bet · G401JuU25 · 1980-12-31 00:00:00 — Den som utan att giva det dll-känna hos vederbörlig myndighettill riket inför eller från riket utför gods, för vilket tull eller annan allmänavgift skall erläggas till statsverket eller som enligt stadgande i lag ellerförfattning ej må införas eller utföras, dömes, om gärningen sker uppsåtligen, för varusmuggling till böter eller fängelse i högst tvåår. Gäller gärningen narkotika som avses i I § narkotikaförordningen(1962:704) skall dömas till böter eller fängelse i högst . Förstastycket gäller även, när någon genom alt lämna oriklig uppgift itulldeklaration eller medelst annat vilseledande i samband med tullbehandlingav gods uppsåtligen föranleder, att tull eller annan allmän avgift undandragesstatsverket eller atl gods införes eller utföres i strid mot förbud. Är vamsmuggling att anses som grov, skall dömas tillfångelse, lägt och högst . Gäller gärningen narkotika somavses i 1 § narkotikaförordningen (1962:704), skall dömas till fängelse, lägstett och högst do år. Vid bedömande humvida brottet är grovt skall särskiltbeaktas om det förövats yrkesmässigt eller avsett gods av betydande myckenheteller värde eller om gärningen eljest varit av särskilt farlig art. Är vamsmuggling alt anses som grov, skall dömas till fängelse,lägst och högst . Gäller gärningen narkotika som avses i 1 §narkotikaförordningen (1962:704), skall dömas till fängelse, lägst två ochhögst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskiltbeaktas om det förövats yrkesmässigt eller avsett gods av betydande myckenheteller värde eller eljest varit av särskilt farlig art eller, om gärningen hargällt narkotika, den i övrigt utgjort led i en verksamhet av särskilthänsynslös art. Denna lag träder i kraft . ' Senaste lydelse 1973:672. Senaste lydelse 1973:672. 3 1980/81. Kartong: S. 33, 1 § Tillkommer: andra stycket JuU 1980/81:25 34 I motion 1980/81:423 av () hemställs,såvitt nu är i fråga, att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts beträffande behovet av en översyn av lagstiftning m. m.beträffande straffpåföljd för dem som har begått narkotikabrott ellerförseelse. I modon 1980/81:512 av () hemställsatt beslutar att villkorlig frigivning icke längre skall få ske redanefter avtjänandet av halva strafftiden samt att - vid sådan utgång avslår förslaget om införande av straffskärpningsregeln i 26 kap. 3 §brottsbalken. 1 motion 1980/81:882 av () ochHelge Klöver (s) hemställs 1. atl ej antar 26 kap.3 § förslaget till lag om ändring i , 2. att i anslutning dllförslaget om höjt straffminimum för grovt narkotikabrott gör motivuttalanden ienlighet med vad som anförs i motionen. I modon 1980/81:883 av () hemställsatt beslutar att 1. påföljdenför narkotikaförseelse skall vara böter eller fångelse i högst etl år, 2. påföljden böterslopas ur påföljdsskalan för normalbrottet. Imotion 1980/81:884 av m.fl. (vpk) föreslås 1. alt beslutar avslåregeringens förslag till lag om ändring i i vad avser 26 kap. 3 §, 2. atl hos regeringenhemställer att förslaget till förändring i den del som avses i punkt 1överlämnas till fångelsestraffkommittén för ytterligare övervägande. I modon 1980/81:887 av () och UllaEkelund (c) hemställs alt beslutar som sin mening ge regeringen dllkänna vad i motionen föreslagits om straff för narkodkabrott. delar som är aktuella i förevarande ärende förespråkar motinärema delsytterligare förlängning av strafftiderna, särskilt för grova narkotikabrott,dels att villkorlig frigivning inte skall ske i fråga om den som har dömts förnarkotikabrott. I modon 1980/81:892 av () hemställsatt hos regeringen begär skyndsamt förslag till stränga påföljder förnarkotikabrott. JuU 1980/81:25 35 I modon 1980/81: 1575 av () ochGunilla () hemställs att beslutar att hos regeringen begäraåtgärder för en sådan ändring av bestämmelserna i riksåklagarens cirkulär omåtalsunderlåtelse vid narkotikabrottslighet som avses i modonen. Under det kriminalpolidska reformarbetet har påsenare år gjort sig gällande en alltmer