bet · G401SfU9 · 1980-12-31 00:00:00 — otn vissa frågot* rörande arbetsskadeförsäkringen I motion 1979/80:623 av OweAndréasson m. fl. (s) hemställs att antar följande förslag till lagom ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring. Härigenomföreskrivs alt 2 kap. 3 § skall ha nedan angiven lydelse. Med skada avses i denna lag personskada och skada påglasögon, protes eller annan liknande anordning som användes för avsett ändamålnär skadan inträffade. I motion 1979/80:626 av MariaLagergren (s) hemställs att hos regeringen begär en översyn av 2 kap.1 § lagen om arbetsskadeförsäkring i enlighel med vad som anförts i motionen. I motion 1979/80:834 av MagnusPersson m. fl. (s) hemställs all hos regeringen begär förslag omändrade beslämmelser för arbetsskadeförsäkringen så att fullständigkompensation för inkomstförlust vid varaktig nedsättning av arbetsförmåga kanerhållas även i de fall när delpension har beviljats. I motion 1979/80:1154 av AndersGernandt m. fl. (c, m, fp) hemställs att hos regeringen begärutredning med direktiv all göra en genomgående översyn avarbelsskadeförsäkringslagens tillämpning saml rältshjälpslagens tillämpning ifall av yrkesskada. I motion 1979/80:1160 av RuneJonsson m. fl. (s) hemställs alt beslutar anhålla att regeringenvidtar åtgärder som syftar lill alt införa mer generösa beslämmelser iarbelsskadeförsäkringen i vad avser farligheten i arbetsmiljön. I motion 1979/80:1185 av LarsWerner m. fl. (vpk) hemställs att hos regeringen hemställer omförslag som innebär 1. all alla arbetsskador bedöms ochersätts enligt LAF oavsett "yppande-datum" utom vad gäller tidigaremedicinsk invaliditelsersätlning som skall behållas av dem som fått sådanersättning enligt YFL, 2. alt de förmåner som tillfallerförsäkrade enligl TFA/AMF fr. o. m. även skall utgå för äldrearbetsskador. Utskottet har inhämtat yttrandefrån över motion 1979/ 80:1154 såvitt avser beviljande av allmänrättshjälp i mål och ärenden om ersättning för arbetsskada. 1 1980/81. SfU.1980/81:9 2 Historik samt vissa gällande bestämmelser om arbetsskadeförsäkringen m. m. Lagen (1976:380) omarbetsskadeförsäkring (LAF) trädde i kraft . Samfidigt upphördelagen (1954:243) omyrkesskadeförsäkritig (YFL) alt gälla. Bestämmelserna i grundas på proposition 1975/76:197med förslag lill lag om arbelsskadeförsäkring, proposition 1976/77:64 omstatligt personskadeskydd m. m. saml yrkesskadeförsäkringskommilléns betänkanden(SOU 1975:84) Ersättning vid arbetsskada och (SOU 1976:50) Statligt personskadeskydd. LAF har i förhållande till YFL inneburit flerabetydelsefulla förändringar. Den som drabbas av skada i sitt arbete har enligtLAF i princip rätt till full ersättning för inkomstbortfall. Del medicinskainvaliditelsbegreppel i YFL har ersatts med ett ekonomiskt invalidiletsbegrepp.Del blir härigenom den faktiska nedsätlningen i den försäkrades förmåga altskaffa sig inkomst genom förvärvsarbete som bestämmer arbetsskadelivränlansstoriek. Livräntan vid arbetsskada utgör skillnaden mellan den inkomst som denförsäkrade kan antas ha haft om han inte hade skadats och den inkomst som hantrots skadan kan beräknas komma all få. Arbetsskadelivräntan ersätter årliginkomstförlust upp till samma inkomsllak som gäller för ATP, dvs. 7,5basbelopp. När det gällde frågan om ersättning för lyte och menframhöll yrkesska-deförsäkringskommitlén i sitt belänkande (SOU 1975:84)Ersättning vid arbetsskada att arbetsgivarna genom avtal om trygghetsförsäkringhar tagit på sig ett skadeslåndsrältsligt ansvar för personskada som harorsakats av arbetet. Denna fråga fick därigenom enligt kommitténs mening entillfredsställande lösning, och kommittén föreslog därför att den nyalagstiftningen om arbetsskadeförsäkring renodlades fill en på inkomstbortfalletinriktad socialförsäkring. Föredragande departementschefen (prop. 1975/76:197s. 