bet · G401AU3 · 1980-12-31 00:00:00 — betänkande 1980/81:3 om vissa frågor angående den statliga lönegarantin vidkonkurs Utskottet tar först upp motion 1463av m. fl. (c, m, fp); Motionärerna behandlar frågan omskyldighet för arbetstagare i konkurs-drabbade företag att ta arbete hos annanarbetsgivare under tid då ersättning från den statliga lönegarantin i konkursutgår. Utskottet konstaterar att en arbetstagare, som under uppsägningstid intekan beredas arbete hos arbetsgivaren, kan få vidkännas avdrag påuppsägningslönen om han inte tar annat arbete som bedöms som godtagbart. Dettagäller även i konkurssituationer. Utskottet är emellertid medvetet om att detfinns vissa problem i sammanhanget och att den aktuella frågan lämpligen kantas upp i samband med den utredning om lönegarantilagen som förbereds.Motionen anses inte behöva föranleda någon åtgärd. I den andra i betänkandet behandlade motionen 1489 somväckts av vpk vill man ha effektivare indrivning av ideella skadestånd somarbetsgivare ålagts att betala till fackliga organisationer. Om arbetsgivarengår i konkurs bör lönegarantimedlen hålla organisationen skadeslös. Utskottetanser att det saknas skäl att prioritera fordringar av detta slag framför andragäldenärers krav och avstyrker därför motionen. 1979/80:1463 av m. fl. (c, m, fp) I motionen yrkas att hos regeringen anhåller omen översyn av lagen om statlig lönegaranti i syfte att främja rörligheten påarbetsmarknaden. I motionen behandlas frågan i vad mån anställda ikonkursdrabbade företag är skyldiga att ta arbete hos en ny arbetsgivare undertid ersättning från den statliga lönegarantin utgår. 1979/80:1489 av m.fl. (vpk) I motionen yrkas att hos regeringen hemställerom skyndsam utredning och förslag i enlighet med motionen. Motionärerna påstår att företag som av arbetsdomstolenålagts att betala ideella skadestånd endast i ett fåtal fall fullgör sinaförpliktelser och att detta har sin grund i dessa arbetsgivares"konkursbenägenhet". Motionärerna vill att regeringen skall läggafram förslag om effektivare indrivning av sådana skadestånd eller förslag omersättning till den drabbade arbetstagarorganisationen från den statligalönegarantin. 1 1980/81. AU1980/81:3 2 Gällande rätt m. m. Enligt lagen om statlig lönegarantivid konkurs svarar staten för betalningen av arbetstagares fordran hosarbetsgivare som har försalts i konkurs. Garantin omfattar dels löne- ochpensionsfordringar, dels vissa konkursansöknings- och konkurskostnader. Beträffandelöne- och pensionsfordringar gäller följande regler. Fordringen skall haförmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen, vilket bl. a. innebär att den intefår vara äldre än räknat från det konkursansökan gjordes. Lönegarantinomfattar också lön under uppsägningstid av högst , Garantin är förvarje arbetstagare begränsad till ett belopp motsvarande tolv gånger det vidkonkursbeslutet aktuella basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. Lönegarantilagen innehåller inte några regler om hur lönskall beräknas under uppsägningstid. Den frågan regleras i 12-14 §§ lagen omanställningsskydd. Bestämmelserna innebär bl. a. att en arbetstagare har rätttill lön och andra anställningsförmåner även om han inteerbjuds arbete . En arbetstagare som fårarbete hos en annan arbetsgivare är skyldig att vidkännas avdrag påuppsägningslönen för det belopp han förtjänar i den nya anställningen. På sammasätt kan en arbetstagare få vidkännas avdrag på uppsägningslönen för inkomstersom han "uppenbarligen kunde ha förvärvat i annananställning som han skäligen bort godtaga". Frågan om hur bestämmelsenskall tolkas bestäms i sista hand av arbetsdomstolen. har frågan varituppe i endast ett fåtal mål. Garantibelopp som avser uppsägningslön betalas normalt utefter hand . I ordinära konkurser underrättarkonkursförvaltaren efter konkursbeslutet , som handharutbetalningen av lönegarantimedel, om sådana uppsägningslöner som bedöms somklara. Underrättelsen skall innehålla för konkursförvaltaren kända uppgifter omarbetstagarnas anställningsförhållanden . Likaså åliggerdet konkursförvaltaren att genast anmäla till om ändring sker avförhållande som har betydelse för rätten till lönegarantimedel. Länsstyrelsenkan också kräva att arbetstagare avger försäkran på heder och samvete omanställnings- och avlöningsförhållanden . I mindre konkurser handläggs frågor om rätt tillutbetalning av lönegarantimedel av kronofogdemyndigheten, som bygger sittbeslut på uppgifter från arbetsgivaren och de berörda arbetstagarna.Kronofogdemyndigheten skall underrätta om sitt beslut beträffandevilka fordringar som är betalningsgrundande. sköter därefter omutbetalningen av garantimedel. beslut kan överklagas tilllänsstyrelsen, vars beslut i sin tur kan överklagas till hovrätt. Förutbetalade garantibelopp inträder staten i arbetstagarens rätt mot AU1980/81:3 3 Den som genom oriktiga uppgifter ellerpå annat sätt förorsakat att lönegarantimedel felaktigt betalats ut är iprincip återbetalningsskyldig. Även i andra fall kan sådan skyldighetföreligga under