bet · G401LU13 · 1980-12-31 00:00:00 — Bestämmelsen i 4 kap. 1 S SKL måste därför, anser motionären,med hänsyn till sakens vikt skyndsamt bringas i överensstämmelse med nämndarättsgrundsatser. Med stöd av det anförda yrkar motionären att hosregeringen anhåller om förslag fill ändring av 4 kap. 1 8 SKL i enlighet medvad som anförs i motionen. Utskottet vill till en början erinra om att det vidtillkomsten av SKL rådde delade meningar om lämpligheten av att så kraffigtbegränsa arbetstagarnas skadeståndsskyldighet. Som motionären påpekat ansåg bl.a. lagrådet atl begränsningen var alltför långtgående. Lagrådet föreslog attbestämmelsen i varje fall skulle ändras på det sättet att uttrycket synnerligaskäl utbyttes mot särskilda skäl. Lagrådet framhöll vidare atl ilagrådsremissen inte hade berörts ansvarsbegränsningens betydelse förredogöraransvaret i offentlig LU1980/81:13 10 Om inte särskilda bestämmelser rörande dyliktansvar infördes medförde enligt lagrådet 4 kap. 1 8 SKL en avsevärd begränsningav det allmännas möjligheter att utfå ersättning för felaktiga utbetalningaroch uppkomna brister. Vad som anförts om redogöraransvaret gällde enligtlagrådet också i fråga om skyldighet för värnpliktiga och andra krigsmän attutge ersättning för förlust eller skada på egendom tillhörig försvarsmakteneller avsedd för dess behov, t. ex. ansvar för utlämnade persedlar och annanmateriel. I propositionen föreslogs emellertid, som redovisats ovan på s. 4 och5, inga särskilda bestämmelser om redogöraransvaret eller om värnpliktigas ochandra krigsmäns skadeståndsskyldighet. Departementschefen vidhöll vidare sinuppfattning att arbetstagarens skadeståndsskyldighet borde begränsas till omdet förelåg synnerliga skäl. tillstyrkte i sitt av riksdagengodkända betänkande propositionens förslag. En minoritet i utskottet förordadedock i en reservation alt uttrycket synnerliga skäl skulle utbytas motsärskilda skäl. De över motionen inhämtade remissyttrandena ger inlebelägg för att det begränsade skadeståndsansvaret för arbetstagaren skulle ha -generellt sett -fört med sig några problem. Däremot har problem uppenbarligenuppstått inom försvaret. Som motionären framhållit har RRV uppskattatde sammanlagda återanskaffningskostnaderna för malerielförlusterna vidvärnpliktsutbildningen till 25-30 milj. kr. RRV har anmärkt attförlusterna ökat markant efter ändringarna 1972. Enligten till försvarsutskottets yttrande fogad sammanställning övermaterielförluster under grundutbildningen vid armén (se bilagan till bilaga 2)uppgick det sammanlagda förluslvärdel budgetåret 1979-80 vid denna utbildninglill . Av sammanställningen framgår att förluslvärdel i regel är 30eller av återanskaffningskostnaden. Som försvarsutskottet påpekar tyderstatistiken från arméns grundutbildning på att under de senasle åren enstabilisering skett av förlustvärdena. har i sitt yttrande till utskottetanfört att rådande förhållanden i fråga om materielförluster undervärnpliktstjänstgöring inle är tillfredsställande samt attåteranskaffningskostnaderna uppgår till belopp som inte utan vidare kanaccepteras. delar denna uppfattning. Del är enligt lagutskottelsmening viktigt att åtgärder vidtas för atl nedbringa nämnda kostnader. Att höga materielförluster uppkommer undervärnpliklsutbildningen torde ha sin grund i en rad faktorer. Såsom framhålls iden avvikande meningen till försvarsutskottets yttrande påverkas förlusternasstorlek självfallet av penningvärdets förändring. Vidare torde en del avförlusterna kunna hänföras till brister i materielvården och kontrollen avmaterielen och till alt i vissa fall klara och entydiga regler saknas om hurmaterielen skall handhas, vårdas och förvaras. För att komma lill rätta meddessa förhållanden har överbefälhavaren i skrivelse LU1980/81:13 11 beordrat vissa åtgärder. Materielförluster skall sålundafr. o. m. belasta utbildningsförbandens kostnadsbudgelar. Iskrivelsen tas vidare upp frågor om märkning av materiel, statistik ochredovisning avseende