bet · G401LU26 · 1980-12-31 00:00:00 — Vid personskada till följd av sjukvårdsbehandling gällerliksom vid andra skadefall att den skadelidande kan få ersättning genomsocialförsäkringen. Socialförsäkringen omfattar den allmänna försäkringen(sjukförsäkringen, folkpensioneringen och tilläggspensioneringen) samtarbetsskadeförsäkringen. Socialförsäkringen ger ett ekonomiskt grundskydd vidsjukdom och skadefall. Ideell skada (sveda och värk, lyte eller annat men)ersätts inte. Under akut sjukdomstid efter en skada utgår sjukpenning somersättning för inkomstförlust. Vidare ersätts helt eller delvis all läkarvård,tandvård och sjukhusvård samt mediciner etc. Vid långvarig arbetsoförmåga kanen LU1980/81:26 10 skadad få förtidspension eller sjukbidrag från denallmänna försäkringen och - vid yrkesskada - livränta frånarbetsskadeförsäkrihgen. Pension eller sjukbidrag förutsätter nedsättning avarbetsförmågan med , livränta nedsättning med minst en femtondel.Till efterlevande utgår familjepension från den allmänna försäkringen och - vidyrkesskada -efterlevandelivränta från arbetsskadeförsäkringen. Invaliditets-och efter-levandeförmånerna kan kompletteras med vissa tillägg. Om en skadadperson får ersättning från socialförsäkringen och har rätt tillskadestånd enligt skadeståndsreglerna skall försäkringsersättningen reduceraskadeståndet. Det finns dessutom ett stort antal försäkringstyper somger skydd mot förluster i samband med personskada. I första hand kan nämnasliv-, olycksfalls- och sjukförsäkringar. Sådana försäkringar gäller kollektivt-gruppförsäkringar - eller enskild. Tjänstegrupplivförsäkringen (TGL) ärexempel på ett skydd av detta slag som arbetsgivaren bekostar. Ett annatexempel är den allmänna"gruppsjukförsäkringen (AGS), som infördes påarbetsmarknaden . Pensionsförsäkringar inom denna kategori är för detmesta s. k. summaförsäkringar. Därmed menades ursprungligen att ett visst påförhand överenskommet belopp utbetalas (på en gång eller i periodiska poster)då skadefallet inträffar. Men en försäkring av detta slag kan också varaanpassad till den konkreta skadan.(t. ex. inkomstförlust till en viss nivå).Försäkringsersättningar av de former som har angetts räknas normalt inte avpå skadestånd som utgår . finns ett särskilt försäkringssystemför sjukvården, kallat Patientförsäkring vid behandlingsskada. Försäkringenmeddelas av ett konsortium av försäkringsbolag. Staten, samtliga kommuner ochlandstingskommuner har avtal om sådan försäkring. Även huvuddelen av deprivatpraktiserande tandläkarna samt alla privatpraktiserande läkare harförsäkringar med i allt väsentligt samma villkor. När det gäller skador pågrund av läkemedel har en försäkring liknande patientförsäkringen kommit tillstånd . I samband därmed har villkoren för patientförsäkringen justeratsi olika avseenden. a. har skador på grund av produktfel hossjukvårdsmateriel förts in under försäkringen. Vidare har preskriptionstidenförlängts från två till . Patientförsäkringen gäller endast skador som inträffatefter . Ersättning utgår utan att den skadelidande behöverbevisa att förutsättningar för skadeståndsansvar föreligger, dvs. att skadanhar vållats genom fel eller försummelse. Försäkringen har en viktigbegränsning. Den gäller bara skada som är en följd av beslut eller åtgärd frånsjukvårdens sida. Normala och ofrånkomliga sjukdoms- och skaderisker måstefortfarande bäras av patienten. I enlighet härmed gäller försäkringen vidoförutsedda skador i direkt samband med hälso- och sjukvård, om skadan orsakatsvid undersökning, medicinering eller behandling, dock inte om skadan är ennaturlig eller sannolik följd av åtgärden, eller om skadan orsakats vid LU1980/81:26 H olycksfall, dock endast inom lokal eller område där hälso-eller sjukvård bedrivs, eller i samband med sjuktransport. Vissa undantag finns. Försäkringen gäller inte vid skadorsom har orsakats av läkemedel eller orsakats av smitta eller infektion somöverförts utan direkt samband med ingrepp eller annan