bet · G401KU3 · 1980-12-31 00:00:00 — I en radsaminanhang har den centrala myndigheten på området, (),ålagts att utfärda tillämpningsföreskrifter till ny skattelagstiftning somriksdagen beslutat om. Enligt inotionen innebär detta i praktiken attskattelagstiftningens innehåll i väsentliga avseenden beslutas av RSV.Härigenom avhänder sig en del av den faktiska beslutanderätten överett område, där rättssäkerheten och medborgarnas krav på att bli rättvist behandlade är av största KU1980/81:3 11 Ett sätt att bemöta dessa risker är enligt motionen attfrån sida undvika lagstiftning som innefattar bestämmelser omtillämpningsföreskrifter. På skatteområdet måste man eventuellt fordra attriksdagen också tar ställning till de mer detaljerade föreskrifter som kanbehöva ges. Gällande regler: Allmänt Enligt regeringsformen kan enmyndighet erhålla kompetens att besluta om föreskrifter på två sätt, genom s.k. subdelegation. delegation från till regeringen som i sin turdelegerar vidare (8 kap. 11 §) eller genom delegation från regeringen (8 kap.13 § st. 3). Bestämmelseni 8:11 har följande lydelse: 11 § Bemyndigar enligt detta kapitel regeringenatt meddela föreskrifter i visst ämne, kan därvid medgiva attregeringen överlåter åt förvaltningsmyndighet eller kommun att meddelabestämmelser i ämnet. I fall som sagts kan också uppdraga åtförvaltningsmyndighet under att meddela sådana bestämmelser. Departementschefen framhöll igrundlagspropositionen (1973:90 s. 319) att i den mån regeringensnormgivningsbefogenhet är grundad på delegation borde regeringen inte kunnadelegera vidare utan uttryckliga medgivande. Ett sådant medgivandekan vara generellt utformat eller avse t. ex. subdelegation i vissa särskildahänseenden till en viss angiven myndighet. Enligt departementschefen förelågdet däremot inget egentligt behov att - som föreslagits av grundlagberedningen- tillåta att, när den till regeringen delegerar rätten att meddelaföreskrifter i ett visst ämne, beordra en angiven under regeringenlydande förvaltningsmyndighet att utfärda närmare föreskrifter i ämnet. Denmest rationella funktionsfördelningen måste enligt departementschefen vara atti sådana situationer förvaltningsmyndigheterna får sina uppdrag av regeringen.Departementschefen ansåg emellertid att det borde vara möjligt för riksdagenatt som den delegerar normgivningskompetens till regeringen i ettämne. uppdra direkt åt förvaltningsmyndighet under att beslutanärmare föreskrifter i ämnet. RF 8:13 innehåller bestämmelser om den del av regeringensnormgivningskompetens. som ej grundar sig på delegation från . Dettaprimärområde för regeringens kompetens omfattar dels föreskrifter omverkställighet av lag, dels föreskrifter som ej enligt grundlag skall meddelasav , dens. Enligt tredje stycket får regeringenöverlåta sin kompetens på dessa områden åt underordnad myndighet. Beträffande innebörden av begreppetverkställighetsföreskrifter anförde departementschefen i grundlagspropositionen(s. 211) bl. a. följande: 1** 1980/81. KU1980/81:3 12 Med föreskrifter om verkställighetav lag bör enligt min mening i första hand förstås tillämpningsföreskrifter avrent administrativ karaktär. 1 viss utsträckning torde det emellertid varaofrånkomligt att tillåta, att regeringen med stöd av sin behörighet att beslutaverkställighetsföreskrifter i materiellt hänseende "fyller ut" enlag. även om lagen i och för sig skulle befinna sig inom det obligatoriskalagområdet. En förutsättning för att regeringen skall få göra detta måsteemellertid vara, att den lagbestämmelse som skall kompletteras är så detaljeradatt regleringen inte tillförs något väsentligt nytt genom den av regeringenbeslutade föreskriften. I verkställighetsföreskriftens form får således intebeslutas om något som kan upplevas som ett nytt åliggande för enskilda eller omnågot som kan betraktas som ett tidigare ej föreliggande ingrepp i enskildaspersonliga eller ekonomiska förhållanden. Jag anser exempelvis att regeringeninte på grund av sin behörighet att besluta föreskrifter