bet · G401JuU32 · 1980-12-31 00:00:00 — om sänkt minimitid för fängelsestraff m. m. (prop.1980/81:44 jämte motioner) Propositionen m. m. I proposition 1980/81:44 harregeringen () efter hörande av lagrådet föreslagitriksdagen att anta i propositionen framlagda förslag till 1. lag om ändringi , 2. lag om ändringi lagen (1974:202) om beräkning av straffdd m. m., 3. lag om ändringi lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Rörande proposidonenshuvudsakliga innehåll hänvisar utskottet till vad som anförsi det följande under rubriken på s. 4. I samband med propositionen behandlar utskottet de medanledning av proposidonen väckta modonerna 1980/81:170 av tredje vice talmannenKarl m. fl. (fp) och 1980/81:176 av () samt deunder den allmänna motionstiden väckta motionerna 1980/81:295 av MargaretaAndrén (fp) och (), 1980/81:345 av m. fl. (m),1980/81:421 av m. fl. (s), 1980/81:889 av () och1980/81:1569 av m. fl. (c, m, fp). Motionsyrkandena redovisaspå s. 4. De vidpropositionen fogade lagförslagen har följande lydelse. Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 26 kap. 1§ och 28 kap. 3 § skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 26 kap. 1§' Fängelse ådömes enligt vad för Fängelseådömes enligt vad för brottet ärstadgat , ej över brottet är stadgat , ej över do år,eller på livstid. Fängelse , eller på livsdd. Fängelse måej understiga en månad. må ej understiga fjorton Vid ådömande enligt28 kap. 3 § av dagar. Vid ådömande enligt 28 kap. 1 Senaste lydelse 1979:680. 1 1980/81. JuU 1980/81:32 fängelse i förening med skyddstillsyn gäller i fråga omtiden för fängelsestraffet vad i nämnda lagrum stadgas. 3 § av fängelse i förening med skyddstillsyn gäller ifråga om tiden för fängelsestraffet vad i nämnda lagrum stadgas. Om fängelsesåsom förvandlingsstraff för böter är särskilt stadgat. Om det av hänsyn till allmän laglydnad prövasoundgängligen erforderligt att skyddstillsyn förenas med frihetsberövande, måjämte skyddsdllsyn dömas till fängelse i lägst en och högst . Om det av hänsyn till allmän laglydnad prövasoundgängligen erforderligt att skyddstillsyn förenas med frihetsberövande, måjämte skyddstillsyn dömas till fängelse i lägst och högst tremånader. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning avstrafftid m. m. Härigenom föreskrivs att 20 och 28 §§ lagen (1974:202) om beräkning avstrafftid m. m. skall ha nedan angivna lydelse. För den som har börjat undergå fängelse skallkriminalvårdsstyrelsen så snart det kan ske fastställa dagen för strafftidensslut. Överstiger straffdden , skall styrelsen även ange den eller dedagar, som är av betydelse för tillämpning av bestämmelserna i omvillkorlig frigivning, samt den strafftid som då återstår. När ändring i beslutet påkallas av omständigheterna, skall anmälan därom göras till som har att förordna i ärendet. får överlåta åt tjänstemän inomkriminalvården att meddela beslut enligl första stycket. När omständigheterna ger anledning till det. fårkriminalvårdsstyrelsen eller, enligl styrelsens bestämmande, tjänstemän inomkriminal- 1 Senaste lydelse 1979:680. ~ Senaste lydelse 1979:692. JuU 1980/81:32 vården ändra ell beslut enligt första stycket. kan ändra vad en tjänsteman inomkriminalvården har beslutat med stöd av andra eller tredje stycket. Beslut enligt denna lag meddelas avkriminalvårdsstyrelsen. Styrelsens beslut länder omedelbarttill efterrättelse, om ej annat förordnas. När inte annat är angivet meddelar kriminalvårdsstyrelsende beslut som avses i denna lag. Beslut enligt lagen länder till efterrättelse,om ej annat förordnas. