bet · G401KU25 · 1980-12-31 00:00:00 — Musikaliskaakademin, som inte har offentligrättslig karaktär, skall enligt sina av Kungl.Maj:t fastställda stadgar genom sin styrelse utse innehavare avtjänsten som överbibliotekarie. Enligt beslut av Kungl. Maj:t skalltillsättningsbeslutet fastställas av Kungl. Maj:t. Resningsärendet avsåg iförsta hand frågan om akademin haft något enligt regeringsformen gällandebemyndigande att besluta om statliga tjänster. Regeringsrätten gav följandemotivering fill sitt ställningstagande: I de av Kungl. Maj:t fastställdastadgarna för föreskrivs i 29 § att styrelsen förakademien efter sakkunnigförfarande utser innehavare av tjänsten somöverbibliotekarie. Maj:t har vidare i beslut förordnat attbeslut av Musikaliska styrelse om tillsättning av tjänsten somöverbibliotekarie skall fastställas av Kungl. Utseendet avöverbibliotekarie får anses som tillsättning av offentlig tjänst och därmedvara en form av myndighetsutövning. Då är att anse somett enskilt rättssubjekt, skall enligt 11 kap. 6§ tredje stycket regeringformenMusikaliska tillsättningsbefogenhet ha stöd i lag. Emellertid gällerenligt 6, övergångsbestämmelserna till regeringsformen att de ovannämndaföreskrifterna om tillsättning av tjänsten som överbibliotekarie vidMusikaliska äger fortsatt giltighet även efter regeringsformensikraftträdande utan hinder av att de icke har tillkommit iden ordning som skulle ha iakttagits om gällande regeringsform tillämpats. Utskottet, som inte har någon annan uppfattning änregeringsrätten om hur regeringsformen skall tillämpas i detta fall, vill - medanledning av vad som förekommit under utskottsbehandlingen - tillägga följande: Enligtandra meningen i punkt 6 övergångsbestämmelserna till RF får bemyndigande sombeslutats av eller av Kungl, Maj:t och gemensamt utnyttjasäven efter nya RF:s ikraftträdande. Motsättningsvis följer härav, attbemyndiganden som beslutats på annat sätt inte får utnyttjas efter nämndatidpunkt. Denna bestämmelse syftar emellertid enbart på normgivningskompetensen(jfr prop, 1973:90 s, 470), Regeringen kan således inte utfärda förordningareller överlåta förordningsmakt till annat organ utöver vad som är tillåtetenligt 8 kap. RF, såvida regeringen inte KU1980/81:25 19 med medverkan fått ett särskilt bemyndigandehärtill före nya RF:s ikraftträdande. Eftersom Musikaliska rätt attfilisätta tjänsten som överbibliotekarie inte innebär någon delegering avnormgivningskompetensen, är andra meningen i punkt 6 övergångsbestämmelsernafill RF inte tillämplig. Den lämnade redovisningenföranleder i övrigt inget uttalande från utskottets sida. Utskottet avseremellerfid att även i fortsättningen följa frågan om resning iregeringsärenden. Mot bakgrund av det ökade antaletspörsmål har utskottet i årets granskning velat lämna en meromfattande redovisning av statsrådens och departementens befattning medinterpellationerna och frågorna. Redovisningen grundar sig på en inomutskottets kansli upprättad promemoria, intagen som bilaga 8 till dettabetänkande. Denna promemoria innehåller en allmän genomgång avspörsmålsinstitutens funktionssätt . Spörsmålsinstituten har kommit att spela en allt störreroll i det parlamentariska livet. har interpellafionerna och frågornautvecklats till de oftast begagnade av de instrument för kontroll av regeringensom förfogar över. Till skillnad från de andra kontrollmedel somanges i 12 kap. (RF) kan en interpellation eller en fråga visserligen intedirekt ge upphov till några statsrättsliga konsekvenser. Statsråden är inte ensskyldiga att besvara spörsmål, även om svar i prakfiken nästan allfid ges. Åandra sidan bör det framhållas att interpellations- och frågedebatterna oftahar stor betydelse för den allmänna debatten. Detta förhållande i kombinationmed den snabbhet med vilken olika samhällsproblem kan aktualiseras i riksdageni spörsmålets form gör interpellationer och frågor till ett effektivt medel förriksdagens kontroll av regeringen. Som redan nämnts har antalet spörsmål