bet · G401JuU4 · 1980-12-31 00:00:00 — sluten psykiatrisk värd, vård i specialsjukhus för psykisktutvecklingsstörda och överlämnande till öppen psykiatrisk vård. Institutet överlämnande till särskild vård innebär attvärdformer som är anordnade för att bereda vård åt ett icke brottsligt klientelanvänds som brottspåföljder. Ett villkor härt"ör är, i fråga om desocialrättsliga vårdlagarna, att de där föreskrivna vårdförutsättningarna äruppfyllda, och domstolen har i princip att bedöma om så är fallet. 1 samband med förslagen till den nya lagstiftningen omsocialtjänsten (SFS 1980:620) föreslås i proposition 1979/80: I att denuvarande reglerna i BrB om överlämnande till vård enligt barnavärdslagen ochvård enligt lagen om nykterhetsvård ges ett annat innehåll. Dessa förslag harännu inte behandlats av (jfr SoU 1979/80:44).' En annan vårdform som brukar nämnas i samband med fråganom alternativ till frihetsstraff är den s. k. kontraktsvården.Försöksverksamhet med denna vårdform avseende narkotikamissbrukare pågår f. n.vid Uller-åkers sjukhus i . Bestämmelser härom finns i lagen (1979:661)med vissa bestämmelser om handläggningen av brottmål i anslutning till försöksverksamhetpä narkomanvårdens område. Lagen, som gäller till utgången av . ärtillämplig i fråga om personer som vanemässigt missbrukar narkotika och som harbegått brott på vilket kan följa fängelse. Enligt lagen får en domstol underrättegången i brottmål förklara målet vilande i avvaktan pä resultatet avnarkomanvård som den tilltalade har JuU1980/81:4 19 förklarat sig villig undergå. Ett sådant mål skall tas upppå nytt efter det att har förflutit frän beslutetom vilandeförkla-ring. Målet skall emellertid tas upp , bl. a. omden tilltalade har r'nisskött narkomanvården eller har begått nytt brott. Reparationss ky g het Som framgår av den redogörelse somhar lämnats för reglerna om påföljderna i detta avsnitt kan till såvälvillkorlig dom som skyddstillsyn knytas föreskrifter om fullgörande aveventuell skadeståndsskyldighet i anledning av brottet. Föreskrifterna taremellerdd enbart sikte pä tiden och sättet för skyldighetens fullgörande. Någotlagligt utrymme för att ålägga den dömde skyldighet att reparera egendom somhan har skadat genom brottet föreligger alltså inte enligt BrB. Regeringen har i mars 1979bemyndigat chefen för att tillkalla en kommitté(Ju 1979:05) med uppdrag att pröva frågor om den framtidautformningen av kriminalvård i frihet och om alternativ ti/I frihetsstraff.Enligt kommitténs direktiv (kornmittéberåttel-sen 1980 del II s. 50) bör utredningsarbetetbedrivas efter två huvudlinjer. Kommittén bör dels undersöka möjligheterna atteffektivisera frivården inom ramen för det nuvarande påföljdssystemet, delspröva förutsättningarna för att med detta system införliva en eller ett parbrottspåföljder som kan utgöra nya alternativ till frihetsstraff. I direktivenanges att det är angeläget att utredningsarbetet bedrivs skyndsamt. Når det gäller frågan om ändringar inom det nuvarandepåföljdssystemets ram framhåller departementschefen alt del främst är tillskyddstill-synspåföljden som intresset riktar sig. och kommittén bör bl. a.undersöka om det går att skapa ökade möjligheter för domstolarna att anpassaskyddstillsynens innehåll till vad som med hänsyn fill brottets art och övrigaomständigheter är rättvist och ändamålsenligt i det särskilda fallet. se över de sanktioner som skall gälla dä den dömde bryter mot vadsom åligger honom till följd av påföljden, t. ex. i fråga om kontaktskyldighet.En annan uppgift för kommittén är att pröva om det är möjligt att förenklaförfarandet i sädana fall dä det kan komma i fråga att omvandla skyddstillsynentill en mera ingripande påföljd. Enligt direktiven bör kommittén ocksåförutsättningslöst pröva spörsmålet i vad mån föreskrifter om den dömdessociala förhållanden, exempelvis om nykterhetsvård, läkarvård eller bostadskall kunna meddelas. - Kommittén bör. enligt vad som understryks i direktiven,med förtur ta upp de nu berörda frågorna