bet · G401JuU29 · 1980-12-31 00:00:00 — om åtalsreglerna vid kvinnomisshandel m. m. I motion 1980/81:516 av . (fp) yrkas alt beslutar hemställa hos regeringen altsexualbrottsutredningen får i uppdrag att snabbt och med förtur lägga förslagom att kvinnomisshandel skall falla under allmänt åtal. I motionen återges uppgifter om att en omfattande kvinnoniisshandeläger rum i . Enligt motionärerna sker misshandeln i de flesta fall påenskilt område, varför den inte faller under allmänt åtal. Motionärerna anförockså att större delen av de anmälningar som sker tas tillbaka, oftast för attkvinnan är fäst vid mannen, men ibland för att hon är rädd för hämnd. I motion 1980/81:890 av AnitaPersson (s) och () hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts beträffande rättegångsbiträde förmisshandlade kvinnor. I motionen sägs att mer än hälften av de anmälningar omkvinnomisshandel som sker tas tillbaka. Enligl motionärerna beror det mångagånger på atl kvinnorna utsätts för påtryckningar. I avvaktan på attåtalsreglerna ändras så att även misshandel på enskild plats faller underallmänt åtal anser motionärerna atl åtgärder måste vidtas för att stödja dekvinnor som har misshandlats. Rättegångsbiträde bör förordnas för kvinnanredan'när hon gör polisanmälan. Biträdet skall ha lill uppgift att hjälpakvinnan så att hon orkar stå fast vid sin anmälan och medverka vidförundersökningen. Ytterligare uppgifter skall vara att upplysa kvinnan ommöjligheten att få skadestånd m. m. och att biträda vid rättegången. I motion 1980/81:1572 av GunnelJonäng (c) yrkas att hos regeringen begär att frågan om åtalsregelnvid misshandelsbrott utreds med förtur. Enligt motionären är det våld mot kvinnor som förekommerett uttryck för bristande jämställdhet och för en föråldrad patriarkaliskideologi. Motionären anför att våldet mot kvinnor i största utsträckning skeri det fördolda och inte kommer till myndigheternas kännedom, vilket bl. a.innebärandet finns en brottslighet som aldrig blir föremål för samhälletsåtgärder. Motionären anser att det är otillfredsställande att misshandel inomhemmets väggar inte faller under samma åtalsregel som misshandel på galan. I motion 1980/81:1578 av AnnikaÖhrström m. fl. (c) yrkas att hos regeringen begär förslag tilllagstiftning av innehåll att 3 kap. 11 § 1 Riksdiii:cn 1980/81. JuU1980/81:29 2 skall upphöra att gälla med verkan fr. o. m.den 1 januari 1982. Motionärerna anför att det har skett en omfattande ökningav våldsbrottsligheten inom hemmen och att hustrur och barn utsätts för enregelbunden, inte sällan brutal misshandel. Enligt motionärerna följer åtalmycket sällan. Motionärerna anför vidare atl kvinnorna myckel sällan angermisshandeln och att, när de gör det, de oftast övertalas att återta angivelsen.Enligt motionärerna kan ett rättssamhälle, som utger sig för all värna om denenskilde medborgarens integritet till kropp och själ, inte tillåta sig attstillatigande åse den omfattande, mot kvinnor riktade misshandel som förekommerinom hemmets dörrar; polis och åklagare måste ges rätt att ingripamot den som våldfört sig mot annan, även om det sker på enskild plats. Gällande bestämmelser m. m. I (BrB) finnsbeträffande vissa brott regler som innebär att åklagaren inte får väcka åtalannat än om målsäganden har angivit brottet. Målsägande är den mot vilkenbrottet är begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada (20 kap.8 § ). Misshandelsbrottet är indelat i tre svårhetsgrader: ringamisshandel, misshandel och grov misshandel (3 kap. 5 och 6 §§ BrB). Åklagarna är alltid skyldiga att väcka åtal för grovmisshandel. Åtalsplikt gäller också för all misshandel som sker på allmänplats. När det gäller misshandel som inte är grov och som inte har skett påallmän plats krävs atl målsäganden har angivit brottet till åtal eller att åtalär påkallat ur allmän synpunkt (3 kap. 11 § BrB). Vad angår innebörden av uttrycket, att åtal är påkallat urallmän synpunkt, anses bl. a. att bedömningen får ske med hänsyn såväl tillbrottets art och straffets syfte som till omständigheterna vid brottetsbegående. Också sociala hänsyn bör tas. exempelvis till målsäganden. kanhänsynen till målsäganden tala mot åtal för t. ex. misshandelsbrott i hemmet,men inte sällan är ett allmänt åtal påkallat just för alt målsäganden inte harvågat ange brottet. Se ätalsrättskommitténs betänkande (SOU 1976:47) Färrebrottmål s. 382 f. Det kan tilläggas att kravet på angivelse i de situationersom avses i motionerna har brukat motiveras med att samhällets ingripanden medstraffrättsliga åtgärder