ökat under senareår. Särskilt markant har ökningen varit /. Av de bådaspörsmålstyperna är det frågorna som uppvisar en mer konfinuerlig ökning.Utvecklingen beträffande interpellationerna är mera ojämn. En förskjutning fråninterpellationer till frågor har således ägt rum . Dennaförskjutning torde i stort ha inneburit en ökad arbetsbelastning för statsrådenoch departementen. Visserligen krävs i allmänhet mindre utförliga svar påfrågorna än på interpellationerna. Men detta förhållande uppväger knappast den nackdelsom ligger i det pressade tidsschemat för utarbetandet av frågesvaren. Stora skillnader föreligger mellan statsråden i fråga omantalet besvarade frågor och interpellationer. /gavindustriministern svar på flest spörsmål, nämligen 131, vilket utgör närmareen femtedel av alla interpellationer och frågor. KU1980/81:25 20 Dessa båda statsråd tillsammanslämnade alltså svar på ej mindre än av alla interpellationer ochfrågor. Åtta statsråd besvarade färre än 20 spörsmål och tre färre än 10. Destatsråd som fick många interpellationer och frågor begagnade sig av naturligaskäl oftare än andra statsråd av möjligheten att lämna gemensamma svar på tvåeller flera spörsmål. Därmed utjämnades något den ojämna belastningen mellanstatsråden. En uppdelning av spörsmålen på resp. departement visar attden ökning som har ägt rum /77 nästan helt och hållet faller påindustridepartementet. Industridepartementet har därmed blivit avsevärt merbelastat med spörsmål än något annat departement. I sammanhanget skall erinrasom att industridepartementet inte endast bereder frågor på industri- ochenergipolitikens områden utan också de regionalpolitiskafrågorna. En viss mindre ökning kan också noteras förjordbruksdepartementet. För kommunikafionsdepartementets del har svängningarnamellan åren varit ganska stora. För de övriga departementen har tillströmningenav interpellationer och frågor varit påfallande stabil . För beredningen av svaren på interpellationer och frågorinom departementen finns av statsrådsberedningen utfärdade anvisningar somdock endast avser den form av gemensam beredning som brukar kallas för delning.Enligt dessa anvisningar skall svar på alla interpellafioner och frågor delas,dvs. cirkulera för ev. erinringar bland samtliga statsråd och vissa tjänstemäni , i samma utsträckning som propositioner, lagrådsremisser,förordningar och kommittédirektiv. Som redan nämnts besvarar statsråden så gott som allaspörsmål som ställs trots att någon skyldighet attsvara ej föreligger. Det kan framhållas att har samtligainterpellationer besvarats. Detta förhållande skall ses mot bakgrund av enbestämmelse i den nya riksdagsordningen enligt vilken ett statsråd som intebesvarar en interpellation , före utgången av måstemeddela muntligen varför svaret uteblir eller anstår. Denna regel harockså medfört att antalet interpellationer som besvaras inom en månad numera äravsevärt större än . Fyraveckorsregeln har således i realiteten kommitatt uppfattas som en stark rekommendafion både att besvara interpellationernaoch att göra det före utgången av denna tidsfrist. Nyssnämnda bestämmelse i riksdagsordningen kräver ocksåatt anledningen till att svaret på en interpellation dröjer mer än fyra veckormeddelas . En genomgång, som har gjorts av de förseningsmeddelandensom lämnades /, visar att i det övervägande antaletfall anges skäl för dröjsmålet. I sju fall uppges dock ingen särskild anledningtill varför svaret dröjer. Utskottet anser det angeläget att bestämmelsengenomgående iakttas också på denna punkt. När detgäller frågorna rekommenderar riksdagsordningen att de besvaras KU1980/81:25 21 vid den frågestund som infaller närmast efter sex dagarfrån det att frågan lämnades in. Uppgifter som har lämnats av utskottet i 1978och granskningsbetänkanden visar, att andelen frågor som besvaratsinom sjunkit . Utskottet framhöll med anledning härav i1978 års granskningsbetänkande angelägenheten av att tidsöverdrag i möjligastemån undviks. Inte minst från