bet · G401JuU5 · 1980-12-31 00:00:00 — betänkande 1980/81:5 om inskränkningar i offentligheten vid vittnesförhör I motion 1979/80:1111 av GunillaAndré (c) yrkas att skall begära att regeringen utarbetar förslagtill en sådan ändring i att det blir möjligt att förhöravittne utan närvaro av åhörare i sådana fall som berörs i motionen. Motionären påtalar att det saknas möjlighet för domstolatt låta ett vittne lämna sin berättelse utan att den tilltalades kamrater åhörvittnesmålet. Enligt motionären är det särskilt otillfredsställande att dentilltalades bekanta vid rättegången får uppgift om var vittnet bor och lätt kanta del av andra personliga uppgifter rörande vittnet. Motionären påpekar attden nuvarande ordningen underlättar för den tilltalades kamrater att hämnas påvittnet och att vetskapen härom kan hindra vittnet att tala fritt. Detta försvårarenligt motionären lagföring och rättskipning. För rättegångsförhandlingar gälleren grundläggande princip om offentlighet. Enligt 2 kap. 11 § andra stycketregeringsformen och 5 kap. 1 § första stycket (RB) skall sålundaförhandling vid domstol vara offentlig. Regleringen av det processuellaförfarandet innehåller inte några särskilda bestämmelser som gör det möjligtatt inskränka allmänhetens rätt till närvaro vid en domstolsförhandling avsådana skäl som behandlas i motionen, dvs. av hänsyn till det men somoffentligheten kan medföra för ett vittne i form av trakasserier eller andrakränkningar av hans personliga integritet. För vissa speciella situationer haremellertid föreskrivits möjligheter dll inskränkning i offentligheten. Härskall nämnas följande. Enligt 5 kap. 2 § RB äger rätlens ordförande, när hanfinner skäl därtill, vägra den som är tillträde till offentligförhandling. I mål mot en tilltalad som inte fyllt äger rättenenligt 8 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdareförordna om handläggning inom stängda dörrar om rätten finner attförhandlingens offentlighet är till uppenbar olägenhet till följd av denuppmärksamhet som den tilltalade kan antas bli utsatt för. Enligt 5 kap. 3 § RB och 8 § nyssnämnda lag föreliggervissa rhöjligheter att trots ett förordnande om förhandling inom stängda dörrartillåta utomstående personer att vara närvarande vid förhandlingen. Detankommer enligt 5 kap. 9 § RB på rättens ordförande att upprätthålla 1 1980/81. JuU1980/81:5 2 ordningen vid rättens sammanträden och att meddela deföreskrifter som behövs. Enligt samma lagrum får han utvisa den som störförhandlingen eller på annat sätt uppträder otillböriigt. Enligt 36 kap. 18 § RB kan rätten förordna att part (t.ex. dlltalad eller målsägande) inte får vara närvarande under vittnesförhör omanledning förekommer att vittnet i partens närvaro av rädsla eller annan orsakinte fritt utsäger sanningen. Detsamma gäller om parten hindrar vittnesmåletgenom att falla vittnet i talet eller på annat sätt. Vittnesmålet skall i häravsedda fall läsas upp sedan parten återkallats till förhandlingen. Motsvarandereglering gäller vid förhör med part under sanningsförsäkran (37 kap. 5 § RB),vid förhör med sakkunnig (40 kap. 11 § RB) och vid förhör med part i brottmål(46 kap. 7 § RB). Inte heller regleringen rörande begränsning iförhandlingsoffentligheten av renodlade sekretesshänsyn tar sikte på desituationer som avses i motionen. Enligt 5 kap. 1 § RB i dess lydelse fr. o. m.den 1 januari 1981 får rätten under angivna förutsättningar förordna att enförhandling skall hållas inom stängda dörrar om det kan antas att vid förhandlingenkommer att förebringas sekretessbelagda uppgifter. Bestämmelsen avser bl. a.fall då ett vittne hörs angående något som han