bet · G401JuU24 · 1980-12-31 00:00:00 — Det är vidare länspolischefen som har ansvaret för denregionala inspekdons- och tillsynsverksamheten och för samordningen av rekryterings-verksamheteninom länet. Han föredrar även vissa personalärenden i länsstyrelsen.Länspolischefen har också uppgifter på beredskapsplaneringens område. Även ett flertal andra arbetsuppgifter av administradvnatur ankommer på länspolischefen. Det är också i allmänhet denne som svararför behandlingen av ärenden som har anhängiggjorts vid genombesvär över beslut av polisstyrelse. Sistnämnda uppgift tar en stor del avlänspolischefens tid i anspråk. Frågan om den regionalapolisverksamhetens organisation har vid ett flertal dllfällen efterförstadigandet av polisväsendet aktualiserats i i syfte atttillgodose kravet på effektivitet och rationell organisation (se prop.1971:173, JuU 1972:1 s. 52-54, rskr 19; prop. B, JuU 37, rskr305; JuU 1974:11 p. 2, rskr 182). Därvid framlagda förslag om bl. a.indelningsändringar rörande de regionala verksamhetsområdena och budgettekniskaförenklingar har avslagits eller eljest mött sådant motstånd att de ejgenomförts. Några väsentliga förändringar i syfte att nå större effektivitetoch smidighet har därför inte skett, trots att det stått klart attorganisationen är behäftad med brister. har från rent polisiär synpunkt funnitden största bristen utgöras av svårigheter att i praktiken finna lämpligaformer för ledningen av egentlig polisverksamhet som berör flera polisdistrikt.Utredningen har belyst detta med exempel som gäller trafikövervakningen,bekämpandet av narkotikabrottsligheten och insatserna mot den organiserade ochden ekonomiska brottsligheten. Trafikövervakningensköts f. n. av länstrafikgrupperna och av de lokala JuU1980/81:24 11 Länstrafikgrupperna skall i första hand övervakatrafiken på de större vägarna, medan polisdistrikten skall övervaka trafikeninom tätorterna och vägar där annan övervakning inte äger rum. De störrepolisdistrikten har för ändamålet särskilda trafiksektioner inom ordningsavdelningarna.Länslrafikgrupperna består av personal som administrativt lyder underpolisstyrelsen i sitt stadoneringsdistrikt men i operativt hänseende lyderdirekt under länspolischefen. Den nuvarande ordningen gör det svårt attsamordna länstrafikgruppernas och de lokala trafiksektionernas verksamhet. Som ett led i kampen mot narkotikabrottsligheten finns ide flesta län numera särskilda narkotikarotlar med länet som primärtverksamhetsområde. Dessa svarar för såväl spaning som utredning beträffandenarkotikabrottsligheten. Rotlarna är organisatoriskt knutna till detpolisdistrikt inom länet som har den största kriminalavdelningen och leds av ensärskild rotelchef. Enligt de principer som lades fast i samband medförstatligandet skulle det emellertid ankomma på länspolischefen att leda ensådan distriktsövergripande verksamhet. Länspolischefens ställning i detta sammanhanghar därför ibland betecknats som oklar, och skiftande praxis har enligtutredningen uppstått i fråga om ledningsfunktionen. Utredningen har vidare erinrat om de ökade insatserna motden organiserade och den ekonomiska brottsligheten. I denna del kan tilläggasatt särskilda enheter - ekonomiska rollar - nu finns i , ,, , , , och poHsdis-trikt.Rotlarna har rätt och skyldighet att arbeta även utanför sina egna distrikt. Påsamma sätt som narkotikarotlarna är de ekonomiska rotlarna ställda under direktledning av särskilda rotelchefer. har också pekat på de särskilda förhållandensom råder i de tre största polisdistrikten - , och -eftersom polismästarna där inom det egna distriktet utövar de befogenheter somannars skulle ankomma på länspolischefen. Ansvaret blir i dessa län ludelat päett sätt som enligt utredningen medför vissa problem. Som ett särskilt problem har utredningen framhållit fråganom samordning över länsgränserna. S. k. polisförstärkning från ett län till ettannat förutsätter i princip antingen en överenskommelse mellan de berördalänsstyrelserna eller samtycke