bet · G401AU21 · 1980-12-31 00:00:00 — Av samma skäl som angetts i avsnittetArbetsmarknadsutbildning bör formellt avslå budgetpropositionensförslag i den aktuella delen (punkt C 5). 1979/80Utgift 1980/81 Anslag 1981/82 Förslag Från anslaget bekostas utgifterna för programmetTotalförsvarsverksamhet. I programmet ingår delprogrammen Försvars- ochberedskapsplanering samt Vapenfria tjänste pliktiga. Regeringens förslag tillanslag redovisas i budgetpropositionen, punkt B 5 s. 94-96. 1981/82Beräknad ändring 71542 000 79912000 -(-20598000 Försvars-och beredskapsplanering Vapenfria Ijänstepliktiga Förvaltningskostnader 5 100000 51 130000 15 312 000 5 350000 60062000 14 500000 -260000 -1-17203000 -I- 1 135000 + 200000 -f 4 566000 -I-1 700000 Som framgår av sammanställningenanvänds huvuddelen av anslaget för att bekosta utbildningen av vapenfriatjänstepliktiga. I budgetpropositionen sägs att det inte längre finns någonegentlig kö av vapenfria tjänstepliktiga som väntar på inkallelse. Utskottet har ingen invändning motmedelsberäkningen och tillstyrker regeringens förslag till anslag. 11 140000 4070000 3000000 1979/80 Utgift 1980/81 Anslag 1981/82 Förslag Detta anslag används förarbetsmarknadsverkets utgifter för inköp av utrustning, vars anskaffningsvärdeöverstiger . och vars livslängd överstiger . Även engångsanskaffningarbekostas från anslaget. Annan utrustning anskaffas med anlitande av resp.programanslag. Regeringen föreslår i budgetpropositionen (punkt B 6 s.9798) att anslaget minskas med . AU1980/81:21 135 : Förvaltning av utrustning 1979/80 Utgift' Reservation 12849000 1980/81Anslag 1000 1981/82Förslag 1000 ' Underbudgetåret har intäkterna överstigit kostnaderna med . Under anslaget redovisas kostnaderoch intäkter för programmet Förvaltning av utrustning. Det utgör ettserviceprogram för försörjning av övriga program med mer kapitalkrävandeutrustning. Sådan utrustning får hyras ut inom eller utom arbetsmarknadsverket,varvid hyran skall beräknas så att samtliga uppkommande kostnader täcks.Programmet består av delprogrammen Förläggningsbyggnader samt Maskiner ochfordon m. m. I budgetpropositionen, punkt B 7 s. 98-101, förordas att12 milj. kr. av reservationen på anslaget förs över till inkomsttiteln av statens verksamhet. Utskottet har ingen erinran häremot ochföreslår i likhet med regeringen att anslaget för nästa budgetär förs upp medett formellt belopp av . 1980/81 Anslag 5000000 1981/82 Förslag 5000000 I den av bifallnapropositionen 1979/80:138 (AU 1980/81:2 y, FöU 1980/81:3) har förutsattsbl.a..att Svenska Rayon, AB skall fä ett särskilt sysselsättningsbidrag om 10milj. till vissa personalkostnader i samband med att företagetomstruktureras. För att täcka bidragskostnaderna har för innevarande budgetåranvisats 5 milj. kr. Som regeringen föreslår (budgetpropositionen punkt Bils.104) bör samma belopp anvisas nästa budgetår för att täcka återstoden avbidragskostnaderna. Fackligt inflytande på frågan om statligtarbetsmarknadsstöd I proposition 126 behandlas på s.137-140 frågan om hur det fackliga inflytandet skall tillgodoses vidhändläggningen av enskilda ärenden om arbetsmarknadsstöd. a. konstaterasatt utformningen och omfattningen av det fackliga inflytandet kommit att bliolika vid olika former av stöd. Departementschefen erinrar bl. a. om att frågan om defackliga organisationernas inflytande på ärenden om samhällsstöd till företagunder senare är har varit föremål för debatt. Det har å ena sidan frånarbetsgivarhåll gjorts gällande att de fackliga organisationerna i vissaenskilda fall otillbörligt har utnyttjat sitt inflytande över ifrågavarandebeslut. AU 1980/81:21 136 harå andra sidan LO och TCO i en skrivelse till arbetsmarknadsministernoch industriministern begärt mer enhetliga regler och ett vidgat fackligtinflytande över de aktuella stödformerna. I skrivelsen föreslårorganisationerna att som villkor för stöd genomgående skall krävas attföretaget har tecknat kollektivavtal och att de fackliga organisationerna hartillstyrkt