inte bör ske, om den vars intressen har kränkts genombrottet inle uttryckligen önskar ett sådant ingripande eller motsätter sig det(jfr korrrmittéberättelsen 1981 del II s. 3 f). JuU1980/81:29 3 Pågående utredningsarbete m. m. tillkallade chefen förjustitiedepartementet en kommitté med uppgift alt se över BrB:s regler omsedlighetsbrotten, sexualbrottskommitté (Ju 1977:03). Kommittén skallenligt sina direktiv bl. a. överväga om det är motiverat att behålla särskildaangivelseregler för sexualbrott. Den skall också undersöka förutsättningarnaalt underlätta situationen under förundersökningen för den som har utsatts försexualbrott och överväga hur rutiner kan åstadkommas så att ett offer försexualbrott kan få omedelbar hjälp av kurator, psykolog, läkare eller annan(kommittéberättelsen 1978 del II s.19). fick kommittén tilläggsdirektiv. Genom dessa utvidgades kommitténsuppgifter till att också omfatta en översyn av reglerna om åtal för misshandel.I direktiven pekas särskilt på sådana fall då kvinrror utsätts för våld ihemmet. I denna fråga anförde departementschefen bl. a. följande. Kommittén bör närmare analysera deskäl som kan anföras för och emot en ordning som innebär att rätten att åtalaför misshandel begränsas genom särskilda regler. Härvid bör beaktas atl denallmänna synen på våldsbrottslighet torde vara strängare nu än vad fallet varvid tillkomsten av BrB. Om kommittén finner att de skäl som ligger lill grundför den nuvarande ordningen är bärkraftiga eller bara delvis harkvar sin giltighet, bör den föreslå de lagändringar som kan anses påkallade. Enmöjlighet är därvid atl låta misshandel omfattas av en i princip ovillkorligåtalsplikt utan andra begränsningar än dem som gäller generellt enligt 20 kap.7 § och motsvarande bestämmelser i en del andra författningar.Det är emellertid inte givet att man bör välja en sådan lösning, särskilt somden skulle få konsekvenser även för andra typer av misshandelsbrott än dem somhär företrädesvis har diskuterats. Tänkbart är sålunda att behålla en prövningav om åtal är påkallat från allmän synpunkt för vissa grupper av lindrigamisshandelsbrott på enskilt område. Även andra lösningar kan komma i fråga. Enligt samma direktiv skallkommitténs överväganden när det gäller att underlätta situationen för den somhar utsatts för sexualbrott också omfatta fall, då våld utan sexuellt inslaghar förövats mot kvinnor (kommittéberättelsen 1981 del II s. 3 f). Utskottet har inhämtat att sexualbrottskommitlén ämnarbehandla frågan om åtalsreglerna vid misshandel i ett delbetänkande som manplanerar att avlämna . behandladeriksdagen två motioner om hjälp till misshandlade kvinnor. Ärendet bereddes avsocialutskottet, som remitterade motionerna till bl. a. sexualbrottskommitlén.I sitt remissyttrande anförde kommittén bl. a. att dess arbete i denna del värinriktat pä att närmare kartlägga existerande resurser och att utarbeta förslagtill en delvis författningsmässigt reglerad ordning som säkerställer att offerför sexualbrott verkligen kommer i åtnjutande av den hjälp som olikasamhällsorgan kan erbjuda. Enligt yttrandet avser kommittén också att övervägabehovet av JuU 1980/81:29 4 anvisningar om speciella rutiner vid de av samhälletsinstitutioner för hjälp eller vård som särskilt ofta kan antas komma i kontaktmed offer för sexualbrott. När det gäller stödåtgärder för misshandlade kvinnoruttalade kommittén atl dess arbete i allt väsentligt skulle få samma inriktningsom när det gäller offer för sexualbrott. konstaterade att sexualbrottskommitténsuppgift var begränsad. Utskottet fann att starka skäl talade för all riksdagentog initiativ till en översyn som syftade till alt kartlägga behovet avsärskilda insatser för att ge hjälp och stöd åt den som utsätts för misshandeloch åt barnen i familjen. Härvid skulle också övervägas hur insatsernalämpligen borde vara utformade. Översynen borde främst avse akuta stöd- ochhjälpinsatser. gav regeringen till känna vad socialutskottet hade uttalat(SoU 1980/81:8. rskr 93). Inom övervägs frågan hur utredningsarbetetskall bedrivas. Inom brottsförebyggande rådet (BRÅ)pågår arbete som gäller kvinnomisshandel. a. gör man en undersökning avvåldsbrottsligheten. Preliminära resultat av undersökningen redovisas iBRÅ-apropå 1980:1. Av de brott som undersökningen omfattar utgjorde s. k.hustrumisshandel. Av 77 mord och dråp hörde 39 lill kategorin hustrumisshandel.Av 277 fall av grov misshandel gällde 27 hustru eller fästmö. Av dessa 27 fallledde 16 till att offret dog. Under föregående riksmötebehandlade justitieutskottet en