bet · G401UU26 · 1980-12-31 00:00:00 — omnedrustning m. m. I mofion 1980/81:694 av m. fl. (vpk)föreslås att beslutar hemställa hos regeringen att snabbt tainiliafivet för upprättandet av en kärnvapenfrj_ zon med sikte på ettkärnvapenfritt och ett kärnvapenfritt . I motion 1980/81:1082 av ochMargit Odelsparr (c) hemställs att , i enlighet med vad som anförts imotionen, hos regeringen anhåller om ökat stöd fill fredsopinionen. Imofion 1980/81:1202 av m. fl. (s) hemställs 1. att som sin mening ger regeringen fillkänna vad som i mofionen anförts angående inriktningen av de svenska insatsernavid de internationella nedrustningsförhandlingarna, 2. att hos regeringen begär en utredning avden svenska nedrustningspolifiken avseende , 3. att begär att regeringen tar initiafivfill överläggningar kring frågan om en kärnvapenfri zon i som ett led iarbetet för ett kärnvapenfritt . (Övrigayrkanden i samma mofion har behandlats av utskottet i UU 1980/81:19.) Imotion 1980/81:1209 av m. fl. (vpk) föreslås 1. attriksdagen uttalar att i det fortsatta nedrustningsarbetet på ett tydligare sätt än fidigare bör framhålla de ekonomiska och marknads- mässiga faktorer, t. ex. kampen om råvarorna, som ligger bakom rustning arna, 2. att uttalar ett fördömande avvinsfintressen i vapen- och krigsmaterielindustrin och av militarismen var denän uppträder, 3. att hos regeringen hemställer om ettkraffigare agerande och protester mot NATO :s beslut att installerakryssningsrobotar som kan tänkas kränka svenskt territorium, 4. att hos regeringen hemställer att den tarinifiafiv i internationella organ som syftar till att begränsakärnkraftsteknologins och därmed kärnvapnens spjidning, 5. att hos regeringen hemställer om åtgärderför att hindra att plutonium från de svenska kärnkraftsreaktorerna sprids påvärldsmarknaden, 1Riksdagen 1980/81. UU1980/81:26 2 6. att riksdagenhos regeringen hemställer om åtgärder som uttrycker oro över ochogillande av NATO:s förhandslagring av militär materiel i , 7. att riksdagenuttalar alt en svensk nedrustning är en förutsättning för ett kraftfullt agerandeför internationell nedrustning. (Övriga yrkanden i samma motion har behandlats avutskottet i UU 1980/81:19.) I motion 1980/81:1591 av GunnelJonäng (c) hemställs att hos regeringen begär åtgärder för initiativi frågan om kärnvapenfri zon i . I motion 1980/81:1866 av m. fl. (m)hemställs 1. alt riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om värdet avförtroendeskapande åtgärder och av att dessa utvidgas, 2. alt riksdagenuttalar all en kärnvapenfri zon i också måste omfatta närligganderegioner, 3. att riksdagenbegär att regeringen i förberedelsearbetet inför en europeisksäkerhetskonferens beaktar vad som anförts i mofionen. Utskottet har senast behandlatinternationella nedrustningsfrågor, och däribland flera yrkanden liknande de nuaktuella, i betänkandena UU 1977/78:12, UU 1979/80:4 och UU 1979/80:22. Frågan om samnordiska överläggningar i syfle attproklamera som kärnvapenfri zon har även behandlats i utskottetsyttrande /77:3 y till försvarsutskottet (FöU 1976/77:13) angåendeinriktningen av säkerhetspoli-fiken m. m. I betänkande UU 1977/78:12 uppehöllsig utskottet med viss utförlighet vid bl. a. frågor om neutronvapnet, möjlighetenav svenskt deltagande i Wienförhandlingarna om styrkereduktioner iCentraleuropa (Mutual Balan-ced Force Reductions, MBFR) samt inrättande av enkärnvapenfri zon i . I betänkande UU 1979/80:4 lämnades inledningsvis enredovisning av den internationella utvecklingen på nedrustningsområdet sedan år1978. Där erinrades om det handlingsprogram som blev resultatet av det extramötet med för nedrustningsfrågor ,om del nya maskineriet för nedrustningsarbetet - med bl. a. ett delvis nyttförhandhngsorgan, nedrustningskommittén (Commiltee on Disarma-ment, CD) med 40medlemmar, däribland - samt om strävandena all särskilt inriktanedrustningsarbetet på UU 1980/81:26 3 - slutförande avförhandlingarna om fullständigt provslopp (Comprehensi-ve Test , CTB) - slutförande avSALT II (Strategic Arms Limitation Talks) och uppföljning av detta genom ettSALT III - framsteg ifrågan om truppreduklioner i - försök att nåenighet om ytterligare förtroendeskapande åtgärder (Confi-dence BuildingMeasures, CBM) inför den Europeiska säkerhetskonferensens (ESK) uppföljning iMadrid - förbud motproduktion och lagring av kemiska vapen. Utskottet konstaterade i betänkande 1979/80:4 attframstegen på det internationella nedrustningsområdet under 1970-lalet varitblygsamma och att inför utskottet karakteriserats som ett förlorat årför nedrustningsarbetet. Med anledning av motioner om inriktningen och enlångsiktig planering av de svenska insatserna i det internafionellanedrustningsarbetet gav utskottet som sin mening regeringen till känna vadutskottet anfört, bl. a. i följande avsnitt: Det är emellertid inte i brist påinitiafiv, tekniska förslag och utredningar som det internationellanedrustningsarbetet stått praktiskt tagel sfilla under den närmast förflutnaperioden. Orsakerna har bl. a. att göra med brist på förtroende mellan ländernaoch avsaknad av politisk vilja all bryta rustningsulveeklingen.Kärnvapenstaterna och i synnerhet de två supermakterna har ett grundläggandeansvar för den i längden ohållbara situationen. Utan deras medverkan och godavilja kan knappast några resultat av betydelse uppnås. möjligheter attpå något avgörande sätt påverka den internationella utvecklingen pånedrustningens område är begränsade. Denna begränsning hindrar emellertid inteatt behov finns av en långsiktig planering vad gäller egen medverkan idet internationella nedrustningsarbetet. Flexibilitet och beredskap inför nyaförslag och situationer, ofta initierade av stormakterna, är nödvändig,särskilt i de fall initiativ på nedrustningsområdet kan tänkas fååterverkningar på vår egen säkerhetspolitiska situafion. Det är angeläget att våra insatser i det internationellanedrustningsarbetet fullföljs och om möjligt intensifieras. Även om deinternafionella framstegen varit blygsamma, motiverarrustningsspiralen förstärkta svenska insatser i arbetet för internationellnedrustning. Utskottet utgår från att regeringen vidmakthåller en handlings-och utredningsberedskap inför den framtida utvecklingen som den kan bedömas. Det ökade sambandet mellan den svenska säkerhetspolitiskaplaneringen och skeendet på nedrustningsområdet speciellt i talar förlångsiktighet i agerandet vid de internationella förhandlingarna. Det framgårsåväl av försvarskommittés betänkande (SOU 1979:42) som av föredragningarsom gjorts inför utskottet. En vidare samordning av forsknings- ochutredningsresurserna liksom målmedvetna flerårssatsningar på projekt som kanföra dessa förhandlingar framåt synes önskvärda inför 1980-talet. Utskottetförutsätter att regeringen vidtar de åtgärder som krävs för all på lämpligtsätt förstärka den långsiktiga planeringen av de svenska nedrustningsinsatserna. UU 1980/81:26 4 I betänkande UU 1979/80:22 behandlade utskottetmotionsyrkanden, bl. a. om en kartläggning och analys av rustningssituationenoch ett samlat förslag för nedrustning och andra rustningsbegränsande åtgärder,en europeisk nedrustningskonferens i , NATO-beslutet alt inrätta ettkärnvapenbärande raket- och robotsystem i , ensidig svensk nedrustningsamt om spridning av kärnkraftsteknologin. Utskottet uttalade därvidbl. Utskottet utgår ifrån att regeringen i linje medvår traditionella aktiva medverkan i det internationella fredsarbetet och ienlighet med utskottets uttalade och av godkända önskemål fortsattvidmakthåller hög aktivitet, såväl beträffande kartläggningar och analyser avrustningssituafio-nen som i fråga om initiafiv och förslag i syfte att sökabryta den fortgående rustningsspiralen. Utskottet anser att ett framfidakärnvapenfritt därvid bör vara en målsättning. Utskottet delar uppfattningen all det framstår somen angelägen uppgift att få till stånd en europeisk nedrustningskonferens underförutsättning att enighet kan uppnås om syftet med en sådan