68) anslöt sig till de av kommittén anförda principerna för den framfidalagstiftningen och framhöll bl: a. att den anknytning lill ett ekonomisktinvaliditetsbegrepp som kommittén förordat hade tillstyrkts av praktiskt tagetalla remissinstanser. Yrkesskadebegreppet har i LAF ersatts med begreppetarbetsskada och ändrats väsentligt. Med yrkesskada enligt YFL avsågsi första hand kroppsskada fill följd av olycksfall i arbetet dit ävenolycksfall vid färd lill eller från arbetet räknades. Vidare räknades somyrkesskada även skada som hade orsakats av arbetet och framkallats genominverkan av ämne eller strålande energi. Regeringen kunde föreskriva all ävenskador genom inverkan av vissa rörelser, tryck, skakningar, vibrationer, bullereller smitta skulle anses som yrkessjukdomar. Dessa yrkessjukdomar fannsförtecknade i en särskild kungörelse (1954:644). I begreppetarbetsskada enligl LAF inryms enligt 2 kap. 1 § alla skador och SfU1980/81:9 3 sjukdomar som har uppstått till följd av olycksfall iarbetet eller annan skadlig inverkan i arbetet. YFL:s regel om s. k. färdolycksfallhar med vissa redaktionella ändringar förts över lill nämnda bestämmelse i LAF.Enligt bestämmelsen skall också som arbetsskada anses vissa sjukdomar som harframkallats genom smitta. Delta regleras närmare i förordningen (1977:284) omarbetsskadeförsäkring och statligt personskadeskydd. Beträffande arbetsskadebegreppet uttalade föredragandedepartementschefen i förslaget till bl. a.följande (prop. 1975/76:197 s. 70-71). Det är enligt min meningtillfredsställande att kommittén har ansett det möjligt att nu föreslå engenerell beskrivning av arbefsskadebegreppet. Med det nuvarande systemet finnsallfid en risk alt någon som borde ha varit berättigad lill försäkringsskyddblir utestängd från detta på grund av ofullkomligheter i lagens utformning.Genom en allmän regel kan tillämpningen knyta an lill utvecklingen på ellbättre sätt än som är möjligt med de nuvarande bestämmelserna. Även frånlagteknisk synpunkt är en allmän regel att föredra framför en detaljrik uppräkningi form av en förteckning över yrkessjukdomar. Farhågorna för all en allmänregel skulle innebära oklarhet om försäkringens räckvidd bör enligt minuppfattning inte överdrivas. Tämligen snart uppkommer i praxis en mängd typfallsom ger stadga åt tolkningen. slopades uppräkningen av farliga ämnensom kunde ge upphov till yrkesskada, och uppräkningen ersattes med en allmänthållen regel. Erfarenheterna av denna ordning är goda. Med det anförda ansluterjag mig till kommitténs förslag om en generell beskrivning avarbelsskadebegreppel. Som kommittén har framhållit bör med skadlig inverkan iarbetet i princip avses inverkan av sådan i arbetsmiljön förekommande faktorsom kan påverka den fysiska eller psykiska hälsan ogynnsamt. Utöver de faktorersom anges i YFL - ämne, energislrålning, ensidiga, ovanliga eller ovanligtansträngande rörelser, fortgående, upprepat eller ovanligt tryck, skakningareller vibrationer från maskiner eller verktyg, buller saml smitta - kan somexempel anföras låga eller höga temperaturer, hastiga temperaturväxlingar, fuktsamt kraftigt drag. Till de skadliga faktorerna hör vidare alla ensidiga,ovanliga eller ovanligt ansträngande arbetsmoment, således även ansträngandearbetsställningar. Även psykiskt påfrestande förhållanden som är direkt knutnatill arbetet kan ha sådan skadlig inverkan som enligt min mening bör omfattasav den nya lagen. Om försäkrad har varit utsatt förolycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet skall, enligt 2 kap. 2 § LAF,skadan som den försäkrade har ådragit sig anses vara orsakad av den skadligainverkan om inte betydligt starkare skäl talar mot det. Denna bevisregeltillkom och överflyttades med oförändrat innehåll från YFL till LAF.Bestämmelsen gäller vid alla slags arbetsskador. I sammanhanget