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt Härigenom föreskrivs att 49 § lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt skall ha nedan angivna lydelse. Föreligger flera förseelser skall disciplinär bestraffning bestämmas gemensamt för samtliga förseelser. Genom upprepade förordnanden enligt 47 § andra stycket 2får den tid som icke skall inräknas i verkställighetstiden ej överstigasammanlagt eller, beträffande den som undergår fängelse , sammanlagt . Genom upprepade förordnanden enligt 47 § andra stycket 2får den dd som inte skall inräknas i verkställighetsliden ej översliga, 1. beträffandeden som undergår fängelse i högst en månad sammanlagt do dagar, 2. beträffandeden som undergår fängelse sammanlagt femtondagar samt 3. beträffandeden som undergår Senaste lydelse 1979:693. JuU1980/81:32 4 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Denna lag träder i kraft . I motion 1980/81:170 av tredje vicetalmannen m. fl. (fp) hemställs att beslutar att,i de fall där fängelse utdöms för rattfylleri, den minsta strafftiden ävenfortsättningsvis skall vara en månad. I motion 1980/81:176 av () hemställs attriksdagen beslutar att, i de fall där fängelse utdöms för rattfylleri, denminsta strafftiden även fortsättningsvis skall vara en månad. I motion 1980/81:295 av () och ElverJonsson (fp) hemställs att hos regeringen begär att en ändring görs inuvarande trafikbrottslag innebärande att promillegränsen för rattonykterhetsänks till och för rattfylleri till . I modon 1980/81:345 av m. fl. (m) hemställsatl beslutar att 26 kap. 4 § första stycket skallerhålla följande ändrade lydelse: Den som är må ej dömas tillfängelse, med mindre särskilda skäl äro därtill. 1 motion 1980/81:421 av m. fl. (s)hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla attfängelsestraffkommittén (Ju 1979:04) får i uppdrag att utreda frågan omsänkning av maximistraffet för rattfylleri. I motion 1980/81:889 av () hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i modonen anförts omvikten av att under fängelsevistelse på grund av rattfylleri ellerrattonykterhet information ges om alkoholens skadeverkningar och risker främsti samband med trafik. I motion 1980/81:1569 av m. fl. (c, m,fp) hemställs att beslutar att sänka gränsen för rattonykterhet till0,och gränsen för rattfylleri dll . I propositionen föreslås attminimitiden för fängelse sänks från nuvarande en månad dll . Avsiktenär att öppna en möjlighet att nyansera straffmätningen beträffande sådana brottsom nu normalt föranleder en månads fängelse. I propositionen understryks attdet inte f. n. är tillrådligt att JuU1980/81:32 5 låta ett fängelsestraff under en månad utgörastandardpåföljden för rattfylleri. I propositionen föreslås vidare attkriminalvårdsstyrelsen får möjlighet att delegera rätten att fatta beslut omberäkning av strafftid. Propositionen innehåller ocksä ett förslag om ändring imildrande riktning av reglerna om disciplinär bestraffning för dem som undergårfängelse i högst en månad. Lagändringarnaföreslås träda i kraft . Tillämpning av kortare strafftider Allmänt En utgångspunkt för förslaget attsänka minimidden för fängelsestraffet är att frihetsstraffen enligt en numeraallmän uppfattning har övervägande negativa effekter för dem som straffas.Utskottet delar denna uppfattning och anser också att det är värdefullt atl enmöjlighet öppnas att nyansera straffmätningen i fråga om den kategoribrottstyper för vilka en månads fängelse vanligen utdöms. Utskottet godtarsåledes förslaget att sänka minimitiden för fängelsestraffet. I anslutning härtillvill utskottet understryka att det som departementschefen uttalar iproposidonen (s. 11) är väsentligt att sänkningen av minimitiden inte leder dllatt gärningar som anses kunna sonas med böter eller kriminalvård i friheti framtiden bestraffas med fängelse. Departementschefen tar i propositionen upp frågan vidvilka typer av brott möjligheten att döma till kortare fängelsestraff än enmånad kan bli aktuell. Utskottet ansluter sig till departementschefensuppfattning att domstolarna inte bör bindas närmare i detta hänseende. Detfinns dock skäl att något beröra denna möjlighet när det gäller rattfylleri.Utskottet återkommer härtill i det följande. Enligt lagen (1951:649) om straffför vissa trafikbrott (trafikbrottslagen) är straffet för rattfylleri fängelsei högst eller, där omständigheterna är mildrande, böter, dock lägst 25dagsböter (4 § 1 