behandling. Ersättning utgår för inkomstförlust, lakar- ochsjukhusvård, sveda och värk, lyte och men samt rehabilitering. Vid dödsfallersätts begravningskostnader samt förlust av underhåll. Försäkringen är samordnad med andra förmåner vidpersonskada på så sätt att ersättning på grund av försäkringen är sekundär tillandra förmåner, som kan utgå enligt socialförsäkringen eller på grund avförsäkringsavtal m. m. Ett särskilt samarbetsorgan. Patientförsäkringenssamrådsgrupp, har bildats med uppgift att följa utvecklingen och föreslåjusteringar av försäkringsbestämmelserna. För att pröva svårbedömda eller tvistiga fall avbehandlingsskador har inrättats en skadenämnd, som består av sex ledamöter.Nämnden har att pröva de skadefall som hänskjuts dit. Skadelidande,försäkringstagare eller försäkringsgivare kan begära att ett ärende tas upptill prövning av nämnden. Om nämndens beslut inte godtas kan ärendet hänskjutastill skiljemän. Frågor om ersättning till personersom skadats i samband med sjukvård har behandlats av ettvart av åren1972-1978 med anledning av motioner (LU 1972:10, 1973:9, 1974:10, 1975:16,1975/76:17, 1976/77:21, 1977/78:19 och 1978/79:13). De åren 1975, 1976, 1978och 1979 aktuella motionerna innehöll bl. a. yrkanden om ersättning förbehandlingsskador som inträffat före patientförsäkringens tillkomst. godkända betänkanden avstyrkte utskottet bifall till förslagen omretroaktiv ersättning. Beträffande de närmare skälen för utskottetsställningstaganden hänvisas till betänkandena. Motion 1979/80:1611 I motionen framhålls att det vidupprepade tillfällen alltsedan patientskadeförsäkringen infördes hargjorts åtskilliga framställningar i för att även de människor, somoförskyllt drabbats av behandlingsskador i sjukvården före försäkringensikraftträdande, skall kunna erhålla någon form av ersättning. hardessa framställningar varit förgäves. Det är enligt motionären uppenbart attnågon ersättning till dessa människor inte kan utgå inom den nu gällandeförsäkringens ram. Men det förhållandet bör, anser motionären, inte läggahinder i vägen för att man försöker finna andra former för avsättning. LU 1980/81:26 12 Motionären hänvisar till attutskottet uttalade sig positivt i frågan men ändå avslog det då aktuellamotionsyrkandet. Enligt motionärens mening är det mycket angeläget att frågannu blir föremål för en omfattande utredning för att klarlägga vilka möjlighetersom finns att skapa rättvisa för de ifrågavarande hårt drabbade människorna.Ett sådant klarläggande kan inte ske inom ett utskott, utan måste genomförasgenom regeringens försorg. Ekonomisk ersättning vid oljeskador Den grundläggandeansvarighetsregeln finns i 2 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207). Detta lagruminnehåller som tidigare nämnts den i gällande culparegeln,som innebär att var och en som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållar person-eller sakskada är skyldig att ersätta skadan. Skadeståndslagen innehåller ocksåregler om arbetsgivares principalansvar. Enligt 3 kap. 1 § är arbetsgivareansvarig för skada som vållas av hans arbetstagare genom fel eller försummelsei tjänsten. Arbetstagaren är ansvarig för sådan skada endast i den månsynnerliga skäl föreligger (4 kap. 1§). Miljöskyddslagen (1969:387) innehåller vissaskadeståndsbestämmelser. Enligt 30 § miljöskyddslagen är den som orsakarolägenhet genom miljöfarlig verksamhet i princip skyldig att utge ersättningoberoende av vållande. Har olägenheten inte förorsakats genom försumlighet,skall ersättning dock utgå endast om olägenheten är av någon betydelse och barai den mån den inte skäligen bör tålas med hänsyn till förhållandena i orten ellertill dess allmänna förekomst under jämförliga förhållanden. Oljeutvinning tillhavs måste betraktas som miljöfarlig verksamhet. Skada som uppkommer till följdav sådan verksamhet omfattas därför i princip av miljöskyddslagensskadeståndsbestämmelser. Miljöskyddslagen torde dock vara tillämplig endast påverksamhet som bedrivs inom svenskt