allmänhetens synpunkt är det av stor vikt att enfråga inte har förlorat sin aktualitet när den besvaras (KU 1977/78:35 s.16-18). I stort sett samma uttalande gjordes av utskottet då saken togs uppigen granskning (KU 1979/80:50 s. 13). Utskottet vill nu på nyttunderstryka vikten av att riksdagsordningens rekommendafion beträffandetidpunkten för besvarande av frågor så långt möjligt följs. När det gäller innehållet i svaren på interpellationer ochfrågor bör först framhållas att de konstitutionella begränsningar som gällerför innehållet i regeringsbesluten i lika hög grad måste gälla för innehållet iuttalanden som statsråden gör i spörsmålssvaren. Detta följer av att deställningstaganden som statsråden ger uttryck för i dessa svar självfalletmåste kunna omsättas i grundlagsenliga regeringsbeslut. Statsrådens möjligheter att fritt uttala sig i svaren påspörsmål begränsas bl. a. av vissa allmänna bestämmelser i regeringsformen ochriksdagsordningen. Av störst intresse i detta sammanhang är de inskränkningarsom anges i 11 kap. 7 § RF. Enligt denna bestämmelse får ingen myndighet, ejheller eller kommuns beslutande organ, bestämma hur förvaltningsmyndighetskall i särskilt fall besluta i ärende som rör myndighetsutövning mot enskildeller mot kommun eller som rör tillämpning av lag. Vad detta förbud motdirekfiv fill förvaltningsmyndighet för särskilda fall närmare innebärutvecklades i grundlagsproposifionen på följande sätt (prop. 1973:90 s. 398): Förbudet bör begränsas till attomfatta förvaltningsmyndigheternas handläggning av ärenden, medanmyndigheternas faktiska handlande lämnas utanför. Vidare bör förbudet i förstahand ta sikte på sådana ärenden som rör myndighetsutövning mot enskild. enskildavser jag härvid--- utövning av befogenhet att för enskild bestämmaom förmån, rättighet, skyldighet, disciplinär bestraffning eller annatjämförbart förhållande. Det är framför allt när det är fråga om ärenden avdenna typ som det är ett starkt rättssäkerhetsintresse att förvaltningsmyndigheternaär fullt självständiga i förhållande till överordnade organ. Förbudet motdirektiv i särskilda fall torde emellertid böra omfatta ocksåmyndighetsutövning mot kommun. För kommunerna är det av betydelse att ingenmyndighet och inte heller kan bestämma hur förvaltningsmyndighetskall besluta i ett ärende som rör en mot kommun riktad myndighetsutövning.Förbudet mot direktiv i särskilda fall torde också böra omfatta en del ärendensom har annan karaktär än som förut sagts. Övervägande skäl synes nämligen talaför att förbudet bör omfatta alla ärenden som rör tillämpning av lag. Härvidavses inte bara ärenden i vilka viss av beslutad lag tillämpas utanäven ärenden i vilka fråga är om KU 1980/81:25 22 tillämpningav verkställighetsföreskrifter till lagen som regeringen kan ha utfärdat medstöd av 8 kap. 13 § i departementsförslaget. När det gäller innehållet i statsrådens svar påspörsmål bör också erinras om att enligt 12 kap. 5 § RF skall interpellationeroch frågor avse angelägenheter som angår statsrådens tjänsteutövning. Igrundlagspropositionen framhålls beträffande denna bestämmelse att endast regeringenseller enskilt statsråds beslut och åtgärder eller underlåtenhet att vidtaåtgärd som faller under regeringens behörighet skulle få bli föremål förinterpellation eller fråga. Andra myndigheters agerande fick inte göras till enhuvudsak vare sig i själva spörsmålet eller i den efterföljande debatten. Bestämmelseni 12 kap. 5 § RF riktar sig uppenbarligen i första hand till och dessledamöter. Den får emellertid också ses som ett förbud för statsråden att isvar på interpellationer och frågor uttala sig om annat än sin tjänsteutövning.Som framgår av förarbetena är syftet med denna bestämmelse i likhet med regelni 11 kap. 7 § RF att skydda myndigheternas självständighet. De förarbeten till12 kap. 5 § RF som redovisades synes dock ge ett mer långtgående skydd än11 kap. 7 § RF. Denundersökning, som företagits av svaren på interpellafioner och frågor