bet · G401JuU4 · 1980-12-31 00:00:00 — 1 motion 1979/80: 141 av AllanEkström (m) hemställs att hos regeringen begär förslag till dels ettnytt påföljdssystem, dels - i avvaktan härpå - ändring i reglerna om villkoriigfrigivning och permission dä fråga är om mycket allvariig brottslighet. I motionen anförs att en omprövning från grunden bör skeav det nuvarande påföljdssystemet. Reglerna om villkorlig frigivning och permissioninnebär enligt motionären att de straff som domstolarna dömer ut urholkas.Motionären nämner exempelvis att ett av domstol utmätt straff innebären strafftid om tre eller fyra men praktiskt taget aldrig . Särskiltanmärkningsvärt är enligt motionären att ett långt fängelsestraff, som är ettuttryck för samhällets ogillande, kan vara till fördel för den dömde vidbestämmande av tidpunkt för villkoriig frigivning. Det måste vidare enligtmotionären vara ägnat att missleda allmänheten att en person regelmässigt intebehöver avtjäna hela det straff vartill han dömts. Enligt motionärens meningbör domstolarna återfå rätten att döma ut den fullständiga påföljden. a. den fördelen vinnas att den dömde själv klart inser vad påföljdeninnebär, något som kan vara förborgat . I motionen framhålls isammanhanget att frågan om hur de utdömda straffen verkställs naturiigenpåverkar förekomsten i landet av internationellt förgrenad eller utifrånorganiserad brottslighet. Av betydelse är härvidlag enligt motionären intebara bestämmelserna om villkoriig frigivning och de generösapermissionsreglerna, utan också t. ex. den allmänna standard som råder påanstalterna. Med tanke på den allvarliga internationella brottsligheten ilandet anser motionären det från allmän synpunkt alldeles särskilt angelägetatt skyndsamt ändra reglerna om villkorlig frigivning och permission ellertillämpningen av dessa då fråga är om allvarliga brott av den typ somnarkotikabrott utgör. 1 motion 1979/80:799 av MarianneKarisson (c) och () hemställs att hos regeringenanhåller om prövning av möjligheterna att som påföljd för skadegörelse införanågon form av reparationsskyldighet. Motionärerna anför till stöd för motionen att förstörelseoch nedskräpning av olika slag tenderar att ständigt öka i , något sombl.a. förorsakar samhället stora kostnader. Olika åtgärder måste därför prövasför att komma till rätta med dessa problem. Upplysning och de sedvanliga I 1980/81. JuU1980/81:4 2 påföljderna för dessa former av skadegörelse är enligtmotionärerna uppenbarligen inte tillräckligt för att motverka utvecklingen päområdet. Därför bör man. framhåller motionärerna, undersöka möjligheterna attbegränsa skadegörelse genom att som påföljd införa någon form av"repa-rationsskyldighet"". innebärande alt den som t.ex. harförstört ett T-banesäte får arbeta med att reparera förstördasäten. 1 motion 1979/80: 1113 av MargotHåkansson (fp) och i (fp) hemställs att hosregeringen begär en översyn och förslag till nya former av frihetsberövandepåföljder. Inledningsvis påpekas i motionen att försäljningen av tungnarkotika har blivit allt större med de stora tragedier dettamedför. Motionärerna anför vidare att personer som har dömts för grovanarkotikabrott styr sin verksamhet även inifrån kriminalvårdsanstalterna;deras "hantlangare"" får under besökstid order om vad som skallutföras och själva kan de använda sig av telefon, post och permissioner för atthälla sin brottsliga verksamhet i gäng. Enligt motionärernas mening borde manförsöka att separera påföljderna så att dessa anpassas efter de helt skildakrav som gäller för olika kategorier av brottslingar. De speciellt belastadebrottslingarna borde enligt vad modonärerna föreslår, kunna skiljas från deövriga, antingen till skilda anstalter eller till avskild del av anstalten.Påföljden skulle också kunna ges en annan benämning, t. ex.""strängare fängelsestraff". Motionärerna anför att ett sådantsärskilt straff skulle kräva en noggrann genomgång av alla inslag iverkställigheten, som t. ex. möjligheterna till permission, telefon,korrespondens, studier och besök. Syftet med de angivna åtgärderna skulleenligt motionärerna främst vara att skydda oskyldiga medborgare från alt drasin i ett narkotikabruk, men åtgärderna skulle också innebära altnarkotikalangare avskärmas från narkotikamarknaden sä alt de efter avtjänatstraff kan komma ifrån sin hantering. 