enligt sekretesslagen (1980:100)har tystnadsplikt om. I sammanhanget kan nämnas att i 9 kap. 17 § den nyssnämndasekretesslagen föreskrivs sekretess i förundersökning i brottmål för anmälaneller utsaga från enskild om det kan antas att fara uppkommer för att någonutsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Bestämmelsen ärinte tillämplig på uppgift som lämnas inför rätta vid huvudförhandling ibrottmål. gjorde under1960-talet en översyn av lagstiftningen om allmänna handlingars offentlighetoch därmed sammanhängande frågor (se SOU 1966:60). I en trycktdiskussionspromemoria (SOU 1966:61, bilaga 1) med utkast till nya bestämmelserföreslog kommittén ett stadgande i 5 kap. 1 § RB, enligt vilket rätten skullekunna förordna om förhandhng inom stängda dörrar om det kunde antas att tillföljd av offentligheten någon skulle utsättas för våld eller annat övergrepp. Förslaget har inte tagits upp i det fortsatta arbetet påden antagna sekretesslagstiftningen. Bandinspelning av enskild vid rättegång Enligt den reglering som gälldeföre saknades laga stöd för att hindra att enskild persongjorde bandinspelning vid rättegångsförhandling enbart på den grund attinspelningen skulle vara till men för utredningen JuU1980/81:5 3 eller skulle kränka den hördes personliga integritet.Genom lagstiftning som trätt i kraft nyssnämnda dag (prop. 1979/80:87, JuU 37,rskr 283) har i 5 kap. 9 § RB tagits in en bestämmelse enligt vilken rätten kanförbjuda enskild person att göra fonetisk upptagning om det kan antas attupptagningen så besvärar den som hörs atl det blir till men för utredningen. Enligt regeringens bemyndigande ifebruari 1977 har chefen för tillkallat en kommitté meduppdrag att göra en översyn av rättegångsförfarandet vid allmän domstol.Kommittén, rätiegångsutredning-en (Ju 1977:06). skall enligt sina direktiv (sekommittéberättelsen 1978 del II s. 26) i sitt arbete i första hand ta sikte påavsnitt, där en revision kan bidra till att göra råttegångsförfarandet meraflexibelt samt såvitt möjligt snabbare och billigare utan att befogaderåttssäkerhetskrav sätts åt sidan. 1 direktiven uttalas att det är naturligtatt översynen i främsta rummet inriktas på rättegången i underrätten. Som ensärskild omständighet som föranlett önskemål om översyn av nämnsatt det blivit svårare än förr att förmå den enskilde medborgaren att inställasig vid domstol. Kommittén skall bl. a. pröva spörsmål som har samband med atlså många utsatta huvudförhandlingar måste ställas in till följd av parts ellervittnes utevaro från förhandlingen. I direktiven aktualiseras också frågor omhur bevisningen bör anordnas. Utskottet har inhämtatremissyttranden över motionen från jusdliekans-lern, riksåklagaren, hovrättenför Nedre , , , , Föreningen . Flertalet remissinstanser tillstyrker bifall till motioneneller uttalar sig i tillstyrkande riktning. Motionen avstyrks av treremissinstanser. Justitiekanslern () pekar i sitt avstyrkande yttrande påatt föreskrifterna i 5 kap. 2 och 9 §§ RB gör det möjligt att utvisa kamratertill den tilltalade om de är underåriga eller om de stör förhandlingen ellereljest uppträder otillbörligt. Som ett vikdgt skäl till önskemåletom lagändring anförs att den tilltalades kamrater om de är närvarande vidförhandlingen får närmare kännedom om vittnets personliga förhållanden ochdärigenom lättare kan hämnas på vittnet. Till detta kan följande anföras.Varken de nu återgivna bestämmelserna i 5 kap. RB eller 36 kap. 18 § RBinnebär att förhandlingen blir hemlig. Sålunda föreskrivs i sistnämndabestämmelse att vittnets berättelse skall r 1980/81. JuU 1980/81:5 4 uppläsas sedan parten åter kallats in i