konferens och attförberedelsearbetet ger anledning förmoda att den skall kunna utmynna ikonstruktiva framsteg. Utskottet konstaterar att det svenska initiativet intestår i något motsatsförhållande till andra regeringars liknande förslag undersenare år, däribland det av framförda förslaget om ettnedrustningsprogram för , ett av framlagt förslag om enkonferens som dock inte inbegriper kärnvapen, samt ett polskt konferensförslag.Samtliga dessa utgör värdefulla bidrag till förestående diskussioner ochförhandlingar, särskilt inom ramen för ESK. Utskottetfann, med hänvisning till det anförda, yrkandena som behandlas i citeradeavsnitt tillgodosedda. I sina betänkanden UU 1977/78:12 och UU 1979/80:4åberopade utskottet följande avsnitt i sitt yttrande UU 1976/77:3 y ochavstyrkte då aktuella motionsyrkanden bl. a. med mofivéringen att en nordiskkärnvapenfri zon enligt svensk uppfattning också måste omfatta närliggandeområden. har en positiv inställning till denallmänna idén om kärnvapenfria zoner. Under lämpliga betingelser kan de utgöraett viktigt bidrag till alt öka förtroendet mellan staterna och motverkakärnvapenspridning. Den var bland de första att förespråka upprättandelav en kärnvapenfri zon i , omfattande ett större område än enbartNorden. har i FN gett sitt stöd åt flera förslag om upprättande avkärnvapenfria zoner i olika delar av världen. Vid den europeiskasäkerhetskonferensen (ESK) har uttalat att tidigare framlagda förslagom ruslningsreglering i , däribland förslag om upprättande avkärnvapenfria zoner, vore värda att på nytt studeras under hänsynstagande fillden utveckling som ägt rum sedan de framlades. Från svensk sida har därvidockså betonats att de berörda stormakternas villighet att deha i projektenutgör en särskilt viktig faktor. UU1980/81:26 5 En huvudförutsättning förupprättandet av en kärnvapenfri zon är givetvis all alla stater som avsesomfattas av zonen är överens om att inleda förhandlingar härom. Dennaförutsättning har inte förelegat beträffande förslaget om en sådanzon i . En annan förutsättning är att stater som besitter kärnvapen ärberedda att å sin sida göra vissa utfästelser och åtaganden. Som neutral stat ihändelse av konflikt välkomnar i detta sammanhang s. k. negativasäkerhetsgarantier, dvs. att kärnvapenmakter förbinder sig att inte utnyttjasina kärnvapen mot mål inom en dylik kärnvapenfri zon. Detta aktualiserar i sintur även frågan om en zons avgränsning och om upprättandet av säkerhetsområdenutanför zonen som är fria från taktiska kärnvapen eller medeldistansrobotar,vilka kan sättas in mot mål inom zonen i fråga. Frågan om en kärnvapenfri zon i torde därför intekunna betraktas isolerat från den militärpolitiska situationen i iövrigt. Den har därmed också ett samband ej blott med de allmännanedruslningsförhänd-lingarna inom FN:s ram utan även med samtalen mellanSovjetunionen och om begränsning av de strategiska vapnen, de s. k.SALT-förhandling-ama, och med förhandlingarna mellan NATO- ochWarszawapaktsstaterna om ömsesidiga styrkereduktioner i , de s. k.M(B)FR-förhandlingarna. Frågan om svensk nedrustning som enförutsättning för ett kraftfullt agerande för internationell nedrustning harbehandlats i UU 1977/78:12 och UU 1979/80:22. Med hänvisning fill följandeuttalande i förstnämnda belänkande har utskottet avstyrkt då ifrågavarandeyrkanden. Om den svenska säkerhetspolifikensinnehåll, inriktning och förutsättningar har länge rått en bred enighet i vårtland. Såsom fastslogs av försvarsutredning (SOU 1976:5) formassäkerhetspolitiken genom en samverkan mellan utrikespolitiken,försvarspolitiken, vår politik i internationella nedrustningsfrågor,handelspolitiken och biståndspolifiken. En av huvudförutsättningarna för alt nåde allmänt omfattade säkerhetspolitiska målen är - vid sidan av en aktiv ochkonsekvent ulrikespolifik - att vårt land upprätthåller ett starkt ochallsidigt uppbyggt totalförsvar. Från svensk sida har vid olika tillfällen framhållits attvårt land självfallet skulle delta i en