kan nämnas attdepartementschefen (prop. 1975/76:197 s. 72) avvisadeyrkesskadeförsäkringskommitléns förslag om en strängare bevisregel för vissasjukdomar- reumatologiska sjukdomar, andra sjukdomar i ryggrad och leder samtpsykiska och psykosomatiska sjukdomar - som genom arbetsskadebegreppetsutsträckning kom att falla under LAF. 1* 1980/81. SfU1980/81:9 4 framhöll departementschefen att kraven på ennoggrann ulredning måste anses särskilt stora när del gäller prövningen avdessa sjukdomar. Departementschefen anförde vidare bl. 1975/76:197 s.91-92). Belräffande arbetssjukdomarna börsärskilt påpekas all skadlig inverkan i arbetet måste ha konstaterats innanbevisregeln kan bli tillämplig. I praxis har man intagit den ståndpunkten altdel måste föreligga en ganska hög grad av sannolikhet eller åtminstonesannolika skäl för all ell ämne eller annan faktor i arbetet i och för sig kanmedföra skada. Man kräver också någon vetskap om vilken form av skada som kandrabba den enskilde. Om en skadad skall kunna få ersällning frånyrkesskadeförsäkringen, måste det således försl kunna konstateras att denpåstådda farliga faktorn har sådan skadebringande egenskap som är nödvändig föralt viss sjukdom skall kunna uppslå. I ell senare led får man med tillämpningav bevisregetn pröva om denna skadebringande egenskap har föranlett skadan idel enskilda fallet. har avsevärd tid förflutit innan det har kunnatslås fast att en faktor har sådana skadebringande egenskaper och all den kan geupphov lill viss sjukdom. Yrkesskadeförsäkringskommiltén har erinrat om hur maninom yrkesmedicinen genom s. k. epidemiologiska studier har kunnat konstateraen klar överdödlighet i lungcancer hos gruvarbetare i vissa delar av landet.Genom tekniska undersökningar (bl. a. mätning av radioakliv strålning) har manfastställt all det förekommer - och sannolikt under avsevärd lid har förekommit- skadlig strålning genom radongas i en del svenska gruvor. Det har därföransetts i hög grad sannolikt all den som längre lid arbetat i dessa gruvor harblivit utsatt för skadlig inverkan av radioaktivt ämne genom inandning avradongasen. Med tillämpning av bevisregeln har sedan i det enskilda falletsambandet mellan inverkan av radon och lungcancer ansetts kunna godtas trotsall även andra sjukdomsframkallande faktorer har varit lika möjliga. Det har inle ansetts föreligga skäl att i den nya lagen gesärskilda regler rörande bedömningen av farligheten hos olika faktorer iarbetsmiljön. När det gäller utrecningen av ett skadefall bör somkommittén har framhållit liksom den skadades egna uppgifter om de faktiska omständigheterna i princip godtas. Endast om del finns skäl alt misstänka att uppgifterna är oriktiga bör närmare utreda vad som verkligen har inträffat. Det ligger i sakens natur all det inte alllid går attfå full bevisning härom. Särskilt när det gäller sjukdomar som inle omfattats av YFL torde det vara nödvändigt att med biträde av medicinsk och annan expertis göra en allsidig och noggrann utredning om den skadades förhållanden. Departementschefen framhöll också(prop. 1975/76:197 s. 72-73) att det var av stor vikt att den medicinska expertissom yttrar sig i ett skadeärende är väl insatt i reglerna och formulerar sinautlåtanden med beaktande av reglernas innehåll. I anslutning härtill anfördedepartementschefen all del är ofrånkomligt att sambandskravet vid en bedömningenligt arbetsskadeförsäkringen ibland måste ställa sig annorlunda än vid enrent medicinskt vetenskaplig bedömning. Enligl 2 kap. 3 § LAF avses med skada enligl lagenpersonskada och skada på protes eller annan liknande anordning som användes föravsett ändamål när skadan inträffade. Bestämmelsens innehåll hämtades från enmotsva- SfU1980/81:9 5 rande bestämmelse i YFL. Detsamma gäller, enligt bestämmelsen i 2 kap. 4 § LAF ochövergångsbestämmelserna till