rättssalen. Någotstöd för att sekrelessbelägga uppgifter om vittnets adress och andrapersonuppgifter om vittnet torde inte stå all finna vare sig i gällandesekretesslag eller den sekretesslag som träder i kraft . Detbeteende som åberopas i motionen torde dessutom vara att hänföra under bestämmelsernai 17 kap. 10 § och är alltså straffbart. Slutligen uttalar JK att han anseratt det från lagteknisk synpunkt skulle vara svårt att skilja ut den krets avåhörare som avses i motionen. Riksåklagaren () anser att den i motionen väckta fråganbör utredas närmare. Han uttalar all i den mån anledning förekommer att vittneav rädsla eller annan orsak i åhörares närvaro ej kommer att tala fritt,föreligger i princip en situation likartad med den som behandlas i 36 kap. 18 §RB. Av vad RÅ erfarit förekommer dylika situationer i ej ringa utsträckning ipraktiken och synes även bli vanligare i och med atl viss brottslighet tenderartill att förenas med allt större hänsynslöshet. I vissa typer av mål, t. ex.narkotikamål, torde enligt RÅ komplikationer av detta slag vara förhållandevisvanliga. Ett ställningstagande till frågan, huruvida de olägenheter somförekommer gör sig gällande med sådan styrka att den tungt vägandeoffentlighetsprincipen bör vidkännas ytterligare inskränkningar, kräver enligtRÅ:s mening ett ingående övervägande. Eftersom spörsmålet är av sådan art attdet ligger inom ramen för rältegångsutredningens arbete, vill han förorda attärendet överlämnas till utredningen. Hovrätten för Nedre erinrar bl. a. om bestämmelsernai 5 kap. 2 § och 36 kap. 18 S RB samt i 8 § lagen med särskilda bestämmelser omunga lagöverträdare. Hovrätten uttalar vidare bl. a. följande. Den i 5 kap. 1 § rättegångsbalkeninskrivna principen om domstolsförhandlingars offentlighet är av grundläggandebetydelse för rättssäkerheten och för allmänhetens förtroende fördomstolsväsendet. Avsteg från denna princip bör - liksom - få görasendast om det motiveras av ett starkt behov. Det i motionen uttalade önskemåletom möjlighet atl utöver vad gällande bestämmelser medger hålla vittnesförhörutan åhörare betingas enligt hovrättens mening icke av ett sådant intresse sombör få väga över offentlighetsintresset. Hovrätten avstyrker därför denhemställan som motionen innehåller. uttalar i sitttillstyrkande yttrande att det enligt domstolens erfarenhet inte är ovanligtatt ett vittne av rädsla för repressalier vill slippa uttala sig eller intevågar uttala sig fritt, och detta är särskilt vanligt i mål som gällersedlighetsbrott och den organiserade narkotikahandeln. Ett vanligt fall ärenligt tingsrätten det som berörs i motionen, dvs. att vittnen hyser rädsla förtilltalades anhöriga eller kamrater, som är närvarande i rättssalen. Vittnenabegär därvid ibland att få höras under sådana förhållanden att deras utseendeoch bostadsadress ej blir kända av den tilltalade eller den tilltaladeskamrater. JuU1980/81:5 5 Bestämmelsen i 36 kap. 10 § 1 strättegångsbalken borde därför ändras så att vittnets hemvist ej skall antecknasi protokollet från förhandlingen. -Motionens förslag som är ägnat att minskapressen på vittnen tillstyrks därför. En bestämmelse av sådan innebörd måsteemellertid tillämpas restriktivt och utformas så att offentlighetsprincipeninte mer än nödvändigt åsidosätts. inledersitt avstyrkande yttrande med att slå fast att det inte råder någon tvekan omatt problem av det slag motionären pekar på kan förekomma; ett vittne är avrädsla för repressalier ovilligt alt vittna inför kamrater eller bekanta tilltalad. Det är dock enligt samfundet svårt att se hur man skall kunnaåstadkomma någon ändring i detta förhållande utan att komma i