från . fårendast tillfälligt och för visst uppdrag beordra en polisman att tjänstgörautanför det län där han är anställd. Behövs tjänstgöring med större styrkoreller skall frågan alltid avgöras av rikspolisstyrelsen.Utredningen har i anslutning härtill erinrat om att det från olikahåll har hävdats att länen är för små för en effektiv regional polisverksamhetoch att det behövs ett mera permanent system för samordning över länsgränserna. Departementschefen utgår vid sina överväganden rörande denregionala polisorganisationen bl. a. från behovet av regional samordningsärskilt i JuU 1980/81:24 12 frågaom trafikövervakningen samt spanings- och utredningsverksamheten när det gällersärskilt kvalificerad kriminalitet. Han uttalar att det finns starka skäl atlförmoda att behovet av regional polisverksamhet efter hand kommer atl blialltmer uttalat, i synnerhet i fråga om bekämpandet av den organiserade och denekonomiska brottsligheten. Departementschefenutgår vidare från att länen av hävd är den regionala indelningsgrunden förhuvudparten av den civila statsförvaltningen. Han tillägger i det sammanhangetatt länsstyrelserna genom sina förtroendemannastyrelser erbjuder medborgerliginsyn och kontroll av polisverksamheten på regional nivå och på så sättkompletterar polisstyrelsernas motsvarande funktion på det lokala planet. Genomanknytningen lill understryks enligt departementschefen attpolisverksamheten är en funktion inom samhällsverksamheten i stort ochgaranteras att förtroehdemannain-flytandet på regional nivå får önskvärdpolidsk tyngd. Enligt departementschefen måste ha detövergripande ansvaret för den regionala polisverksamheten. Departementschefensöverväganden mynnar ut i att den regionala polisorganisadonen skall behålla sinanknytning till länsstyrelserna och att länspolischeferna med en förstärktställning skall förbli tjänstemän i länsstyrelserna. Särskilda övervägandengörs beträffande storstadsregionerna. Ifråga om organisationen av den regionala polisverksamheten innebärdepartementschefens ställningstagande i korthet följande. Rikthnjernaför de regionala enheternas verksamhet samt dimensioneringen av dem börbestämmas av med länspolischefen som ansvarig handläggare.Länspolischefen bör tillfälligt kunna ta över den direkta ledningen avenheternas arbete när särskilda förhållanden påkallar det. För det löpandearbetet bör enheterna emellerdd kunna organisatoriskt inordnas i depolisdistrikt där de är stationerade och stå under omedelbar ledning av denlokale polischefen. Det sagda gäller enheter avsedda för spaning mot ochutredning av narkotikabrott och kvalificerad ekonomisk kriminalitet och deliknande enheter som kan komma att inrättas . I fråga omtrafikövervakningen saknas enligt departementschefen tillräckligt underlag föratt ett bindande principbeslut skall kunna fattas nu; de organisatoriskafrågorna rörande polisens arbete på trafikområdet bör utredas i ett sammanhanggenom polisberedningens försorg. För verksamhet som föranleds av extraordinäraförhållanden bör direkta ledningsfunktioner, i sista hand för landshövdingen,behållas. På regional nivå bör vidare hanteras beredskapsplaneringen inomlänets polisväsende. Länspolischefen bör ta del i säkerhetspolisens verksamhet.Han bör vidare ges möjlighet att mer kondnuerligt än f. n. ta del ilänsstyrelsens allmänna planeringsarbete och därvid som företrädare förpolisväsendet föra fram bl. a. brottsförebyggande synpunkter. Med hänsyn bl.a. dll den delvis nya inriktning som länspolischefens arbete får bör han iframtiden dllhöra den kategori JuU1980/81:24 13 tjänstemän som kan förordnas dll ställföreträdare åtlandshövdingen. I fråga om förordar departementschefenen särlösning. Den innebär att befattningarna som länspolischef ochpolismästare i förenas till en tjänst och att länet bildar ett endaregionalt verksamhetsområde. I det fortsatta organisadonsarbetet bör närmareövervägas om och på vilket sätt polisiär expertis bör vara representerad inomorganisationen för i . Även andra