1 motion 1979/80: 1117 av WiggoKomstedt m. fl. (m) hemställs, såvitt nu är i fråga, att hosregeringen begär en skyndsam utredning samt förslag syftande till att förändraformerna för fängelsestraff för narkotikabrott så alt den dömde i störstamöjliga utsträckning förhindras att få befallning med narkotika och/ellerbedriva handel med narkotika (yrkande 2). I motionen anförs all den vård som till fängelsestraffdömda narkotikamissbrukare behöver till stor del omintetgörs av att delförekommer narkotika pä anstalterna. Motionärerna pekar härvidlag på att en betydandedel av narkotikahandeln utövas via våra anstalter av intagna som är dömda föralt ha ägnat sig ät narkotikahandel i yrkesmässiga former. Eftersom dessapersoner ofta inte själva är narkotikamissbrukare, krävs för dem inte den vårdsom missbrukarna behöver. Dessa narkotikalangare måste enligt motionärernasmening i stället oskadliggöras för sä läng tid som möjligt och JuU1980/81:4 3 isoleras frän omvärlden genom att placeras på säkraanställer, där de inte kan fortsätta sin hantering. Motionärerna anför att deldärtör är angläget alt vara betydligt mera återhållsam än f. n. när del gällerall bevilja permissioner till personer dömda för narkotikabrott. Dessutom börstark ålerhåll-samhet iakttas med avkortning av straff för dem som har dömtsför narkotikabrott. I motion 1979/80: 1118 av IngerLindquisl m.fl. (m) hemställs, såvitt nu är i fråga, att hosregeringen begär en översyn av permissionsbestämmelserna, särskilt vad avserinlagen med narkodkabroltslighel i domen (yrkande 3). Motionärerna pekar bl. a. på att förekomsten av narkotikainom kriminalvårdens anstalter utgör ett stort problem både för de intagna ochför personalen. Narkotikamissbrukare som har dömts för olika brott kan.framhåller motionärerna, irnderhålla eller tvingas underhålla sitt missbrukunder anstaltsvistelsen, och mänga intagna som tidigare aldrig har använtnarkotika blir missbrukare under vistelsen på anstalt. Insmuggling av narkotikatill anstalterna är således enligt motionärerna i hög grad ägnad att störa ochsabotera anstaltsvärden. För att bemästra denna insmuggling måste olikaåtgärder vidtas, och motionärerna föreslär i delta syfte bl. a. en skärpning avpermissionsbeslämmelserna för dem som har dömts för narkotikabrott. Sålundabör det enligt motionärernas mening för alt permission inte skall få beviljasräcka med alt del föreligger fara för fortsatt brottslig verksamhet, och intesåsom f. n. föreskrivs, påtaglig fara. 1 motion 1979/80: 1121 av IvanSvanström m.fl. (c) hemställs, såvitt nu är i fråga, all beslutar atthos regeringen begära dels en översyn av bötesstraffet i syfte all möjliggöraett vidgat tillämpningsområde (yrkande 5), dels förslag om alternativapåföljdsformer, i vissa fall kombinerade med nykterhetsvärd (yrkande 6). delsalt fångelsestiaffkommittén ges tilläggsdirektiv att överväga striktare reglerom vistelse ulom anstalt, fri-givningspermission och villkorlig frigivning. bl.a. i syfte att skapa bättre överensstämmelse mellan den av domstol utmätta ochden reella strafftiden (yrkande 9). 1 motionen erinras om att det reformarbete i olikapåföljdsfrägor som f. n. pågår inte omfattar bötesstraffet. Enligtmotionärernas mening bör bötesstraffet i ökad utsträckning användas för' atthelt eller delvis ersätta olika former av kriminalvård. Det är däriör enligtmotionärernas uppfattning nödvändigt att se över bötesstraffet sompåföljdssystern; bl. a. bör fi-ågan om användande av mycket höga bötesbelopptas upp till prövning. Motionärerna anför vidare att man i strävandena att minskaanvändningen av frihetsstraff måste så långt det är möjligt skapa alternativapåföljdssystem kombiner-ade med bl. a. värdinsatser