bet · G401KU28 · 1980-12-31 00:00:00 — Detta innebär att det skall varamöjligt för producenter och distributörer att frivilligt överlämna videogramtill för granskning. Motionärernas avsikt torde vara attdetta skall gälla även de filmer som omfattas av den lagstiftning de föreslår.Ett videogram resp. en film som biografbyrån godkänt bör få spridas på sammasätt som föreslås gälla för videogram som överensstämmer med av biografbyrångodkända filmer. Systemet med förhandsgranskning innebär alltså att man iförhand kan inhämta ett godkännande som utesluter den domstolsprövning somannars kan komma i fråga. Förslaget om frivillig förhandsgranskning innebär vidareatt de kriterier för vad som är förbjudet som gäller inom biograffilmensområde bör tillämpas också i vad gäller nu ifrågavarande videogram och filmer.Det blir då naturligt att använda samma formuleringar för att få samma praxisatt gälla oavsett om programbäraren är en film, videokassett eller bildskiva. Det förutsätts i motion 2150 att den frivilligagranskningen inte skall medföra några kostnader för statsverket.Granskningsavgiften bör anpassas med hänsyn härtill. bör enligtmotionärerna göra ett uttalande av denna innebörd. KU1980/81:28 32 Motionärerna är medvetna om attförslaget om införande av en möjlighet till frivillig granskning kan medföraatt tidpunkten för den föreslagna lagstiftningens ikraftträdande - den 1 juli1981 - kan komma att ifrågasättas. En stark återhållsamhet i marknadsföringenav videogram med grovt våld anses emellertid så berättigad att tidpunkten börsättas . I motion 2150 pekas avslutningsvis på det stora behovet avinformation om massmedier. Undervisning om olika medieföreteelser är enligtmotionärerna en förutsättning för att det skall bli möjligt att nå målet om enfortlöpande självsanering i fråga om bl. a. det starkt våldsbetonade utbud somvänder sig till barn och ungdomar. Det uttalande av somföreslås i motion2151 innebär att samma granskningsförfarande som gäller förbiograffilm också skall gälla videogram. 1 motion 2152 uttalas att det finnsen omfattande provkarta på åtgärder mot de missförhållanden som behandlas ipropositionen. Motionärerna förordar införande av en förhandsgranskning ihuvudsak efter mönster från granskningen av biograffilm. I yrkande 1 i motionenpreciseras att detta skall gälla alla videogram och filmer som i yrkesmässigverksamhet eller annars i förvärvssyfte lämnas ut till allmänheten. Yrkandetinnebär att skall ansluta sig till motionärernas uppfattning i dennafråga och ge detta till känna för regeringen. I detta ligger att motionärernaanser att regeringen bör återkomma till med ett förslag om införandeav förbandsgranskning. I samma motion uttalas vidare att den i propositionenföreslagna lagen inte ger tillfredsställande garantier för att barn ochungdomar förskonas från grovt spekulativt våld. Motionärerna anser därför attbåda de i promemorian redovisade lagförslagen bör antas av (yrkande2). Vad slutligen beträffar det imotion 2153 framlagda förslaget innehåller detta i 1 § samma text som detlagförslag som i promemorian betecknats som alternativ 2, dock med denändringen att ordet "yrkesmässigt" uteslutits. Därmed utvidgasförbudsområdet från att gälla yrkesmässig spridning av vissa filmer ochvideogram till att gälla spridning över huvud taget. Det är vidare att märkaatt yrkandet i motionen är utformat så att ett bifall kommer att innebära attdet bara blir en lagstiftning mot det s. k. extremvåldet och inte den ipropositionen föreslagna lagstiftningen med ett särskilt skydd för barn under15 år. Som anförs i propositionen ärvideotekniken ett värdefullt tillskott inom informations- ochkommunikationsteknikens område och ägnad att allmänt KU1980/81:28 33 sett öka möjligheten att använda yttrandefriheten isamhället. Uppmärksamheten har särskilt riktats påatt den yttrandefrihet som gäller på videogramteknikens område har utnyttjats till att sprida bl. a. våldsskildringar till barn och ungdomar på ett sätt som inger starka betänkligheter. På