om verkställighet avlag bör kunna utfärda sådana föreskrifter om tystnadsplikt som beredningennämner. Något särskilt bemyndigande frånriksdagen att besluta om verkställighetsföreskrifter behöver regeringen alltsåinte. Det har dock emellanåt ansetts önskvärt att genom en bestämmelse som harfoiinen av ett bemyndigande klargöra att en lagregel inte är avsedd atttillämpas direkt utan kräver utfyllnad av regeringen och, om regeringen såbestämmer, av en myndighet. Enligt 8:12 kan bestämma att föreskrifter avregeringen som grundar sig på bemyndiganden skall underställas förprövning. Någon motsvarande möjlighet beträffande de föreskrifter som beslutasav myndigheterna finns inte. Gränserna för subdelegation enligt 8:11 är desamma som fördelegation från till regeringen. Delegationsreglerna, som finns i 8kap. 7-10 S§, skall ej redovisas här. Delegationsreglerna på skatteområdetredovisas dock i nästa avsnitt. För delegation från regeringen enligt 8:13finns ingen begränsning. I båda fallen räknade departementschefen (s. 321) medatt regeringen inte skulle överlåta hela utan bara en del av sin normgivningskompetens. Gällande regler: Skatteområdet Föreskrifter om skatt tillhör dets. k. obligatoriska lagområdet. Delegering till regeringen är således ej möjligutom i vissa undantagsfall. Sålunda kan föreskrifter om införseltull enligt 8:9st. 1 delegeras till regeringen. RF 8:8 medger också att regeringen kan beslutaom moratorium i fråga om statlig och skatt samt olika avgifter tilldet allmänna. Bemyndiganden enligt 8:8 och 9 kan, om medger det,subdelegeras till myndighet i enlighet med bestämmelsen i 8:11 (se ovan). Regeringens behörighet enligt 8:13 att besluta omverkställighetsföreskrifter gäller generellt, alltså även på skatteområdet.Som framgått ovan kan regeringen överlåta denna kompetens till underordnadmyndighet. KU1980/81:3 13 En närliggande frågeställningbehandlades i en följdmotion (mot. 1978/ 79:2458) till den s. k.antibyråkratipropositionen (prop. 1978/79:111). I motionen föreslog moderatasamlingspartiet att initiativ skulle tas till utredning av några speciellamyndigheters regleringsverksamhet. Som exempel på myndigheter som bordestuderas från denna utgångspunkt anfördes planverket, livsmedelsverket,och konsumentombudsmannen. Utskottet (KU 1978/79:35) avstyrktemed följande motivering: Arten och omfattningen av de reglerav mer eller mindre bindande slag som utfärdas av framför allt statligaförvaltningsmyndigheter är enligt utskottet en fråga av stort intresse bådefrån praktiska och principiella utgångspunkter. När det gäller denbetydelsefulla del av denna regleringsverksamhet som är riktad mot kommuneroch landstingskommuner pågår redan ett utredningsarbete inomstatskontrollkommittén. Ett material av stort intresse för bedömningen av dennafråga torde också komma fram genom regeringens uppdrag till myndigheterna ioktober 1978 att se över föreskrifter, anvisningar och råd i syfte att öka denkommunala självstyrelsen. Även byråkratiutredningens nu avslutade arbete kanbidra till belysning av frågan. Utskottet vill vidare hänvisa till den positivaståndpunkt som utskottet i det föregående intagit till att undersökningar görsav olika statliga verk. Det kan förutsättas att man vid dessaöversynsutredningar kommer in på frågan om myndighetens regleringsverksamhet.Det utredningsönskemål som framförs i motionen är alltså till stora delartillgodosett genom pågående och kommande undersökningar. Något ytterligareinitiativ från sida anser utskottet inte påkallat. I en reservation (2 m) framhöllsatt den omfattande regleringsverksamhet som bedrivs av många myndigheter harofta betydande ekonomiska och andra konsekvenser för både kommuner ochenskilda. Enligt reservationen råder det ofta oklarhet om denrättsliga innebörden av dessa regleringar. Myndigheternas regleringsverksamhetborde därför bli föremål för en utredning som i första hand skulle vara avpilotkaraktär. Reservanterna föreslog att motionen skulle bifallas. följde utskottets förslag och avslog