materielförluster, försök med försäljning av viss begäriigmateriel, utbildning i materieltjänst för yrkesofficerare, materielkonlroll m.m. angivna åtgärder torde enligt utskottets mening kunna på ett verksamtsätt bidra till alt få till stånd en reducering av malerielförlusterna inomförsvarsmakten. De höga malerielförlusterna torde emellertid enliglulskotlets mening endast lill en det kunna förklaras av de faktorer somutskottet nämnt i föregående stycke. Enligt utskottets mening måste kostnadernaför malerielförlusterna delvis bero på att ersättning för uppkomna förlusteroch skador inte kan avkrävas de värnpliktiga eller andra vid försvarsmaktentjänstgörande personer. Lagrådets farhågor för alt bestämmelsen i 4 kap. 1 8SKL skulle kunna leda till en avsevärd begränsning av det allmännas möjligheteratt få ersättning har således i viss mån besannats. Som motionären påpekat hardomstolarna intagit en mycket restriktiv hållning och endast i undantagsfallålagt en skadevållande värnpliktig skadeståndsskyldighet. () har avgjort två mål om skadeståndsskyldighet förförkommen materiel. Fallen avsåg dock inte värnpliktiga ulan fast anställdabefäl inom försvarsmakten. I det ena fallet befriades den som vållat skadanfrån skadeståndsskyldighet medan HD i det andra fallet fann synnerliga skälföreligga att ålägga skadevållaren att ersätta skadan. I del sistnämnda falletrörde det sig om en bärbar radiostation som en fanjunkare tillfälligtkvarlämnal i en olåst vaktbil på en parkeringsplats och som var försvunnen närhan återkom till bilen två limmar efter det att han lämnat den. Fanjunkaren tjänstgjorde vid tillfället som vaktchef meduppgift bl. a. att förhindra sådana händelser som den inträffade. HD beaktadeockså att radiostationen var dyrbar och stöldbegärlig. Enligt utskottets meningfår HD:s avgöranden anses bekräfta tidigare domstolspraxis att det endast är imycket speciella fall som skadevållande militär, arbetstagare eller värnpliktigåläggs skadeståndsskyldighet. Det nu anförda leder lagutskottet till slutsatsen att detinte torde vara tillräckligt med de åtgärder som överbefälhavaren vidtagit föratt få till stånd en rimlig reducering av kostnaderna för försvaretsmaterielförluster. Även andra åtgärder måste därför övervägas. yttrande framgår att vid bedömningen av frågan om behovet avändrade regler på området bör beaktas att den militära verksamheten i hög gradförutsätter att både anställda och värnpliktiga känner ansvar för sinauppgifter. Till detta ansvar hör att ta vård om både personlig materiel ochmateriel som är gemensam för del egna förbandet. Brister i utrustningen kan ikrig direkt påverka möjligheterna att lösa uppgifterna och att själv överleva. Mol den nuangivna bakgrunden är det enligl lagutskottets mening LU1980/81:13 12 erforderligt alt gällande bestämmelser blir föremål föröversyn. Som utskottet i del föregående anfört ger remissvaren emellertid intebelägg för atl det inom andra områden än försvaret skulle föreligga något behovav ändrade bestämmelser. Enligt utskottets mening saknas därför anledning att ivarje fall f. n. göra någon generell översyn av reglerna i 4 kap. 1 8 SKL.Översynen bör därför inskränka sig till skadeståndsskyldigheten för värnpliktigaoch annan personal inom försvarsmakten. har framhållit att reglerna för ansvareti fråga om militär utrustning bör ses över utan drcijsmål och attmilitäransvarighetskommittén bör få i uppdrag alt överväga denna fråga. Enminoritet i utskottet har dock nöjt sig med att konstatera att RRV:s rapportöverlämnats till militäransvarighetskommittén, uppenbarligen i avsikt att fåen genomlysning av vilka rättsliga och andra åtgärder som är möjliga att vidta. RRV:s rapport har enligt vad lagutskottet inhämtatöverlämnats till kommittén utan alt kommittén fått något uppdrag atlbeakta den i sitt utredningsarbete. Med hänsyn härtill och då skadeståndsfråganinte nämnts i kommitténs direkfiv har kommittén förklarat sig inte komma attpröva om ändring bör göras i gällande