videomarknaden finns sålunda f. n. ett antal våldsskildringar av sådant slag att de säkerligen inte skulle ha godkänts för offentlig filmförevisning, antingen inte alls eller i varje fall inte för barn.Det är uppenbart att även de grövsta våldsskildringarna i viss utsträckning redan har spritts bland och visats för barn och ungdomar. Detta är bakgrunden till den utredning som redovisas genom departementspromemorian och till propositionens härpå byggande förslag. Utskottet kan instämma med departementschefen i att densjälvsanerande verksamhet, som påbörjats inom videobranschen, behöverkompletteras med vissa åtgärder från samhällets sida. Enligt utskottetsbedömning är det angeläget att detta sker utan dröjsmål. I propositionen lämnas en redogörelse för de problem somfinns när det gäller att lagstifta på videogramområdet, inte minst med hänsyntill den i regeringsformen ålagda särskilda försiktighet som skall iakttas närdet gäller begränsningar i yttrandefriheten. Här föreligger ett uppenbartsamband med motsvarande frågor för liknande medier, främst filmen. Som framgårav promemorian och propositionen övervägs hithörande frågor f. n. av yttrandefrihetsutredningen.Även videogramutredningen arbetar med frågor som gäller yttrandefriheten ivideogram. Huvudproblemet i förevarande fall är enligt utskottetsmening avvägningen mellan intresset att upprätthålla en så vidsträckt yttrandefrihetsom möjligt och behovet att hindra att barn och ungdom vållas psykisk skadagenom att de tar del av grova våldsskildringar i videogram. I likhet med departementschefen och på de skäl denneåberopar finner utskottet att det mycket starka intresset att skydda barn ochungdom mot riskerna att utsättas för skadeverkningar av våldsskildringar ivideogram gör det nödvändigt att redan nu införa en särskild lagstiftning idetta syfte. Det är därvid väsentligt att i största möjliga utsträckningundvika lösningar som föregriper eller låser de kommande ställningstagandena iett större sammanhang. Vad det gäller nu är således endast en provisorisklagstiftning som kan träda i kraft och som skall gällatill dess att det blir möjligt att pröva frågorna mot bakgrund av bl. a.förslag från yttrandefrihetsutredningen. Av regeringsformens föreskrifterföljer att begränsningar i yttrandefriheten - också i en sådan provisorisklagstiftning som det nu är fråga om - inte får göras utöver vad som är nödvändigtmed hänsyn till det ändamål som har föranlett den, dvs. i detta fall att uppnåett skydd för barns och ungdomars psykiska hälsa. De handlingsmöjligheter som f. n. föreligger och de för-och nackdelar som är förenade med skilda alternativ har åskådligt redovisats ideparte- 3 1980/81. KU1980/81:28 34 Utskottet kan i likhet meddepartementschefen ansluta sig till de uttalanden som har gjorts i promemorianom olika lösningars förenlighet med gällande grundlag. Ur effektivitetssynpunkt talar åtskilligt för att nu sökainföra en ordning med förhandsgranskning av videogram, antingen obligatoriskför åtminstone vissa kategorier av produkterna eller också frivillig, I fleraav följdmotionerna liksom i kulturutskottets yttrande föreslås också att ettsystem med en frivillig förhandsgranskning skall införas. Det är å andra sidan klart att alla former av censur ingersärskilda betänkligheter från yttrandefrihetssynpunkt. Utskottet kan därföransluta sig till den i proposifionen intagna ståndpunkten att det inte ärlämpligt att i det provisoriska regelsystem som kan antas i väntan påyttrandefrihetsutredningens förslag inrymma någon som helst form avförhandsgranskning. Utskottet avvisar alltså en lagreglering sominnebår krav på en obligatorisk förhandsgranskning av videogram. Av samma skälkan utskottet inte heller nu tillstyrka någon annan ordning som i siginnesluter en förhandsgranskning, även om denna är frivillig. När utskottet sålunda avvisar förhandsgranskning som enmetod för att provisoriskt reglera spridningen av videogram medvåldsinslag återstår endast metoden med efterhandsingripande