motionen. I en motion (1 c) väckt underallmänna motionstiden föreslogs att skulle begära en allmänöversyn av principerna för den statliga förvaltningens ställning, organisationoch verksamhetsformer. Utskottet (KU 1977/78:38) ställde sig positivt tillförslaget och föreslog att ge regeringen till känna vad utskottetanfört om denna undersökning. beslöt regeringen att geförvaltningsutredningen (B 1977:01) i tilläggsuppdrag att utföra denundersökning som hade begärt. KU 1980/81:3 14 direktiven betonar budgetministern att undersökningenssyfte i detta skede endast bör vara att kartlägga de förändringar som har sketti den statliga förvaltningens organisation och mot bakgrund härav beskriva ochanalysera nu rådande förhållanden och problem i relationerna mellan regering,riksdag och förvaltningsmyndigheter. I motionen 1979/80:177 av DanielTarschys och (båda fp) yrkas att 8 kap. 11 § riksdagsordningenändras på det sättet att till riksdagsrevisor även skulle kunna iitses tidigareledamot av . Motionen innehåller förslag till ändring av det angivnastadgandet i riksdagsordningen. Nuvarande ordning m. m. I regeringsformens kapitel omkontrollmakten (RF 12 kap.) stadgas i 7 § bl. a. att inom sig väljerrevisorer att granska den statliga verksamheten samt att närmare bestämmelserom revisorerna finns i riksdagsordningen. Av8 kap. 11 § riksdagsordningenframgåratt revisorer skall vara tolv och att de väljs för riksdagensvalperiod. I förslag 1978/79:4 föreslog en av talmanskonferensentillsatt utredning om arbetsformer vissa åtgärder i syfte atteffektivisera revisorers verksamhet. Förslagen, som antogs avriksdagen (FiU 1978/79:26), innebar bl, a. en fastare anknytning avgranskningsverksamheten till arbetet i utskott. Sålunda antogs enändring av lagen (RFS 1975:9) med instruktion för revisorer avinnebörd att revisorerna i samband med upprättandet av sin årligagranskningsplan och när skäl annars föreligger skall samråda med utskottenangående granskningsverksamheten. Vad gällde revisorernas arbetsbelastning anfördes bl, a,följande i det förut angivna av godkända betänkandet FiU 1978/79:26: Revisorernas arbetsbelastning.Utredningen understryker att genom sin kontrollmakt har en skyldighetatt granska dels egna verk, dels statsförvaltningen i övrigt, pågrundval av de initiativ som tas av revisorerna, eller dess utskott.Att utveckla revisorer till att ha i princip samma arbetssätt,arbetsfält och arbetsmetoder som ter sig emellertid inteönskvärt. Genom ett mera aktivt deltagande av revisorerna själva bör i ställetarbetet enligt utredningen kunna få en inriktning som stämmer överens medriksdagsrevisionens uppgift som parlamentariskt kontrollorgan. En utveckling i denna riktning aktualiserar i sin turproblemet med arbetsbelastningen för de valda revisorerna. Utredningen avvisartanken att en riksdagsrevisor inte skulle få vara ledamot ellersuppleant i utskott. En sådan bestämmelse skulle kunna leda till ickeönskvärda KU1980/81:3 15 rekryteringssvårigheter för revisionen, anför utredningen,som därtill fogar synpunkten att det ofta är i egenskap av utskottsledamot somrevisorn har de bästa möjligheterna att få uppslag till granskningsärenden, 1första hand måste man liksom lita till att de som utsetts tillrevisorer avväger sina uppdrag så att tillräcklig tid står till buds förrevisionsuppdraget, anför utredningen. Utredningen avvisar likaså tanken att öka ut antaletrevisorer. En utökning med ytterligare en avdelning om fyra ledamöter och fyrasuppleanter kan enligt utredningen befaras leda till en alltför otympligorganisation. Utredningens förslag i denna del har tillstyrkts avkonstitutionsutskottet i dess yttrande. Inte heller revisorer harframfört invändningar. har inget att erinra tnot de avutredningen framförda synpunkterna. Förslaget i denna del tillstyrks avutskottet. I den nu aktuella motionen anförsbl. a. att det är beklagligt att arbetsformsutredningens förslag inteinnehåller en lösning av problemet med revisorernas ökande arbetsbörda. En vägskulle vara att