mom.). Påföljdsbestämningen vid trafiknykterhetsbrott var innanbrottsbalken (BrB) tillkom relativt schablonmässig och onyanserad. Vidrattfylleri tillämpades av hänsyn till den allmänna laglydnaden i regelovillkorliga frihetsstraff av en till två månaders längd, bortsett frånflertalet fall av rattfylleri med moped, i vilka straffet vanligtvis ansågskunna bestämmas till enbart böter - i genomsnitt 60 till 80 dagsböter. Dennapåföljdspraxis gick tillbaka på lagsdftning då fängelse infördes somnormalstraff i straffsatserna för rattfylleri. Vid rattonykterhet tillämpadesföre BrB:s dllkomst huvudsakligen bötesstraff - i genomsnitt 50 till 70dagsböter - men i JuU1980/81:32 6 viss utsträckning förekom också korta fängelsestraff. BrB:s ikraftträdande medförde i stort sett inte någonändring i tidigare praxis. Högsta domstolens påföljdsval innebar alltjämt attpåföljden för rattfylleri utan mildrande omständigheter normall skulle varafängelse. En viss uppmjukning skedde dock successivt, och huvudregeln frångicksi vissa fall där särskilda skäl ansågs tala för en påföljd som inte innebärfrihetsberövande, närmast skyddstillsyn, eventuellt i förening med böter.Sådana skäl kunde t. ex. anses föreligga om det förelåg ett klart vårdbehov iförening med påtaglig risk för att frihetsberövande skulle medföra försvåradanpassning. Under.1970-talet har man kunnat spåra en tendens dll ökadanpassning i högsta domstolens val av påföljd för rattfylleri; i ökandeutsträckning har hänsyn tagits till gärningens samband med den tilltaladespersonliga förhållanden, och större utrymme än har getts åtindividualpreventiva och humanitära överväganden i påföljdsfrägan. Dennatendens kan i än högre grad märkas i underrätternas praxis, även ombedömningarna synes skifta mellan olika underrätter. Huvudprincipen för högstadomstolens val av påföljd för rattfylleri, där omständigheterna inte ärmildrande, är att hänsynen till allmän laglydnad kräver att påföljd som inteinnebär frihetsberövande tillämpas endast om särskilda skäl talar därför.Särskilt har härvidlag beaktats om den dömde påbörjat försök att återanpassasig till ett ordnat liv och om det föreligger risk för att denna processförsvåras om den dömde berövas friheten. Resonemang av denna typ har främstförts beträffande dem som varit allvarligt alkoholskadade. Annan påföljd änfrihetsberövande har också valts med hänsyn till den dömdes dokumenteradesvårighet att klara av ett frihetsberövande och också med hänsyn dll den mindretrafikfara som brottet i det enskilda fallet har medfört (en utförligredogörelse för högsta domstolens praxis finns i betänkandet JuU 1980/81:1 s. Enligt en ändring i trafikbrottslagen (prop. 1979/80:178,JuU 1, rskr 30; SFS 1980:976), som träder i kraft , kandomstolarna, när de bestämmer påföljden för rattfylleri, ta hänsyn tillkörkortsåterkallelse till följd av brottet. Det gäller körkortsåterkallelsersom medför hinder eller synnerlig svårighet för gärningsmannen i hans yrkes-eller näringsutövning. Vid behandlingen av ärendet om denna ändring itrafikbrottslagen diskuterade justideutskottet påföljden för rattfylleri. Isitt av godkända betänkande uttalade utskottet att nuvarande praxishar fog för sig. Utskottet anförde också att del förhållandet att påföljdennormalt bestäms dll fängelse för rattfylleri har haft stor betydelse som avhållandefaktor när det gäller bilkörning i samband med rattfylleri; uppfattningen måste hålla isär alkoholförläring och bilkörning torde ha en fastförankring hos flertalet medborgare. I sammanhanget uttalade utskottet ocksåatt det är ett viktigt trafiksäkerhetsintresse att denna uppfattningvidmakthålls. JuU1980/81:32 7 Beträffande tillämpningen av dennya regeln om körkortsåterkallelse underströk utskottet att avsikten inte varatt frångå den nuvarande ordningen i vad den innebär att fängelse ärnormalpåföljden för rattfylleri. Det borde enhgt utskottet inte komma i frågaatt med stöd av den nya regeln avvika från gängse praxis och bestämma påföljdenför rattfylleri till exempelvis