område. Lagens skadeståndsbestämmelsersynes därför inte kunna göras gällande i fråga om verksamhet utanför svensktterritorialvatten. Viss skadeståndsrättslig reglering finns i 1974 årsmiljöskyddskonvention mellan , , och . Enligtkonventionen får den som tillskyndas skada orsakad av miljöskadHg verksamhet iannat nordiskt land föra talan om ersättning vid domstol i det land därverksamheten bedrivs. Fråga om ersättning får då inte bedömas efter regler somär oförmånligare för den skadelidande än verksamhetslandets ersättningsregler.Konventionens bestämmelser har införlivats med svensk rätt genom lagen(1974:268) med anledning av miljöskyddskonventionen mellanDanmark, , och (jfr prop. Motsvarandelagstiftning har genomförts i de övriga nordiska länderna. Avintresse i detta sammanhang är också den lagstiftning som gäller LU1980/81:26 13 beträffande ansvarighet för oljeutsläpp från fartyg.Bestämmelser härom finns i lagen (1973:1198) om ansvarighet för oljeskadatillsjöss. Enligt denna lag är ägare av fartyg som för last av beständig oljaskyldig att ersätta skada genom förorening som orsakats av utsläpp av olja frånfartyget, oberoende av om det å fartygets sida har begåtts något fel ellernågon försummelse (s. k. objektivt ansvar). Ansvarigheten omfattar enligtuttrycklig föreskift även kostnader för sådana åtgärder för att förhindra ellerbegränsa skada genom förorening som vidtas efter det att en olycka inträffat,t. ex. åtgärder för att bekämpa olja som läckt ut från ett fartyg.Fartygsägarens ansvarighet begränsas till vissa i lagen närmare angivna belopp.I fråga om fartyg som befordrar olja som bulklast är ägarenskyldig att ha försäkring eller ställa säkerhet för sin ansvarighet upp tilldet för fartyget gällande begränsningsbeloppet. Oljeansvarighetslagen bygger på1969 års konvention om ansvarighet för oljeskada tillsjöss. När det gällerskada genom förorening orsakad av oljeutsläpp från fartyg har vidare genom ensärskild konvention tillskapats en internationell ersättningsfond, 1971 årskonvention om upprättande av en internationell fond för ersättning av oljeskadatill sjöss, som har trätt i kraft . Fonden skall bereda ersättning ivissa fall när ansvarighetskonvention inte är tillämplig eller berederde skadelidande ett otillräckligt skydd. Vidare skall fonden stå som garantför fartygsägarens och försäkringsgivarens solvens. Fondens ersättningsskyldighetär begränsad så att de totala ersättningsbelopp som kan utgå i anledning av enoch samma händelse maximeras till ett belopp motsvarande drygt 150 milj. kr.Beloppet kan dock genom beslut av fondens högsta organ höjas till det dubbla.Ersättningarna från fonden skall finansieras genom avgifter från dem som taremot sjötransporterad olja i de fördragsslutande staterna. När det uppkommer skador i samband med oljentvinningfrånhavsbottnen saknas f. n. särskild lagstiftning. Ansvarigheten för sådana skadorbestäms därför enligt allmänna skadeståndsrättsliga regler. Utskottet villemellertid i detta sammanhang även redovisa att de företag som bedriververksamhet på kontinentalsockeln i genom frivillig överenskommelseupprättat ett särskilt system för ersättning av skador orsakade av föroreninggenom olja till följd av utvinning från havsbottnen, the Offshore PollutionLiability Agreement (OPOL). Överenskommelsen innebär att de företag som haranslutit sig till denna åtar sig att ersätta skador till följd av oljeutsläpp isamband med oljeutvinning på havsbottnen samt kostnader som det allmännaåsamkas för bekämpning av olja som härrör från sådana utsläpp. Ansvarighetenenligt avtalet är i princip objektiv, dvs. oberoende av vållande. Ansvarighetenär begränsad till (ca 72 milj. per olycka.