av olika slag. Vidavslöjande av tr-afiknykterhetsbrott kan t. ex. omfattande alkoholmissbrukkomma . Str-ävan att i sådana fäll bereda den beröi"dc adekvat värdmåste JuU1980/81:4 4 därvid enligt motionärernas mening komma i lörgrLinden.något som man borde ta hänsyn till i det framtida reformarbetet. Motionärerna påpekar slutligen att reglerna omfrigivningspermission. vistelse utom anstalt och villkorlig frigivning gör attdet mänga gånger är svårt att förutse den verkliga strafftiden saml altosäkerheten härom medverkar dll dåliga behandlingsresultat. Det bör isammanhanget enligt motionärerna också beaktas alt fängelsestraffet harväsentliga allmänpreven-liva funktioner och alt det därför kan skadaförtroendet för rättsväsendel om den av domstolen utmätta strafftiden ibetydande utsträckning modifieras genom oiika administrativa beslut. Alt. föratt fingera stränghet vid stralTmälning. använda strafftider som saknar reelltinnehåll är därför enligt motionärernas mening inte lämpligt. Motionärernabetonar också all del finns stora risker alt socialt belastade personermissgynnas om man använder ett syslem där den verkliga strafftiden bestämsgenom en rad administrativa beslut. Mot bakgrund av det anförda ansermotionärerna alt fängelseslraffkommiltén bör ges i uppdrag att bl. a. se öververkställighets-reglerna för frihetsstraff i syfte all minska skadeverkningarnaför de dömda och för all öka förutsebarheten av den reella stralTiiden. Verkställighet av ådömt fängelsestraff Enligt (BrB) påföljdssystemutgörs de frihetsberövande brottspåföljderna f. n. av fängelse och internering.Den i BrB tidigare upptagna lidsobestämda påföljden ungdomsfängelse avskaffadesden (SFS 1979:680). Påföljden internering, som också den innebärkriminalvård i anstalt . föreslås i en nyligen beslutadremiss till lagrådet bli avskaffad den I jirli 1981. De bestämmelser som berörinlerneringspåföljden behandlas inte i detta belänkande. I en likaledesnyligen beslutad r-emiss till lagrådet föreslås all minimitiden förfiingel-seslraff fr.o. m. siinks frän nuvarande en månad till14 dagar. Vid införandet av BrB:s påföljdssystem var en avhuvudlinjerna all i möjlig mån söka begränsa användningen av frihetsstraff.Detsamma gäller de reformer beträffande påföljdssystemel som lid efter annanbeslulals efter BrB:s tillkomst och vid vilka inriktningen även varit attavkorta längden pä de frihetsberövanden som ändå måste göras. I sistnämndahänseende är de i BrB intagna reglerna om villkorlig fi-igivning av särskildbetydelse. Reglerna härom ändrades i samband med all ungdomsfängelsepåföljdenavskaffades och ytterligare ändringar föreslås i lagråds-r-emissen omavskaffandet av inlerneringspåföljden. JuU1980/81:4 5 För fängelsestraffets utformninghar vidare kriminalvårdsreform haft väsentlig betydelse. Reformen,som grundade sig pä principbeslut av (prop. 1973:1. bil. 4 s.76-164, JuU 1973:15. rskr 1973: 152). a. att kriminalvården ianstalt redan från början skall inriktas på konkreta åtgärder som förberederden intagne för tillvaron utanför anstalten, allt i den utsträckning del kanske utan att kravet på samhällsskydd blir eftersatt. Reformen syftar också ökad integration mellan anslaltsvård och frivärd. Ett nytt anstallssysiemhar införts med riksanslaller och lokalanstaller av sluten eller öppen typ. Kriminaivårdsreformen har kommit till ullryck i lagen(1974:203) om kriminalvård i anstalt. Ett betydelsefullt inslag i den nya lagenär att den för att motverka de skadliga följderna av fängelsestraffet och föralt underlätta den dömdes anpassning i samhället medger alt den dömde på olikasätt, bl.a. genom permission, kan fä vistas ulom anstalt under en del avverkställighet sliden. Lagen ger också den dömde möjligheter all underanstaltsliden hälla kontakt med yttervärlden genom brevväxling, besök ochtelefonsamtal. I lagen ges vidare regler om hur de intagna skall fördelasmellan öppna och slutna anstalter. Slutligen ges i lagen regler om placering ienrum av intagen (isolering) av bl. a. säkerhetsskäl. 