genom straff, I promemorian utreddes två alternafiv förefterhandsingripande genom straff. Det ena avsåg förbud mot spridning fill barnunder av verklighetsnära skildringar av allvarligare våld. Propositionenansluter sig till detta alternativ. Det andra alternativet, som avvisas ipropositionen främst med hänsyn fill riskerna för yttrandefriheten, avsågspridning även till vuxna, I detta fall skulle dock bara skildringar av det s,k, extremvåldet drabbas. Utskottet finner i likhet med vad som föreslås ipropositionen att det är nödvändigt att nu införa ett förbud mot spridningbland och visning för barn av vissa typer av videogram. Utskottet godtar denutformning av förbudet och därtill hörande stadganden som föreslås ipropositionen. I åtskilliga remissyttranden över departementspromemorianhävdades att ett förbud mot spridning bland barn inte ensamt kan utgöra entillräcklig åtgärd för att hindra skadeverkningar för barn och ungdomar. Enligtdessa remissinstanser, som bl. a. omfattar , statenskulturråd, , och , krävs en kombination av det nämnda förbudet och ett förbudmot spridning av skildringar av extremt våld till alla. Denna uppfattningligger också bakom yrkandena i motionerna 2149, 2150 och 2152. Även i motion2153 stöds i andra hand tanken på en kombination av förbudsalternativen. Ensådan kombinadon förordas av kulturutskottets majoritet. Utskottet delar farhågorna för att skyddet för barn ochungdom blir otillräckligt om ett förbud mot spridning av videogram medvåldsinslag nu inskränks till att avse enbart spridning till barn och ungdom.En kombination KU1980/81:28 35 av de båda i promemorian föreslagna alternativen skulleuppenbarligen ge ett betydligt effektivare skydd. Därmed skulle olika former av"langning" motverkas. Övervakningen skulle även i övrigt underlättas.Frågan är då om hänsyn till yttrandefriheten eller andra vägande skäl utgörhinder mot en sådan kombination. Enligt promemorians alternadv 2 (avsnittet 6.3) skullefilmer och videogram med närgångna eller långvariga skildringar av att någonutsätts för rått, sadistiskt eller annars särskilt hänsynslöst våld inte fåspridas yrkesmässigt till allmänheten genom saluhållning eller annattillhandahållande eller genom visning. Förbudet skulle inte gälla om gärningenmed hänsyn till omständigheterna var försvarlig. En bestämmelse av detta slag innebär ingen principiellnyhet. Det gäller här att hindra spridning via bl. a. videogram av i huvudsaksådana grova våldsskildringar som enligt biografförordningens bestämmelser intehar eller skulle ha godkänts för visning ens för vuxna vid enbiografföreställning. De skäl som bär upp biografförordningens regler härvidlagkan i det väsenthga åberopas till stöd också för en sådan strafföreskrift somföreslås i promemorians alternadv 2. Att förbjuda spridning av närgångna skildringar av brutaltvåld o. d. tillkomna endast i spekulationssyfte, kan enligt utskottets meninginte kränka de syften som bär upp reglerna om yttrandefrihet. Ett förbud får emellertid under inga förhållandenurskillningslöst drabba alla skildringar av grovt våld. Våldet är en del avverkligheten och måste därför få speglas i dokumentära skildringar och i andraallvarligt syftande framställningar. Även skakande våldsskildringar är ur dennasynpunkt försvarliga i åtskilliga fall. Det kan gälla nyhetsförmedling, annan rapporteringav förhållandena inom skilda kulturer och politiska system, inslag isamhällsdebatten, dokumentation eller återskapande av historiska händelser,vetenskapliga framställningar m. m. Också i verk som är konstnärligt syftandekan sammanhanget berättiga till bildsekvenser med våld som är grovt. Om ettförbud drabbar också skildringar av nu angivet slag är enhgt utskottets meningyttrandefriheten i fara. I promemorian diskuteras närmare avgränsningen av deskildringar vars spridande bör leda dll straffansvar. I denna del anförs ipromemorian följande. I betänkandet (SOU 1969:38)Yttrandefrihetens gränser lade kommittén för lagstiftningen om yttrande- ochtryckfrihet