utbredd uppfattning enligt vilkenfrihetsberövande påföljder är förenade med allvarligaolägenheter. I linje härmed beslutade att avskaffa denddsobeslämda påföljden ungdomsfängelse med verkan fr.o.m. (SFS 1979:680). Ipåföljdssystemel återstår numera bara en i egentlig mening tidsobestämdpåföljd, nämligen internering. Den kritik som har riklats mol de tidsobestämdapåföljderna har också gällt interneringspåföljden. Sålunda har en arbetsgmppinom brottsförebyggande rådet i rapporten (1977:7) Nytt straffsystem. Idéer ochförslag, förordat atl påföljden helt avskaffas. Rapporten har remissbehandlats.I 1978 års budgetproposition (prop. 1977/ 78:1(X), bil. 5) angavs att det fannsskäl att ta upp interneringspåföljden dll granskning. a. mot bakgrund häravuttalade sig för att ett förslag i ämnet borde läggasfram för (JuU 1978/79:9, rskr 53). Medanledning av vad sålunda förekommit har inom under våren1979 upprättats en promemoria (Ds Ju 1979:5) om internering. I promemorianföreslogs atl interneringspåföljden avskaffas. Promemorian innehåller ocksåbl. a. ett förslag om en straffskärpningsregel för vissa särskilt allvarliga återfallssituationer.Promemorian, som har remissbehandlats, har legat till gmnd för de av chefenför i den förevarande propositionen framlagdalagförslagen. har stora ansträngningar gjorts föratt komma till rätta med del mycket allvarliga missbmkel av narkodka. Riksdagenhar lagt fast en inriktning för arbetet på området som innebär att kampen motnarkotikamissbruket skall föras inom alla samhällsområden (prop. 1977/78:105,SoU 36, rskr 363). har i sammanhanget uttalat att i kampenmot narkotikabrottsligheten straffrättsliga åtgärder självfallet är avväsentlig betydelse och att utformningen av slraffbuden härvidlag kommer iblickpunkten (JuU 1979/80:25). Bl.a. mot den bakgmnd som har angetts har i en promemoria utarbetad inomjustitie-, social- och handelsdepartementen - (Ds Ju 1980:4) JuU1980/81:25 36 Förslag till ändringar i narkotikastrafflagen m.m. - lagtsfram förslag dll vissa ändringar i lagstiftningen om narkotikabrottslighet. 1promemorian föreslogs bl. a. en höjning av straffminimum för grovtnarkotikabrott och grov vamsmuggling avseende narkotika. Synpunkter påförslagen i promemorian har lämnats vid en hearing med företrädare för olikamyndigheter och organ. De av chefen för i den förevarandepropositionen framlagda förslagen gmndar sig på promemorian och synpunkter somframfördes vid hearingen. I propositionen föreslås attpåföljden internering avskaffas. föreslås ändringar i (BrB) och narkotikastrafflagen (1968:64) som bl. a. syftar lill att tillgodoseintresset av samhällsskydd mot särskilt den grova vålds- ochnarkotikabrottsligheten. Vid prövning av fråga om villkorlig frigivning av den somavtjänar fängelsestraff för särskilt allvarlig brottslighet, som har riktat sigmot eller medfört fara för liv eller hälsa, skall sålunda enligl förslaget ihögre grad än annars vikt tillmätas frågan om det finns påtaglig risk för altden dömde efter frigivningen fortsätter brotlslig verksamhet av samma art.Vidare föreslås en straffskärpningsregel för vissa särskilt allvarligaåterfallssituationer. Bestämmelsen förutsätter för sin tillämpning attgärningsmannen har dömts till fängelse i lägst eller tillinternering. En ytterligare fömtsältning för slraffskärpningsregelnstillämpning är att återfallet skall avse brott av mycket allvarligbeskaffenhet, nämligen brott som är belagt med fångelse. 1 propositionen föreslås också atl straffminimum för grovtnarkotikabrott och grov vamsmuggling avseende narkotika höjs från ett till tvåårs fångelse saml, i anslutning härtill, att straffmaximum för enkelt narkotikabrottoch för vamsmuggling avseende narkotika höjs från två till fängelse.Samtidigt föreslås alt de kriterier som i främsta mmmet skall ligga till gmndför bedömningen av om ett brott skall anses grovt utformas på ett sådant sättatt graden av hänsynslöshet i gärningsmannens förfarande kommer att tillmätasökad vikt vid rättstillämpningen. Avsikten är att beteckningen grovt brottskall vara förbehållen de allvarligaste gärningarna. Slutligen innehåller propositionen - fömtom följdändringar ett förslag till särskild regel om eftergift av böter när någon har dömtstill fångelse samt lill en mindre ändring i bestämmelsernaom strafftidsberäkning. Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juh 1981. Gmndläggande bestämmelser ominternering finns i 30 kap. BrB. Internering får ådömas under fömtsältningdels att på brottet eller något av flera begångna brotl kan följa fångelse eller mera, dels att ett långvarigt JuU 1980/81:25 37 tidsobestämlfrihetsberövande med hänsyn till gärningsmannens brottslighet,sinnesbeskaffenhet, vandel och levnadsomständigheter i övrigt -anses påkallatför att förebygga fortsatt allvarlig brottslighet. Behandlingenav den som har dömts till internering skall äga mm i och utom anstalt, medbörjan i anstalt. Vid ådömande av internering skall domstolen med hänsyn tillbl. a. brottets beskaffenhet bestämma minsta tid för omhändertagandel ianstalt, lägst ett och högst . Efter utgången av minsta tiden skallbehandlingen fortsätta utom anstalt, så snart vård i anstalt inte längre ansespåkallad för alt avhålla den dömde från fortsalt brottslighet. Beslut om vård utomanstalt meddelas av intemeringsnämn-den. Någonabsolut maximitid för anstaltsvården har inte föreskrivits. Den begränsningengäller dock atl vård i anstalt inle får ulan medgivande av domstol pågå underlängre tid utöver minsta tiden än sammanlagt eller, om minsta tiden , sammanlagt . Undervården utom anstalt skall den dömde stå under övervakning. När övervakning intelängre behövs skall intemeringsnämnden besluta om interneringspåföljdensupphörande. Om övervakningen har fortgått av fem årskall påföljden obligatoriskt upphöra. Omden som har dömts till internering lagfors för nytt brott innan påföljden lillfullo verkställs kan domstolen med stöd av bestämmelserna i 34 kap. BrBförordna att den tidigare ådömda interneringen skall avse även det nya brottet.För dessa fall gäller särskilda regler, bl. a. om återintagning i anstalt ochbestämmande av ny minsta tid för anstalt vården. Motpåföljden internering kan riktas åtskilliga invändningar av såväl principiellsom praktisk natur. Detta gäller framför allt dess gmndläggande konstruktion,som innebär att den dömde kan underkastas ett frihetsberövande som inte frånbörjan har bestämls av domstol och som därmed inte heller sätts i omedelbarrelation till den brottsliga gärning som är aktuell. Från behandlingssynpunktkan anföras att del har visat sig vara omöjligt att inom ramen för interneringerbjuda den dömde någon form av behandling som skiljer sig från den somförekommer vid verkställigheten av ett fängelsestraff. Detförslag om att avskaffa intemeringspåföljden som läggs fram i propositionenfår ses mot bakgmnd av den kritik som enligt det anförda kan riktas molpåföljden från principiella och praktiska utgångspunkter. Förslaget tillgodoserockså önskemål som ddigare har uttalats av av innebörd att sådantförslag borde föreläggas utan att man avvaktar det reformarbete somförbereds av fångelsestraffkommittén (Ju 1979:04) och frivårdskommittén (Ju1979:05). Utskottetfinner liksom chefen för alt interneringspåföljden nubör utmönstras ur påföljdssystemet. Ett avskaffande av intemeringspåföljden medbibehållande av nuvarande ordning i övrigt kan få vissa effekter somnödvändiggör särskilda överväganden, bl. a. i fråga 4 1980/81. JuU 1980/81:25 38 ommöjligheten att tillgodose intresset av samhällsskydd vid grov vålds-ochnarkotikabrottshghet. Utskottet återkommer härtill i det följande. En av huvudtankarna bakom påföljdssystemet i BrB äratt användningen av frihetsstraff skall begränsas. Detsamma gäller de reformerbeträffande påföljdssystemet som tid efter annan har beslutats efter balkenstillkomst och vid vilka inriktningen också har varit att minska längden av defrihetsberövanden som ändå måste göras. I sistnämnda hänseende är reglerna