frågor hänskjutstill polisberedningen, t. ex. hur verksamheten inom länet kan förbättras genomsamverkan mellan polisdistrikten på sambandsområdet utan att därigenomkransdistriktens självständighet rubbas. För samt föreslås attpolisdistrikten i residensorterna liksom skall stå utanförlänspolischefsorganisationen. Erfarenheterna från bör dockenligt departementschefen självfallet studeras och kan dåföranleda förnyade överväganden. Polisberedningen bör, enligt vaddepartementschefen vidare anför, undersöka om dessa två läns fortsattasärställning kräver särskilda överväganden såvitt avser de regionalauppgifterna. I motion 46 kritiseras regeringens förslag om en i principbibehållen ordning i fråga om den regionala polisorganisationen. Enutgångspunkt för motionärerna härvidlag är att den nuvarande organisationeninte är ändamålsenlig. Modonärerna påpekar att en för ställningstagande i sakenväsentlig fråga - den om organisationen av trafikövervakningen - har lämnatsöppen och överlämnats till polisberedningen. Enligl motionärernas mening bördärför inte nu ta ställning till frågan om den regionalaorganisationen utan avvakta det fortsatta arbetet i polisberedningen. Utskottet vill till en början konstatera följande. Som framgår av redovisningen i det föregående under dettaavsnitt är den nuvarande organisationen av den regionala pohsverksamhetenbehäftad med vissa brister och statsmakternas strävanden efter polisväsendetsförstatligande att åstadkomma en effektivare och mera rationell organisationhar inte krönts med större framgångar. Ett omfattande arbete har lagtsned på att få till stånd en bättre ordning. Enligt utskottets mening är förslagen i propositionen iprincip väl ägnade att höja effektiviteten och undanröja nuvarande oklarheter iorganisationsstrukturen. Mot bakgrund av det starka intresset av alt åtgärderi den riktningen kan vidtas utan ytterligare långvarigt beredningsarbete börriksdagen nu lägga fast principerna för den framtida organisationen. Härförtalar också de effektivitetsvinster som står att nå liksom hänsynen till berördpersonal. Under hänvisning till det sagda kan utskottet inte biträdamotionärernas tanke att hela frågan om den regionala polisverksamheten iavvaktan på polisberedningens arbete på nytt skjuts . Utskottetavstyrker därför bifall till motion 46 i denna del. Utskottets ställningstagande innebär att utskottetbeträffande den regionala polisverksamheten utanför storstadsdistrikten godtarde riktlinjer som JuU1980/81:24 14 departementschefen drar upp. Utskottet hyser dock enbetydande tveksamhet inför frågan om en organisation enligt dessa riktlinjerkan tillämpas på , det enda län som består av enbart tvåpolisdistrikt. Beträffande ifrågasätter utskottet om enordning med en länspolischef och två polisdistrikt- även med beaktande av dedelvis vidgade och nya uppgifter som avses ankomma på länspolischef - kan varaändamålsenlig. Enligt utskottets mening bör organisationen för lännärmare övervägas av polisberedningen. Övervägandena bör skeförutsättningslöst. Vad utskottet nu anfört om fortsatta överväganden rörandeden regionala polisverksamheten i bör som sin mening geregeringen till känna. De speciella förhållanden som råder i storstadsområdenahar - som redovisats i det föregående - lett dll särskilda överväganden.Utskottet ansluter sig till den lösning som departementschefen föreslårbeträffande och som innebär bl. a. att bildarett enda regionalt verksamhetsområde och att befattningarna som länspolischefoch polismästare i förenas dll en tjänst. De omständigheter som talar för en särlösning förStockholmsområdet talar enligt utskottets mening - om än med mindre styrka -också för en annan organisation i de båda övriga storstadsområdena än den somavses för länen i allmänhet. Även och polisdistrikt ligger f.n. utanför länspolischefens verksamhetsområde och det uppkommer alltså också iett vart av dessa båda län i princip två regionala organisationer, även omsamarbets- och samordningsproblem av samma storlek som i inte