ansökan. Ävenom det är naturligt att det fackliga inflytandet utformas olika vid skildaformer av samhällsstöd visar den hittillsvarande utvecklingen enligtpropositionen att det finns ett behov av mer enhetliga och entydiga regler omarbetsmarknadsmyndigheternas handläggning av de aktuella bidragsärendena. Detfinns också rättsliga skäl för att föra över merparten av de hittillsvarandebestämmelserna från regleringsbrev till författningsföreskrifter. Någotformellt krav att de fackliga organisationerna skall ha tillstyrkt en ansökanom bidrag bör enligt propositionen inte gälla. En avstyrkan som åtföljs av skälsom har fog för sig kommer naturiigtvis ätt väga tungt vid den prövning sommyndigheterna har att företa. En avstyrkan från en arbetstagarorganisation börenligt propositionen i vissa fall också medföra att myndigheten föranstaltar omkompletterande utredning, exempelvis genom hörande av berördarbetsgivarorganisation. Beslutet bör i sådana fall fattas av myndighetensstyrelse. Denhuvudregel för det fackliga inflytandet i stödärenden som föreslås ipropositionen innebär att AMS, länsarbetsnämnd eller arbetsförmedling -innanbeslut fattas om samhällsstöd till företag - skall lämna berördaarbetstagarorganisationer tillfälle att avge yttrande. I enlighet med denpraxis som har utbildats inom arbetsmarknadsverket beträffande vissa stödformerbör dessutom läggas fast den principen att ärendet bör avgöras avlänsarbetsnämnden i plenum resp. av distriktsarbetsnämnden, om en arbetstagarorganisationhar avstyrkt en bidragsansökan. Detsamma bör även gälla när skäl härtill iövrigt föreligger. Med uttrycket berörda arbetstagarorganisationer avses i detövervägande antalet fall att det är den organisation eller de organisationersom är part i kollektivavtal på arbetsplatsen som skall beredas tillfälle attyttra sig. Om företaget inte är bundet av kollektivavtal bör det vara den ellerde arbetstagarorganisationer som har ingått det representativa kollektivavtaletinom branschen eller avtalsområdet som kommer i fråga. Denu föreslagna principerna bör enligt propositionen komma att omfatta såvälnuvarande stödformer som framtida nya stödformer, såvida det inte för ett visstfall finns anledning att föreskriva en annan ordning. De nuvarande reglerna omsamråd m. m. med berörda arbetstagarorganisationer i själva bidragsfrågan kanalltså i motsvarande mån utmönstras. Behovet av särskilda föreskrifter förvissa typer av stöd får bedömas för varje stödform för sig. I sammanhangethänvisas också till den betydelse som medbestämmandelagen och i vissa fall ävenstyrelserepresentationslagen AU 1980/81:21 137 harfält för fackföreningarnas möjlighet att påverka de nu aktuella frågorna bådebeträffande en arbetsgivares ansökan om statligt stöd och i fråga om beslutetsgenomförande. LOoch TCO anför som skäl för kravet att kollektivavtal skall vara tecknat påarbetsplatser och att en sådan ordning garanterar att avtalsenliga löne- ochanställningsvillkor tillämpas.. Departementschefen framhåller i denna frågaatt del är en självklar utgångspunkt att de företag som kommer i åtnjutande avolika former av statligt stöd följer de kollektivavtal som gäller och att deäven i övrigt rättar sig efter arbetsmarknadens spelregler. Det är alltså ettnaturligt krav att alla anställda som berörs av statliga stödåtgärder uppbärlön och andra förmåner som är i nivå med branschens kollektivavtal. Dettainnebär dock inte enligt departementschefen att kollektivavtalsbundenhet börvara ett formellt krav vid samhälleliga stödinsatser. Ett sådant krav, somskulle innebära avtalstväng och organisationstväng, strider enligtdepartementschefen vidare mot grundläggande principer pä svensk ochinternationell arbetsmarknad. Ett stort antal, framför allt mindre,arbetsplatser i detta land skulle vidare i sä fall ställas utanför dearbetsmarknadspolitiska insatserna. Om kollektivavtal saknas, bör dock enligtpropositionen det kravet ställas att de anställda uppbär lön och andra anställningsförmånersom är jämförbara med dem som utgår enligt kollektivavtal inom branschen. Fråganom det fackliga inflytandet i stödärenden behandlas i tre motioner. 