konflikt med delgrundläggande kravet på att förhandling vid domstol skall vara offentlig. Enändring i av den innebörd, som motionären föreslär, kommerenligt samfundet alt medföra en rad praktiska problem. Samfundet anför ifortsättningen följande. Det måste sålunda ofta bli svårtatt avgöra vilka som är den tilltalades kamrater. Därnäst uppstår frågan omvittnesmålet in extenso skall läsas upp. sedan kamraterna åter berettstillfälle alt övervara förhandlingen, eller endast presenteras i sammandrag.Skulle det föreligga krav på uppläsning av vittnesmålet kan det ifrågasättas omman över huvud taget vinner något med den tilltänkta regeländringen. Vad gäller det särskilda problemet med ett vittnes rädslaatt avslöja uppgifter om sin egen person, torde redan nu förekomma att rättennoterar sådana uppgifter utan att de lämnas inför åhörarna i rättssalen. uttalar i sitttillstyrkande yttrande att den som hörs inför rätta otvivelaktigt emellanåt kankänna oro för repressalier inte bara från en i målet inblandad part utan ävenfrån parten närstående personer. För den som hörs framstår enligt förbundet detskydd som lagen erbjuder honom -huvudsakligen 36 kap. 18 § RB och sig därtillanslutande lagrum jämte bestämmelsen om ansvar för övergrepp i rättssak i 17kap. 10 § - ofta som otillräckligt. Förbundet anför att detta,såsom påpekas i motionen, kan vara ägnat att motverka utredningen i målet. har enligt förbundet inträffat sådanahändelser vid rättegångar att den föreslagna inskränkningen i offentlighetenkan vara motiverad. En sådan inskränkning bör enligt förbundet ske endast omoch i den mån fara för övergrepp från någon åhörares sida verkligen föreligger;alt generellt förordna om stängda dörrar under förhöret bör självfallet intekomma i fråga. Motionärens önskan att förhindra att ett vittnes identitetoch andra uppgifter om vittnets personliga förhållanden röjs vid en förhandlingtorde enligt förbundet inte kunna tillgodoses liksom det inte heller torde varamöjligt att bereda vittnet något sekretesskydd i rättegångshandlingarna. Förbundet konstaterar att vittnen således inte kan gesnågot fullständigt skydd. Visst skydd bör enligt förbundet dock kunnaåstadkommas genom JuU1980/81:5 6 den föreslagna ändringen, varför förbundet tillstyrkermotionen. Förbundet tillägger att ändringen inte bör ta sikte bara påvittnesförhör utan också på andra förhör vid domstol. Föreningen konstaterar i sitttillstyrkande yttrande att motionen behandlar en iakttagelse som allt oftaregörs i processerna. Vittnen visar enligt föreningen - i efter hand stegradomfattning - en obenägenhet att inställa sig för domstol. Ofta ger vittnenenligt föreningen uttryck före rättegången för en oro för de konsekvenservittnesmålet kan dra med sig och efter rättegången för en stark obehagskänslaöver att ha blivit hårt attackerade och otrevligt bemötta av domstolen ellerparterna i samband med att vittnesmålet avges. Ett hårdnande klimat råderenligt föreningen i vissa typer av processer. Härefter konstaterar föreningen alt motionårensuppfattning alt det förekommer rättegångar där vittne ej vågar tala fritt omåhörare finns i rättssalen med all sannolikhet är riktig; allt vanligare blirdetta i narkotikamål och andra mål rörande mer eller mindre organiseradbrottslighet. Emellanåt har man - säger föreningen - praktiskt sökt lösaproblemet genom att vittnets dala och adress ej uppges direkt vidhuvudförhandlingen. Ett reellt skydd för vittnet kan enligt föreningen dockinte vinnas därigenom. Föreningenuttalar vidare följande. Motionärens förslag att möjlighettillskapas att höra vittne utan närvaro av åhörare ger förmodligen bättreskydd, men står