haruppkommit. I fråga om , där det alldelesövervägande antalet polismanstjänster och övriga resurser är koncentrerade tillGöteborgs polisdistrikt, är enligt utskottets mening skälen för en ordningliknande den som avses för så starka att utskottet anser att ensådan ordning måste införas också där. På samma sätt som departementschefenföreslagit beträffande får de frågor som aktualiseras införgenomförandet uppmärksammas av polisberedningen. Vad utskottet nu anfört rörande den regionalapolisverksamheten i bör som sin mening ge regeringentill känna. När det gäller finner sig utskottet böragodta den ordning som föreslås i propositionen och som inte innebär någragenomgripande förändringar i förhållande till vad som gäller f. n. Utskottetanser dock - i linje med vad departementschefen uttalar - att erfarenheternafrån den nya ordningen i Stockholms- och Göteborgsområdena bör studeras såsnart ett tillräckligt bedömningsunderlag finns. Erfarenheter till grund förfortsatta överväganden beträffande kan antas föreligga efter det att reformen genomförts i de båda andra storstadsområdena. nu anfört rörande den regionala polisverksamheten i JuU1980/81:24 15 bör som sin mening ge regeringentill känna. Avslutningsvis vill utskottet kort beröra en tidigare iriksdagen uppmärksammad fråga rörande polisverksamheten på länsplanet. Frågangäller de nackdelar som det för med sig att den regionala polisorganisationensorterar under ett annat departement och anslagsmässigt särbehandlas jämförtmed polisväsendet i övrigt. Departementschefen uttalar att han avser attundersöka möjligheterna att motverka denna olägenhet genom att övergå till enordning enligt vilken man bl. a. vid budgetarbetet inom i ettsammanhang behandlar frågor som rör polisväsendet. Utskottet vill för sin delunderstryka att det är angeläget att alla vägar prövas för att åstadkommarationaliseringsvinster och ökad enhetlighet när det gäller behandlingen avanslagsfrågor och liknande rörande all polisverksamhet. inrättades isamband med polisväsendets förstatligande som en ny central myndighet,organiserad på samma sätt som andra centrala ämbetsverk och ställd direkt underregeringen. Dess uppgifter skulle i huvudsak vara inspekterande, rådgivande ochsamordnande. tillades också operativa funktioner i fråga omsäkerhetspolisens arbete, trafikövervakning som avser tvä eller flera län,polisarbete i samband med statsbesök och liknande händelser samt efterspaningför brott där riksomfattande spaning behövs (prop. 1962:148 s. 118 f, SU 183 s.8; prop. 1964:100 s. 148 f, SU 114 s. 11). Sedermera har styrelsen även fått iuppdrag att leda sjöpolis- och flygverksamhet. I propositionen understryker departementschefenrikspolisstyrelsens betydelse för uppbyggnaden av det moderna och effektiva polisväsendesom vi har . Han framhåller att styrelsen också i fortsättningen kommeratt ha en mycket betydelsefull roll för landets polisväsende. Enligtdepartementschefen skapar de förslag som läggs fram om decentralisering, bl.a. i fråga om uppgifter på ADB-området och när det gäller förfarandet vidtjänstetillsättningar, möjligheter till ett minskat personalbehov vidrikspolisstyrelsen. Han förordar därför att polisberedningen gör en särskildöversyn av med sikte på ett minskat personalbehov. Isammanhanget anger departementschefen som exempel på områden, där särskildakrav kommer att ställas på det centrala förvaltningsorganet ,bekämpandet av den organiserade och den ekonomiska brottsligheten (jfr prop.1980/81:20 bil. 3, JuU 17 s. 9). Utskottethar ingen erinran mot den förordade organisationsöversynen. Frågor rörande prioritering inomden brottsbekämpande verksamheten har utförligt behandlats isamband med budgetarbetet (se JuU1980/81:24 16 redovisningen i föreliggande prop. s. 50). En utgångpunkthar därvid varit att det är varken ändamålsenligt eller ens möjligt att göranågon generell prioritering utan att det ytterst ankommer på den lokalapolismyndigheten att bedöma mot vilka arter av brottslighet som resurserna