inte uteslutande rekrytera revisorerna bland riksdagensledamöter utan ha möjlighet att även anlita tidigare ledamöter som revisorer. Över motionen har revisorer avgett yttrande,som i sin helhet bifogas detta betänkande (bil. Kollektivanslutning till politiskt parti m. m. I motionen 1978/79:574 av SixtenPettersson (m) hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla attfrågan utreds huruvida offentliga myndigheter för register som i lagens meningutgör s. k. åsiktsregister på grund av uppgifter om kollektivanslutning m. m. I inotionen 1979/80:261 av () och BertilFiskesjö (c) hemställs att åter uttalar sin principiella inställningmot politisk kollektivanslutning. I motionen 1979/80:464 av m. fl. (m)hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till lag stadgandeatt enbart fysisk person kan bli medlem i politiskt parti. I motionen 1979/80:1566 av m. fl. (m)hemställs att beslutar uttala att kollektivanslutning till politisktparti ej står i överensstämmelse med vårt demokratiska samhällsskick, varfördet i lag bör inskrivas den enskildes rätt att själv avgöra eventuell anslutningtill politiskt parti. I motionen 1979/80:1569 av m. fl. (m)hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till lag stadgandeatt politiska partier enbart får registrera de medborgare som partimedlemmarvilka av egen fri vilja personligen ansökt om medlemskap. KU1980/81:3 16 Frågan om kollektivanslutningen avfackföreningsmedlemmar till det socialdemokratiska partiet har vid flera tillfällenbehandlats av , bl. a. i samband med antagandet av 1974 årsförfattning. Grundlagberedningens majoritet tog avstånd från tanken att igrundlagen införa förbud mot kollektivanslutning till politiskt parti. Sammaståndpunkt intogs i grundlagspropositionen samt av konstitutionsutskottetsmajoritet (KU 1973:26). I en reservation (2 m) föreslogs ett grundlagsstadgandeom förbud mot kollektivanslutning. I en annan reservation (3 c. 2 fp)förordades ett uttalande av av innebörd att kollektivanslutning inteborde förekomma men att frågan borde lösas inte i första hand genomlagstiftning utan genom åtgärder från partiernas sida i form avopinionsbildning mot kollektivanslutning. Även vid riksdag bifölls ett motionsyrkande avmotsvarande innebörd (KU 1974:54). Fri- och rättighetsutredningen som framlade sittbetänkande (SOU 1975:75) föreslog inte något grundlagsförbud motkollektivanslutning. I en reservation (1 m) yrkades på en sådan bestämmelsemedan i en annan reservation (1 fp och 1 c) gavs uttryck för samma uppfattningsom tidigare ställt sig bakom. I propositionen om fri- och rättigheter i grundlag(1975/76:209) intog den dåvarande regeringen samma ståndpunkt som fri- ochrättighetsutredningen i kollektivanslutningsfrågan. (KU1975/76:56) anslöt sig till propositionen i denna del. Även i detta sammanhangförelåg en reservation (c och fp) av samma innebörd som tidigare, nämligen attfrågan borde lösas i första hand genom åtgärder från de politiska partiernassida. Denna reservation bifölls av . I en annan reservation (m) hadeyrkats lagstiftning mot kollektivanslutning. behandlade en motion (m)vari begärdes lagstiftningsåtgärderom förbud mot kollektivanslutning. Utskottsmajoriteten (KU 1976/77:27) erinrade i sitt yttrande över motionen om attriksdagen åren 1973, 1974 och 1976 ställt sig bakom uttalanden av innebörd attkollektivanslutning till politiskt parti inte borde förekomma men att fråganinte i första hand borde lösas genom lagstiftning utan genom åtgärder frånpartiernas sida. Vidare framhölls att den debatt orn kollektivanslutningensberättigande som förekommit, bl, a, inom det socialdemokratiskapartiet och den fackliga rörelsen, gjorde att utskottet hyste starkaförhoppningar att frågan kunde komma att lösas . Utskottetavstyrkte därför motionens yrkande om lagstiftningsåtgärder. I en reservation (6 s) anfördes bl. a. att det måstetillkomma fackliga organisationer att fatta beslut i egna angelägenheter. I ett särskilt yttrande (2 m) uttalades att omkollektivanslutningssystemet