lagen, för reglerna om alt arbetsskada till följdav annat än olycksfall skall anses ha inträffat den dag då skadan visade sig,även om skadan är en följd av en inverkan som har skett före LAF:s ikraftträdande. Livränta från arbelsskadeförsäkringen är enligl 6 kap. 1 §LAF samordnad med bl. a. folkpension och tilläggspension i form avförtidspension. Samordningen innebär all livräntan skall läcka den del avinkomstförlusten som inte ersätts genom pension. I första hand skall såledespension utges och denna skall inte reduceras. En förutsättning för attersättningarna skall samordnas är alt livränta och pension avser alt kompenserasamma inkomstbortfall. Reglerna om samordning mellanlivränta från arbelsskadeförsäkringen och förtidspension samt bestämmelserna omvad som skall ingå i livränleun-derlagel kan få till följd attarbetsskadeförsäkringens syfte att ge full ersättning för inkomstbortfall inlekan uppnås för delpensionärer som drabbas av arbetsskada. Livräntan beräknas på ett underlag som motsvarar denförsäkrades sjukpenninggrundande inkomst. Efter övergången till delpension kanden sjukpenninggrundande inkomsten antas vara ungefär hälften av densjukpenninggrundande inkomsl som gällde före arbetstidsminskningen. Skadasdelpensionären i sill arbete och därvid har rätt till förtidspension samordnasförtidspensionen och livräntan. Samordningsreglerna innebär som framgår ovanatt livränta bara utges i den mån den överstiger pensionen. Vidare upphördelpensionen när förtidspension börjar utges. Samordningen kan i delta fall innebära att livräntan heltfaller borl därför alt förtidspensionen visar sig bli högre än livräntan.Förtidspensionen beräknas ju på ett annat underlag än livräntan, nämligen medutgångspunkt i de pensionspoäng som har tjänats in under sådana år då inkomstenvar högst. Kompensationsnivån kan i ett sådant fall sjunka. Den lägre kompensalionsnivån beror på att delpensioneninle inräknas i livränteunderlaget men å andra sidan bortfaller somförtidspensionen/livräntan börjar utges. Enligl övergångsbestämmelserna lillLAF skall äldre bestämmelser fortfarande gälla i fråga om skada som harinträffat före lagens ikraftträdande. Härigenom har en tidigare tillämpadprincip inom yrkesskadeförsäkringen upprätthållits. När YFL trädde i kraft den1 och ersatte lagen SfU 1980/81:9 6 (1916:235)om försäkring för olycksfall i arbete och lagen (1929:131) om försäkring förvissa yrkessjukdomar stadgades i övergångsbestämmelserna all de upphävdaförfattningarna fortfarande skulle tillämpas i fråga om skada som inträffatföre angivna datum och i fråga om skada till följd av annat än olycksfall,vilken visade sig senare, om den försäkrade inte efter nämnda dag hade varitutsatt för sådan inverkan som orsakat skadan. Ianslutning till att den nya arbelsskadeförsäkringen infördes förbättradeslivräntorna för skadefall som inträffat före lagens ikraftträdande och somgrundade sig på en invalidiletsgrad om . Livräntan till den somskadats räknades upp , lill den som skadats under åren1955-1967 och lill den som skadats med 10 %.Uppräkningen skedde i samtliga fall med . Även livräntorna förefterlevande räknades upp (prop. 1976/77:64, SfU 1976/77:21, rskr 1976/77:201). I propositionen 1976/77:64 framhöll departementschefen, i anledningav att LAF endast skulle gälla skadefall som inträffade efter lagensikraftträdande, att vissa gränsfall kunde uppkomma, t. ex. när skador som harinträffat skulle anses som arbetsskador enligt LAF men inte falletin under YFL:s sjukdomsbegrepp. Med anledning härav erinrade han 1962bildade särskilda yrkesskadefonden, vars avkastning får användas av regeringenför all bevilja ersättning i vissa gränsfall när lagreglerna inte medgerersättning. Enligt departementschefens mening borde med anledning av den nyalagstiftningen ersättning kunna utgå ur fonden i fall som framstår