om en effektivisering avskyddstillsynspåföljden och redovisa resultatet av sitt arbete i denna delsärskilt. I fråganom att pröva förutsättningarna för att med BrB:s päföljdssystem JuU 1980/81:4 20 införliva en eller flera brottspåföljder som kan utgöranya alternativ till frihetsstraff nämner departementschefen att kommittén bl.a. bör undersöka om det finns förutsättningar för och behov av att införanågon form av intensivövervakning som ett led i påföljdssysternet. Enligtdirektiven bör kommittén också särskilt uppmärksamma vissa alternativasanktioner som förekommer i andra länders rättssystem och därvid undersöka omnågon eller några av dessa går att införliva med svensk lagstiftning. I sammanhangetnämns sädana sanktioner som nattfängelse, veckoslulsfängelse. olika former avsamhällstjänst och kontraktsvård. Som samhällstjänst betecknas i direktiven enpåföljd som innebär att den dömde är skyldig att under vissa timmar varje veckauppehålla sig i en institution och där delta i olika slag av samhällsnyttigtarbete eller i undervisning. En annan form av samhällstjänst består i att dendömde på sin fritid utför samhällsnyttigt arbete i ett visst antal timmar.Arbetet kan bestå i l.ex. biträde vid naturvårdsprojekt, reparation av leksakeräl barnstugor, uppförande av lekplatser o. d. Böter är ett av de allmännastraffen i BrB:s påföljdssystem, och detta straff utgör i rättstillämpningenden helt dominerande brottspåföljden. Den allmänna regleringen av bötesstraffetfinns i 25 kap. BrB. Böter ådöms enligt huvudregeln i dagsböter eller i pengar(penningböter). Dagsböternas antal skall vara minst I och högst 120. Dagsbotenfastställs till belopp från 2 till och med , beroende på den dömdesinkomst, förmögenhet, försörjningsskyIdighei och ekonomiska förhållanden iövrigt. Penningböter ådöms om bötespåföljden för brottet är ulsatt till vissthögsta belopp, inte överstigande . Penningböter skall vidare ådömas omböterna skall bestämmas efter särskild beräkningsgrund, s. k. normerade böter.För penningböter som gemensamt straff för flera brott gäller ett maximibeloppom I . Som har framgått av redovisningen i det föregående kanböter användas som ett komplement till påföljderna villkorlig dom ochskyddstillsyn. Verkställigheten av bötesstraff reglevas ibötesverkslällighetslagen (1979: 186) och i lagen (1964: 168) om förvandling avböter. Om böterna inte betalas frivilligt sker indrivning genomkronofogdemyndighetens försorg. Böter som inte betalas skall i principförvandlas till fängelse i lägst 10 och . Här skall i korthet också nämnas något omvitesinstitiriet. Vite skiljer sig från böter i flera avseenden. Det är etttvångsmedel avsett att tvinga fram en viss prestation eller underlåtenhet.Institutet består av två led. dels ett föreläggande varigenom någon uppmanasatt fullgöra eller underlåta något. JuU 1980/81:4 21 med risk att han annars förpliktas att utge ettpenningbelopp, dels ett beslut om utdömande av vitet. Bestämmelserna omindrivning och förvandling av böter gäller också i fråga om vite. Ettvitesföreläggande kan riktas såväl mot en juridisk person, t. ex. ettaktiebolag, som mot en enskild fysisk person. I den tidigare i detta betänkandeomnämnda (1977:7) Nytt straffsystem. Idéer och förslag är enbärande tanke att böter - som ett led i strävandena att begränsa användningenav frihetsstraff - skall införas som tänkbar påföljd för alla brott som intetillmäts ett mycket högt straffvärde. Man pekar härvidlag särskilt på sådanabrott som i stor utsträckning föranleder ett kort fängelsestraffBRÅ-rapporten berör också frågor om att införa någon form av företagsböter somett komplement till dagsbotspåföljden. Frågan om ekonomiska straffsanktioner mot juridiskapersoner har också varit aktuell i betänkandet (Ds Ju 1978:5) Företagsböter -En kartläggande undersökning av korporativt ansvar. 1 anslutning tillbetänkandet har upprättats departementspromemorian (Ds Ju 1979: 10)Företagsböter - Förslag till lagtexter. 