligt förfogande. Bedrägligt beteende i form av s. k. snyltningsbrott fåråtalas endast om det finns påkallat ur allmän synpunkt. Vid prövningen avhuruvida åtal skall ske skall hänsyn tas såväl till brottets art och straffetssyfte som till omständigheterna vid brottets begående. Enligt uttalanden iförarbetena till bestämmelsen skall hänsyn bl. a. tas till målsägandensintresse. Riksåklagaren har efter en undersökningkonstaterat att åtalsprövningsregeln beträffande snyltningsbrott i ett flertalåklagardistrikt använts som grund för att i stor utsträckning underlåta attinleda förundersökning rörande ett påstått brott. I samband därmed harriksåklagaren uttalat atl tidigare redovisade motivultalanden bör varavägledande för prövningen; som exempel på omständigheter som kan föranleda attförundersökning inte inleds nämns att gärningen avser ringa belopp eller altden misstänkte gjort rätt för sig. Beträffande olovligt förfogande gäller en särskildåtalsbegränsningsregel når brottet avser egendom som förvärvats på grund avkreditköp med förbehåll om återtaganderätt. Åtal får i dessa fall inte väckasav åklagare med mindre åtal finns av särskilda skäl påkallat från allmänsynpunkt. Motiveringen lill denna åtalsbegränsningsregel har varit att tvingaavbetalningssäl- JuU1980/81:9 13 jare till en viss försiktighet genom att beta demmöjligheten att kostnadsfritt anlita allmän åklagare som indrivningsorgan.Möjligheten till allmänt åtal är inte avsedd atl komma till användning annat äni undantagsfall. Utskottet har tidigare i olika sammanhang uttalat sinanslutning till det övergripande syftet bakom reglerna om åtals- ochförundersökningsbegränsningar beträffande mindre lagöverträdelser, nämligenatt göra det möjligt alt inrikta rättsväsendets tillgängliga resurser mot dengrövre brottsligheten (JuU 1975:10 s. 5, 1976/77:11 s. 7). harutskottet dock pekat på de negativa verkningar en sådan inriktning kan ha påden allmänna laglydnaden. Utskottet framhöll sålunda vid förra attdel med hånsyn till den allmänna laglydnaden är viktigt att inte denuppfattningen sprids att snatteribrotl lämnas utan ingripande från samhälletssida; det måste stå klart att alla former av varutillgrepp i princip ärstraffbara (JuU 1979/80:15 s. 13). Liknande synpunkter anfördes av utskottetvid behandlingen av lagstiftningen beträffande bedrägligt beteende.Utskottet anförde då atl det enligt utskottets mening av hänsyn lill denallmänna laglydnaden är angeläget att reformer på rättsväsendels område i syfteatt inrikta resurserna mot den grövre brottsligheten inle leder tilluppfattningen alt de mindre lagöverträdelserna alltid lämnas obeivrade. De redovisade uttalandena äger enligt utskottets meningalltjämt giltighet. har olika frågor kring lagföringen i frågaom de mindre förmögenhetsbrotlen aktualiserats av statsmakterna. I enlighet medriksdagens önskemål har sålunda chefen för i årtillkallat en särskild utredare för att göra en undersökning av omfattningen avdet s. k. stöldsvinnet. Utredaren har också fått till uppgift att i den r-nånundersökningen skulle bekräfta alt svinnet har en sådan omfattning attsärskilda insatser behövs lämna förslag till åtgärder som kan varaändamålsenliga för att man skall komma till råtta med problemet. Utredningensförslag kan förväntas komma att beröra de åtals- och förundersökningsregler somgäller på området. Vad gäller snyltningsbrotten har riksåklagaren är 1979genom anvisningar dll åklagarmyndigheterna vidtagit åtgärder för attåstadkomrna en ordning vid åtalsprövningen som överensstämmer med vad sombeslutades av . Som framgår av del sagda har åtskilliga av de bestämmelsersom reglerar lagföringen beträffande mindre förmögenhetsbrott redanuppmärksammats av statsmakterna och riksåklagaren, bl. a. i syfte att i linjemed motionsöns-kemålel möta en oroande utveckling i fråga om dennabrottslighet. I detta läge saknas det enligt utskottets mening skäl förriksdagen att vidta någon JuU1980/81:9 14 åtgärd med anledning av motionen. Utskottet avstyrkerdärför bifall till motionen. atlriksdagen avslår modon 1979/80:612. Närvarande: (), (), ÅkePolstam (c), (), i Röslånga (fp), (), (), (), i (s),(), (), (), (), () och (). av () och (), som anför: Motionärerna tar upp ett område inombrottslighetsutvecklingen som på många sått år ägnat att väcka irritadon ochindignation hos allmänheten. Vi delar utskottets uppfattning all motionen medhänsyn lill de av statsmakterna aktualiserade åtgärderna inom området inte börföranleda någon åtgärd från sida. För vår del vill vi dockunderstryka vikten av att vidtagna åtgärder leder lill alt samhälletbättre än f. n. med konsekvens och fasthet kan beivra de mindreförmögenhetsbrotten. Särskilt vill vi peka pä möjligheten att registrerarapporteftergifler. F. n. saknas sådan möjlighet, vilket i praktiken innebäratl tillfälligheter blir avgörande för frågan om vid upprepad brottslighetrapporteftergift skall meddelas eller inte. Denna ordning leder till attsnalteri- och snyltningsbrott kan sättas i system, vilket också sker istorstadsområdena. Ett närmare ställningstagande till detta och andra probleminom området kan enligt vår mening inte anstå . Tillsvidare bör man dock avvakta det pågående utredningsarbetet, som bl. a. kommeratt behandla frågan om ändringar i reglerna om rapporteftergift och andrafrågor om samhållets åtgärder mot budkstillgrepp.