skadeståndsregler. Eftersom skadeståndsfrågorna således inte kommer attbehandlas av militäransvarighetskommittén anser lagutskottet del nödvändigt attriksdagen med anledning av motionen ger regeringen till känna att reglerna omskadeslåndsskyldighel för värnpliktiga och andra personer inom försvarsmaktenbör bli föremål för översyn. Enligt lagutskottets mening bör dockinte begära alt översynen skall göras av militäransvarighetskommittén utan detbör få ankomma på regeringen att bestämma i vilken ordning översynen skall ske. Vid översynen bör i enlighet med försvarsutskottetsönskemål beaktas möjligheten att i värnpliktslagen införa en bestämmelse omersättningsskyldighet för skador och förluster som värnpliktig vållaruppsåtligen eller av vårdslöshet. har framhållit att en sådanregel bör övervägas i första hand beträffande materiel som har utlämnats tillden värnpliktige för personligt bruk. På anfördaskäl hemställer lagutskottet att med anledning avmotion 1979/80:144 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört om en översyn av bestämmelserna om skadeslåndsskyldighel förvärnpliktiga och annan personal inom försvarsmakten. LU1980/81:13 13 Närvarande: (), ().Stig (). (), (), i (s), (), (), (), (), (), (), (), OlleGrahn (fp) och (). av , , , ArneAndersson i , , och (samtliga s) som anser dels atl den del av utskottetsyttrande som börjar på s. 11 med orden "De höga" och slutar på s. 12med orden "personligt bruk" bort ha följande lydelse. De höga malerielförlusterna torde emellertid enligtutskottets mening inte helt kunna förklaras av de faktorer som utskottet nämnti föregående stycke. Enligt utskottets mening måste kostnaderna förmalerielförlusterna delvis bero på att ersättning för uppkomna föriusler och skadorinte avkrävs de värnpliktiga eller andra vid försvarsmakten tjänstgörandepersoner. Om delta förhållande enbart är en följd av ochdomstolarnas tolkning därav är dock inte utrett. Det nu anförda leder utskottet till den slutsatsen att manbör avvakta resultatet av de åtgärder som överbefälhavaren tagit upp i sinskrivelse, innan ställning tas till frågan om en översyn av 4 kap. 1 S SKL ärerforderlig. Enligt vad som är bekant för utskottet har på vissa förband redanen reducering av malerielförlusterna skett. Härtill kommer som utskottettidigare påpekat, att det av remissvaren inte framgår atl del på något annatområde än inom försvaret skulle föreligga några problem med förluster av ellerskador på utlämnad materiel. Med hänsyn fill det anförda och då det-såsomframhålls i den avvikande meningen till försvarsutskottets yttrande - skulleinnebära olägenheter med en särskild skadeståndslagsliftning för värnplikfigaavstyrker utskottet bifall till motionen, dels att utskottet bort hemställa atl avslår motion 1979/80:144. LU1980/81:13 14 Sammanställning av remissyttranden över motion 144 Justitiekanslern () delarmotionärens uppfattning om att det i fall som de i motionen beskrivna- men äveni jämförbara situationer vid skada på eller bristande redovisning av egendomanförtrodd åt arbetstagare - måste anses i hög grad otillfredsställande attarbetsgivare enligt gällande bestämmelser endast i mycket ringa utsträckninghar möjlighet att utfå ersättning för skadad eller förkommen egendom. JKställer sig därför positiv lill ett förslag i den riktning som motionärenangivit. Ett sådant förslag bör enligt JK:s mening i första hand ta sikte påatl öka arbetstagares direkta skadeståndsansvar gentemot arbetsgivare isituationer där preventionssynpunkter talar särskilt starkt för ett utökatskadeståndsansvar. Försvarets civilförvaltning (FCF)upplyser om att överbefälhavaren () sedan RRV:s rapport erhållits inhämtadeyttranden från försvarsgrenscheferna. Chefen för armén (CA) underströk i sittyttrande att de i revisionsrapporten föreslagna åtgärderna får låg effekt ominle särskilda bestämmelser eller tillämpningsföreskrifter till skadeståndslagentillskapas. Chefen för flygvapnet (CFV) anförde att en ändring avskadeståndslagens tillämpning