under1979/samt , visar att statsråden i deundersökta fallen inte bara iakttar förbudet i 11 kap. 7 § RF utan också överhuvud taget undviker att uttala sig om verksamheten vid olika förvaltningsmyndigheter.När det gäller spörsmål som på ett eller annat sätt berör handläggningen av ettärende inom en förvaltningsmyndighet innehåller svaren inte i något fall enmeningsyttring. Detta gäller oberoende av om förvaltningsmyndigheternasprövning av ärendet pågår eller är avslutad. Endast i fråga om spörsmål somgäller annat handlande av myndigheterna än prövning av ärenden förekommer det iett par fall att statsrådet i svaret ger uttryck för en uppfattning.Undersökningens resultat synes således avspegla den mer restriktiva inställningtill statsrådens rätt att uttala sig om myndigheternas verksamhet som kommertill uttryck i förarbetena till 12 kap. 5 § RF. Frånvaronav meningsyttringar i dessa interpellations- och frågesvar innebär i allmänhetinte att statsråden också avstår från att redovisa vissa fakfiskaomständigheter av betydelse för frågeställningen i spörsmålet. uppfattning är det en lämplig praxis att statsråden - även i despörsmålssvar där de inte anser sig böra uttala någon mening - lämnarsakupplysningar i berörda hänseenden, i den mån sådana upplysningar kan antasvara av intresse för frågeställaren. Begränsningari statsrådens möjligheter att i svar på interpellationer och frågor uttala sigom förvaltningsmyndigheternas verksamhet berör ytterst frågan om destatsrättsliga relationerna mellan regeringen och dessa myndigheter. Utskottetvill påminna om att denna allmännare frågeställning behandlas inomförvaltningsutredningen, som fått i uppdrag att kartlägga de förändringar somhar skett i den statliga förvaltningens organisation och mot KU 1980/81:25 23 bakgrundhärav beskriva och analysera nu rådande förhållanden och problem i relationernamellan regering, riksdag och förvaltningsmyndigheter. Denföretagna granskningen ger i övrigt inte anledning till något uttalande frånutskottets sida. 8.Arbetsmarknadskonflikten 1980 - några frågor En utgångspunkt för förra årets avtalsrörelse varbl. a. att staten, kommunerna och landstingen genom den s. k.Oasen (offentliga arbetsgivares samarbetsnämnd) beslöt att uppträda gemensamt iden kommande avtalsrörelsen. Man konstaterade att löneskillnaderna mellanprivat och offentlig anställning i stor utsträckning hade utjämnats. Oasenansåg att förhandlingarna på den offentliga sektorn inte borde avslutas förränen uppgörelse var nådd på den privata sidan. Den17 strandade LO förhandlingarna med SAF och varslade om förbud motövertids- och merarbete på alla SAF:s arbetsplatser. meddeladeOasen personalorganisationerna på den offentliga sektorn att man inte kunde taställning till deras yrkanden i den rådande förhandlingssituafionen. Enligt deoffentliga arbetsgivarna måste det ekonomiska utrymmet för löneförbättringarfrämst bestämmas av exporfindu-strins och den konkurrensutsatta sektornslönebetalningsförmåga. förklarade personalorganisafionerna förhandlingarnamed de offentliga arbetsgivarna strandade och meddelade att man avsåg attbegära att regeringen skulle tillsätta en . Regeringentillsatte två förlikningskommissioner, en för LO-SAF-området och enför den offentliga sektorn. trädde LO:s övertidsblockad i kraft. Iett av statsrådsberedningen utfärdat pressmeddelande sades bl.a. följande. Senarefids internationella händelser hade på viktiga punkter ändrat förutsättningarnaför ekonomiska utveckling . Ytterligare kraftigaprishöjningar på den internationella marknaden på olja ochjanuari medförde väsentligt ökad inflationstakt. Inkomsterna riskerade atturholkas. Ett stort budgetunderskott och bristande balans i många ländersutrikesaffärer innebar en fortsatt press uppåt på räntenivån. Riskeruppstod därmed för att investeringsuppgången skulle brytas och att konjunkturenpå nytt skulle vända nedåt med risk för ökad arbetslöshet. Dennautveckling hade enligt pressmeddelandet skapat svårigheter inte minst