som ömmande. ändrades organisationen förbesvärsprövning inom socialförsäkringen (prop. 1977/78:20, SfU 1977/78:15, rskr1977/78:113). Regionala försäkringsrätter inrättades för överprövning avframför allt sådana ärenden som handläggs av försäkringskassorna.Försäkringsrätterna överlog därmed de arbetsuppgifter som tidigare hadeankommil på och försäkringsrådel.Verket fick en mera renodlad lednings- och tillsynsfunktion och kan inträda sompart i processen i försäkringsrätt. skall verka för attsocialförsäkringsbeslämmelserna tillämpas likformigt och rättvist.Försäk-ringsdomslolen namnändrades lill försäkringsöverdomstolen och är somtidigare högsta instans i ärenden om socialförsäkring. I domstolen ärförfarandet genomgående utformat som ett tvåpartsförfarande med riksförsäkringsverketsom ena parten. Trygghetsförsäkringvid arbetsskada (TFA) träffade SAF, LO ocl. PTK överenskommelseom försäkringsvillkor för trygghelsförsäkring vid yrkesskada. Från den 1 juli1977 har SfU1980/81:9 7 villkoren anpassats lill LAF. Försäkringen handhas avAMF-Arbelsmark-nadsförsäkringar. Avsikten med TFA är all den som drabbas av personskadagenom olycksfall i arbetet skall få ersättning enligt skadeslåndsrällens normerutan all behöva visa alt arbetsgivaren eller annan är skadeståndsskyldig. FrånTFA utges sålunda ersättning oavsett om någon är vållande lill skadan. TFAkompletterar förmånerna inom den allmänna försäkringen och LAF och ersätter deninkomstförlust och de kostnader som kan kvarstå när ersättningarna från bl. a.försäkringskassan har räknats borl. Ersättning enligt TFA till arbelsskadad utgår bl. a. förförlorad arbetsinkomst, för sjukvårdskostnader, för sveda och värk, förbeslående lyte och men samt för olägenheter i övrigt. Om den skadade under akutsjukdomslid är berättigad till ersättning för inkomstförlust eller för svedaoch värk kan ersättning enligt TFA lämnas för skadade glasögon. Detsarhmagäller vid arbetsoförmåga som har varat och som har föranlettläkarbesök. Enligt rättshjälpslagen (1972:429)kan rättshjälp i princip lämnas var och en i varje rättslig angelägenhet, därbehov av bistånd föreligger, oavsett om angelägenheten skall behandlas viddomstol eller vid annan myndighet eller om den inle alls skall prövas avmyndighet. Lagen skiljer mellan fyra slag av rättshjälp, nämligen allmänrättshjälp, rättshjälp åt misstänkt i brottmål, rättshjälp genom offentligtbiträde samt rådgivning. Allmän rättshjälp kan lämnas i fråga om varje rättsligangelägenhet där behov av sådant bistånd föreligger, såvida inte rättshjälpskall utgå i annan form. Vissa begränsningar gäller dock. Sålunda är bl. a.personer i de högre inkomstlägena uteslutna från allmän rättshjälp. Denallmänna rättshjälpen innebär att staten betalar kostnaderna i ärendet, bl. a.kostnad för biträde, under förutsättning all den rältssökande själv bidrar lillkostnaderna efter förmåga enligt vissa normer. Rättshjälp som utgår som rådgivning innebär rätt att moten indexreglerad avgift konsultera advokat eller biträdande jurist påadvokatbyrå i rättslig angelägenhet under högst . För tillgodoseende av allmänhetens behov av rättshjälp harinrällats allmänna advokatbyråer, vilkas advokater eller biträdande juristerlämnar rättshjälp. Rättshjälp kan emellertid också lämnas av advokat ellerbiträdande jurist vid enskild advokatbyrå. I vissa fall får även annan personlämna rättshjälp. Allmän rättshjälp kan allt efter ärendets natur beviljasav rättshjälps-nämnd, advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå eller, omden rättsliga angelägenheten är anhängig vid domstol, av domstolen. I fråga omtalan mot domstols beslut i rältshjälpsärende tillämpas vad som i allmänhetgäller om Sai1980/81:9 8 talan mol beslut av domstolen. Beslut som har fattats avrättshjälpsnämnd kan överklagas hos slår under tillsyn av , som också kan föratalan