1 en till innevaranderiksmöte framlagd proposition (prop. 1980/81: I) föresläs ändring i reglerna om isolering samlbestämmelser om placering pä specialavdelning. har tillstyrktbifall till propositionen (JuU 1980/81: 8). 1 del följande skall under detta avsnitt lämnas enredogörelse för innehållet i reglerna om villkorlig frigivning och för pågåendereformarbete på området. Vidare skall redogöras för vissa frågor rörandeintagens vistelse i och utom anstalt och för del reformarbete som pågår pådetta område. De grundläggande bestämmelserna omvillkorlig frigivning finns i 26 kap. 624§§ BrB. Vissa regler finns också i 34kap. BrB och i lagen (1964: 163) om införande av . Den som undergår fängelse får frigesvillkorligt sedan två tredjedelar eller, om särskilda skäl föreligger, halvaliden har avtjänats. Frigivning får dock inte i något fall ske förränverkställigheten har pågått (före den ). Vid prövning av frågan om villkorlig frigivning skallsärskilt beaktas verkningarna av fortsatt frihetsförlust för den dömde ochförutsättningarna för hans anpassning i samhället med hänsyn till deförhållanden i vilka han kommer alt försättas vid frigivningen. Frågan omvillkorlig frigivning prövas av den lokala övervakningsnämnden om del ådömdafängelsestraffet inte överstiger och i annat fall av den centralakriminalvårdsnämnden. JuU1980/81:4 6 Vid villkorlig frigivning skall förden frigivne fastslällas en prövotid av minst ett och högst eller, omslraffåterstoden överstiger . skall denfrigivne i regel stå under övervakning. har möjlighet all förklara envillkorligt medgiven frihet eller del därav förverkad, om den frigivne harallvarligt misskött sig . Sådan förklaring kan också ske genombeslut av domstol, när den frigivne döms för nytt brotl begånget underprövotiden. Förarbeten m. m. Som inledningsvis har sagts är ettsyfte med reglerna om villkorlig frigivning alt minska tiden för vistelse ifängelse. Reglerna har ändrats efter BrB:s lillkomst. Denuvarande principerna för villkorlig frigivning efter två tredjedelar resp.halva strafftiden infördes är 1965. I förarbetena till bestämmelserna uttaladechefen för (prop. 1965: 159 s. 27) att villkorligfrigivning bör ingå som ett regelmässigt led i behandlingen av den dömde ochall det endast undantagsvis bör få förekomma att han helt vägras villkorligfrigivning. Departementschefen förordade att för villkorlig frigivning somhuvudregel skall gälla att den dömde har avtjänat minst tvä tredjedelar avstrafftiden men all sådan frigivning i begränsad omfattning skall kunna skeefter halva strafftiden. Sistnämnda möjlighet till villkoriig frigivning tordeenligt departementschefen i första hand få betydelse i fråga om ungalagöverträdare och personer som undergår långvariga straff. Den borde dock integälla enbart för vissa kategorier av dömda ulan stå öppen i alla fall där entidig frigivning är starkt motiverad frän resocialiseringssynpunkt. I samband med att är 1972 vissa ändringar gjordes inarkotikaslrafnagen (1968: 64) behandlades också frågan om bl. a. villkorligfrigivning av narko-tikabrotlslingar och andra lagöverträdare som varitinblandade i organiserad brottslighet av särskilt samhällsfarlig art. Ipr-oposidonen (prop. 1972:67 s. 32), varigenom bereddes tillfälle attyttra sig i saken, anförde föredragande statsrådet att det är angeläget attmöjligheterna till frigivning efter halva verkställighetsliden tillämpas medstörsta återhållsamhet i fråga om lagöverträdare som undergår långvarigafängelsestraff för grov narkotikabrottslighet eller i övrigt för grova brottsom utgör led i en yrkesmässigt eller på annat sätt i organiserade formerbedriven kriminell verksamhet. Uttalandet angavs särskilt gälla lagöverträdareutan fast anknytning till . lämnade i sitt avriksdagen godkända betänkande (JuU 1972: 14) irttalandena i proposidonen utanerinran. Enligt uttalanden i en proposition vari föreslogsåtgärder mot vissa våldsdåd med internationell bakgrund skall de riktlinjer ifråga om villkorlig frigivning som angetts gälla också i fråga omterrorister som dömts för brott i till frihetsberövande påföljd (prop. 1973: 37 s. 27). Denuvarande reglerna om vilka omständigheter som skall beaktas vid JuU1980/81:4 7 prövningen av frågan om villkorlig frigivning infördes år1974 i samband med att lagen om kriminalvård i anstalt beslutades. 