allmänt överenskommen nedrustning men att det inte isolerat kan gå in för en nedrustning av sitt försvar. försvarsutredning erinrade också om den viktigaroll som vårt totalförsvar spelar för att vidmakthålla stabiliteten i detnordiska området. Både genom sin självständiga ochaktiva ulrikespolifik, inom vilken nedrustningsarbetet spelar en central roll,och genom sin försvarspolitik har tillvunnit sig omvärldens respekt ochtilltro. Någon motsättning mellan ett litet och alliansfritt lands åtgärder föratt värna sin självständighet och dess samtidiga ansträngningar för att hejdaden internationella kapprustningen och främja en internafionell nedrustningföreligger förvisso inte. Det är uppenbart att ett förhållandevis starktsvenskt försvar behövs så länge de ledande kärnvapenstaterna och militärblockenupprätthåller sin UU 1980/81:26 6 myckethöga rustningsnivå och stora stående militära styrkor i och Nordensnärhet. Historisk erfarenhet lär vidare att ensidig nedrustning kan verkadestabiliserande och rubba styrkebalansen inom en region. Huvudansvaret förrustningssituafionen i världen ligger hos supermakterna. Avgörande förnedrustningsarbetet är att dessa tar de första nödvändiga stegen mot en verklignedrustning och därmed gör det möjligt för andra stater att vidta motsvarandeåtgärder. Ett yrkande om fördömande av NATO-beslutet attinrätta ett kärnvapen-bärande robotsystem i avstyrktes av utskottet i UU1979/80:22 med följande mofivering: Utskottet konstaterar att det i mofionen kritiseradeNATO-beslutet utgör ett av leden i en fortgående upprustningsspiral i ,där en åtgärd av den ena supermakten - i detta fall den sovjetiskaförbandsläggningen av SS 20 -möts med motåtgärder av den andra. Ätgärderna ärvar för sig klandervärda, och har också påtalats från sida.Den allt överskuggande strävan måste vara att söka bryta denna utveckling. Frånsvensk sida vänder vi oss också mot kapprustningen i båda supermakterna ochförsöker vinna förståelse för uppfattningen att rustningar på allt högre nivåinte medför ökad säkerhet. Det är denna linje som driver i detinternationella nedrustningsarbetet. Tålmodigtfortsatt arbete på ett brett register av nedrustningssträvanden är enligtutskottets mening bättre ägnat att främja rustningsbegränsningar än fördömandeav enstaka åtgöranden av ena sidan, såsom mofionärerna begär. Den internationella situationen har, sedanriksdagen behandlade betänkandena UU 1979/80:4 och UU 1979/80:22 i november1979 resp. , undergått en fortlöpande försämring. Sovjetunionensinstallerande av nya medeldistansrobotar och NATO-beslutet omatt anskaffa och senare förbandslägga Pershing II ochkryssningsrobotar, den sovjetiska inmarschen i och de internationellareaktionerna på denna, händelserna i , spänningen kring utvecklingen iPolen, det uteblivna godkännandet av SALT samt den beslutadeamerikanska upprustningen har ökat misstron mellan supermakterna. Detinternationella klimatet har därmed blivit kärvare, och förutsättningarna förverkliga framsteg på nedrustningsområdet ter sig sämre än på mycket länge.Samtidigt framstår det som utomordentligt vikfigt att den internationelladialogen vidmakthålls. Ett avbrytande av kontakterna mellan supermakternaskulle öka riskerna för missförstånd och överreaktioner. Detta har ocksåunderstrukits från sida. I regeringsdeklarationen vidutrikesdebatten i heter det bl. Isåväl öst som väst bör man vara medveten om vilka risker en sådan upptrappningav motsättningarna skulle innebära. Vad avspänningssträvandena i grundenhandlat och alltjämt handlar om är UU1980/81:26 7 att söka bringa existerande motsättningar mellan öst ochväst under kontroll och skapa förutsättningar för en fredlig lösning avuppkommande konflikter.' Avspänningen måste vara en långsikfig process, som kräverinsikt om den militära maktens begränsningar. Ökad säkerhet nås inte genom forceraderustningar. Supermakterna måste ålägga sig själva återhållsamhet och avstå fråninblandning i andra länders angelägenheter. Dess bättre har