fram förslag dll ändringar i som innebar en nyreglering av straffansvaret för vissa sedlighetssårande handhngar. Kommitténföreslog att en straffbestämmelse rörande kränkande av den allmänna känslan föranständighet alltjämt skulle finnas, men med ett innehåll som medgav en mycketvidsträckt yttrandefrihet. Den av utredningen föreslagna bestämmelsen, sominte ledde till lagstiftning, hade följande lydelse: KU1980/81:28 36 Den som kränker den allmännakänslan för anständighet genom grovt sedlighetssårande eller uppenbartförråande framställning eller genom att sprida sådan framställning dömes förkränkande av anständigheten till böter eller fängelse . I motiven till den föreslagnastraffbestämmelsen uttalades beträffande framställningar med våldsinslag attdessa inslag för att falla in under straffbestämmelsen skulle vara så uppenbartförråande att den allmänna känslan för anständighet skulle bli kränkt. Det somenligt kommittén borde förbjudas var sådant som vid ett mera allmänt bedömandemåste antas verka förråande och öka toleransen för grövre våld. Straffbudetskulle därför komma att drabba främst de allra grövsta våldsinslagen, dvs.utdragna och detaljerade skildringar med grovt våld, våld mot underlägsna ellersjuka individer och inslag med annan brutalitet där våldsinslagen med hänsyntill intensitet och längd inte kan anses motiverade av handlingen. Enligt biografförordningen får biografbyrån inte ens förvuxna godkänna en film eller del av en film, vars förevisande på grund av detsätt varpå händelserna skildras och det sammanhang vari de förekommer "kanverka förråande eller skadligt upphetsande eller förleda till brott". Biografbyråns praxis har beskrivits ifilmcensurutredningens betänkande (SOU 1969:14) Filmen, censur och ansvar. Avbeskrivningen framgår att det stora flertalet ingripanden mot filmer görs isyfte att eliminera grov brutalitet, destruktivitet, råhet och sadism.Bildkategorier som ofta föranleder förbud eller klippning är sålunda t. ex.långvariga råa slagsmål med inslag av grymhet och blodsutgjutelse, detaljeradeeller utdragna skildringar av grymhet mot människor eller djur, olika former avtortyr, närgångna skildringar av avrättningar eller avancerade skräckscenerrörande dödshot, mord, dråp eller självmord. När det gäller sexuella förhållandeningriper man mot skildringar innefattande sadism eller tvång. - Dennabeskrivning av praxis torde i huvudsak fortfarande ha giltighet (se SOU 1979:49s. De återgivna motivuttalandena från kommittén förlagstiftningen om yttrande- och tryckfrihet och biografbyråns praxis träffarenligt vår mening ganska väl den kategori av bilder med våldsframställningarsom man i regel saklöst kan och bör ingripa mot inom ramen för det nu aktuellaalternativet. Som förut har nämnts talar också intresset av konsekvens i denrättsliga regleringen för att man knyter an till de bedömningar som görs enligtbiografförordningen; i varje fall bör filmer som kan godkännas för visningav biografbyrån inte bli straffbara enligt den nya bestämmelsen. En klassificering av våldet i lagtexten bör emellertidinte - såsom i det citerade korhmittéförslaget - anknytas till mera allmännavärderingar om "anständighet" eller liknande. Med hänsyn till denosäkerhet som trots allt föreligger angående effekterna av våldsinslag påbetraktaren och särskilt till svårigheterna för lekmannen att bilda sig någonbestämd uppfattning härom bör man också undvika en utformning som i likhet medbiografförordningen direkt tar sikte på skildringarnas verkningar. I ställetbör man försöka att i straffbestämmelsen mer konkret beskriva vilka våldsinslagsom skall träffas. Vi förordar denna formulering: "bilder med närgångnaeller långvariga skildringar av att någon utsätts för rått, sadistiskt ellerannars särskilt hänsynslöst våld". En fråga som också i detta alternativ kräver uppmärksamhetär, om sekvenser som har godkänts av biografbyrån därmed bör gå fria från åtalenligt den nya bestämmelsen. Behovet av att på detta sätt skapa klarhet itillämpningen