Överenskommelsen trädde i kraft , Sexton större oljebolag somutövar verksamhet på kontinentalsockeln inom omfattas avöverenskommelsen. LU1980/81:26 14 konvention om ansvarighet för skada till följd avoljeutvinning från havsbottnen Frågan om utarbetandet av enregional konvention för om skadestånd för oljeskada somuppkommer till följd av oljeborrning på havsbottnen togs upp vid en konferens iLondon . Vid konferensen tillsattes en arbetsgrupp med uppdrag attutarbeta ett utkast till en sådan konvention. Arbetsgruppen slutförde sittarbete . Det av arbetsgruppen utarbetade konventionsutkastetbehandlades slutligt vid en diplomatisk konferens i den 13-17 december1976. Vid konferensen antogs en konvention om ansvarighet för skada orsakad avsådan förorening genom olja som uppkommer till följd av utforskning påhavsbottnen eller utvinning av mineraltillgångar från denna (Convention onCivil Liability for Oil Pollution Damage resulting from Exploration for andExploitation of ). Konventionen, som öppnades förundertecknande , har undertecknats av ,, och . Den har inte tillträtts av någon stat.Frågan om tillträde till konventionen är f. n. föremål föröverväganden inom regeringens kansli. En närmare redogörelse för konventionenfinns intagen i utskottets betänkande LU 1977/78:17. Motion 1979/80:1896 Motiveringen till motionenåterfinns i motion 1979/80:1895, vilken hänvisats till jordbruksutskottet.Motionärerna lämnar i den motionen en omfattande redogörelse för uppkomnaoljeskador vid utsläpp från fartyg och vid utvinning från havsbottnen samt förden debatt och de förslag till åtgärder som tagits fram, vareftermotionärerna begär ett förslag till ett program för fortsatt arbete påoljeskyddets område. När det gäller ersättningsanspråk till följd avoljeutsläpp är det enligt motionärerna svårt att ange de ekonomiskakonsekvenserna för bl. a. fisket och turistnäringen. Även grova uppskattningarmåste enligt motionärerna emellertid kunna ligga till grund för ersättningskravmot det skyldiga fartyget och dess redare. Givetvis bör den skadeståndsskyldigedärvid svara för de till följd av oljeutsläppet uppkomna sanerings- ochbekämpningskostnaderna. Obligatorisk ansvarsförsäkring för fritidsbåtar tillsattesfritidsbåtsutredningen för att utreda de frågor som hör samman medfritidsbåtstrafiken. Utredningen avgav betänkandet (SOU 1974:95)Båtliv, Samhället och fritidsbåtarna. I betänkandet föreslog utredningen enobligatorisk registrering av alla motordrivna båtar och segelbåtar inom svensktsjöterritorium om dess ägare hade hemvist i LU1980/81:26 15 eller båten hade hemmahamn i riket. Registret bordesamordnas med båtregistret och samma registermyndighet borde sköta de bådaregistren. Vissa detaljfrågor avseende fritidsbåtregistrets utformning etc. föreslogutredningen böra överlämnas till en särskild arbetsgrupp. Utredningenbehandlade även frågan om obligatorisk ansvarsförsäkring och konstaterade attantalet båtolyckor med efterföljande skadeansvar var mycket litet och ejmotiverade införandet av en obligatorisk ansvarsförsäkring. bordedock användas för information till båtägarna om den allmänna båtförsäkringen,vilken i sig även inrymmer ansvarsförsäkring. Flertalet remissinstanser tillstyrkte i princip enregistrering, men de flesta gjorde erinringar beträffande utredningens förslag. Mot bakgrund av vad som anförts i remissvaren tillkalladesi en särskild sakkunnig för att ytterligare prövaregistreringsfrågan. Utredningsmannen avgav betänkandet (SOU 1977:25)Båtliv 2, Registerfrågan. I betänkandet har utformats tre alternativ tillregistrering av fritidsbåtar. Alternativ 1, som är ett grundalternativ, utgörinte något register över fritidsbåtar utan endast ett enkelt adressregister föravgiftsavisering, om båtavgift skall erläggas. I alternativ 2 tillkommer ettenkelt datorbaserat fritidsbåtregister, som ger möjlighet att i begränsadutsträckning ta fram statistik beträffande de båtar och båtägare somregistreras. I alternativ 3 används ett avancerat datorsystem. Funktionernaingår i eller har sina direkta motsvarigheter i bilregistersystemet. Även överdetta betänkande blev remisskritiken mycket splittrad. Frågan om en registrering avfritidsbåtar och om obligatorisk ansvarsförsäkring av registrerade båtarprövades av med anledning av en motion. godkända betänkande (LU 1978/79:20) anförde utskottet att det fannsskäl som talade för någon form av registrering av fritidsbåtar. Med hänsyn tillatt utskottet inhämtat att en proposition i ämnet kunde förväntas bli förelagdriksdagen ansåg utskottet att något initiativ av riksdageninte var erforderligt. När det gällde frågan om obligatorisk ansvarsförsäkringhade denna enligt utskottets mening ett nära samband med registerfrågan. Någotuttalande av om sådan försäkring ansåg utskottet därför inte böragöras då. len under den allmänna motionstiden väckt motion1979/80:1531 har frågan om en obligatorisk registrering av fritidsbåtar ånyotagits upp till behandling. har i betänkandet KrU 1980/81:16 -med hänvisning bl. a. till att frågan bereddes inom jordbruksdepartementet-avstyrkt bifall till motionen. Motion 1979/80:1532 Motiveringen till motionsyrkandetåterfinns i den ovannämnda motionen 1979/80:1531. Motionärerna erinrar omriksdagens uttalande och LU1980/81:26 16 konstaterar att det aldrig lades framnågon proposition om fritidsbåtar. Enligt motionärerna är det angeläget att enobligatorisk registrering av fritidsbåtar och en obligatorisk ansvarsförsäkringför registrerade båtar införs fr. o. m. . Vissa skadeståndsbestämmelser i byggningabalken 11 kap. byggningabalken (BB)innehåller bestämmelser om mulbete, hjordavård och vallgång, vilka tordesakna aktualitet. Bland bestämmelserna finns två som innehåller enskadeståndsreglering, nämligen 2 och 3 §§. Bestämmelserna har följande lydelse. Hava de, som bo samman i en byeller flera, förent sig om boskapens vård och hjordahåll, och försummar någondet att uppehålla; gälde den skada, som fä av hans vållande eller försummelsegör, eller får. Till vallgång skola kvinnfolk brukas, där det ske kan, och ejgossar, vid tio dalers bot. Tappar vallhjon bort fä ellergör vilddjur skada, där vallhjonet prövas det hindra kunnat; umgälle det medsin lön, [eller arbete]. Motion 1979/80:1124 I motionen framhålls attbestämmelsen i 11 kap. 2 § BB diskriminerar unga pojkar och därför ärgrundlagsstridig. Enligt motionären behandlar den en fråga som inte behöverregleras och den har säkert inte heller åberopats i kvinnominne.Motionären anser därför att 11 kap. 2 § BB bör upphävas. I betänkandet behandlar utskottetåtta motioner vari tas upp frågor med skadeståndsrättslig anknytning. Skadeståndslagen (SKL) germöjlighet att ålägga även barn skadeståndsskyldighet. Enligt 2 kap. 2 § SKLskall emellertid den som är ersätta person- och sakskador endast iden mån det är skäligt med hänsyn till hans ålder och utveckling, handlingensbeskaffenhet, föreliggande ansvarsförsäkring och andra ekonomiska förhållandensamt övriga omständigheter. I motion 1980/81:905 framhålls att ungdomars vandaliseringi skolor och fritidslokaler åsamkar kommunerna stora kostnader. Det är dockenligt motionärerna ytterst sällan ersättningsanspråk reses mot dem som vållat LU 1980/81:26 17 Motionärerna anser att detta förhållande berorpå att de kommunala myndigheterna är osäkra om hur skälighetsbedömningen enligt2 kap. 2 § SKL skall ske och vilka kriterier som måste vara uppfyllda för attersättningskrav skall kunna bifallas. Motionärerna yrkar med stöd av detanförda att skall begära att regeringen utfärdar riktlinjer för ivilka fall ersättningsanspråk enligt SKL kan riktas mot en skolungdom för avhonom eller henne medvetet åstadkommen skada på allmän egendom. Utskottet konstaterar att SKL ger möjlighet att i vissafall ålägga vandaliserande ungdomar skadeståndsskyldighet. Av redogörelsen ovanför förarbetena till SKL (s. 3) framgår att den i 2 kap. 2 § SKL angivnamöjligheten att sätta ned skadeståndet bör i fråga om skadevållande ungdomaröver användas med betydligt större återhållsamhet vid uppsåtligahandlingar än vid alldagliga försummelser av lindrig art. När det gäller yrkandet i motionen vill utskottet erinraom att regeringen inte grundlagsenligt kan utfärda anvisningar för hur gällandelagar skall tillämpas i det enskilda fallet. Redan på grund härav finner