arbetet pånedrustningsområdet emellerfid inte avstannat. a. två särskildakonferenser med svenskt dellagande ägt rum, dels den andragranskningskonferensen för icke-spridningsavtalet (,NPT), dels den andra konferensen rörande vissa särskilt inhumana vapen. Denförstnämnda misslyckades, trots ansträngningar från bl. a. sida, attnå enighet om ett substantiellt slutdokument. Den sistnämnda har å andra sidanlett till att en konvention rörande särskilt inhumana vapen öppnats förundertecknande. Konventionen och tillhörande protokoll föreskriverinskränkningar i användningen av främst brandvapen, landminor och vissafragmenlerings-vapen. Den har undertecknats av ett tretfiotal stater,däribland och övriga nordiska länder. Diskussionerna i nedrustningskommittén (CD) och dess arbeLsgrupperfortsätter. Ansträngningarna inriktas särskilt på att söka nå ett avtal omförbud mot produkfion och lagring av kemiska vapen. Den andra uppföljningskonferensen för säkerhels- ochsamarbelsavtalet (ESK), som inleddes i , pågår fortfarande.Den har emellertid hitfills präglats av det försämrade internationella klimatetoch det skärpta tonläget mellan supermakterna. har där särskilt drivitfrågan om förtroendeskapande åtgärder och förslaget om en europeisk nedrustningskonferens.Tillsammans med andra neutrala och icke-paktanslutna länder har nyligenlagt fram ett fullständigt förslag till slutdokument i syfte att söka hävakonferensens dödläge. På ett par andra centrala områden för kontakter mellansupermakterna, utöver ESK, synes också samtalen ha kört fast eller gå myckettrögt. Det gäller samtalen om medeldislansrobotarna i (Theater NuclearForces, TNF) och genomförande av SALT II, där amerikansk ratifikation av avtalet i sin nuvarande form förefallerosannolik. Mot denna bakgrund är det svårt att se alltföroptimisfiskt på möjligheterna att uppnå snabbaframsteg på nedrustningsområdet. Förutsättningarna för det andra extra mötetför nedrustningsfrågor med , som är avsett att ägä rum påförsommaren , påverkas härav. Det kan emellertid förtjäna nämnas att under svensk ledning genomförda om kärnvapensituationen ivärlden färdigställts och publicerats. Detta har skett trotskärnvapenmakternas vägran att UU1980/81:26 8 delta i arbetet. En rad andra FN-utredningar pågår, bl. a.en om konven-fionella vapen och en annan, med svensk ordförande, rörandesambandet mellan nedrustning och utveckling. En oavhängig kommission för nedrustnings- ochsäkerhetsfrågor (ICDSI, den s. k. ), med deltagande av en radpolifiker och experter från olika delar av världen, söker vägar att åter få igång nedrustningssamtal mellan supermakterna. Dess rapport skall föreligga itid inför FN:s ovannämnda andra extramöte för nedrustningsfrågor. Frågor i anslutning härfill tas uppdels i s-motion 1202, dels i motion 1866.1 s-motion 1202 hemställs i yrkande 1att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionenanförts angående inriktningen av de svenska insatserna vid de internationellanedrustningsförhandlingarna och i yrkande 2 att hos regeringen begären utredning av den svenska nedrustningspolitiken avseende . I mofionen understryks att kapprustningen alltmer blir enfråga om vapensystemens kvalitet snarare än om kvantiteten. I en lid av snabbateknologiska förändringar är det därför inte fillräckligt att eftersträvakvantitativa begränsningar av rustningarna. Genom att fidigt identifiera enhotande militärteknologisk utveckling är, heter det vidare i motionen,möjligheterna större att förhandla fram ett avtal på detta område än om mansöker stoppa vapensystem som redan är klara och sedan stora resurser redanbundits vid speciella projekt. Tyvärr har nedrustningsförhandlingarna hittillsalltför ofta legat steget efter den militärteknologiska utvecklingen, ansermotionärerna. Våra förhandlare skulle också bli effektivare, sägs del vidare imotionen, om större resurser ställdes till deras förfogande i en meraomfattande basorganisation än den nuvarande. Trots att nedrustningsslrä-vandenanges som en av