omvillkorlig frigivning i BrB av särskild betydelse. Degmndläggande bestämmelserna om villkorlig frigivning finns i 26 kap. 6-24 §§BrB. De nuvarande principerna för villkorlig frigivning lades fast år 1965.Reglerna innebär i huvudsak följande. Densom undergår fängelse får friges villkorligt sedan två tredjedelarav strafftiden har avtjänats. Om särskilda skäl föreligger får villkorligfrigivning ske efter halva strafftiden. Frigivning får dock inte i något fallske förrän verkställigheten har pågått . Vidprövning av frågan om villkorlig frigivning skall enligt 26 kap. 7 § BrBsärskilt beaktas verkningarna av fortsatt frihelsförlusl för den dömde ochförutsättningarna för hans anspassning i samhället med hänsyn lill deförhållanden i vilka han kommer att försättas vid frigivningen. Frågan omvillkorlig frigivning prövas av lokal övervakningsnämnd om del ådömdafängelsestraffet inte överstiger etl år och i annat fall av den centralakriminalvårdsnämnden. Vidvillkorlig frigivning skall för den frigivne fastslällas en prövotid av minstett och högst eller, om straffåterstoden överstiger tre är, högst femår. skall den frigivne i regel stå under övervakning. Övervakningsnämndhar möjlighet att förklara en villkorligt medgiven frihet eller del däravförverkad, om den frigivne har allvarligt misskött sig . Sådanförklaring kan ocksä ske genom beslut av domstol, när den frigivne döms förnytt brott begånget under prövodden. Kriminalvårdsnämndenspraxis rörande villkorlig frigivning innebär atl intagna med långa straff iregel erhåller villkorlig frigivning innan två tredjedelar av strafftiden haravtjänats i anstalt (halvtidsfrigivning). Med långa strafftider avses i dettasammanhang i princip strafftider och eller mera. För detunga klientelet, dvs. intagna som inte fyllt vid tiden för brottetsbegående, anses redan en strafftid på etl år och som lång. Sammaprincip tillämpas också i allmänhet för fängelsedömda elleräldre. I fråga om dömda med strafftider strax under dem som normalt föranlederhalvtidsfrigivning tillämpar nämnden en praxis som syftar till att hindraorättvisor i förhållande till de halvtidsfrigivna. Här skall också nämnas atthalvtidsfrigivning kan förekomma även i andra fall än som har angetts,nämligen då detta är starkt motiverat från resocialiseringssynpunkt, t. ex. dåfrigivningssituationen är särskilt gynnsam. JuU 1980/81:25 39 Beträffande vissa kategorier intagna tillämparnämnden en annan ordning. Detta gäller sådana intagna som har dömts tillfångelse lägst för grov narkotikabrottslighet eller i övrigt för grovabrott som utgör led i en yrkesmässigt eller på annat sätt i organiserade formerbedriven kriminell verksamhet, ofta med internationell anknytning. I enlighetmed beslut av om vissa åtgärder mot narkotikamissbruket(prop. 1972:67, JuU 14, rskr 213) iakttar kriminalvårdsnämnden största återhållsamhetvid halvtidsfrigivning av personer som tillhör nu beskrivna klientel. Tilldenna gmpp intagna har i praxis förts, fömtom sådana som har blivit dömda förgrov narkotikabrottslighet, bl. a. personer med anknytning lill internationellaligor som ägnar sig åt växelbedrägerier, pälsstölder eller bankrån. Ipropositionen föreslås en komplettering av reglerna i 26 kap. 7 § BrB om vilkaomständigheter som särskilt skall beaktas vid prövningen av villkorligfrigivning. Avtjänar den dömde fängelsestraff för särskilt allvarligbrottslighet som har riktat sig mot eller medfört fara för liv eller hälsa,skall sålunda enligt vad som föreslås i propositionen frågan om det finnspåtaglig risk för att han efter frigivningen fortsätter brottslighet av sammaslag ges större vikt vid prövningen än annars. Den föreslagna ändringen innebäralltså att risk för återfall i viss särskilt allvarlig brottslighet införs somen ny fömtsältning för särbehandling i frigivningshänseende. Syftetmed den föreslagna ändringen är enligt vad som uttalas i propositionen främstatt ge underlag för en delvis ny praxis när det gäller bedömningen av frågorom villkorlig frigivning av