förutsättning att vederbörande borde ha insett den felaktigautbetalningen. Lönegarantin finansieras genom avgifter som erläggs avarbetsgivarna. Avgiften är f. n. Avgifternaförs över till en fond som förvaltas av kammarkollegium. I betänkandet behandlas tvåmotioner med anknytning till den statliga lönegarantin vid konkurs. Lönegarantins uppgift är att tillförsäkra de anställdarätt att få ut sina löner inkl. uppsägningslöner i samband med konkurs.Garantin för uppsägningslön avser inte än . I motion 1463 behandlas fråga om lönegarantins tillämpningpå uppsägningslöner. Motionärerna påstår att en konkursförvaltare inte harmöjlighet att ensidigt förmå anställda i konkursdrabbade företag att underuppsägningstiden ta erbjudna anställningar på samma ort. Motionärerna vill skall tillämpa ungefär samma ordning som vid arbetslöshetsersättning, dvs.att en arbetstagare som uppbär ersättning på grund åv lönegarantin skall varaskyldig att ta ett av arbetsförmedlingen erbjudetlämpligt arbete. Den av motionärerna lämnade redovisningen förregelsystemet är inte komplett. Det är visserligen riktigt att lönegarantilageninte innehåller någon bestämmelse om skyldighet för anställda, som ärberättigade till medel enligt garantin, att ta annat lämpligt arbete. Dennafråga regleras emellertid i lagen om anställningsskydd. Enligt 13 § i den lagenskall från uppsägningslön avräknas dels lön som arbetstagaren underuppsägningstiden förvärvar i annan anställning, dels inkomster som häri underden aktuella tiden uppenbarligen kunde ha förvärvat i annan anställning som hanskäligen bort godta. En konkursförvaltare har alltså möjligheter att kräva atten anställd som inte kan beredas arbete men som omfattas av lönegarantin tarett annat arbete som bedöms som godtagbart. Om den anställde vägrar detta kanuppsägningslönen reduceras med det belopp som skulle ha utgått i lön. Därmedminskas också lönegarantin. Det sagda innebär inte att det skulle saknas problem närdet gäller lönegarantins tillämpning. I konkurssituationer kompliceras situationen stundom avatt förvaltaren har intresse att hålla kvar arbetskraften i företaget för atteventuellt kunna överlåta detta i sin helhet. I sådana fall utövas av naturligaskäl inte någon press på arbetstagare att söka annat arbete. Även andra problemkan flnnas AU1980/81:3 4 som hänger samman med samspelet mellan konkurslagstiftningen inkl. lönegarantin och anställningsskyddslagen. Utskottet har inhämtat alt man inomarbetsmarknadsdepartementet förbereder direktiv till en utredning omlönegarantilagen. Det ter sig naturligt att i det utredningssammanhanget ta uppfrågan hur de nuvarande reglerna i lönegarantilagen och lagen omanställningsskydd fungerat i praktiken. Ett spörsmål som lämpligen bör belysasär hur den aktuella avräkningsregeln i lagen om anställningsskydd förhåller sigtill bestämmelserna i arbetslöshetsförsäkringen om skyldigheten att taerbjudet lämpligt arbete. Mot bakgrund av det anförda finns det inte skäl attföreslå någon åtgärd på grund av den aktuella motionen. Utskottet går härefter över till att behandla vpk-motionen1489. 1 den motionen påstås att arbetsgivare endast i ett fåtal fall betalarideella skadestånd som de av arbetsdomstolen åläggs att utge till fackligaorganisationer. Orsaken till detta sägs delvis vara den "konkursbenägenhet"som många arbetsgivare i den aktuella situationen visar. Detta undergräverrespekten för den arbetsrättsliga lagstiftningen, menar motionärerna, och devill därför att regeringen skall lägga fram förslag till effektivare indrivningav dessa skadestånd eller förslag om ersättning av lönegarantimedel till dendrabbade arbetstagarorganisationen. Enligt utskottets uppfattning är det en grov överdrift attpåstå att arbetsgivare endast i ett fåtal fall betalar av arbetsdomstolenutdömda skadestånd. Motionärerna har heller inte presterat något belägg försitt svepande påstående. Det finns emellertid exempel på företagare som genomupprepade konkurser ellefpå annat sätt undandragit sig stora förpliktelser. Isådana fall har emellertid inte enbart organisationer med rätt till skadestånddrabbats utan även andra fordringsägare. Utskottet kan inte finna skäl attprioritera skadeståndsfordringar av detta slag på bekostnad av andra ickeförmånsberättigade fordringsägare. Utskottet avvisar därmed också tanken på attlönegarantimedel skall täcka den aktuella typen av fordringar. När det gällerproblemet alt komma till rätta med företagare som systematiskt underlåter attfullgöra sina förpliktelser vill utskottet påminna om att det sedan den 1 julii år finns möjlighet att i samband med konkurs utfärda näringsförbud för en tidupp till . Med detanförda avstyrker utskottet vpk-motionen 1489. 1. beträffande lönegaranti förden som erbjuds annat arbete att avslår motion 1979/80:1463, AU1980/81:3 5 2. beträffande lönegaratuilagens utsträckning till vissa skadeståndsfordringar m. m. attriksdagen avslår motion 1979/80:1489. Närvarande: (), (), AlfWennerfors (m), (), (), (), StenSvensson (m). (), (), (),(), (), (), Nils-ÖlofGrönhagen (s) och ().