hörnpelarna i vår säkerhetspolitik sker, enligt mofionärernasåsikt, ingen långsiktig planering av verksamheten. a. måste, ansermotionärerna, de svenska ansträngningarna ökas att åstadkommaförhandlingsinitiativ beträffande ett nätverk av förtroendeskapande åtgärder isyfte att minska den oro och fruktan som driver på kapprustningen. För att de svenska nedrustningsinitiafiven i skallkunna förberedas lika noggrant som andra delar av vår säkerhetspolitik, krävermotionärerna vidare en ingående utredning där utrikespolifiska och militäraskäl sammanvägs fill en enhet. En sådan utredning bör tillsättas,framhålls det, inte minst mot bakgrund av den aktivering av dessa frågor somkommer alt krävas som ett resultat av i . I motion 1866 hemställs i yrkande 1 att som sinmening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om värdet avförtroendeskapande åtgärder och av att dessa utvidgas. I yrkande 3 i sammamotion UU 1980/81:26 9 hemställsatt begär att regeringen i förberedelsearbetet inför en europeisksäkerhetskonferens beaktar vad som anförts i motionen. Imotionen anförs att nedrustningsarbetel bl. a. måste inriktas mot att skapaförtroende och trygghet i umgänget mellan staterna. ESK har därvidlag utgjortett första steg i försöken att skapa information om och förståelse för de olikastaternas säkerhetsproblem. Det är, heter det vidare, utomordenthgt angelägetatt denna process fortskrider. Ett fritt flöde av människor, idéer ochinformation över gränserna torde vara den enda möjUga vägen för att på siktkunna åstadkomma en framgångsrik avväpning av jordens länder, framhållermotionärerna. Fortsatta förtroendeskapande åtgärder kan bli nyckeln till ökadavspänning och ruslningskontroll. Beträffandeförslaget om en europeisk nedrustningskonferens erinras om att en sådan - föratt vara berätfigad - måste öppna möjligheter till konkreta resultat. För attförbereda det svenska deltagandet i en sådan konferens fordras ett omfattandeoch gediget förberedelsearbete, heter det vidare i mofionen. Åtskilligtunderlagsmaterial måste tas fram och konferensens arbete bör också relaterasfill svensk säkerhetspolitik, anser mofionärerna. De erforderligasäkerhetspolitiska studierna bör även kunna ge underlag för bedömning av vilkahot mot som skulle kunna begränsas genom internafionellaöverenskommelser om rustningsbegränsning. Vidare bör, enligt motionen, underlagskapas för bedömning av konsekvenserna för säkerhet avrustningsbegränsande åtgärder som föreslås av andra stater. Utskottetdelar de synpunkter som i mofionerna framförs om vikten av att inedrustningsarbetet noga följa den militärteknologiska utvecklingen och ägnastor uppmärksamhet åt vapensystemens kvalitet. Utskottet finner också attansträngningarna att utveckla en rad förtroendeskapande åtgärder måstefortsätta från svensk sida. Sådana kan utgöra den grund på vilkenrustningsbegränsande åtgärder kan byggas vidare. Utskottet konstaterarsamtidigt att , bl. a. i FN och ESK, är aktivt verksamt i sådant syfte.Det svenska agerandet för att söka få fill stånd en europeisk nedrustningskonferensoch dennas tänkta uppdelning i skilda faser - där just de förtroendeskapandeåtgärderna skulle utgöra den första etappen - ligger i linje med motionärernasönskemål. Även de aktuella strävandena att finna en formel för ett gemensamtslutdokument från ansluter till samma handlingsmönster. Medgivna budgetresurser, som f. ö. förstärkts, föreligger enbasorganisation, där nära samverkar med försvarsdepartementet,försvarsstaben och () inom ramen för densvenska grundsynen att nedrustningspolifiken utgör en del av den svenskasäkerhetspolitiken. Ett viktigt organ för samråd och planering ärnedrustningsdelegationen, i vilken ingår företrädare för de politiskaparfi-erna och berörda myndigheter. Som resultat inte minst avriksdagens tidigare redovisade fillkännagivande UU1980/81:26 10 (UU 1979/80:4) har, enligt vad utskottet erfarit, enomfattande forsknings-och studieverksamhet inletts kring den europeiskarustningssiluationen.