bet · G401KU2 · 1980-12-31 00:00:00 — Föredragande departementschefenanförde i propositionen att de gällande reglerna visat sig leda till en godspridning av informationen om sammanträdena. Med"ortstidningar" avses tidningar som har spridning inom orten och kan KU1980/81:2 11 anses som organ för ortens nyhetsförmedling. De behöversåledes inte utges eller tryckas där (se Kaijser Kommunallagarna II, femte uppl. 1975 s. 173 ochSundberg Kommunalrätt, samlad uppl. 1964 s. 178). Ett antal rättsfall frånregeringsrätten belyser i viss mån ytterligare innebörden av begreppet ortstidningi kommunallagen. Sålunda ansågs Socialdemokraten som ortstidning i medhänsyn till tidningens spridning inom staden (RÅ 1931 S 357). Däremot ansågsinte Politiken som ortstidning i socken i Gävleborgslän (RÅ 1929 ref. 7). Tidningen har inte ansetts som ortstidning iKarlshamn och (RÅ 1967 K 1745, 1746). En definition av begreppet ortstidning finns i 3 § lagen(1977:654) om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m. m. Bestämmelsen ärdock inte tillämplig i fråga om sammanträdeskungörelse enligt 2 kap. 10 §kommunallagen. Däremot synes vid sidan av kommunallagens reglering vissa andrabestämmelser i kungörandelagen vara formellt tillämpliga. Det gäller t. ex.bestämmelsen i 4 § om s. k. stödjande kungörande (se prop. 1976/77:63 s.148-149). Enligt denna bestämmelse bör kungörande ske även i annan form eller istörre utsträckning än den föreskrivna, om syftet med tillkännagivandetdärigenom främjas och den sammanlagda kostnaden icke blir större än som ärförsvarligt med hänsyn till det intresse tillkännagivandet skall tillgodose.Frågan om denna bestämmelses tillämpning beträffande kommunfullmäktiges ochlandstings kungörelser om sammanträden har såvitt känt inte prövats avregeringsrätten. Den kommunala kompetensen i fråga om företagsverksamhet I motion 1979/80:1058 anförs attdet är uppenbart att en hög och jämn sysselsättning är ett viktigt kommunaltintresse och av stor betydelse för kommuninvånarna i sin helhet.Sysselsättningsnivån påverkar direkt skatteunderlaget. När det gällt kommunalaffärsverksamhet så har man emellertid enligt motionen i rättspraxissett till själva produkten, om den har varit till allmän nytta förkommuninvånarna. Då har man också uteslutit för kommunerna att ta uppverksamhet som normalt drivs av det privata näringslivet. Näringslivet har dock, anför motionärerna, aldrig visatsig kunna uppfylla kravet på hög och jämn sysselsättning, och därför måstestat, landsting och kommuner gemensamt ta på sig detta ansvar. Därför börmöjligheterna för företagsverksamhet utvidgas. De hittillsvarandebegränsningarna har enligt motionärerna visat sig ödesdigra för kommunerna, somförlorat mycket pengar som kunnat användas på bättre sätt. Som ett vanligt förfarandeanges följande: En företagare hör av sig till kommunen och säger sig viljaetablera verksamhet i kommunen och försöker få fram ett så KU1980/81:2 12 förmånligt erbjudande som möjligt från kommunens sida. Detkan.gälla tillgång till mark, byggnader etc. Detta erbjudande går ofta ut tillflera kommuner , varför kommunerna pressas att bjuda över varandra. Enkommun med hotad eller redan låg sysselsättning kan tvingas med i affärer sominte kan betraktas som "sunda" i förhållande till kommunens ekonomi.En dåhg ekonomi blir sämre. Ett annat vanligt fall är enligt motionen när det är ettredan befintligt företag som hör av sig och vill att kommunen tar överbyggnader och mark för att företaget skall få "färska pengar" i sinhand för att klara upp sina skulder. Det finns, anför motionärerna, fall då manverkligen kan diskutera, om det pris kommunen får betala är skäligt med hänsyntill företagets skick, markens belägenhet etc. Det förekommer också att kommunensom blir ägare till en nerkörd fastighet tvingas kosta på stora förbättringarför att en vettig arbetsmiljö skall kunna erhållas. Enligt motionen är ett ganska vanligt slut på sådana häraffärer att företaget går i konkurs eller flyttar till bättre lokaler i annankommun, medan den gamla kommunen