sigutskottet böra avstyrka bifall till motionsyrkandet. Utskottet vill tilläggaatt det självfallet ankommer på vederbörande kommun att bedöma i vilka fallersättningsanspråk bör riktas mot ungdomar som vållat kommunen skada. Skadestånd i samband med brott I motion 1979/80:615 hävdas att enperson, som utsätts för brott, kan bli skadeståndsskyldig för skada som orsakasbrottslingen vid brottets utövande. Som exempel härpå nämns i motionen att envillaägare, som reparerar sin fastighet och därvid tagit upp ett hål i golvet,kan bli skadeståndsskyldig gentemot en inbrottstjuv, som ramlar ned i hålet ochbryter benet. Motionären anser detta förhållande stötande och yrkar attriksdagen kompletterar SKL med en regel av innebörd att ersättning inte skallutgå till den som skadas i samband med utövandet av brottslig handling. Som framgår av redogörelsen för gällande rätt (s. 4-5)innehåller SKL inte några särskilda bestämmelser för sådana fall då en personskadas vid utövande av brottslig handling. Vanliga skadeståndsmässiga principerär således tillämpliga, vilket innebär att även den som t. ex. obehörigenuppehåller sig på en plats och därvid skadas kan erhålla fullt skadestånd. Avrättspraxis framgår emellertid att skadestånd inte utdöms om det obehörigainträngandet innebär en verklig kränkning av ägaren eller hans rätt. I det avmotionären anförda exemplet med den skadade inbrottstjuven torde därför med allsannolikhet inbrottstjuven inte bli berättigad till skadestånd. Med hänsyn tilldet anförda finns enligt utskottets mening inte något behov av att i SKL införaen bestämmelse med det innehåll som motionären föreslagit. Utskottet avstyrkerföljaktligen bifall till motion 615. I motion 1980/81:1898 yrkas attriksdagen måtte besluta om åtgärder för stärkande av den enskildes rättsskydd i fråga om möjligheten att få LU1980/81:26 18 skadestånd i samband med brott. Till stöd för yrkandetåberopar motionären att den som drabbas av inbrott endast kan få ersättning förmateriella förluster och inte för förlorad arbetsförtjänst eller psykisktlidande trots att det kan vara förenat med betydande besvär att ordna upp alltefter inbrottet. Utskottet erinrar om att enligt 5 kap. 7 § SKL utgårersättning för inkomstförlust även vid sakskada. Den som drabbas avinbrottsskada har följaktligen - i motsats till vad motionären påstått - rätttill ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Ersättning för psykiskt lidandedäremot kan utgå endast vid personskada. Tillräckligt skäl att införa rätt tillsådan ersättning även vid sakskada kan utskottet inte finna. Utskottetavstyrker därför bifall till motion 1898. Skadestånd i samband med alkoholpåverkan Skadestånd utgår i princip äventill en skadelidande som vid skadetillfället varit alkoholpåverkad. Detförhållandet att den skadelidande varit påverkad av alkohol kan naturligtvis habidragit till att skada uppkommit. I sådana fall kan skadestånd jämkas på grundav att den skadelidande anses ha varit medvållande till skadan. När det gällerpersonskada får dock enligt 6 kap. 1 § första stycket SKL jämkning ske endastom den skadelidande själv uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet harmedverkat till skadan. Skadestånd till förare av motordrivet fordon vilkengjort sig skyldig till rattfylleri och rattonykterhet kan också jämkas, omföraren genom vårdslöshet har medverkat till skadan. En motsvarande regel finnsi 12 § trafikskadelagen. I motion 1980/81:846 yrkas att skall begära attregeringen vidtar åtgärder för att utreda frågan om alkohol då det gällerförsäkring och ansvarighet vid olycka. Motionären hänvisar till attalkoholpåverkan under vissa förhållanden inverkar på såväl rätten tillersättning för egen skada som betalningsskyldigheten för skada som vållasannan. Det kan enligt motionären behöva undersökas om man bör införa meraallmänna principer om att en person som är påverkad av alkohol eller annat berusningsmedelfår finna sig i att bära de skador som han vållar sig själv eller annan.