intagna med särskilt långa stafftider. De ändradeprinciper i fråga om villkorlig frigivning som sålunda föreslås tar närmastsikte på halvtidsfrigivning. Förslaget syftar dll att den återhållsamhet medhalvtidsfrigivning som kriminalvårdsnämnden , enligt de riktlinjer somstatsmakterna angett, har tillämpat i fortsättningen främst skall avse detklientel som avtjänar fängelsestraff för sådan brolls-hghet som mord, dråp,våldtäkt, grovt rån, mordbrand, grovt narkotikabrott och terroristbrott.Enligt vad som framhålls i propositionen avses de nya reglerna om villkoriigfrigivning sålunda täcka en betydligt större grupp av gärningar än dem som f.n. bildar utgångspunkt för den strängare bedömningen av frågor om villkorligfrigivning. Å andra sidan bör de nya reglerna leda lill en meraindividualiserad bedömning än den som tillämpas enligt nuvarande praxis. Utskottetfinner i hkhet med chefen för att det är nödvändigt altvid etl avskaffande av interneringspåföljden även göra vissa ändringar ireglerna om villkorlig frigivning. Dessa bör anpassas så att de medverkar tillatt intresset av samhällsskydd mot särskilt den grova vålds-ochnarkotikabrottsligheten kan upprätthållas. De regler för särbehandHng ifrigivningshänseende som föreslås i propositionen gör enligt utskottets meningdel möjligt att beakta detta intresse, och utskottet godtar därför denföreslagna ändringen i 26 kap. 7 § BrB. JuU 1980/81:25 40 I motionerna 512, 887 och 892 aktualiseras fråganhumvida andra ändringar bör vidtas i principerna för villkorlig frigivning änsådana som förestavas av att intemeringspåföljden avskaffas. I motion 512hemställs att villkorlig frigivning inte skall förekomma redan efter halvastrafftiden. 1 motionerna 887 och 892 förespråkas att villkorlig frigivninginte skall förekomma för den som bar dömts för narkotikabrott. Fråganom en ändring av reglerna om villkorlig frigivning är f. n. föremål för detarbete på en samlad översyn av fängelsestraffets utforming somfångelsestraffkommittén bedriver. Vägledande för utredningsarbetet är enligtkommitténs direktiv (kommittéberättelsen 1980 del II s. 34)att användningen av frihetsberövande påföljder bör minskas och längden på defrihetsberövanden som ändå förekommer bör förkortas. När det gäller översynenav insdtutet villkorlig frigivning skall kommittén undersöka verkningarna avde nuvarande bestämmelserna och av de effekter som kan beräknas uppkomma vidolika tänkbara ändringar i regelsystemet. I uppdraget ingår även att prövafrågan om den villkorliga frigivningen över huvud taget bör behållas. Ianslutning till motionsyrkandena får utskottet erinra om att motionsyrkanden innefattandeönskemål om en skärpning av reglerna om villkorlig frigivning behandlades avutskottet . I sill betänkande med anledning av motionernaframhöll utskottet att de aktuella frågorna med anknytning dll institutetvillkorlig frigivning väl förtjänade att uppmärksammas. a. kan det, enligtvad utskottet framhöll, hävdas att regelsystemet rörande villkorlig frigivningmedför att fängelsepåföljden till en del blir tidsobestämd; en effekt som intestår i överensstämmelse med strävandena att avskaffa de tidsobestämdapåföljderna ur BrB:s påföljdssystem. Utskottet anförde vidare att det ocksåfinns anledning atl uppmärksamma reglemas kriminalpolitiska effekter när detgäller förhållandet mellan utmätt straff och strafftid och detta särskiltbeträffande villkorlig frigivning efter halva strafftiden i fråga om intagnasom har dömts för allvarlig brottslighet. Medhänvisning till bl. a. att de aktuella spörsmålen behandlas i pågåendeutredningsarbete fann utskottet att i avbidan på resultatet av dettaarbete inte borde göra något uttalande med anledning av motionsyrkandena.Riksdagen följde utskottet (JuU 1980/81:4). Denu aktuella motionsyrkandena ger inte utskottet anledning till något ändratställningstagande, och utskottet avstyrker därför bifall till motionerna 512,887 och 892 i här behandlade delar. fanns i 26 kap. 3§ BrB en allmänstraffskärpningsregel