torde vara mindre starkt här ån när det gäller den svårbestäm- KU1980/81:28 37 da gränsen för barnförbjudet våld. Det kan också frånprincipiell synpunkt riktas invändningar mot en ordning som innebär att enadministrativ myndighet genom sitt beslut undantar en gärning av typenyttrandefrihetsbrott från annars gällande straffbarhet. existerandeyttrandefrihetsbrott är också åtalbara även när de begås genom visning avgodkända filmer. Frågan om vuxencensurens vara eller icke vara behandlasemellertid som sagt f. n. av yttrandefrihetsutredningen. Detta och denföreslagna regleringens karaktär av provisorium talar för att man så litet sommöjligt rubbar bestående rättsläge i fråga om filmvisningar. Vi föreslår därföratt det nya förbudet inte skall avse framställningar som har godkänts avbiografbyrån. Undantaget bör gälla också när upptagningen sprids på annat sättän genom biografvisning. Utskottet kan i huvudsak anslutasig fill promemorians framställning i nu återgivna delar. I promemorieförslaget avsågs att de olika situationer därvåldsskildringar är legitima skulle vara undantagna från förbudet genom ettförsvarlighets-rekvisit. Förbudet skulle således inte gälla om gärningen medhänsyn till omständigheterna var försvarlig. I flera remissyttranden har hävdats att promemoriansförslag till utformning av ett förbud som riktar sig också till vuxna intetillräckligt säkerställer att från yttrandefrihetssynpunkt legitimavåldsskildringar går fria från ingripande. Enligt utskottets mening kan en straffbestämmelse av dentyp som föreslås i promemorians alternativ 2 accepteras endast om den ärutformad på ett sådant sätt att det inte finns någon grundad risk för attingripanden med stöd av straffbestämmelsen skall kunna företas mot sådanavåldsskildringar som i enlighet med vad utskottet anfört i det föregående måstebetraktas som legitima ur yttrandefrihetssynpunkt. Utskottet anser att en sådanrisk kan undanröjas om ett försvarlighetsrekvisit anknyts direkt tillgärningsbeskrivningen och dessutom ges en i förhållande till promemoriansförslag förstärkt utformning. För straffbarhet bör sålunda fordras att"förfarandet med hånsyn till framställningens syfte och sammanhang samtomständigheterna i övrigt är uppenbart oförsvarligt". Med denna utformningär endast uppenbart oförsvarliga våldsframställningar straffbara. Vidbedömningen härvidlag skall framställningens syfte och sammanhang i första handbeaktas. Genom kravet att en våldsframställning skall vara uppenbartoförsvarlig införs i viss mån en motsvarighet till tolkningsregeln i 1 kap. 4 §tryckfrihetsförordningen. Med hänsyn till det anförda och under förutsättning att enstraffbestämmelse mot spridning av uppenbart oförsvarliga våldsframställningarbegränsas till de situationer som i övrigt avses med promemorians förslag idenna del kan en sådan straffbestämmelse enligt utskottets mening godtas uryttrandefrihetssynpunkt. En straffbestämmelse i enlighet med det anförda kan utanstörre lagtekniska komplikationer förenas med det i propositionen föreslagna KU1980/81:28 38 spridningsförbudet med avseende på barn. Regleringenbehöver inte bli särskilt invecklad. Ur tillämpningssynpunkt bör det inte heller möta någotavgörande hinder mot att kombinera de båda alternativen. Videogrammen skulle dåkomma att indelas i tre grupper: sådana som får fillhandahållas vem som helst,sådana som får fillhandahållas endast personer och slutligen sådanasom det skulle vara helt förbjudet att fillhandahålla. Den omständigheten attdet då skulle bli två gränser i stället för en behöver inte göra tillämpningennämnvärt svårare. Båda gränserna anknyter fill nu gällande ordning när detgäller biografbyråns granskning av filmer. Vid en vägning av de olika omständigheter som inverkar påbedömningen anser utskottet att den i propositionen föreslagna lagregleringenbör utbyggas med bestämmelser mot yrkesmässig spridning till allmänheten avfilmer och videogram med uppenbart oförsvarliga våldsinslag. Som utskottet framhållit i det föregående är