1propositionen (prop. 1974:20 s. 103) anförde chefen för justitiedepartementetbl. a. att ändringen av reglerna inte torde ändra förutsättningarna för densärbehandling i frigivningshänseende som statsmakterna uttalat sig ombeträffande grova narkotikabrottslingar och andra lagöverträdare som varitinblandade i organiserad brottslighet av särskilt samhällsfariig art. En redovisning av kriminalvårdsnämndens praxis rörandevillkorlig frigivning lämnas i den beslutade lagrädsremissen rörandeinterneringspåföljdens avskaffande. Nämndens praxis innebär att intagna medlänga straff i regel erhåller villkorlig frigivning innan två tredjedelar av strafftidenhar avtjänats i anstalt (halvtidsfrigivning). Med långa strafftider avses idetta sammanhang i princip strafftider och eller mera.För det unga klientelet, dvs. intagna som inte fyllt vid tiden förbrottets begående, anses redan en strafftid och ellermera som läng. Samma princip tillämpas också i allmänhet för fängelsedömda ifemtioårsåldern eller äldre. 1 fråga om dömda med strafftider strax under demsom normalt föranleder halvtidsfrigivning till-lämpar nämnden en praxis somsyftar till att hindra orättvisor i förhållande till de halvtidsfrigivna. Enligt redovisningen i propositionen tillämpas inte dennapraxis beträffande intagna som har dömts till fängelse lägst för grovnarkotikabrottslighet eller i övrigt för grova brott som utgör led iyrkesmässigt bedriven kriminell verksamhet, ofta med internationell anknytning.Enligt de riktlinjer som statsmakterna angett iakttar kriminalvårdsnämndenstörsta möjliga återhållsamhet vid halvtidsfrigivning av personer som tillhörnu beskrivna klientel. Det gäller här, förutom sädana som har dömts för grovnarkotikabrottslighet, bl. a. personer med anknytning till internationellaligor som ägnar sig åt bl. a. växelbedrägerier, pälsstölder eller bankrån. I den omnämnda lagrådsremissenom interneringspåföljdens avskaffande föresläs vissa ändringar i reglerna omvillkorlig frigivning samt en straffskärpningsregel för vissa särskiltallvarliga återfallssituationer. Förslagen, som kan ses som en direkt följd avatt interneringspåföljden föreslås avskaffad, syftar enligt vad som uttalas iremissen bl. a. till att tillgodose intresset av samhällsskydd mot särskilt dengrova vålds- och narkotikabrottsligheten. Förslaget rörande villkoriig frigivning gäller en ändringi reglerna om vilka omständigheter som skall beaktas vid prövningen av fråganom sådan frigivning. Avtjänar den dömde fängelsestraff för särskilt allvarligbrottslighet som har riktat sig mot eller medfört fara för liv eller hälsa,skall sålunda enligt förslaget beaktas om det finnspåtaglig risk för att han efter frigivningen fortsätter brottslig verksamhet avsamma slag. JuU1980/81:4 8 Den föreslagna ändringen innebäralltså att risken för återfall i viss särskilt allvarlig brottslighet införssom en ny förutsättning för särbehandling i frigivningshänseende. Denåterhållsamhet med halvtidsfrigivning som kriminalvårdsnämnden hartillämpat skall sålunda enligt lagrädsremissen t fortsättningen främst avsedet klientel som avtjänar fängelsestraff för sådan brottslighet som t. ex.mord. våldtäkt, grovt rån. mordbrand, grov narkotikabrottslighet ochterroristbroti. a. intagna som har gjort sig skyldiga till grovavåldsbrott innebär förslaget att prövningen av frigivningsfrägor kommer attpräglas av en större återhållsamhet änf. I fråga om dem som har dömts för grova narkotikabrottuttalas i remissen att förslaget kan komma att medföra att halvtidsfrigivningblir något vanligare än f. n. beträffande vissa intagna, nämligen huvudsakligenyngre lagöverträdare med dokumenterat god prognos. 