står där med en tom, nerkörd byggnad. Dessutomförekommer att enskilda företag med hänvisning till finansiella problem hotarmed nedläggning för att få kommunalt ekonomiskt stöd. Pengar som ges ut imedvetande om att det gäller många arbetstillfällen i kommunen borde, anförmotionärerna, i stället kunna satsas på annan vettig och mer stadigvarandeverksamhet, även om detta i normala fall är förbehållet det s. k. näringslivet. Mot bakgrund av vad som anförts föreslås i motionen attriksdagen uttalar att bestämmelsen om den kommunala kompetensen i 1 kap. 4 §kommunallagen bör avse rätt att driva ordinär företagsverksamhet i enlighetmed vad som anförts. Grundläggande för bedömningen avfrågan om i vilken utsträckning kommunerna får bedriva verksamhet avföretagsmässig art är den allmänna kompetensregeln i 1 kap. 4 § kommunallagen.Enligt denna bestämmelse får kommun och landstingskommun själva vårda sinaangelägenheter. Bestämmelsen är således mycket allmänt hållen. För att fånärmare besked om dess konkreta innehåll är man hänvisad till lagförarbetenaoch till en mycket omfattande rättspraxis från regeringsrätten. Avgörande för kommunens kompetens är om den kommunalaåtgärden tillgodoser ett allmänt samhälleligt intresse inom kommunen. Kompetensregelnutformades med avsikt så att den skulle medge att kommunerna anpassar sinverksamhet efter den allmänna samhällsutvecklingen och åtar sig uppgifter sominte kunde förutses vid regelns tillkomst. För den kommunala verksamhetengäller dock vissa principiella begränsningar som har utvecklats i rättspraxis. KU1980/81:2 13 Vid sidan av den kommunalaaffärsverksamheten och verksamhet med särskild anknytning till befintligkommunal verksamhet har kommunerna mycket små möjligheter att med stöd av denallmänna kompetensbestämmelsen bedriva företagsverksamhet. Rättspraxisinställning kan med viss förenkling sägas innebära att kommuner ochlandstingskommuner inte utan tungt vägande skäl får gå in på verksamhetsområdensom traditionellt hävdas av det privata näringslivet och att de samhälleligaingripanden i näringslivet som kan behövas i princip inte är en angelägenhetför den lokala eller regionala självstyrelsen utan hör tillriksangelägenheterna. Vissa åtgärder inom näringslivets område har dock ansettstillåtliga. En kommun får vidta åtgärder som syftar till att allmänt främjanäringslivets utveckling inom kommunen. Kommunerna får ställa i ordningbyggklara industriområden och tillhandahålla lokaler för hantverk ochsmåindustri med plats för flera företag. Kommunerna har också vissa, om änmycket begränsade, möjligheter att engagera sig i utställningar, mässor ochandra former av kollektiv marknadsföring och branschstöd. Vidare är detkompetensenligt för kommunerna att lämna sysselsättningspolitiskt stöd åtföretag under de relativt snäva förutsättningarna att den rådande ellerbefarade arbetslösheten i kommunen är omfattande och att den kommunalainsatsen är rimlig och effektiv. När kommersiell service faller bort på viktigaområden torde det också finnas ett visst utrymme för kommunala stödåtgärder föratt garantera att en viss minimistandard kan upprätthållas. På ett par områden har kommunernas befogenheter i fråga omnäringslivet utvidgats genom speciallagstiftning. Det gäller åtgärder för attfrämja turistväsendet och för att förbättra sysselsättningen för handikappade. En motion (vpk) med i stort settsamma innebörd som motion 1979/ 80:1058 väcktes med anledning av proposition1975/76:187 om demokrati, ny kommunallag m. m. Utskottet anförde isitt betänkande med anledning av bl. a. denna proposition och väckta motioner(KU 1976/77:25 s. 46-47) att yrkandet innebar en väsentlig utvidgning av denkommunala kompetensen i förhållande till gällande rätt. Utskottet framhöll attnågot utredningsmaterial eller annat beslutsunderlag som närmare belyste dennafrågas olika aspekter inte hade redovisats i de behandlade propositionernaeller de bakomliggande kommittébetänkandena m. m. Mot denna bakgrund ansågutskottet att något uttalande av den innebörd som motionärerna önskade