1 betänkandet och promemorian, som harremissbehandlats, behandlas frågan om hur ett ändamålsenligt sanktionssystemför juridiska personer bör vara utformat. - 1 proposition 1979/80:100 bil. 5anförs att förslaget om företagsböter med hänsyn till remissutfallet inte utanytteriigare överarbetning kan läggas till grund för några åtgärder. f. n. inom . 1 en proposition till är 1977 (prop. 1976/77:104) föreslogs nya regler om verkställighet av bötesstraff, som bl. a. innebaratt förvandlingsstraffet skulle avskaffas. Propositionen avslogs av (JuU 1977/ 78:25), som därvid förordade en förnyad översyn av reglerna ombötes-verkställighet. angav vissa riktlinjer för hur ett bortfall avförvandlingsstraffet borde kompenseras. 1 sitt betänkande uttalade justitieutskotteti anslutning härtill bl. a. att bötesstraffet i rättstillämpningen utgör denhelt dominerande brottspåföljden och att man kan förutse en ökad användning iframtiden av böter som sanktion vid bl.a. förmögenhetsbrott. Utskottetkonstaterade därför rent allmänt att det i kampen mot brottsligheten ärutomordentligt angeläget att bötesstraffets effektivitet upprätthålls. (Ju 1979:01), som har fått till uppgift attutreda frågan om straffrättslig kompensation vid bortfallet avförvandlingsstraffet och att göra en översyn av vitesinstitutet, har i februari1980 lagt fram betänkandet (SOU 1980:7) Kompensation för föivandlingsstraffet.I betänkandet föreslås straffrättslig kompensation för förvandlingsstraffet,bl. a. på så sätt att JuU1980/81:4 22 BrB:s bestämmelser om gäldenärsbrott ges ökad effektivitetgenom en viss utvidgning av straffansvaret. Betänkandet remissbehandlas f. n. 1 en framlagd proposition (prop. 1980/81:38)föresläs att de minimi- och maximibelopp för böter som anges i BrB justeras medhänsyn till penningvärdets förändring. I detta betänkande behandlarutskottet yrkanden i sex motioner angående vissa kriminalpolitiska frågor. Iflertalet motioner innefattar yrkandena önskemål om en skärpning avfängelsestraffets innehåll i synnerhet för dem som har dömts för grovanarkotikabrott. Yrkandena tar sikte pä vissa regler om verkställighet av ådömtfängelsestraff. Såväl reglerna om villkorlig frigivning som bestämmelserna ompermission och annan vistelse i och utom anstalt aktualiseras. Nyapåföljdsformer som kan utgöra alternativ till frihetsstraff begärs i ett annatmotionsyrkande. Frågan om att införa någon form av reparationsskyldighet sompåföljd för skadegörelse tas upp i ett yrkande. Slutligen begärs i ett yrkandeett vidgat tillämpningsområde för bötesstraffet. Verkställighet av ådömt fängelsestraff Utskottet behandlar först demotionsyrkanden som angår verkställighet av ådömt fängelsestraff (mot.1979/80:141. 1979/80:1113. 1979/80:1117 yrkande 2, 1979/80; 11 18 yrkande 3 och1979/80: 1121 yrkande 9). Yrkandena innefattar önskemål om en skärpning avreglerna om villkorlig frigivning och permission. Ett syfte med en sådanskärpning anges vara att skapa bättre överensstämmelse mellan den av domstolenutmätta strafftiden och den tid som verkligen avtjänas. Motionsyrkandenaupptar också önskemål om att fängelsestraffet för i synnerhetnarkotikabrottslingar ges ett sådant innehåll vad gäller den dömdesanstallsplacering, möjligheter till permission och andra kontakter medomvärlden att fortsalt brottslighet förhindras. I detta hänseende förs i enmotion fram tanken på att införa en påföljd med särskild benämning, t. ex.""strängare fängelsestraff". En av huvudtankarna bakompåföljdssystemet i (BrB) är att användningen av frihetsstraffskall begränsas. Detsamma gäller de reformer beträffande påföljdssystemet somtid efter annan har beslutats efter balkens tillkomst och vid vilkainriktningen också har varit att minska längden av de frihetsberövanden somändå måste göras. 