i viss motsättning till principen om största möjligaoffentlighet vid domstolsförhandlingar. En avvägning mellanoffentlighetsintresset och intresset att rättskipningen icke försvåras harflera aspekter. har denna avvägning diskuterats i anledning av enifrågasatt rättslig reglering av enskilds bandinspelning vid rättegång(). bereddes tillfälle att avgesynpunkter på den frågan. Enligt statsåklagarföreningens mening är motionärenshemställan väl värd beaktande och föreningen vill föreslå alt det uppdrages åträttegångsutredningen att överväga frågan och lägga förslag till lösningar. Ensådan uppgift synes ligga väl i linje med direktiven för utredningen att seöver rättegångsförfarandet och särskilt eftersträva att rättsväsendets resurserutnyttjas på bästa sätt. Andra möjligheter än att avvisa åhörare vidhuvudförhandling kan övervägas, exempelvis upptagande av vittnesmål i särskildordning. Föreningen geruttryck för den inställningen att principen i domstolsförhandlingars offentlighetär så tungt vägande att ytterligare inskränkningar däri, utöver dem som redangäller, inte bör vidtas utan att synnerligen starka skäl föreligger. upp två frågor som motionen ger anledning lill, nämligen fråganom problemet verkligen är av den dignitet atl en lagändring är motiverad ochfrågan om en lagändring i den av motionären önskade riktningen går attpraktiskt hantera. Föreningenuttalar härom följande. JuU1980/81:5 7 När det gäller den förstnämndafrågan har föreningens styrelse, som handlagt remissen, erfarit att sådanasituationer, som motionären åsyftar, i viss utsträckning förekommer ipraktiken. Stundom har problemen kunnat lösas på ett praktiskt sätt. Det harsålunda förekommit att rättens ordförande upplyst de utpekade kamraterna omvittnets inställning. Dessa har då självmant lämnat rättssalen undervittnesförhöret. Föreningen har dock ingen klar uppfattning om problemetsstorlek. Något riktigt grepp härom torde icke gå att få utan en enkät tillsamtliga domstolar och åklagarmyndigheter. Vad den andra frågan angår så är det lätt att inse, attsvåra avvägnings-problem kan uppstå när det skall avgöras vilka av vittnetutpekade personer, med mer eller mindre stark anknytning till den dlltalade,som skall utestängas från vittnesförhöret. Det kan måhända visa sig nödvändigtav praktiska skäl att en eventuell lagstiftning ges den formen att samtligaåhörare utan närmare prövning utestängs från ett sådant vittnesförhör. En sålångtgående åtgärd inger förvisso starka betänkligheter. Det är enligt föreningens mening uppenbart att bl. a.nämnda frågeställningar kräver ingående överväganden lämpligen i form av enutredning. Eftersom spörsmålet är av sådan art att det ligger inom ramen förrättegångsutredningens (Ju 1977:06) arbete, föreslås att modonen överlämnastill utredningen. Motionen tar upp ett problem somförvisso är en realitet i domstolarna . Närvaron av kamrater till dendlltalade kan ibland göra det svårt för vissa vittnen att tala helt fritt.Detta utgör givetvis ett starkt modv för att möjligheterna bör öka att förhöravittnen utan närvaro av åhörare. bör givetvis mycket stor försikdghet iakttas vidsådana förändringar i . Principen om att rättegångarna så långtdet överhuvud taget är möjligt skall vara offentliga är en viktig del avrättssystemet i ett demokratiskt samhälle. En inskränkning i rättegångarnas offentlighet i enlighetmed modonens förslag måste därför vara något som bör förekomma endast då mycketstarka skäl härför föreligger och vid allvarligare brott. I delta betänkande behandlarutskottet en motion vari efterlyses en sådan ändring i att delblir möjligt att förhöra vittne utan närvaro av åhörare