1 sammanhanget betonas dockatt avsikten inte är att ändringen skall innebära någon generell strafflindringi förhållande till vad som gäller. a. för att markera detta föreslås ilagrådsremissen en särskild straffskärpningsregel för vissa allvarliga brott.I samma syfte föreslås också bl. a. en höjning av stralTminrmum för grovt narkotikabrottoch grov varusmuggling avseende narkotika. Enligt vad som uttalas i remissen innebär de aktuellaändringsförslagen att underiag skapas för en ordning som innebär attbedömningen av strafftiden till den del den uteslutande grundar sig pä detbegångna brottets svårhet sker genom domstolens försorg. En pä lagrädsremissen grundad proposition avses bliförelagd innevarande höst. Inledningsvis skall här nämnas attfrågan om straffvärdegränser och straffbarhetsgrader vad gällerförmögenhetsbrotten ur föremål för en förutsättningslös prövning awförmögenhetsbrottsutredningen (Ju 1976:04). En inom brottsförebyggande rådet (BRÅ) tillsattarbetsgrupp rörande kriminalpolitik lämnade en rapport medöversyn av straffsystemet (1977:7) Nytt straffsystem. Med utgångspunkt i bl.a. olika straffrättsliga teorier,kriminalpolidsk forskning och erfarenheter frän tillämpningen av nuvarandepåföljdssystem ges i rapporten ett brett underlag för en allmän debatt om hurvårt päföljdssystem bör vara utformat. I rapporten presenteras en rad förslagtill reformer, bl. a. vad gäller tillämpningen av frihetsstraff och villkorligfrigivning. 1 rapporten förordas också en mera allmän översyn av straffskalorna,och vidare tas upp frågan om införande av allmänna regler för päföljdsval ochstraffmätning. Rapporten, som har remissbehandlats, har legat till grund föreftertöljande reformarbete på vissa av de områden som behandlades i rapporten. Frågan omfängelsestraffets utformning m.m. är f. n. föremål för er JuU 1980/81:4 9 samladöversyn a\ fångelsestraffkommittén (Ju 1979:04). Vägledande förutredningsarbetet är enligt direktiven (kommittéberättelsen 1980 del 11 s. 37)att användningen av frihetsberövande påföljder bör minskas och längden på defrihetsberövanden som ändå förekommer förkortas. Bland de frågor som kommitténenligt direktiven bör överväga kan här nämnas sänkning av minimitiden förfängelsestraff, nya regler om villkoriig frigivning, ändring avstraffskalorna, införande av allmänna regler om påföljdsval och straffmätningsamt brottspåföljdernas inbördes stränghet. 1 direktiven anges att kommitténbör arbeta skyndsamt och noggrant pröva möjligheterna att med förtur läggafram förslag (ill dellösningar. Ettsådant förslag till dellösning har kommittén utarbetat när det gällerminimitiden för fängelsestraff Förslag till en sänkning av minimitiden harsålunda lagts fram i delbetänkandet (SOU 1980:1) 14 dagars fängelse.Betänkandet har legat till grund för den lagrådsremiss i ämnet som har omnämntsinledningsvis. villkorlig frigivning bör kommittén enligt direktiven göra ensamlad översyn av detta. I direktiven pekas bl. a. på att det kan hävdas attregelsystemet medför att även fängelsepåföljden till en del blir tidsobestämd;en o/ägenhet som man kan råda bot på genom ändringar i regelsystemet ellergenom att avskaffa hela institutet. Häremotmåste emellertid enligt direktiven vägas en rad andra faktorer, bl. a. att enviss flexibilitet i fråga om strafftidens längd kan underlätta frivårdsarbetet, och vidare måste uppmärksammas det behov som kan föreligga av attden som har avtjänat straft" i kriminalvårdsanstalt under den första tidenefter frigivningen erbjuds stöd och hjälp frän samhällets sida och vid behovkan underkastas viss kontroll. Isitt arbete med att se över reglerna om villkorlig frigivning har kommittén,enligt vad som anges i direktiven, till uppgift att göra en förutsättningslösundersökning av verkningarna av de nuvarande bestämmelserna och av de effektersom kan beräknas uppkomma vid olika tänkbara ändringar i regelsystemet. Pågrundval av en sådan undersökning bör kommittén göra en avvägning mellanfördelar och nackdelar i skilda alternativ samt föreslå ändamålsenligalösningar.