1 sistnämnda hänseende är de i BrB intagna reglerna omvillkorlig frigivning av särskild betydelse. Reglerna om villkorlig frigivning fick sitt nuvarandeinnehåll i samband med att påföljden ungdomsfängelse avskaffades den I januari1980. JuU1980/81:4 23 grundläggande reglerna i ämnet som finns i 26 kap. 6-24tJS BrB innebär i huvudsak följande. Den som undergår fängelse får frigesvillkorligt sedan två tr'edjedelar av strafftiden har avtjänats. Om särskildaskäl föreligger får villkorlig frigivning ske efter halva strafftiden.Frigivning får dock inte i något fall ske förrän verkställigheten har pågätt iminst . För den som friges villkorligt skall fastställas en prövotidav minst ett och högst eller, om straffåterstoden överstiger är.högst fem är. skall den dömde i regel stå under övervakning.En villkorligt medgiven frihet eller del där"av kan förverkas, om den frigivnehar' allvarligt misskött sig eller begått nytt brott . 1 samband med ändringar är 1972 i narkotikastrafflagenframhölls dån statsmakternas sida bl. a. att möjligheterna till frigivningefter halva strafftiden borde tillämpas med största återhållsamhet i fråga omlagövertr-ädare som undergår långvariga fängelsestraff för grovnarkotikabrottslighet eller i övrigt för grova bi-ott som utgör led i enyrkesmässigt eller på annat sätt i organiserade former bedriven kriminellverksamhet. Uttalandet angavs särskilt gälla lagöverträdare utan fastanknytning till . I en nyligen beslutad remiss till lagrådet ominterneringspåföljdens avskaffande har legeringen föreslagit vissa ändringar ireglerna om villkorlig frigivning samt en straffskärpningsregel för vissasärskilt allvarliga återfallssituationer. Förslagen syftar bl. a. till atttillgodose intresset av samhällsskydd mot särskilt den grova vålds- ochnarkotikabrottsligheten. Vad gäller förutsättningarna för villkorlig frigivninginnebär förslaget att som en ny förutsättning för särbehandling ifrigivningshänseende upptas risk för återfall i viss särskilt allvarligbrottslighet. Ytterligare ändringar i reglerna om villkorlig frigivningkan bli resultatet av den samlade översyn av fängelsestraffets utformning som fn. görs av fängelsestrafflcommittén. Översynen skall enligt kommitténs direktivavse bl. a. institutet villkorlig frigivning. I detta avseende skall undersökasverkningarna av de nuvarande bestämmelserna och av de effekter som kan beräknasuppkomma vid olika tänkbara ändringar i regelsystemet. 1 uppdraget ingår ävenatt pröva frågan om den villkorliga frigivningen över huvud taget bör behållas. Utskottet vill för sin del till att börja med framhållaatt de frågor med anknytning till institutet villkoriig frigivning som berörs imotionerna av flera skäl väl förtjänar att uppmärksammas. a. kan det ilinje med vad som anförs i några av motionerna hävdas att regelsystemet rörandevillkorlig frigivning medför att fängelsepåföljden till en del blirtidsobestämd, en effekt som inte står i överensstämmelse med strävandena attavskaffa de tidsobestämda påföljderna ur BrB:s påföljdssystem. Det finns enligtutskottets mening också anledning att uppmärksamma reglernas kriminalpolitiskaeffekter när det gäller förhällandet mellan utmätt straff och strafftid. Dettagäller särskilt villkorlig frigivning efter halva strafftiden i fråga omintagna som har dömts för allvarlig brottslighet. JuU1980/81:4 24 Hithör'ande frågor behandlas såsomnyss har nämnts emellertid i pågående utrednings- och lagstiftningsarbete. 1avbidan på resultatet av detta arbete bör inle göra något uttalandemed anledning av de aktuella motionsyrkandena. Utskottet avstyrker därförbifall till här behandlade yrkanden i motionerna 141. 1117 och 1121. Utskottet övergår nu till atlbehandla motionsönskemälen om att fängelsestraffet för i synnerhetnarkotikabrottslingar skall ges ett sådanl innehåll att den dömdes möjligheteratl fortsatta sin brottsliga verksamhet förhindras. En intagens möjligheter till vistelse utom anstalt är iviss mån beroende på vilken typ av anstalt han är intagen pä: riksanstall ellerlokalanstalt av öppen eller sluten typ. Detsamma gäller i viss män i fråga omen intagens möjligheter till andra former av kontakter med yttervärlden, t. ex.att fä ta emot besök. I fråga om fördelningen av intagna mellan olika anstaltergäller försl och främst att den som har