torde vara grundförutsättningen för attåterställa materieldisciplinen inom försvaret och all övriga av RRV föreslagnaåtgärder endast är komplement fill nämnda grundförutsättning. Chefen förmarinen (CM) delade RRV:s uppfattning att skadeståndslagen blivit normgivandepå ett icke önskvärt sätt. Huruvida detta beror på atl lagen i sig själv är -för militära förhållanden - olämplig, eller på att den givits en olämplig ochfrån fall till fall varierande tillämpning, hade inte kunnat fastslås. Detföreföll emellertid klart, att begreppet "synnerliga skäl" måstepreciseras och ges en konsekvent tillämpning, särskilt vad gällde ansvar förden personliga utrustningen. Efter att ha tagit del av och behandlat avgivnayttranden beslöt ÖB om de åtgärder som skulle vidtas för altuppnå en förändring beträffande malerielförlusterna inom försvaret. I sinskrivelse anförde ÖB vidare att den centrala punkten beträffande tillämpningenav skadeståndslagen ännu inte har fått sin lösning. Till remissyttrandet har fogats viss statistik överförluster vid arméns grundutbildningsförband. Av dessa statistikuppgifterframgår bl. a. alt arméns totalkostnad för förlust av materiel som utlämnatstill de värnpliktigas personliga bruk ökat avsevärt sedan utbildningsåret1972/73. Härtill skall enligt FCF läggas kostnad för förlorad eller skadadgemensam materiel för vilken personligt ansvar oftast inte kunnat fastställas.Statistikuppgifter för föriusler vid repetitionsförband saknas. FCF hänvisaräven lill viss statisfik framtagen av försvarels materielverk i samband medärenden om avskrivning (i fråga om förluster till högre värde än . LU1980/81:13 15 FCF anför atl det, eftersomtillgänglig statistik inte är fullständig, inle kan visas att förlusterna avoch skadorna på materiel som anförtrotts ål arbetstagare och värnpliktiga harökat efter skadeståndslagens tillkomst. Det får dock enligt FCF. med hänsyntill de samstämmiga erfarenheterna härom inom försvaret, hållas för visst attdet skett en betydande sådan ökning. FCF upplyser vidare att CA har i yttrande till FCF övermotionen anfört att i fredstid kan förlorad materiel i de flesta fall ersättas.Om personlig utrustning förloras genom slarv eller blir obrukbar innebär dettai fredslid knappast någon fara för enskild eller dennes förband. I krig, denmiljö för vilken de värnpliktiga utbildas att kunna leva och verka i, kandäremot en förlust eller skada vara livshotande. Mot denna bakgrund måstepreventiva skäl tillmätas större betydelse vid bedömning av föriusler underutbildningsverksamheten än vad skadeståndslagen generellt avser. FCF framhåller att försvaret självfallet finner dennegativa utvecklingen av materieldisciplinen ytterst oroande ur såvälkostnadsmässig som fältduglig-hetssynpunkt. Bestämmelsen i 4 kap. 1 8skadeståndslagen betraktas som en inte oväsentlig orsak till de under 1970-taletökade förlusterna och skadorna och som ett allvarligt hinder när det gäller attnedbringa dem. Denna uppfattning torde inle ändras även om de åtgärder som iövrigt kan och kommer att vidtas för atl minska försvarets förluster gerresultat. FCF upplyser om alt FCF fr. o. m. ger ut enreferatsamling rörande tillämpningen av skadeståndslagen. I samlingspärmeningår referat av utvalda rättsfall . Rättspraxis har enligtFCF visat, vilket motionären också påpekat, att domstolarna i de flesta fallsom förelegat till bedömande funnit lagliga hinder möta all ålägga denmalerielansvarige ersättningsskyldighet. Enligt FCF:s mening finns f. n. dockinte något riktigt vägledande domstolsavgörande om hur 4 kap. 1 Sskadeståndslagen skall tillämpas. Detta förhållande anser FCF liksom de enligtmilitära rältegångslagen bestraffningsberättigade cheferna i hög gradotillfredsställande. Möjligheterna att från försvarefs sida fä fram domar somkan vara av betydelse för kommande avgöranden är så gott som obefintliga sålänge åklagaren, som för statens talan i de flesta av dessa mål, enligtgrunderna för 64 8 militära rättegångslagen inte har rätt att