1 densocialdemokratiska partimotionen 2106 föreslås att statligt arbetsmarknadsstödendast får utgå till företag som tecknat kollektivavtal samt att ansökan omsådant stöd alltid skall innehålla yttrande frän berörd facklig organisation.Motionärerna reagerar mot att företag vilka inte fullt ut bär sittsamhällsansvar när det t. ex. gäller miljövård, arbetarskydd, löner och övrigaanställningsvillkor samt inbetalning av skatter och avgifter skall kunnaerhålla olika former för statligt finansiellt stöd. Ett sätt att förhindra attså sker är enligt motionen att ge de anställda i företagen ökat inflytande överstödverksamheten. Propositionens förslag innebär enligt motionärerna ettminskat inflytande i förhållande till dagens situation. Socialdemokraternapekar slutligen på svårigheterna att i praktiken kontrollera att villkoret äruppfyllt att de anställda har löne- och övriga anställningsförmåner i nivå medkollektivavtalet i branschen. Ivpk-motion 2112 föreslås att som villkor för stöd skall gälla att den berördafackliga organisationen tillstyrker. Motionärerna motiverar detta med att detär den lokala fackliga organisationen som bäst känner till förhållandena påarbetsplatsen. MargitOdelsparr m.fl. (c) pekar i sin under allmänna motionstiden väckta motion 1432på vissa olägenheter med att varierande regler gäller för att företag skallkunna erhålla arbetsmarknadspolitiskt stöd. I en del fall har enbart stödkunnat utgå efter godkännande av de fackliga organisationerna. I andra fallhar länsarbetsnämnderna fått göra bedömningen om AU1980/81:21 138 en arbetsgivare uppfyller de ekonomiska och sociala kravsom kan ställas. Frågan om vilka krav som skall ställas på lön och socialaförmåner har därvid i en del fall varit oklar. Även om det är angeläget attarbetsgivare tecknar kollektivavtal i så stor utsträckning som möjligt, kanenligt motionärerna i en del fall de uppställda kraven bli orimliga. Mångasmåföretag har exempelvis avstått från att anordna beredskapsarbeten till följdav krav på kollektivavtal. Motionärerna anser att man bör finna smidigare regler förföretag som söker arbetsmarknadspolitiskt stöd. Motionärerna föreslär att AMSfår ta hela eller delar av arbetsgivaransvaret för personer som beredsanställning i småföretag som uppbär arbetsmarknadspolitiska bidrag men somsaknar kollektivavtal med de anställda. Utskottet delar uppfattningen i propositionen att detfinns ett behov av mer enhetliga och entydiga regler förarbetsmarknadsmyndigheternas handläggning av arbetsmarknadspolitiskastödärenden. Med den föreslagna huvudregeln att berördaarbetstagarorganisationer bereds tillfälle att yttra sig innan beslut om stödfattas skapas större klarhet i fråga om den fackliga organisationernas rollsamtidigt som dessa får ett berättigat inflytande. Utskottet vill härutöverhänvisa till vad som sagts i betänkandet avseende de fackligaorganisationernas inflytande vid beslut om det s. k. äldrestödet inomtekoindustrin. Den här redovisade inställningen stämmer överens medutskottets i flera sammanhang tidigare deklarerade uppfattning (se senast AU1980/81:23, s. 30). Ett absolut krav på kollektivavtal skulle förutom att detinte kan accepteras av principiella skäl medföra att ett stort antal mindrearbetsplatser i praktiken skulle ställas utanför de arbetsmarknadspolitiskainsatserna. De uttalade farhågorna att avsaknaden av kollektivavtal skullekunna innebära att stöd ges lill företag som inte följer praxis i branschen ifråga om löner m. m. finns det knappast något fog för med hänsyn till att deansvariga instanserna har att kontrollera att stödvillkoret om att förmåner inivå med kollektivavtal i branschen tillämpas pä arbetsplatsen. Vad utskottet anfört innebär att propositionens förslag idenna del tillstyrks. Utskottet avstyrker sålunda yrkandena i densocialdemokratiska partimotionen 2106 och i vpk-motion 2112. Propositionensförslag att de fackliga