dömls till fängelse i mer än ett årföreträdesvis skall placeras i riksanstall. Vid fördelningen mellan öppna ochslutna anstalter gäller enligt 7 S lagen om kriminalvård i anstalt somhuvudregel att placering skall ske i öppen anstalt om inte annan placering ärpåkallad med hänsyn till flyktfara, säkerhets- eller behandlingsskäl. Enligtparagrafens tredje stycke gäller skärpta regler för vissa intagna som är dömdatill länga straff Den som har dömls till fängelse i lägst skall sålunda- med vissa särskilt angivna undanlag - placeras i sluten anstalt om del medhänsyn till att han saknar fast anknytning till eller till arten avhans brottslighet eller eljest kan befaras all han är särskilt benägen altrymma och fortsätta en brotlslig verksamhet av särskilt allvarlig art.Bestämmelsen i 7 S tredje stycket lar enligt för'ar"betena fiämst siktepå lagöverträdare som har dömls för grov narkotikabrottslighet eller som harägnat sig ål annan brottslighet av särskilt allvarlig karaktär och därigenomhar visat likgiltighet för annans liv eller hälsa eller särskild hänsynslöshet. Den som är inlagen på riksanslall har begränsademöjligheter all beviljas frigång, dvs. atl under arbetstid utom anstaltenutföra arbete eller delta i undervisning, utbildning eller annan särskiltanordnad verksamhet. Särskilda skäl härför måste föreligga för den som årinlagen på riksanstalt. Vid prövningen skall särskilt beaktassäkerhetssynpunkierna och detta i synnerhet i fråga om intagna som har gjortsig skyldiga till allvarlig kriminalitet. Kortlidspermission kan beviljas inlagen som avses i 7 §tredje stycket lagen om kriminalvård i anstalt, dvs. inlagen som är dömd tillfängelse i lägst tvä är och som på skäl som anges i paragrafen är placerad isluten anstalt, endast om synnerliga skäl föreligger därtill. 1 samband med införandet av lagens permissionsbestämmelserunder-ströks all de regelbundna permissionerna utgör ett viktigt led ikriminalvär- JuU1980/81:4 25 dens åtgärder för att underlätta de intagnas anpassning isamhället, och sådana permissioner borde därför i regel inle vägras annat änvid avsevärd fara för missbruk. Beträffande sådana intagna som är placerade isluten anstalt enligt 7 § tredje stycket lagen om kriminalvård i anstaltbetonades atl kravet pä att det skall föreligga synnerliga skäl för att beviljakorttids-permission inle innebar att dessa brottslingar skulle vara heltavskurna från möjligheten atl få permission. Avsikten var främst alt skapagarantier för alt frågan om permission i dessa fall alllid blir föremål för enmyckel noggrann och allsidig prövning. Reglerna om kortlidspermission har fått sin nuvarandelydelse genom en lagändring som trädde i kraft den . Ändringeninnebar att det infördes möjlighet alt vägra regelbundna permissioner inle baravid avsevärd fara för missbruk ulan också då del föreligger en påtaglig faraför fortsatt brottslig verksamhet. Kravet på alt faran för fortsaltbrottslighet skall vara påtaglig innebår enligt förarbetena till bestämmelsenall främst den begränsade grupp av kriminellt aktiva intagna som meraregelmässigt utnyttjar permissioner för ny brottslighet omfattas av den nyaregleringen. Någon allmän skärpning av möjligheten för de intagna atl fåpermission var således inte avsedd. Vid prövningen av frågan borde särskildhänsyn tas till vad som förekommit i samband med tidigare permissioner, liksomtill pågående intensivt narkotikamissbruk. Beträffande brevgranskning gäller den huvudregeln allgranskning av brev till eller frän intagen får ske om det är påkallat avsäkerhetsskäl. Brev får granskas om det finns anledning anta alt del innehållernågot otillåtet föremål. 