iavtalsförhandlingarna, trots att regeringen genomförde olika åtgärder idirekt syfte att underlätta dem. Dit hörde i första hand skatteomläggningen . Även insatserna för att lätta kommunernas ekonomiska bördaborde bli av betydelse. framstod emellertid dessa åtgärder somotillräckliga. Följden hade blivit att de KU 1980/81:25 24 lönekravsom förts fram inte låg inom ramen för samhällsekonomisk balans. Skulle deförverkligas, blev det ett hot mot internationella konkurrenskraft ochmänniskornas välfärd. Parterna stod mycket långt ifrån varandra. Isyfte att underlätta' den pågående avtalsrörelsen hade regeringen motbakgrunden av det sagda beslutat att införa allmänt prisstopp t. o. m. den 9maj 1980. Regeringen hade dessutom förklarat sig beredd att vidta följandeåtgärder för tiden intill årets slut, nämhgen 1. förlänga prisstoppet 2. föreslå att införa allmänt hyres- ocharrendestopp 3. föreslå att höja den särskildaskatteredukfionen i inkomstskikten ca 40 000 - ca . 4. föreslå att införa skyldighet förföretagen att avsätta av vinsterna över en viss nivå till särskildinvesteringsfond 5. hindra höjning av statliga taxor. Samfidigtförutsätts att kommunerna inte höjer de taxor som inte omfattas av allmäntprisstopp 6. hindra ersättning enligt jordbruksavtalet fram tillprisstoppets införande att slå igenom på konsumentpriserna. Någon kompensationtill jordbruket utgår inte som prisstoppet gäller. Regeringen hade enligt pressmeddelandet genom dettaprogram skapat förutsättningar för en uppgörelse på arbetsmarknaden. Avgörandeför att programmet skulle kunna genomföras var att arbetsmarknadens parterträffade avtal på i stort sett oförändrade villkor. Regeringen hade enligtpressmeddelandet vädjat till SAF att i arbetsfredens intresse ompröva sittbeslut och godkänna medlingsbudet. promemoria upprättad av statssekreteraren istatsrådsberedningen som utskottet mottagit uttalas bl. a. följande. Parternai löneförhandlingarna verkade ännu inte ha kommitvarandra särskilt nära. Det blev då enligt promemorian naturligt att iregeringen diskutera tänkbara insatser för att underlätta en uppgörelse. Defidigare vidtagna åtgärderna på skatteområdet framstod inte längre somfillräckliga. allmänna debatten framförde företrädare för orgartistionerna allttätare krav på olika ekonomisk-polifiska åtgärder. Från den politiskaoppositionen kom liknande yrkanden (se t. ex. och GunnarNilssons inlägg i finansdebatt ). Diskussioneni regeringen åtföljdes enligt promemorian av informella kontakter medarbetsmarknadens parter. Regeringen hade ett intresse att närmareutröna oppositionens inställning. StatsministerThorbjörn tog därför kontakt med och diskuterade bl. a.sådana åtgärder som allmänt pris- och lönestopp. Något konkret förslag angåendedetta hade inte utarbetats. Kontakten med gav dock snabbt vidhanden, att det inte skulle gå att uppnå något samförstånd med oppositionen omkonkreta åtgärder. KU1980/81:25 25 Regeringen inriktade sig då enligtpromemorian på att själv lägga fram ett ekonomiskt-politiskt "paket"som grund för de fortsatta löneförhandlingarna. Det fastställdes vid allmänberedning och presenterades av statsministern vid enpresskonferens . Innehållet framgår av statsrådsberedningens nyssåtergivna presskommuniké. Någotformellt regeringsbeslut i frågan föreligger inte. varslade SAF om en fidsbegränsad lockout. Den10 april strandade /SR-förhandlingarna på såväl det statliga som det kommunalaområdet och begärdes medling. och beslutade den 17april om lockout. överlämnade ikonflikten mellan SAF och LO ett bud fill parterna, som avvisades av LO.