organisationerna skall beredas tillfälle att yttra siginnan beslut om stöd fattas står f ö. i samklang med yrkandet härom i motion2106. De nya regler som föresläs bör i huvudsak tillgodosesyftet med motion 1432. Inte heller denna bör därför föranleda nägon åtgärd. Expertgruppen förutredningsverksamhet i arbetsmarknadsfrågor (EFA) tillsattes är 1967 för att tainitiativ till och biträda vid uppläggning av forskning ochutredningsverksamhet rörande arbetsmarknadspolitikens effekter. AU 1980/81:21 139 I proposition 126 (s. 140-144) redovisas vissasynpunkter på den arbetsmarknadspolitiska forskningen. Utgångspunkten är enrapport. Forskning kring arbetsmarknadspolitikens effekter - ettforskningsprogram, som EFA tagit fram. 1 rapporten har EFA utvecklat ochsammanfattat sina synpunkter på behoven och inriktningen av påbörjade ochframtida forskningsinsatser. Utifrån en analys av några centralautvecklingstendenser pä den svenska arbetsmarknaden ger EFA förslag till sådanforskning som man anser vara av speciell vikt för utformningen och värderingenav framtida arbetsmarknadspolitiska insatser. EnligtEFA:s forskningsprogram bör den fortsatta forskningen omfatta två huvudområden,nämligen - grundläggande forskning kringarbetsmarknadens funktionssätt - utvärdering och uppföljning avarbetsmarknadspolitiken. Detförsta huvudområdet omfattar forskning inom de två projektområdenaarbetskraftsutbudets bestämningsfaktorer och arbetskraftsefterfrågansbestämningsfaktorer. Detandra huvudområdet omfattar forskning inom projektområdena avvägningen mellanarbetsmarknadspolitik och andra politikgrenar och utvärdering och uppföljningav olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder. EFAframhåller i programmet att det är angeläget att forska kring frågan hurarbetskraftsutbudet bestäms och kring hur förändringar i röriigheten (externoch intern samt yrkesmässig, geografisk och branschmässig) påverkararbetsmarknadens funktionssätt. För att framgångsrikt kunna stabiliseraarbetskraftsefterfrägan och påverka dess sammansättning krävs enligt EFA merkunskap om hur denna bestäms. IEFA:s senaste betänkande (SÖU 1978:60) diskuteras arbetsmarknadspolitikensstabiliseringspolitiska roll och i samband därmed restes frågan om vilkenomfattning arbetsmarknadspolitiken kan ha utan att bli överbelastad. För attkunna belysa detta behövs bl. a. studier kring avvägningen både mellan olikaarbetsmarknadspolitiska åtgärder och mellan arbetsmarknadspolitiken och övrigaekonomisk-politiska åtgärder. Med hänsyn till konflikten mellansysselsättningsnivå och inflationsgrad bör enligt EFA också närmare utvärderasföretagsinriktade åtgärder i form av sysselsättningsstöd för att upprätthållaeller öka sysselsättningen. Iproposifionen anmäls vidare att AMS bl. a. betonat att insatserna för dehandikappade bör bedömas även i ett samhällsekonomiskt perspektiv och medhänsyn till effekterna pä den offentliga ekonomin. Departementschefen delardenna uppfattning. Ipropositionen uttalar statsrådet att EFA:s förslag till arbetsmarknadspolitisktforskningsprogram är en lämplig utgångspunkt för det fortsatta arbetet. Hanframhåller även att det är nödvändigt att EFA följer upp och kontinuerligtförnyar programmet för forskning kring arbetsmarknadspolitikens effekter. Isammanhanget påpekas att det programmet inte täcker den utanför EFA:s områdebedrivna forsknings- och utrednings- AU 1980/81:21 140 verksamhetom invandringen, som samordnas av expertgruppen för invandringsforskning(EIFO), och om arbetsmiljön och arbetsplatsers problem, som bl. a. bedrivsinom arbetslivscentrum. EFAhar verkat som kommitté. Denna organisationsform har enligtpropositionen visat sig kunna ge förutsättningar för flexibilitet i arbetetsuppläggning och inriktning. EFA har dock inte de tidsbegränsade utredandeuppgifter som normalt gäller för en kommitté. Det finns därför skäl att päliknande sätt som vad gäller den under industridepartementet hörandeexpertgruppen för forskning om regional utveckling (ERU) ta hänsyn till dettaoch