1 fråga om den som är intagen i sluten anstalt gällerdessutom atl brev får granskas om del är nödvändigt med hänsyn till denintagnes särskilda förhållanden. Syftet med brevgranskningen är alt hindraeller förebygga alt intagen under anstaltsliden bl. a. planerar eller lederbrottslig verksamhet eller au han tar emot narkotika eller andra otillåtnavaror. De intagnas möjligheter atl ta emot besök och atl användatelefon är enligt reglerna härom i lagen om kriminalvård i anstalt begränsademed hänsyn till säkerheten i anstalten. En intagen kan också förvägras sådanabesök eller telefonsamtal som kan motverka hans anpassning i samhället ellereljest vara till skada för honom eller annan. Enligt lagen om kriminalvård i anstalt gäller denprincipen all de intagna i största möjliga utsträckning skall vistas igemensamhel med andra intagna. Av främst ordnings- och säkerhetsskäl medgerlagen alt gemensamheten begränsas i vissa situationer. Den längst gåendebegränsningen är placering i enrum, s.k. isolering. Isolering som en form avdisciplinär bestraffning avskaffades . Tvångsmässig avskildhet kanförekomma bl. a. som en säkerhets- eller skyddsåtgärd, om det är nödvändigt medhänsyn till rikels säkerhet, föreliggande fara för en intagens egen ellerannans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltensegendom eller för att hindra att en inlagen utövar menligt inflytande pä andraintagna. JuU1980/81:4 26 För den kategori intagna som avsesi 7 § tredje stycket lagen om kriminalvård i anstalt och som på där angivnagrunder är placerad i en sluten anstalt finns särskilda bestämmelser omisolering. En sådan intagen får hållas avskild från andra intagna, om detbedöms nödvändigt för att förhindra planlagd rymning eller fritagning. Vissa ändringar i reglerna om isolering föreslås i ennyligen framlagd proposition (prop. 1980/81: I). a. föreslås all nuvarande bestämmelser omisolering för alt hindra atl en intagen utövar menligt inflytande på annanintagen får en mera preciserad formulering. I propositionen föreslås vidare atl inlagens placering påspecialavdelning lagregleras. Sådan placering skall enligt förslaget kunna skedels vid kvalificerad fara för rymning eller frilagning som bedöms blibeslående , dels när del finns särskild anledning anta alt det ärpåkallat för all hindra en inlagen frän atl fortsätta brottslig verksamhet avallvarligt slag -l.ex. narkotikabrott - under anslaltsvislelsen. Justitieulskollet har tillstyrkt bifall dll förslagen ipropositionen (JuU 1980/81:8). 1 anslutning till de här aktuella motionsyrkandena villutskollel uttala sin oro inför utvecklingen av narkotikabrottsligheten ochförekomsten av narkotika inom kriminalvårdens anstalter. 1 sammanhanget börslås fast att det inle är godtagbart aft intagna som är dömda för grova harkolikabrollunder anstaltsliden inle kan avhållas frän all bedriva narkotikahandel ute isamhället. Av det sagda följer atl utskottet hyser förståelse för demotions-önskemål som går ut på all fängelsestraffet måste utformas så all desom är dömda för särskilt grova brott, i synnerhet grova narkotikabrott, intehar möjlighet atl fortsätta sin verksamhet under pågående straffverkställighet.En skärpning av verkställighetsreglerna kan således framstå som motiverad. Ensådan skärpning kan dock komma i konflikt med de principer som präglar svenskkriminalvård och som går ut pä all, så långt det är möjligt med hänsyn tillkravet på samhällsskydd och differentiering, främja de intagnassamhällsanpassning och alt motverka de skadliga följderna av fängelsestraffel. Att göra en avvägning mellan de motstående intressen somsålunda finns ankommer på den tidigare tillsatta utredningen om vissafrågor rörande permissioner från kriminalvårdsanslalter m. m. Utredningen harvidare atl uppmärksamma frågan om val av anstalt eller anslaltsavdelning försådana intagna som har gjort sig skyldiga till grova narkotikabrott eller annanallvarlig brottslighet saml tillämpningen av bestämmelserna om brevgranskning,telefonsamtal och besök beträffande den nämnda kategorin intagna. Utskottet konstaterar all de frågor som las upp i deberörda motionerna i allt väsentligt omfattas av utredningens arbete. I avbidanpå resultatet härav bör inle vidta någon åtgärd i saken. Medhänvisning härtill avstyrker utskottet bifall till de här behandlade yrkandenai motionerna 141. 1113, 1117, IllSoch 1121. JuU1980/81:4 27