överklaga. Enändring som ger åklagaren eller FCF - som eljest vid domstol bevakar statensrätt inom försvarets verksamhetsområde - denna möjlighet bör därför enligt FCFsnarast genomföras. FCF ställer sig positiv till motionärens förslag att 4kap. 1 8 skadeståndslagen ändras i syfte atl åstadkomma ökade möjligheter förarbetsgivare att få ut ersättning av arbetstagare och likställda för skada påeller förlust av arbetsgivaren tillhörig egendom. ÖB liksomförsvarsgrenscheferna anser att en sådan ändring av lagbestämmelsen ärsynnerligen angelägen. ställersig positivt till syftet med motionen. En översyn av lagstiftningen i deavseenden som motionären berör är enligt förbundet angelägen. LU1980/81:13 16 Föreningen i motionens syften och vill föreslå att en utredning sker i lämpligtsammanhang. 5/4Fbiträder de tankegångar somframförs i motionen liksom de skäl som anförs till stöd för en ändring av 4kap. 1 S skadeståndslagen. SAF framhåller att den bestämmelsen framstår i sinnuvarande lydelse icke som en regel om jämkning av arbetslagarensskadeståndsskyldighet utan som en huvudregel att arbetstagaren ej blirskadeståndsskyldig när han vållar skada i tjänsten. Endast i undantagsfall, när"synnerliga skäl" föreligger, skall arbetstagaren bli ersättningsskyldig.De skäl som i förarbetena lill skadeståndslagen anfördes för denna ordning -främst att arbetstagaren ej skall behöva riskera att ansvara ekonomiskt förskador orsakade genom obetydliga fel eller försummelser, att arbetslagarenendast har begränsade möjligheter atl överblicka följderna av. sitt handlande itjänsten, att arbetstagarens ekonomiska resurser i allmänhet är begränsade ochtypiskt sett inte svarar mot de skaderisker som är förenade medarbetsuppgifterna, att de skador arbetstagaren förorsakar skall drabbaarbetsgivaren som en kostnad i rörelsen samt alt denna kostnad skall bäras avarbetsgivaren eller dennes försäkringsgivare - gör sig enligl SAF:s uppfattningej gällande med samma styrka beträffande arbetstagares ansvar för anförtroddegendom. Däremot gör sig det i motionen behandlade problemet med förluster pågrund av onöjaktigt handhavande av sådan egendom ej sällan gällande inomåtskilliga branscher på den privata arbetsmarknaden. Till bilden hör även desvårigheter som - mot bakgrund av den nuvarande regeln om arbetstagaresskadeståndsansvar - möter att i kollektivavtal införa ändamålsenligabestämmelser för att komma lill rätta med problemet. Med hänsyn lill detanförda tillstyrker SAF bifall lill motionen. anför atlinskränkningen av arbetstagares ansvar är mycket långtgående då det gällerskada som arbetstagare direkt vållar arbetsgivaren och särskilt sådan skada somavser omhänderhavd egendom. påpekar alt i motionen ej berörsvilken verkan regeln fått inom arbetslivet i allmänhet och atl den yrkadelagändringen därför synes avse endast värnpliktiga. Att det föreligger ettsärskilt behov av skärpning av dessas ansvar för omhänderhavd egendom framgårav atl malerielförlusterna inom försvaret ökat avsevärt . I vartfall när det gäller de värnpliktiga har lagrådets kritiska synpunkter tydligenfortfarande giltighet. Huruvida en skärpning av ansvaret kräver en ändring av 4kap. 1 § eller 6 kap. 4 8 skadeståndslagen eller kan uppnås på annat sätt ärenligt domareförbundet närmast en lagteknisk fråga. Med hänvisning fill detanförda tillstyrker domareförbundet att nu ifrågavarande regler blir föremålför översyn. Hovrätten över och Blekingehänvisar till departementschefens uttalanden om de värnpliktigasskadeståndsskyldighet (se s. 2, 4 och 5) och framhåller att i fall som avsesmed motionen lagrummet trots sin ordalydelse LU1980/81:13 17 lämnar ett tämligen vidsträckt område öppet för de rättstillämpandemyndigheternas bedömning. Den rättspraxis som finns refererad beträffandehithörande fall är knapphändig och ger ingen säker vägledning för etl uttalandeom hur praxis kommer all utvecklas. Såsom framhållit i sinrältsfallsöversikt i SvJT 1978 s. 513 torde enligt hovrätten lagrummet - främstav