inte bringades att upphöra inom en nära framtidborde frågan lösas genom lagstiftning. Riksdagenbiföll utskottsmajoritetens uttalande. KU1980/81:3 17 197K framlagda betänkandetav rättighetsskyddsutredningen (SOU 1978:34) berördes inte frågan omkollektivanslutning till politiskt parti. Utskottet behandlade emellertidfrågan både 1978 och 1979 med anledning av motioner i ämnet (KU 1978/79:11 och1979/80:10). Vid båda tillfällena biföll ett uttalande av sammainnebörd som riksdagsmajoriteten ställde sig bakom vid 1976/. År1979 hade uttalandet följande innehåll: Individens rätt att fritt och självständigt väljapolitiskt parti är grundläggande för demokratin. Utskottet kan därför avprincipiella skäl inte acceptera kollektiv anslutning av människor till politisktparti. Ett sådant system strider mot den åsiktsfrihet som gällande grundlagutgår från såvitt gäller de medborgerliga fri- och rättigheterna. Reservationsrätten för den enskilde förändrar ingenting idenna demokratiskt grundläggande fråga. Den tvingar den enskilde attoffentligt avslöja vilket parti vederbörande inte vill tillhöra. Det finns anledning att understryka att ett riksdagensuttalande mot kollektivanslutning på intet sätt riktar sig mot fackligaföreningars rätt att själva besluta om egna angelägenheter. Denna rätt skallsjälvklart vara orubbad. Däremot riktas uttalandet till det parti -socialdemokraterna - som registrerar som medlemmar andra än dem somindividuellt sökt medlemskap i partiet. Nuvarande missförhållanden bör. som vid lieratillfällen tidigare uttalat, bringas att upphöra i första hand genom åtgärderfrån partiets egen sida. Utskottet konstaterar att uttalande ännuinte efterföljts. Då individens rätt att själv avgöra medlemskap i politisktparti har utomordentligt stor principiell betydelse i en demokrati, börriksdagen ånyo göra ett uttalande i denna fråga. I motionen 1979/80:259 av SvenJohansson (c) och () hemställs "att hos regeringenanhåller om snar utredning om övergripande åtgärder i syfte att återställarespekten för människolivet och de omistliga värden som är vårt demokratiskasamhälles fundament". Motionärerna anför inledningsvis att människovärdet är ettbibliskt begrepp och hävdar att det utanför kristendomen ingenstans finns enklar uppfattning att en människa a priori har värde. Mot bakgrund härav tar deupp en mångfald frågor rörande individens inställning till och respekten förmänniskolivet mot bakgrund av samhällsutvecklingen med särskild betoning av demånga aborterna, debatter om dödshjälp och tragiska händelser i sjukvården.Vidare tar de upp frågor om minskande respekt för demokratin som styrelseform,ökad ekonomisk brottslighet, skattefusk. Motionärerna förordar att förhållandena blir föremål för en analvs och föreslår att KU 1980/81:3 18 regeringen bör tillsätta en utredning om övergripandeåtgärder i syfte alt återställa respekten för människolivet. Vid föregående väcktes enmotion (1978/79:1680) av i huvudsak samma innehåll som förevarande.Konstitutionsutskottet behandlade motionen i betänkandet 1979/80:31. Utskottethänvisade i sitt yttrande till alt de i motionen upptagna frågorna berörde ettmycket brett fält inom samhällsutvecklingen och som i skilda delar behandlatsav ett flertal andra utskott, t. ex. kultur, justitie- och lagutskotten samtarbetsmarknadsutskottet. Utskottet anförde att det inte var möjligt att inomramen för en statlig utredning tillgodose de krav på kartläggning avsakförhållandena och utvecklingstendenser inom så vitt skilda områden sommotionärerna avsåg och avstyrkte motionen. En ledamot (m) anförde i ettsärskilt yttrande att motionärernas oro för att respekten för människolivet vari färd att undermineras är värd allvarligt beaktande och pekade på möjlighetentill långsiktsmotiverad forskning inom forskningsrådsnämnden rörande deaktualiserade problemen. Om rätt till trådradiosändningar av radio- ochTV-program I motionen 1979/80:589 av TorkelLindahl och (båda fp) yrkas att avskaffar debegränsningar i sändningsrätten som gäller för