anpassa EF. EFA:s verksamhet bör därför ges en merpermanent karaktär än kommittéformen. Ibudgetpropositionen aviserades en ombildning av EFA till en delegation förarbetsmarknadspolitisk forskning. Det framhålls nu att en sådan ombildning börkomma till stånd och att det är önskvärt att EFA därvid samlokaliseras () vid . Kontakterkommer att tas med i denna fråga. Förslaget är inteavsett citt föranleda någon ändring av EFA:s nuvarande sammansättning ocharbetssätt. Delegafionensvikfigaste uppgift skall liksom vara att initiera, stödja och samordnaarbetsmarknadspolitisk forskning samt se till att forskningsresultaten blirkända och tillgängliga för beslutsfattare och andra intressenter. En annanbetydelsefull uppgift för delegationen är att kontinuerligt följaforskningsarbetet inom det arbetsmarknadspolitiska området. Kontakter medforskare och forskningsorgan inom detta och angränsande områden börkontinueriigt hållas för utbyte av forskningsrön. Slutligeni detta avsnitt anför statsrådet att det ankommer på regeringen attbesluta om hur EFA:s verksamhet skall bedrivas och att han kommer att föreslåregeringen att fr. o. m. organisera verksamheten i huvudsakenligt vad som anförs i propositionen. Utskottethar för sin del inget att invända mot vad som anförs i propositionen om denarbetsmarknadspolifiska forskningen. I proposition 126 behandlas på s. 144151 vissaarbetstidsfrågor. Det konstateras bl. a. att den faktiskt arbetade tiden persysselsatt minskat . Utskottet har belyst detta i diagram 2. År1970 låg medelarbetstiden på . Fram minskademedelarbetstiden ull 36,1 rimmar . harsamtidigt antalet sysselsatta ökat med ca 270000 personer. Av redovisningen ipropositionen framgår att om den genomsnittliga arbetstiden per sysselsatthade varit lika stor under är 1979 som så skulle antaletsysselsatta i stället ha sjunkit med totalt ca 230000 personer. En betydandedel av minskningen i medelarbetstiden beror på att allt fler AU 1980/81:21 141 har nämligen antalet deltidsarbetande ökat med ca30000 . Var fjärde sysselsatt arbetar numera vanligen deltid. Fråganbelyses i diagram 3. Delegafionenför arbetstidsfrågor (DELFA) har till uppgift att studera arbetstidsfrågor ochbl. a. förse avtalsparterna med analyser av arbetstidsförkortningars effekterpå ekonomi, sysselsättning, deltidsarbete, familjeförhållande ochfritidsvanor. Delegationen presenterade är 1979 rapporten inför1980-talet (SOU 1979:48). Delegationenredovisar beräkningar av utfallet av en arbetstidsförkortning pä 2,5 timmarunder 1980-talets första år. Olika sätt alt kompensera arbetstidsförkortningendiskuteras. En arbetstidsförkortning kan antingen mötas med ett ökatarbetskraftsdeltagande eller produktivitetsökningar. påpekasmöjligheten att öka arbetskraftsutbudet bland de deltidsarbetande.Delegationen refererar till beräkningar som visar att en ökning av dedeltidsarbetande kvinnornas arbetstid till männens genomsnitt skulle betydalika mycket för de totala arbetskraftstillgångarna som en ökning av kvinnornasarbetskraftstal till männens nivå. Tidigarearbetstidsförkortningar har till viss del kompenserats genom ökad produktivitetfrämst inom industrin. Delegationens kalkyler visar arbetstidsförkortningenseffekter med olika antaganden om arbetskraftsdeltagande,produktivitetsutveckling och arbetstidsförkortningens genomslag på dedeltidsarbetandes arbetstider. Om produktionen inle skall minska krävs enligtkalkylerna en betydande sysselsättningsökning även om en del av arbetstidsförkortningenkan kompenseras med ökad produktivitet. Särskilt stora nyrekryteringsbehovskulle uppstå inom den offentliga sektorn. IDELFA:s rapport presenteras beräkningar som visar storleken av de potentiellaarbetskraftslillgångarna i landet. Man konstaterar bl. a. all en slor del av depersoner som står utanför arbetskraften har olika förvärvshinder och att deregionala skillnaderna är betydande. En minskning av arbetstiden med 2,5 timmarper vecka skulle inom Storstockholmsområdel få till följd att arbetskrafteninte skulle räcka