prevenfiva skäl - tillämpas med större stränghet beträffande värnpliktiga änandra. De i motionen lämnade uppgifterna om materielförlusterinom försvarsmakten är enligt hovrättens mening naturiigtvis öroande. Detsynes antagligt att tillkomsten av 4 kap. 1 8 skadeståndslagen bidragit till deökade förlusterna; både direkt genom ändrad rättstillämpning och kanske ävenindirekt genom att paragrafens ordalydelse måhända givit anledning till ennågot överdriven uppfattning om den ansvarslindring som avsetts för nubehandlade fall. Hovrätten anser emellerfid atl de överväganden av social naturoch de riskfördelningsresonemang som ligger bakom utformningen av lagrummetfortfarande torde äga giltighet även såvitt avser ansvaret för omhänderhavdegendom. Begränsningen av skadeståndsansvaret torde av många ha uppfattals somen betydelsefull social och ekonomisk reform. Mot bakgrund härav och dåparagrafen även i dess nuvarande utformning ger möjlighet att beakta preventivahänsyn anser hovrätten att vad som anförs i mofionen inte innefattarfillräckliga skäl all nu företa översyn av lagrummet. Det torde emellertidfinnas anledning att ägna utvecklingen inom ifrågavarande områdeuppmärksamhet. Om det därvid visar sig att utrymmet för tillvaratagande avpreventionshänsyn blir alltför begränsat, kan enligt hovrättens mening skälfinnas att på nytt ta upp frågan om arbetstagares och därmed likställdapersoners skadeståndsansvar för omhänderhavd egendom. På anförda skäl anserhovrätten sig inte böra fillstyrka bifall till mofionen. Om förhållandena inomdet militära området anses böra bli föremål för särreglering, bör detta ske meden annan utgångspunkt än en ändring av 4 kap. 1 S skadeståndslagen. lämnar i en promemoriaen redogörelse för förhållandena inom postverkets område. I promemorianframhålls att den materiel som uppräknas i mofionen motsvaras i postverketnärmast av skyddspersedlar, som lånas ut till tjänstemän med vissa arbetsuppgifter.Sådana persedlar är t. ex. skinnrockar, skinntröjor, overaller, arbetsrockaroch handskar. Dessa persedlar bokförs på beklädnadsblad. Särskildabrukningstider är fastställda för de olika persedlarna. Innan brukningstidengått ut får vederbörande tjänsteman normall ingen ny skyddspersedel.Uniformspersedlar - t. ex. kavaj, byxor, mössa och skjorta inköps avtjänstemannen och är alltså hans personliga egendom. Kommer skyddspersedel bortavkräver postverket inle innehavaren ersättning annat än vid klar och grovvårdslöshet från dennes sida. Dylika krav torde ha varit sällsynta. Det är inteheller känt att svinnet på skyddspersedlar skulle vara stort. Poslensinköpscentral har inle längre LU1980/81:13 18 möjlighet att konstatera detta men har inte underrättatsom att något stort svinn skulle ha konstaterats inom något postområde. När detgäller postverkets materiel m. m. som finns tillgänglig på postkontor har manpå senare tid lättat på föreskriften orn bokföring och årlig kontroll. Sålundahar dessa åtgärder slopats för bl. a. möbler och mattor som överförts fråninventarier till förbrukningsinventarier. Men den strängare kontrollen(inventariebokföringen) kvarstår för bl. a. följande föremål som anses vara avbetydande värde i var mans hand: skriv- och räknemaskiner, bandspelare,dammsugare samt litografier. För många av de föremål som sålunda inle längreinventariebokförs övervakas förbrukningen med hjälp av s. k. lagerkort, som ärobligatoriskt för t. ex. däck och slangar samt kulpennor men som postmästarenkan använda sig av även för vilka andra föremål som helst som han villkontrollera förbrukningen av. Även verkets budgetsystem kan sägas bidra tillatt övervaka alt svinn inte uppstår. anför i sitt remissvar alt verkets situation avolika anledningar anses vara annorlunda än den som enligl motionen föreliggerinom krigsmakten. Den princip i fråga om arbetstagares skadeståndsansvar, somgenomfördes i och med skadeståndslagen, torde få ses mot bakgrunden av en redandessförinnan efter hand ändrad bedömning av detta ansvar.