skyddstillsyn eller villkorlig dom jämte böterannat än när den tilltalade för sitt arbete är så beroende av att kunna föramotordrivet fordon att ett beslut om återkallelse leder till hinder ellersynnerlig svårighet för honom att fortsätta sitt arbete. När fängelse ådöms för rattfylleri bestäms det i allmänhettill en månad. I propositionen (s. 13) tar departementschefen upp fråganom att tillämpa fängelsestraff på tider under en månad för rattfylleri. Hananser att det f. n. inle är tillrådligt atl låta ett fängelsestraff på 14 eller21 dagar utgöra standardpåföljd för rattfylleri. Han uttalar vidare att detsynes ligga närmast till hands att i mål om rattfylleri reserverafängelsestraff än en månad för fall då omständigheternavisserligen inte är i lagens mening mildrande men ändå är sådana att ett avstegfrån vanlig praxis framstår som naturligt. Det kan t. ex. gälla fall dåblodalkoholhalten endast obetydligt har överstigit och någon merapåtaglig trafikfara inte har förelegat vid gärningstillfället. Departementschefen tar också upp frågan hurstraffmätningen kan påverkas av den nya regeln om att domstolarna får ta hänsyntill körkortsåterkallelser. Då en körkortsåterkallelse medför hinder ellersynnerlig svårighet för gärningsmannen i hans yrkes- eller näringsutövning ochdå - i ett sådant fall - en samlad bedömning leder till att annan påföljd änfängelse inte anses kunna komma i fråga, bör det enligt departementschefen intevara uteslutet att sätta fängelsestraffet under en månad. Frågan om att dllämpa kortare fängelsestraff än en månadför rattfylleri tas upp i motionerna 170 och 176. Modonärerna anser att minstastrafftiden för rattfylleri, i de fall fängelse utdöms, även i fortsättningenskall vara en månad. I motion 170 erinrar motionärerna inledningsvis om destora skador som bruket av alkohol i samband med bilkörning orsakar. Enligtmotionärerna lämnar departementschefens uttalanden i propositionen ettbetydande utrymme för att döma till kortare fängelsestraff än en månad för rattfylleri.Motionärerna anför vidare att det, om förslaget i propositionen genomförs,finns risk bl. a. för en utveckling i riktning mot en allmänt mildare syn pårattfylleriet när det gäller straffmätningen. Motionärerna anser vidare att ensänkning av minimitiden för fängelsestraffel inle kan uppfattas på annat sättav medborgarna än alt regeringen och mildrar samhälletshittillsvarande inställning att man måste hålla isär alkoholförtäring ochbilkörning. I modon176 anförs bl. a. att samhället under senare dd visat en allt JuU1980/81:32 8 hårdare attityd mot alkoholen. Då kan det inte enligtmotionären vara befogal att mildra straffet för ett så grovt brott som attframföra motorfordon efter förtäring av alkohol. Enligt motionären har dennuvarande ordningen att rattfylleri leder till minst en månadsfängelse en avskräckande effekt som den klart visar samhälletsbestämda avvisande av sådana kombinationer som alkohol och trafik. Utskottet delar departementschefensuppfattning att del inte är tillrådligt alt f. n. låta ett fängelsestraff på 14eller bli standardstraff för rattfylleri. Enligt utskottets mening böralltså nuvarande praxis när det gäller straffmätningen inte ändras inormalfallen. Vid ställningstagande till modonsspörsmålet måsteemellertid enligt utskottets mening uppmärksammas att rattfylleribrottetinnefattar gärningar av mycket varierande straffvärde. Detta talar enligtutskottets mening för att det i särskilda fall bör finnas möjlighet fördomstolarna att även i mål om rattfylleri - i de fall där annan påföljd änfängelse inte bör komma i fråga -göra en mera nyanserad straffmätning änf. n.Hänsynen till allmän laglydnad kan visserligen sägas i viss mån tala mot dennabedömning. måste emellertid beaktas att det beträffande de kortafängelsestraffen snarare torde vara straffets art än straffets längd som verkaravskräckande. Vad som har sagts och särskilt den omständigheten attäven fängelsestraff än en månad har en avskräckande effekt lederutskottet dll uppfattningen