och somskulle avvika från de gällande principerna för den kommunala kompetensen intekunde göras. Utskottet hemställde att motionsyrkandet skulle avslås. Riksdagenbiföll utskottets hemställan (rskr 1976/77:148). KU1980/81:2 14 Utredning om bl. a. kommunernas kompetens inäringslivsfrågor beslöt under hösten 1979att hos regeringen begära dels en utredning om sammanförande av vissaspeciallagar om den kommunala kompetensen till en lag, dels en redogörelse förkommunernas befogenheter i fråga om näringslivsfrämjande åtgärder (KU1979/80:11, rskr 1979/80:20). Bakgrunden till beslutet var bl. a. en motion (s)om kommunerna och näringslivet. I fråga om kommunernas befogenheter inom näringslivetsområde framhöll utskottet (KU 1979/80:11 s. 5) att kommunallagens allmännakompetensregel är utformad så att den möjliggör en anpassning av kommunernasbefogenheter efter samhällsutvecklingens krav. Regeringsrättens praxis fyllerdärför en mycket viktig funktion som vägledning för kommunerna i frågor omderas möjligheter att göra insatser i näringslivsfrämjande syfte. Denna praxisär, anförde utskottet vidare, emellertid så omfattande att den även förexperter är svår att överblicka. Det ligger i sakens natur att deninte kan täcka alla de verksamheter som kommunerna engagerar sig i. Det kanföljaktligen ibland vara mycket svårt att med säkerhet avgöra om en kommunalåtgärd är tillåten eller ej. Det finns, anförde utskottet, anledning attuppmärksamt följa utvecklingen av rättspraxis i fråga om kommunernasbefogenheter att vidta näringslivsfrämjande åtgärder. Det är också angelägetatt denna rättspraxis blir känd i kommunerna. Mot denna bakgrund ansågutskottet att en så långt möjligt uttömmande redogörelse för kommunernasbefogenheter beträffande näringslivsfrämjande åtgärder skulle varavärdefull. En sådan sammanställning borde även omfatta landstingskommunerna. Regeringen har beslutat tillkalla ensärskild utredare för att göra den utredning och den redogörelse som riksdagenuttalat sig för. I motion 1979/80:139 om barnsmedverkan vid samhällsplanering föreslås att i det pågående utredningsarbetetom fördjupad demokrati också uppmärksammas hur barns synpunkter kantas till vara. Frågan om barns medverkan vid samhällsplaneringen måsteenligt utskottets mening ses som en del av frågan om medborgarinflytandet överhuvud taget i planeringen. Vikten av att planarbetet sker under öppenhet ochdebatt har understrukits i flera sammanhang. Utskottet vill särskilt peka på deuttalanden som gjordes i samband med kommunallagens tillkomst. a. framhöllsbetydelsen av ett ökat forsknings- och utvecklingsarbete på detta område. Ettsådant arbete i form av en omfattande försöksverksamhet pågår i kommunerna.Såsom frmgår av motionen omfattar försöken även särskilda insatser för atttillgodose barns behov. Utskottet delar den uppfattning som KU1980/81:2 15 motionen ger uttryck för, nämligen att sådana insatser ärav väsentlig betydelse i ett demokratiskt samhälle. Enligt utskottets meningbör dock, såsom också framhållits i förarbetena till kommunallagen, kommunernaoch landstingskommunerna ha frihet att själva utveckla lämpliga former för atttillgodose olika gruppers intressen vid den kommunala planeringen. Gällande lagstiftninglägger heller inte hinder i vägen för olika initiativ för att stärkamedborgarinflytandet. Det kan i sammanhanget också nämnas att frågorommedborgarinflytandet i planeringsprocessen kommer att belysas i detforskningsprojekt om utvärdering av kommunindelningsreformen somkommunaldemokratiska kommittén är ansvarig för. Eftersom en omfattandeverksamhet för att stärka och utveckla medborgarinflytandet i samhällsplaneringensålunda pågår, finner utskottet inte anledning att nu tar ytterligareinitiativ i frågan. Utskottet föreslår därför att motionen avslås. I motion 1979/80:202 hemställs att hosregeringen anhåller om förslag till lag om förfarandet vid komtmmalafolkomröstningar. har enligt sina direktivbl. a. till uppgift att följa tillämpningen av kommunallagens bestämmelser omkommunala folkomröstningar