i vissa fall.Motionären påtalar att doinstol saknar möjlighet alt låta ett vittne lämna sinberättelse utan att den tilltalades kamrater åhör vittnesmålet, vilket innebäratl dessa får uppgift om var vittnet bor och lätt kan ta del av andrapersonliga uppgifter om vittnet. Denna ordning underlättar för den tilltaladeskamrater att hämnas på vittnet, och vetskapen härom kan hindra vittnet att talafritt. Angivna förhållanden försvårar enligt motionären lagföring ochrättskipning. Enligt grundläggande stadganden i regeringsformen ochrättegångsbalken skall förhandling vid domstol vara offentlig. Vissamöjligheter till inskränkning i förhandlingsoffentligheten ges genom regler irättegångsbalken, lagen JuU1980/81:5 8 med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare ochsekretesslagstiftningen. Här kan särskilt pekas på stadgandet i 36 kap. 18 §rättegångsbalken som ger möjlighet för rätten atl förordna att part inle fårvara närvarande under vittnesförhör om anledning förekommer att vittnet ipartens närvaro av rädsla eller annan orsak inte fritt utsäger sanningen.Regleringen av det processuella förfarandet innehåller emellertid inte någrasärskilda bestämmelser som gör del möjligt att inskränka allmänhetens rättlill närvaro vid en domstolsförhandling av sådana skål som behandlas imotionen, dvs. av hänsyn till del men som offentligheten kan medföra för ettvittne i form av trakasserier eller andra kränkningar av vittnets personligaintegritet. Under utskottets remissbehandling av motionen harframkommit uppgifter som ger stöd för uppfattningen att åtgärderi den riktningsom motionåren förespråkar är påkallade. Det har sålunda framhållits alt etthårdnande klimat kommit att råda i huvudförhandlingar i vissa brottmål,särskilt i mål om ansvar för grövre brott. t. ex. narkotikabrottslighet, ochdet har uppgeits inte sällan förekomma alt vittnen hyser rädsla för tilltaladesanhöriga och kamrater som är närvarande i rättssalen. 1 sammanhanget har ocksånämnts att vittnen i ökande utsträckning visat obenägenhet attinställa sig inför råtta. Vad som framkommit utgör enligt utskottets meninganledning till oro: det är klart att sådana företeelser som hår omnåmtsallvariigt motverkar intresset av effektivitet i riiltskipningen. Vid ställningstagande till motionsspörsmålet måste enligtutskottets mening beaktas att intresset bakom motionen s\synes kunnatillgodoses utan att den viktiga principen om domstolsförhandlingarnasoffentlighet tråds för när. Utöver vad som redan gäller börförhandlingsoff-entligheien inte inskränkas om inle starka motstående intressenkräver det. För att utröna om så är fallet behövs enligt utskottets mening ennärmare undersökning, och utskottet förordar att en sådan kommer till stånd.Den bör ta sikte inte enbart på vittnesförhör utan också på andra förhör infördomstol. Skulle undersökningen visa att de påtalade olägenheterna på ettavgörande sätt är till men för rättskipningen får givetvis också undersökasvilka olika praktiska lösningar som kan väljas för att åstadkomma en önskvärdordning. Det bör ankomma på regeringen att avgöra om den av utskottet förordadeundersökningen bör anförtros rättegångsutredningen eller utföras i annanordning. Vad utskottet nu med anledning av motionen anfört om enundersökning rörande ordningen för förhör inför domstol bör såsom riksdagensmening ges regeringen till känna. attriksdagen med anledning av motion 1979/80:1111 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört omen undersökning rörande ordningen för förhör inför domstol. Närvarande: (), (), EricJönsson (s). i (fp), (), ().Lilly Bergander (s), (), i (s),(), (), (), (), () och ().