att man inte bör avskära domstolarna frånmöjligheten att tillämpa strafftider understigande en månad även för vissa fallav rattfylleri. Denna möjlighet bör enligt utskottets mening dock kunnautnyttjas enbart när omständigheterna klart är sådana att det inte finns skälatt dllmäta gärningen samma straffvärde som normalt. Det är knappast möjligt att mera exakt ange när det finnsskäl att tillmäta ett rattfylleribrott lägre straffvärde än normalt, utan detmåste i varje särskilt fall bli fråga om en bedömning som grundar sig påsamtliga omständigheter. Att blodalkoholhalten bara obetydligt har överstigit 1,5promille kan inte ensamt vara utslagsgivande. En omständighet som kan vara avbetydelse är trafikfaran i det enskilda fallet. Att denna varit, typiskt sett,obetydlig är en omständighet som, tillsammans med andra, kan tala för ettkortare fängelsestraff än annars. En annan omständighet som kan vara av viktvid bedömningen är orsaken dll bilkörningen. Det finns t. ex. skäl att semildare på en körning som - utan att det är fråga om en nödhandling - sker iett angeläget syfte än en körning som äger rum utan sådant syfte. Till deomständigheter som kan påverka straffmätningen hör också, såsom departementschefenuttalar, sådana körkortsåterkallelser som medför hinder eller synnerligsvårighet för gärningsmannen i hans yrkes- eller näringsutövning. Men även isådana fall måste det, liksom i övriga fall, bh fråga om en samlad bedömning avalla omständigheter. Sammanfattningsvisvill utskottet slå fast att - såsom framgår av det JuU1980/81:32 9 anförda - möjligheten att döma till kortare fängelsestraffän en månad för rattfylleri skall tillämpas endast i klara undantagsfall. Med dessa uttalanden avstyrker utskottet bifall dllmotionerna 170 och 176. Den som för ett motordrivet fordoneller en spårvagn och därvid är så påverkad av starka drycker att det kan antasatt han inte kan föra fordonet eller spårvagnen på ett betryggande sätt gör sigskyldig till rattfylleri. Bevisning i rattfyllerimål kan föras t. ex. genomvittnesuppgifter om förarens körsätt eller uppträdande i övrigt. I allmänhetanvänder man dock en presumtionsregel, den s.k. promilleregeln. Den innebär attden som har fört ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha förtärtstarka drycker i en sådan mängd att alkoholkoncentrationen i hans blod under ellerefter färden uppgick till eller däröver skall anses ha varit såpåverkad som krävs för ansvar för rattfylleri (4 § 1 mom. trafikbrottslagen). Om alkoholkoncentrationen uppgått till 0,5 men inte 1,5promille döms föraren för en gärning som i praxis kallas rattonykterhet (4 § 2mom. I motionerna 295 och 1569 yrkas att promillegränserna förrattfylleri och rattonykterhet skall sänkas till 1,0 resp. 0,3 promille.Modonärerna anför att den senare tidens forskning har visat bl. a. attprestationsförmågan försämras vid redan lägre gränser än . Enligtmotionärerna är de nuvarande promillegränserna för höga. Utredningen (Ju 1980:05) om alkoholutandningsprov sombevismedel vid trafiknykterhetsbrott, som chefen 1980, kommer bl. a. att överväga frågan om promillegränserna vidtrafiknykterhetsbrott. Med tanke på det utredningsarbete som pågår anserutskottet att någon åtgärd inte är påkallad från sida med anledningav motionerna 295 och 1569 och avstyrker därför bifall till dem. Överlämnande lill särskdd vård En påföljd enligt BrB äröverlämnande till vård enligt lagen om nykterhetsvård. Om strängare straff änfängelse är föreskrivet för brottet får påföljden användas endastom särskilda skäl är till det (31 kap. 2§BrB). I motion 421 pekas pä att möjligheten att användapåföljden överlämnande till vård enligt lagen om nykterhetsvård förrattfylleri begränsas av att straffet för rattfylleri är fängelse i högst ettår. Motionärerna anser att man får möjlighet till en mera allsidig bedömning avpåföljdsfrågan i raltfyllerimål om man sänker straffet för rattfylleri tillfängelse ; påföljden JuU1980/81:32 10 överlämnande till vård enligl lagen om nykterhetsvårdskulle