till. I flera Norrlandslän finns däremot arbetskraftsresursersom motsvarar en sänkning av arbetstiden med . Delegationenframhåller att det är arbetsmarknadens parter som skall bestämma tidpunkten förkommande generella arbetstidsförkortningar. Sänkt arbetstid är ett alternativtill materiella slandardökningar. En arbetstidsförkortning förutsätter däriöralt medborgare och myndigheter är väl medvetna om att utrymmet förkonsumlionsökningar och resurskrävande reformer därigenom blir mindre. Ianslutning lill de redovisade kalkylerna konstaterar delegationen alt det ärviktigt att följa deltidsarbetets utveckling och de bakomliggande orsakerna. Delegationenuttrycker vidare farhågor inför möjligheterna att kompenseraarbelslidsbortfallel inom den offentliga sektorn. Här måste t. ex. AU1980/81:21 142 beaktas den länga utbildningstid som krävs för alt interntutbilda vissa yrkeskategorier inom speciella verksamhetsområden, t. ex. inomdet militära försvaret., De regionala skillnaderna i sysselsättningsgrad ochnäringsgrensfördelning utgör vidare enligt delegationens uppfattning enbetydande restriktion inför en mer omfattande arbetstidsförkortning under ,denärmaste åren. Delegationen avvisar tanken att arbetstidsförkorfningarskall användas för att bekämpa arbetslöshet och undersysselsättning. Statsrådet framhåller för sin del bl. a. alt enframtida arbetstidsförkortning kommer att fä ett stort genomslag påarbetsmarknaden. Stora nyrekryteringsbehov kommer företrädesvis alt uppstå i depersonalintensiva delarna av tjänstesektorn. Kraven på arbetsmarknadspolitikenskulle också öka väsentligt. För att täcka produktionsbortfallet vid enarbetstidsförkortning behövs ett ökat arbetskraftsdeltagande frän grupper medlåga sysselsättningsgrader t. ex. kvinnor och arbetshandikappade. Nya kravkommer att ställas pä en anpassning av arbetstillfällena till de nytillträdandegruppernas önskemål och på en förbättrad samhällsservice. Enarbetstidsförkortning kommer även att öka kraven på rörlighet pä arbetsmarknaden,vilket kan leda lill stora regionala spänningar. När del gäller möjligheterna att genomföra en generellarbetstidsförkortning anför statsrådet att det samhällsekonomiskaläget för överskådlig tid inte ger utrymme för en sådan reform. 1 sammanhangetframhåller han dock att det finns motiv som tiilar för en fortsatt sänkning avarbetstiden och nämner därvid kravet på ökad jämställdhet mellan kvinnor ochmän i såväl yrkesliv som hemarbete samt behov av mer tid för engagemang isamhällsarbetet. Statsrådet anser alt det är viktigt att regeringentillsammans med arbetsmarknadens parter kontinuerligt följer frågan om enframlida arbetstidsförkortning, även om tidpunkten för en kommandearbetstidsförkortning nu synes ligga långt fram i tiden. Enligt statsrådet kan flera principiella invändningarriktas mot ett synsätt som innebär att arbelslöshetsproblem ochundersysselsältning skulle kunna lösas genom en uppdelning avarbetstillfällena. Slutligen anför han synpunkter pä deltidsarbetetsutveckling. Enligt propositionen tyder vissa förhållanden pä all ökningen avdeltidsarbetet kommer att fortsätta under 1980-lalet. Del finns därvid enbetydande risk för en allt fastare uppdelning av arbetsmarknaden iheltidssysselsatia män och deltidssysselsatta kvinnor. Ser man tillnäringsgrensfördelningen förstärks bilden ytteriigare. För alt bryta denna utveckling krävs enligt propositionenbl. a. ökade möjligheter till deltidsarbete på manligt dominerade yrkesområden- både för män och kvinnor. En sådan utveckling motiveras inle bara med kravenpå ökad jämställdhet utan även med arbetsorganisaloriska skäl. Departementschefensäger avslutningsvis att det finns skäl som talar mot en begränsning avdeltidsarbetet som sådant. En sådan åtgärd skulle försämra AU1980/81:21 143 sysselsättningsmöjligheterna för främst hundratusentalskvinnor som står i begrepp att träda ut pä arbetsmarknaden. Man bör i ställetsträva efter att förbättra de deltidsanställdas villkor. I tremotioner behandlas arbetstidsfrågor.