m. m. Kommittén är därvid oförhindrad att tainitiativ till ytterligare regleringar. Enligt vad utskottet erfarit kommerfrågan om förfaranderegler för kommunala folkomröstningar att tas upp iutredningsarbetet. Någon anledning för att nu ta initiativ i fråganfinns därför inte. Utskottet avstyrker sålunda motionsyrkandet. I motion 1979/80:264 om gemensam valdag för kyrkliga och övrigakommimala val yrkas att begär att regeringen ger den kommandeutredningen om vissa grundlagsfrågor i uppdrag att även utreda frågan om ensådan gemensam valdag. Denna utredning, grundlagskommittén, har tillsatts.Utskottet konstaterar att kommitténs direktiv omfattar den fråga som tas upp imotionen. Motionsyrkandet avstyrks följaktligen. I motion 1979/80:409 om ändrade regler för rätt tillledighet för kommunala uppdrag, m. m. yrkas att begär en översyn avgällande bestämmelser om rätt till ledighet för kommunala uppdrag och rätttill stödundervisning. Enligt motionärerna bör studier jämställas med arbete ifråga om rätt till ledighet för kommunala uppdrag. Vid sådan ledighet frånstudier bör vidare enligt motionärerna samma rätt till stödundervisningföreligga som vid frånvaro på grund av sjukdom. har i tilläggsdirektiv fåtti uppdrag att utreda vissa frågor om de förtroendevaldas arbetsvillkor. a.skall kommittén följa och kartlägga verkningarna av kommunallagens regler omrätt till ledighet. Kommittén skall därvid undersöka om ytterligare åtgärderbehövs för att underlätta för kommuninvånarna att åta sig kommunala ochlandstingskommunala förtroendeuppdrag. Direktiven innebär att kommittén äroförhindrad att ta upp de frågor som berörs i motionen. Något ytterligareinitiativ från sida är därför enligt utskottets mening inte f. n.påkallat. Motionsyrkandet avstyrks sålunda. KU1980/81:2 16 I motion 1979/80:1057 omkommunfidlmäktiges och landstings kungörelser om sammanträden föreslås vissändring i kommunallagen. Ändringen skulle innebära att begränsningen tillortstidningar när det gäller kungörelser om sammanträden togs bort. Bestämmelserna om kommunfullmäktiges och landstingskungörelser om sammanträden prövades så sent som vid kommunallagens tillkomstår 1977. Gällande regler ansågs då leda till en god spridning av informationenom sammanträdena. Enligt utskottets mening finns iiite nu anledning till annatställningstagande. Utskottet föreslår därför att motionen avslås. I motion 1979/80:1058 om förändring av den kommimalakompetensen yrkas att uttalar att bestämmelsen i 1 kap. 4 §kommunallagen om den kommunala kompetensen bör avse rätt att bedriva ordinärföretagsverksamhet i enlighet med vad som anförs i motionen. Ettmotionsyrkande med samma innebörd behandlades av vid 1976/77 årsriksmöte. Utskottet framhöll i sitt betänkande medanledning av bl. a. den då aktuella motionen att något utredningsmaterial ellerannat beslutsunderlag som belyste frågans olika aspekter inte hade redovisats.Mot denna bakgrund ansåg utskottet att något uttalande av den innebörd somyrkats och som skulle avvika från de gällande principerna för den kommunalakompetensen inte kunde göras. Förhållandena är desamma. Utskottetvidhåller därför sin uppfattning och anser att något uttalande av den innebördsom föreslås i motionen inte bör göras. Utskottet vill slutligen peka på att enutredning f. n. kartlägger kommunernas befogenheter inom näringslivets område.Med hänvisning till det anförda avstyrks motionen. 1. beträffande barns medverkan vid samhällsplanering avslår motion 1979/80:139, 2. beträffande förfarandet vid kommunala folkomröstningar avslår motion 1979/80:202, 3. beträffandegemensam valdag för kyrkliga och övriga kommunala val avslår motion1979/80:264, 4. beträffandeändrade regler för rätt till ledighet för kommunala uppdrag, m. m. avslårmotion 1979/80:409, 5. beträffandekommunfullmäktiges och landstings kungörelser om sammanträden avslår motion1979/80:1057, 6. beträffandeförändring av den kommunala kompetensen avslår motion 1979/80:1058. KU1980/81:2 17 Närvarande: (), (),(), (), (), iVärmdö (m), (), (), (),(), (), (), (),() och ().