då kunna användas utan att särskilda skäl föreligger. Motionen mynnar uti önskemål om att fängelsestraffkommittén bör utreda frågan. Genom socialtjänstlagen har lagen om nykterhetsvård upphävtsmed verkan fr. o. m. (SFS 1980:620). Socialberedningen har iett delbetänkande (SOU 1981:7) "LVM Lag om vård av missbrukare i vissafall" föreslagit en lag som är avsedd att komplettera socialtjänstlagen ide fall missbrukare av bl. a. alkohol inte kan beredas nödvändig vård ifrivilliga former. Beredningen har också föreslagit alt en ny påföljd införsi BrB. Den innebär att den dömde lämnas över till vård enligt LVM. En skillnadmot den nuvarande påföljden överlämnande till vård enligl lagen omnykterhetsvärd är att den föreslagna nya påföljden skall kunna tillämpas förbrott som har fängelse upp till i straffskalan. Motivet för förslaget iden delen är alt det ökar möjligheterna att lämna över den som gjort sig skyldigtill rattfylleri till vård (SOU 1981:7 s. 63). Socialberedningens förslag är f.n. föremål för remissbehandling. Genom de överväganden som sålunda pågår får enligtutskottets mening det önskemål som framställts i motion 421 anses varatillgodosett. Utskottet avstyrker därför bifall till motionen. Inom olika delar av samhället pågårinsatser för att informera om alkoholens skadeverkningar. Förutomorganisationer som direkt arbetar i nykterhelsfrämjande syfte bedriver kommuneroch landsting samt andra organisationer, t. ex. fackliga, politiska ochreligiösa, alkoholinformation med stöd av medel som nämnd föralkoholfrågor fördelar. För /82 har regeringen föreslagit attnämnden får disponera 9,25 milj. kr. för riksomfattande informadonskampanjer m.m. 1980 tillsatt samordningsorgan för alkoholfrågor (SAMO) harföreslagit informationsinsatser inom skolans område, bland värnpliktiga ochinom mödravården och barnhälsovården. Samordningsorganet har ocksä föreslagitinsatser för en fördjupad opinionsbildning mot drogkulturen. Regeringen harföreslagit att 7,5 milj. kr. avsätts för dessa ändamål för /82.Bland dem som arbetar med alkoholinformation kan också nämnas statensungdomsråd, som för /82 föreslås få 4,1 milj. kr. att fördela.Regeringens förslag innebär sammanfattningsvis att drygt 20 milj. kr. anslåsför upplysning och information på alkoholomrädet. har godtagitregeringens förslag (prop. 1980/81:100, bil. 8 s. 210, SoU 20, rskr 213). I motion 889 behandlas en fråga om alkoholinformation.Enligt motionären torde det vara viktigt att de som undergår fängelsestraffför rattfylleri eller rattonykterhet under fängelsevistelsen får ökad kännedomom vikten av att avstå från alkohol i trafiken. Motionären anser därför attstrafftiden delvis bör användas lill information om alkoholens risker ochskadeverkningar så JuU1980/81:32 11 att den som straffats får insikt om förhållandena ochdärigenom känner sig mera modverad att avstå från alkohol i samband medbilkörning efter strafftiden. Utskottet delar motionärens uppfattning att det ärangelägel att de som undergår straff för trafiknykterhetsbrott får ökad kunskapom alkoholens skadeverkningar. Enligl utskottet är det naturligt att de brettupplagda insatser för alkoholinformation som pågår inom samhället även kommerdem som är intagna på kriminalvårdsanslalterna till godo i den utsträckning somdet är möjligt och ändamålsenligt. Utskottet utgår från att detta kommer attske utan någon särskild åtgärd från sida. Med dessauttalanden avstyrker utskottet bifall till motion 889. I BrB finns särskilda bestämmelserom val av påföljd för unga lagöverträdare. De innebär bl. a. följande. Den som är får inte dömas till fängelse medmindre synnerliga skäl är till det. Den som har fyllt 18 men inte fårdömas till fängelse bara när det av hänsyn till allmän laglydnad föreliggersärskilda skäl för frihetsberövande. Fängelse på livsdd får inte dömas förbrott som någon har begått innan han har fyllt (26 kap. 4 § BrB). Bestämmelsen om när fängelse får användas förlagöverträdare som är har varit oförändrad sedan BrB tillkom.