Överfidsblockad skulle återupptas, och varsel om punktstrejker från den 5 majframfördes, SAF å sin sida beslöt att den tidigarevarslade lockouten skulle träda i kraft . fram ett slutbud i konflikten SAF-LO, På den offenfiigasektorn lades ett slutbud , LO avvisade denna dag medlarnas budoch beslöt att de varslade stridsåtgärderna skulle träda i kraft, SAFaccepterade budet men beslöt utlösa den varslade lockouten. På den offentligasektorn accepterade avtalsverket förslag, men detavvisades av huvudorganisationerna. lade på båda sektorernafram slutliga förslag fill uppgörelser i avtalstvisten. Förslagen var odelbaraoch kunde endast i sin helhet antas eller förkastas. Avtalen föreslogs gällaunder 1980. Samtliga parter på den offentliga sektorn accepterade den5 maj förslag till uppgörelse, och samtligastridsåtgärder återkallades . På det privata området accepterade LO kommissionensförslag medan det först avvisades av SAF. Efter vädjan från regeringens sidameddelade SAF att även SAF kunde godta förslaget. I den angivna promemorian av statssekreteraren istatsrådsberedningen uttalas bl. a. följande: De samordnade bud som ledde framtill den slufliga uppgörelsen lades fram med begäran om svar söndagen den 11maj. Regeringen kallades till ett beredningssammanträde på söndagenkl. Svaren innebar att förhandlarna på löntagarsidan samt deoffentliga arbetsgivarna i stort sett accepterade medlarnas bud. Dettaförkastades däremot av SAF. När detta blev känt, beslöt regeringen att vädja fill SAFatt i arbetsfredens intresse godta medlarnas bud. Regeringens vädjan framfördes direkt fill SAF-ledningen avstatsministern i närvaro bl. a. av och . Åtgärdenoffentliggjordes för pressen. KU1980/81:25 26 meddelade SAF,att organisationen efter regeringens vädjan var beredd att acceptera medlarnasbud. Något formellt regeringsbeslut förelåg inte. Den lämnade redovisningen föranleder inte något uttalandefrån utskottets sida. Regeringens behandling av skrivelser Genom skrivelserunderrättas regeringen formellt om de beslut av vari påkallasåtgärder från regeringens sida. Utskottet har i årets granskningsarbete påolika sätt uppmärksammat regeringens behandling av skrivelser.Utskottet har dels företagit en sedvanlig översiktlig granskning avbehandlingen av skrivelserna, dels mera ingående granskat behandlingen av vissaenskilda riksdagsskrivelser. När det gäller regeringens åtgärder med anledning avriksdagens beslut vill utskottet först erinra om att regeringen enligt 8 kap.19 § regeringsformen (RF) skall utfärda beslutad lag utan dröjsmål. Endast idessa fall, dvs. då riksdagsbeslutet har formen av lag, är regeringen iformellt konstitutionell mening skyldig att verkställa beslutet. I fråga omövriga riksdagsbeslut, som riktas till regeringen, bör enligt utskottetföljande riktlinjer gälla. Efter avslutat beredningsarbete bör regeringen såsnart som möjligt ta ställning till vad som skall göras med anledning av ettriksdagsbeslut. Skulle regeringen då undantagsvis finna att ett riksdagsbeslutinte kan, inte bör eller inte behöver föranleda någon åtgärd i sak frånregeringens sida, får regeringen från fall till fall överväga vilket beslut sombör fattas. I vissa fall, särskilt då regeringen anser att någon åtgärd intebehöver vidtas, bör ett beslut att lägga skrivelsen till handlingarna varatillräckligt. I andra fall, t. ex. då regeringen har kommit till en annanuppfattning än står det bäst i överensstämmelse med parlamentariskaprinciper att frågan underställs . Vid den översiktliga genomgången (se bdaga 9) harutskottet noterat att 14 ännu ej slutbehandlade riksdagsskrivelser, sominnehåller andra riksdagsbeslut än lagbeslut, hänför sig fill tiden före 1975.Flera av dessa ärenden är mer än fio år gamla. Vidare saknas i fråga omåtskilliga äldre skrivelser närmare uppgift om att något beredningsarbeteskulle pågå. Dessa förhållanden är enligt utskottets mening intetillfredsställande. Regeringen bör, under hänsynstagande fill de riktlinjer somutskottet i det föregående ställt upp, kunna slutbehandla ett stort antal äldreriksdagsskrivelser. Utskottet har granskat regeringens åtgärder med anledningav beslut (NU 1978/79:59) om inrättande av nationellasamhällsägda utvecklingsbolag, i första hand inom områdena energi, miljövårdoch transportsystem. anvisade 5 milj. kr. i akfiekapital för vart ochett av bolagen. Medanledning av riksdagsbeslutet uppdrogs åt en KU1980/81:25 27