iförsta hand bör sättas in. har gällt att det dock kan vara anledningför statsmakterna att peka ut vissa arter av brotl som bör ägnas särskilduppmärksamhet. Så har också skett. Den uppfattning som departementschefen redovisar ipropositionen innebär att prioriteringen inom polisväsendet bör ske vid denårliga budgetbehandlingen i samband med överväganden om inriktningen avpolisens arbete. Han understryker i anslutning härtill att det därvid är meraangeläget att diskutera inriktningen av verksamheten för hela den samladepersonalstyrkan på drygt 16 000 polismän än att begränsa synfältet till hurnytillkomna tjänster skall användas. bör skapas ett betydande utrymmeför de lokala och regionala organen att göra nödvändiga avvägningar i detlöpande arbetet. Ett uttryck för det ökade lokala inflytandet är tillskapandetav de i det föregående nämnda s. k. fria resurserna och den förstärktaställning som ges polisstyrelserna. I detta sammanhang framhåller departementschefen att mannaturligtvis också måste hålla i minnet att åklagarna i sin egenskap avförundersökningsledare även i fortsättningen måste ha befogenhet att bestämmaom inriktningen av arbetet i de särskilda fallen. Som riksåklagaren harpåpekat, framhåller departementschefen, gäller över huvud taget attprioriteringen inom utredningsverksamheten inte kan bli en uppgift uteslutandeför pohsen, utan även åklagarväsendets synpunkter måste beaktas. Utskottet ansluter sig till departementschefensöverväganden. I linje med vad han uttalar vill utskottet understryka betydelsenav att åklagarväsendets synpunkter beaktas både i fråga om den mera långsiktigaplanläggningen av resursanvändningen och när det gäller uppkommande frågor ommera tillfälliga omdisponeringar. Enligt utskottets mening bör det vara enuppgift för polisberedningen att överväga frågan om ändamålsenliga rutiner församråd i dessa hänseenden på t. ex. distriktsnivå och regional nivå. Polisens grundutbildning inledsenligt nuvarande ordning av en lång grundkurs vid polishögskolan.Grundkursen följs av alterneringstjänstgöring, dvs. enpraktisk introduktion i arbetet vid olika avdelningar inom polisväsendet.Alterneringstjänstgöringen omfattar vid kriminalavdelning och vidordningsavdelning. Därmed är den grundläggande utbildningen avslutad. Som ett led i den reguljära utbildningen genomgår allapolismän efter grundkursens slut en lång assistentkurs.Polismän som har befordrats dll inspektörer genomgår inspektörskurs I (13veckor). JuU1980/81:24 17 törer med arbetsledande tjänst genomgår äveninspektörskurs II(). I denreguljära utbildningen ingår vidare en kommissariekurs () för polismänsom har befordrats till kommissarier. Vid sidan av den reguljära polisutbildningen, som bedrivscentralt under ledning, finns annan central utbildning, somsyftar till att ge utbildning för speciella arbetsuppgifter. Härutöver finnsäven regional och lokal utbildning. Riktlinjerna i propositionen i fråga om polisutbildningeninnefattar ett principförslag om en ny sammanhållen grundutbildning. Denföreslås bestå av tre delar: grundkurs I, alterneringstjänstgöring jämtepraktik utanför polisverksamheten samt grundkurs II. Grundkurs I är en inledande grundkurs vid polishögskolan.Ökad tonvikt läggs därvid på studier i sociologi, kriminalvård, psykiatri,ungdomsledning och samhällskunskap. Efter grundkurs I följer en period avalterneringstjänstgöring. Tiden för denna tjänstgöring minskas från nuvarandetvå till . Under denna dd skall polisaspiranten normaltfullgöra prakdk även vid annat samhällsorgan än polisen, t. ex. socialvården,skolan, frivården, sjukvården, arbetsmarknadsmyndigheterna eller de kommunalainvandrarbyråerna. efter alterneringsddens slut följer enpåbyggnadskurs vid . I denna kurs skall ingå bl. a. kontakter medandra samhällsorgan, arbetsledning samt studier av metoder för att mätaeffekterna av polisens arbete. Den föreslagna ordningen innebär att assistentkursen ochinspektörskurs I utgår ur utbildningsgången. Behovet av vidareutbildning skalli