det nu frågaom en provisorisk lagstiftning i avvaktan på att frågorna skall prövas i ettstörre sammanhang. För denna prövning år arbetet i yttrandefrihetsutredningenav särskild betydelse. Vid den mera definitiva reglering som förestår böringående övervägas bl. a. de olika frågor som aktualiserats i detta ärende. Dithör inte minst frågor kring förhandsgranskning av filmer och videogram. Även om den nu föreslagna lagsfiftningen enligt det sagdaär att anse som provisorisk bör den enligt utskottets mening intetidsbegränsas. I enlighet med det anförda har inomutskottet upprättats ett förslag till lag om förbud mot spridning av filmer ochvideogram med våldsinslag, underbilaga. Paragrafen bygger på 1 § i det här aktuellalagtextutkastet i promemorian (avsnittet 7.2). I anslutning till utkastetinnebär utskottets förslag ett förbud mot viss spridning till allmänheten avfilmer och videogram med särskilt hänsynslösa våldsskildringar. Förbudetförutsätter att förfarandet är uppenbart oförsvarligt. Beträffande de våldsskildringar som avses medstraffbestämmelsen hänvisas i första hand till den allmänna motiveringen. Beträffande begreppen "film" och"videogram", frågan om spridning av enstaka bilder samt begreppet"yrkesmässig verksamhet" hänvisas till specialmotiveringen tillpropositionens 1 §. KU1980/81:28 39 Bestämmelserna avser bilder somskildrar att "någon" utsätts för våld. Våldet skall alltså varariktat mot en person. Våld mot djur faller utanför regleringen. Våld som intehar någon människa som direkt eller indirekt upphov kan inte föranleda ansvarenligt lagrummet. Förbudet avser i första hand sådant våld som orsakarfysisk skada eller smärta. Även svårare former av psykisk skada kan dock fallain under förbudet (jfr vad som gäller beträffande misshandel enligt 3 kap. 5 §BrB, se m. : Kommentar till 1,4:e uppl. s. 156).Härigenom kan förbudet också komma att gälla skildringar av avancerat hot o. d. Pornografiskildringar faller i och för sig utanförparagrafen. Är sexuella handlingar förenade med våld, kan dock en fillämpninggivetvis bli aktuell. Termen spridning ges i bestämmelsen en innebörd som knyteran till den som gällde i den fidigare straffbestämmelsen om ansvar för sårandetav tukt och sedlighet och som gäller enligt straffbestämmelsen om förledande avungdom och barnpornografibrott (se lagrådet i prop. 1978/79:179 s. 59 ff).Spridning definieras här som "saluhållning eller annat dllhandahållandeeller visning". Det behöver således inte bevisas att försäljning harskett, utan det räcker att varan har bjudits ut eller finns i lager förförsäljning eller uthyrning. Straffbestämmelsen lär i denna del i första handträffa detaljister, men ett medverkansansvar för grossister och andraleverantörer kan också komma i fråga. Alla former av visning åsyftas; härgäller alltså inte den begränsning som uppställs i 2 §. Spridningen skall haskett dll allmänheten för att vara straffbar. Skildringar på film eller videogram av våld som fallerinom den beskrivna kategorien kan som redan nämnts vara motiverade som led i t.ex. nyhetsförmedling eller opinionsbildning eller som ett inslag i undervisningeller vetenskapliga arbeten. De kan också låta sig försvaras av konstnärligahänsyn. Sådana skildringar omfattas inte av förbudet. För straffbarhet fordrasatt förfarandet med hänsyn dll framställningens syfte och sammanhang samt omständigheternai övrigt är uppenbart oförsvarligt. Hänsyn skall tas såväl dll framställningenssyfte och sammanhang som till andra omständigheter. a. kan omständigheternakring spridandet spela in. I promemorian föreslås som beskrivning på de våldsskildringarsom inte skall få spridas "rått, sadisdskt eller annars särskilthänsynslöst våld". Vad det gäller är alltså särskilt hänsynslöst våld, dets. Den i promemorian begagnade formuleringen kan möjligensägas vara för vid i den meningen att den kan ges den tolkningen att förbudetskall avse också våld som inte är rått eller sadisdskt. Detta kan leda tillsvårigheter i dllämpningen som bör undvikas.