trådradio i radiolagen(1966:755). Frågan behandlades av isamband med den s. k. radio-TV-propositionen (prop. 1977/78:91) som antogs avriksdagen . I yttrande till kulturutskottet anfördekonstitutionsutskottet (KU 1977/78:2 y) bl. a. följande. I motionen 1415 yrkas att samfundoch ideella organisationer får vidgade möjligheter att genom s. k. intern TVöverföra möten m. m. till andra lokaler. Motionen 1791 innehåller ettmotsvarande yrkande. Den i motionerna behandlade frågan har inte närmareberörts i radio-TV-propositionen. Frågan behandlades av massmedieutred-ningen.Den har också tagits upp i riksdagsmotioner vid ett flertal tillfällen.Utskottet hänvisar till sitt senaste betänkande i ämnet (KU 1976/77:38). Avbetänkandet framgår bl. a. att inom ramen för reglerna i radiolagen har lagtsfast vissa principer angående begreppet rundradiosändning genom ett ibetänkandet återgivet avgörande 1976 av högsta domstolen. Enligt 1 § radiolagen avses med rundradiosändning sådanradiosändning eller trådsändning som är avsedd att mottagas direkt avallmänheten, om sändningen icke är avsedd endast för en sluten krets, varsmedlemmar är förenade genom en påtaglig gemenskap av annat slag än ettgemensamt KU1980/81:3 19 intresse att lyssna på eller se sändningen. Någon ändringav denna paragraf föreslås inte i radio-TV-propositionen, I förslaget till 5 §första stycket radiolagen slås fast att regeringens tillstånd krävs för attsända radioprogram i rundradiosändning. Undantag från dessa krav är delsnärradiosåndning, dels vidaresändning av radioprogram genomcentralantennanläggning (5 § tredje och fjärde styckena). Tillstånd till sändning enligt 5 § första stycketradiolagen avses att ges till programföretag genom avtal. Enligt radiolagengäller för dessa företag som tidigare framgått krav på opartiskhet ochsaklighet. kommer i princip att finnas tre typer avrundradiosändningar, nämligen dels sådana allmänna rundradiosändningar som nubedrivs av . Lokalradio och ,dels närradiosandningar och dels vidaresändning av program genom centralantennanläggning. Radioansvarighetslagen gäller för de allmännarundradiosändningarna. För närradiosandningar kommer som tidigare nämnts ensärskild lag om ansvarighet att gälla. Rundradiosändningar, t. ex. genom kabelöverföring av ettevenemang från en lokal till en eller flera andra lokaler, kräver - om den intebara är en vidaresändning via centralantenn eller en närradio- ellernär-TV-sändning-medgivande av regeringen genom avtal. Om man vill görakabelsändningar generellt fria innebär det att ändringar måste göras så attbegreppet rundradiosändning inte omfattar kabelsändning. Detta skulle medföraen rad konsekvenser. a. skulle varken radioansvarighetslagen eller annantryckfrihetslagstiftning gälla kabelsändning. Ändringar skulle vidare behövagöras i bl. a. upphovsrättslig lagstiftning som i väsentliga avseenden grundarsig på internationella överenskommelser. Enligt utskottet bör en ändring i radiolagen i fråga omrätten till trådsändning inte göras utan en ingående undersökning av vilkaeffekter ett sådant frisläppande skulle leda till. Frågan faller inom dedirektiv som lämnats den tidigare nämnda yttrandefrihetsutredningen somtillkallades . Det får enligt utskottet i avvaktan på resultatet avdenna utredning ankomma på regeringen att bedöma huruvida i vissa falltillstånd kan ges till rundradiosändningar av den typ som avses i motionerna.Som sagts bör någon ändring av radiolagen inte nu vidtas. Med hänvisningtill det anförda avstyrks motionsyrkandena. (KrU 1977/78:24 s.63) och anslöt sig till förslag. Enligt vad som inhämtats kommer yttrandefrihetsutredningenatt ta upp frågan sedan vissa andra utredningar behandlat angränsande frågor.Det gäller utredningen (U 1979:05) om översyn av vissa radiorättsliga frågor,närradiokommittén (U 1978:11) och informationsteknologiutredningen (U 1978:12), I motionen 1979/80:263 av LarsWerner m, fl, (vpk) framställs krav på ändring av statsformen till republik, Ianslutning härtill föreslås annat KU1980/81:3 20