stället tillgodoses genom funkdonsinriktade specialkurser - ofta förlagda dllregional eller lokal nivå - samt reguljär vidareutbildning för de polismän somhar erhållit tjänster inom basorganisationen. Departementschefen understryker att det är värdefullt ompolisutbildningen - utan att det nuvarande huvudmannaskapet ändras (se JuU1975/76:27) -i högre grad kan integreras med den övriga högre utbildningen ilandet. Olika frågor rörande utbildningens utformning börnärmare.undersökas i det fortsatta beredningsarbetet. Frågan om samordningen av polisutbildningen ochhögskoleutbildningen i övrigt tas upp i två av de föreliggande motionerna. I modon 45 tas upp ett uttalande under remissbehandlingenav universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) vari pekas på praktiska svårigheteratt redan under grundkurs I i någon högre grad integrera polisulbildningen iden allmänna högskoleutbildningen. Enligt motionärernas mening är det viktigtatt hela grundutbildningen decentrahseras till högskolorna. Till stöd härföranför motionärerna bl. a. att det inte är en bra ordning alt man på enutbildningsanstalt samlar hundratals ungdomar med ringa eller ingen yrkeserfarenhetsom i framdden inte heller kommer att få erfarenheter av någon störreomfattning från annat yrkesområde än polisens. JuU1980/81:24 18 mynnar ut i att skall begära att regeringenvidtar åtgärder för en decentraliserad grundutbildning för poliser. Också motion 46 utgår från remissyttrandet från UHÄ.Motionärerna uttalar att polisberedningen bör få i uppdrag att ytterligareöverväga frågan om samordning av grundutbildningen med den allmänna högskolan.I denna del yrkas i motionen att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen anförs om förläggning av viss polisutbildning tilluniversitet. Utskottet vill till en början konstatera att förslagen ipropositionen om en ny utbildningsordning kan ses som ett led i en fortlöpandesträvan att förbättra och anpassa utbildningen till nya krav ochförutsättningar. Enligt utskottets mening är det av stort värde att man, vidsidan av utbildningen i rent polisiära ämnen, såsom föreslås i propositionenlägger tonvikt vid studier i sociologi, kriminalvård, psykiatri, ungdomsledningoch samhällskunskap och på förslaget om praktik vid andra samhällsorgan.Förslaget innebär att polisaspiranten av sinanställning får en fördjupad insikt inte bara om polisens olikaverksamhetsgrenar utan även om samspelet mellan polisverksamheten och detarbete som bedrivs i samhället i övrigt. I sammanhanget bör också understrykasvikten av att eleverna vid får en grundlig och allsidiginformation om invandrarnas situation. Som departementschefen uttalar liggerdet ett särskilt värde i att utbildningen på ett ddigt stadium av polisbananger kontakter över ett så brett fält som möjligt. Här bör också nämnas att beträffandede funktionsinriktade specialkurserna det anges böra vara en strävan att de iall den utsträckning som är möjlig och lämplig förläggs till regional ellerlokal nivå. Vidare bör enligt utskottets mening noteras attpolisutredningen - med utgångspunkt i att den centrala utbildningen fortfarandeskall ske med som huvudman - betonat att det hgger ettbetydande värde i en samordning och samverkan med högskoleorganisationen i utsträckning som det är praktiskt möjligt. Departementschefen gör sammabedömning i fråga om huvudmannaskapet och hänvisar därvid till ett tidigareriksdagsbeslut (se JuU 1975/76:27). Som redan angetts understryker han ocksåatt det är värdefullt om polisutbildningen i.högre grad kan integreras med denövriga högre utbildningen. Utskottet ställer sig bakom departementschefensöverväganden och vill i anslutning till motion 45 särskilt uttala attutbildningen med den uppläggning som skildrats enligt utskottetsuppfattning kommer att ligga i linje med de önskemål som bär upp yrkandet imotion 45. Mot denna bakgrund anser utskottet inte att hos regeringenbör göra framställning om en sådan omläggning av grundutbildningen som begärtsi motion 45.