för återfall. Regeln, som upphörde att gälla den I april1976, innebar i huvudsak att vid återfall i brott som var belagt med fängelsei högst domstolen fick för återfallet döma till fångelse . JuU 1980/81:25 41 nyabrottet stadgat fängelse än men högst , fickför återfallet dömas lill fängelse i högst . Ett brott som någon hadebegått var aldrig ålerfallsgrundande. Straffskärpningsregelnupphävdes med motivering bl. a. alt det i praktiken hade visat sig att detinte förelåg något behov för domstolarna att vid återfall skärpa straffetutöver de straffmaxima som anges för de särskilda brotten (se prop. 1975/76:42s. Isyfte atl interneringspåföljdens avskaffande allmänt sett inte skall leda lindring av samhällets reaktioner mot den allra grövsta kriminalitetenföreslås i propositionen en särskild straffskärpningsregel. Regeln föreslåsupplagen som en ny 3§ i 26 kap. BrB. Den föreslagna bestämmelsen har utformatssom en återfallsregel som för sin tillämpning fömtsätler att gärningsmannentidigare har dömts till fängelse i lägst , varmed enligt en föreslagenövergångsbestämmelse jämställs den som har dömls dll internering. Enytteriigare fömtsältning för slraffskärpningsregelns tillämpning skall vara attåterfallet avser brott som är belagt med fångelse. I sådant fallfår enligt paragrafens första stycke för återfallet dömas till fängelse på entid som med överstiger del högsta straff som kan följa på brottet.Enligt andra stycket skall brott som någon har begått inte fåläggas till grund för straffskärpning, och enligt tredje stycket jämställsutländsk dom med svensk dom. Enligtreglerna i 26 kap. 2§ BrB, som inte föreslås bli ändrade i förevarandelagstiftningsärende, kan domstolen när någon döms för flera brotl överskridadet högsta straffmaximum som är föreskrivet för något av brotten med två år.Straffet får dock inte överstiga de sammanlagda straffmaxima som gäller förbrotten. Enligt förslaget skall den nya 3§ kunna tillämpas samddigt med 2§. Vidåterfall i flerfaldig brottslighet kommer därmed att finnas formellamöjligheter att överskrida straffskalan för det grövsta brottet . Ipropositionen uttalar chefen för all den föreslagnastraffskärpningsregeln har tillkommit i första hand för atl avskaffandet avinterneringspåföljden inle skall leda till en allmän lindring av samhälletsreaktioner mot särskilt allvarlig brottslighet i vissa typfall där interneringmed mycket långa minsta tider ofta har tillämpats som påföljd. Enligtdepartementschefen är regelns syfte att ge möjlighet för domstolarna att ävensedan interneringsstraffet har avskaffats uppnå strafftider som nära ansluter tilldagens praxis. Regeln skall främst ses som ett uttryck för de aktuella brottensstraffvärde i en återfallssituation. Imotionerna 882 och 884 yrkas att inte skall anta den föreslagnastraffskärpningsregeln. Ettliknande yrkande framställs i motion 512, dock endast för del fall att imotionen upptaget yrkande om ändring i reglerna om villkoriig frigivningtillstyrks. Med hänsyn dll att utskottet i det föregående avstyrkt bifall tilldet yrkandet saknas anledning att ta upp yrkandet rörande straffskärpningsregelntill behandling. JuU 1980/81:25 42 Mot ett införande av den föreslagnastraffskärpningsregeln anförs i motion 882 att bestämmelsen kan medverka dllen förhöjning av den allmänna straff nivån. Imotion 884 förespråkas all frågan om atl införa en straffskärpningsregel intebör övervägas nu utan i stället prövas av fängelsestraffkommittén. Somframgår av den i föregående avsnitt lämnade redogörelsen för reglerna omvillkorlig frigivning blir lill följd av dessa regler den faktiska strafftidenav ett ådömt mångårigt fängelsestraff väsentligt kortare än den i domenbestämda tiden. Vid internering avtjänas däremot hela den fastställda minstatiden i anstalt. Enligt den ordning som f. n. gäller bhr alltså vid etttidsbestämt fängelsestraff den faktiska liden för verkställighet i anstaltkortare än vid en dom på internering med samma lid som liden för det ådömdafångelsestraffet.