motion om åtalsreglerna vid barnmisshandel m.m. Motionen avslogs med hänvisning till det arbete som sexualbrottskommitténbedriver (JuU 1979/80:41). I detta betänkande behandlarutskottet tre motioner som syftar till vidgade möjligheter till allmänt åtalvid misshandel av kvinnor och en motion som gäller hjälp åt kvinnor som harblivit utsatta för misshandel. Åklagarnas möjligheter att väckaåtal för annan misshandel än sådan som är grov och sådan som har skett påallmän plats begränsas av reglerna i 3 kap. 11 § . För att åtalskall få väckas för sådan misshandel krävs att åtal är påkallat från allmänsynpunkt eller att målsäganden har angivit brottet till åtal. Målsägande är denmol vilken etl brott har begåtts eller sorn har blivit förnärmad eller liditskada av brottet. JuU1980/81:29 5 Kravet på angivelse frånmålsäganden har brukat motiveras med att samhället inte bör ingripa medstraffrättsliga åtgärder när den som har kränkts genom brottet inte vill attsamhället skall ingripa eller motsätter sig det. Enligt utskottets mening kandet ifrågasättas i vilken utsträckning denna motivering alltjämt gäller försådana fall som åsyftas i motionerna; en inte ovanlig situation kan vara denatt kvinnan utsätts för sådana påtryckningar från den man som misshandlat henneatt hon i verkligheten inte har någon möjlighet att ge uttryck för sinuppfattning i åtalsfrågan. Med hänsyn till den utsatta situation som de kvinnorsom misshandlats ofta befinner sig i kan det också enligt utskottets meninggöras gällande att man genom alt lägga avgörandet i åtalsfrågan på kvinnanmånga gånger försätter henne i en orimligt svår valsituation. Vad som har sagts sammanställt med intresset av attallt våld förhindras i största möjliga utsträckning talar enligt utskottetsmening för att införa åtalsregler som inte på samma sätt som begränsarmöjligheterna atl använda straffbestämmelserna på området. Det är därför enligtutskottets mening angeläget att de aktuella åtalsreglerna ses över. Som framgår av redovisningen i det föregående ingår det i1977 års sexualbrottskommittés uppdrag atl göra en sådan översyn. Enligt vadutskottet har inhämtat avser kommittén att behandla ålalsreglerna med förtur;ämnet kommer atl las upp i ett delbetänkande som kommittén planerar att läggafram . I detta läge anser utskottet att det inte ärpåkallat med någon åtgärd från sida med anledning av motionerna 516,1572 och 1578. 1 rrrotion 890 efterlyses möjlighetatt förordna rättegångsbiträde för kvinnor som blivit misshandlade. Enhuvuduppgift för biträdet bör vara att stödja kvinnan i hennes egenskap avmålsägande i samband med polisanmälan och under förundersökningen. Enligt utskottets mening är det uppenbart atl det mångagånger för de kvinnor som blir misshandlade föreligger behov av hjälp och stödfrån samhällets sida också på andra sätt än som är möjligt inom ramen förrättegångsbalkens och rättshjälpslagens regler. Av betydelse i sammanhanget är det utredningsarbete somsexualbrottskommitlén bedriver. Den skall enligt sina ursprungliga direktivbl. a. undersöka förutsättningarna att underlätta situationen under förundersökningenför den som har utsatts för sexualbrott och överväga hur rutiner kanåstadkommas så att offer för sexualbrott kan få omedelbar hjälp av kurator, psykolog,läkare eller annan. Genom tilläggsdirektiv har kommitténs uppgift i dettaavseende utvidgats lill att omfatta fall då våld har förövats mot kvinnor utanatl det har haft sexuellt inslag. JuU1980/81:29 6 Här kan också nämnas att riksdageni begärde en översyn som syftar till all kartlägga behovet avsärskilda insatser för alt ge hjälp och stöd åt den som utsätts för misshandel.Översynen, som främst bör avse akuta hjälp- och stödinsatser, skall ocksåinrymma överväganden om hur insatserna lämpligen bör vara utformade. Inomregeringskansliet pågår f. n. överväganden i frågan hur översynsarbetet skallbedrivas. Av vad som sagts nu framgår att arbete pågår för att finnavägaratt på olika sätt underlätta situationen för kvinnor som har blivitmisshandlade. Motionsspörsmålet är sålunda redan aktualiserat, och enligtutskottets mening saknas därför anledning för atl - såsom föreslås imotion 890 - hos regeringen påkalla särskilda åtgärder. Utskottet avstyrkerdärför bifall lill motionen. 1. beträffandeåtalsreglerna vid misshandel attriksdagen avslår motionerna 1980/81:516, 1572 och 1578, 2. beträffande rättegångsbiträdeför misshandlade kvinnor att avslår motion 1980/81:890. Närvarande: (), (). ÅkePolstam (c), (), i (fp), (),(), (), i (s), GöteJonsson (m), (), (), () ochBonnie ().