mot beslut om rättshjälp. Utskottet har inhämtat yttrandefrån över motion 1979/ 80:1154 såvilt denna avser beviljande avallmän rättshjälp i arbelsskade-ärenden. erinrar i sillyttrande om all verket fr. o. m. uteslutande intar enparlsslällning i frågor om beviljande av allmän rättshjälp sedan besvärsnämndenför rättshjälpen bröts ul till en från verket fristående myndighet.Domstolsverket bifogar besvärsnämndens yttrande och uppger all verket ihuvudsak ansluter sig till de synpunkter som framförs i detta yttrande. Belräffande rättshjälp i förvaltningsärendenanfördes vid rättshjälpsreformens tillkomst bl. a. följande (prop. Inom förvaltningsför-farandel är behovet för den enskilde att anlitabiträde som regel mindre framträdande än när det gäller förfarandet vid deallmänna domstolarna. Delta sammanhänger med den officialprövning som iallmänhet åligger förvaltningsdomstolarna och förvaltningsmyndigheterna.Domstolen eller myndigheten har i enlighet härmed skyldighet all tillse allärendet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Den relativt informellahandläggningen av förvaltningsärenden medför också att det är betydligt lättareför den enskilde att själv la till vara sin rätt vid sådan myndighet än vidallmän domstol. Mot den angivna bakgrunden har besvärsnämnden i sin praxisvarit ganska restriktiv i fråga om rättshjälp i förvaltningsärenden. Enligt enundersökning som rältshjälpsulredningen (SOU 1977:49) låtit ulföra haravslagsfrekvensen varit så hög som i fråga om förvaltningsärenden.Frågan om behovet av rättshjälp i sådana ärenden bedöms med beaktande avomständigheterna i varje särskilt fall. Generellt kan sägas all rättshjälpendast i undanlagsfall beviljas vid . I högre instans beviljasrättshjälp om ärendet är speciellt svårbedömt från rättslig synpunkt eller frånutredningssynpunkt. Denna praxis fillämpas också i ärenden enligtarbetsskadeförsäkringslagen. Det i motionen nämnda beslutet av besvärsnämnden den 23april 1979 innebär inte någon ändring i besvärsnämndens praxis. Nämnden anfördei detta ärende bl. a. följande. Nämnden anser att behov av bistånd genom allmänrättshjälp i förevarande slag av ärenden som regel inte föreligger förhandläggningen vid myndighelerna och inle heller för handläggningen viddomstolarna med mindre det rör sig om ärenden av svår beskaffenhet eller eljestav kvalificerat slag. Så kan exempelvis vara fallet om skadan är omfattandeeller orsaksfaktorerna synnerligen svårutredda. Vad gäller det nu förevarandeärendet är, såvitt framgår av utredningen i rältshjälpsären-det,omständigheterna inte sådana att behov av biträde kan ansesföreligga. SfU1980/81:9 9 ger i yttrandetockså exempel på fall där utgången blivit den motsatta och nämnden såledesbeviljat rättshjälp. I sammanhanget hänvisas lill den sammanställning avdomstolsverkels praxis som publicerats . Nämnden erinrar om all rådgivningen inomrältshjälpssyslemel utökats vilket enligt nämnden tillgodoserbehovet av rättshjälp i större utsträckning än tidigare, inle minst iarbetsskadeärenden. I yttrandet erinras vidare om all försäkringsrätt ellerförsäkringsöverdomstolen skall besluta i fråga om beviljande av rättshjälp omtalan i ett arbelsskadeärende har fullföljts till dessa instanser. Dennaordning torde enligt nämnden medföra all besvärsnämnden i fortsättningen fårbetydligt mindre inflytande över praxis än tidigare och att del i huvudsak blirförsäkringsrätterna och försäkringsöverdomstolen som bestämmer denna. Enligt besvärsnämndens mening saknas anledning att nu göranågon översyn av rättshjälpslagens tillämpning i fall av arbetsskada. Också understryker isill yttrande att ändringarna beträffande beslutande myndigheterkan få betydelse för den praxis som hitfills tillämpats för ifrågavarande fall.För detta talar enligt verket vissa avgöranden från försäkringsöverdomstolendär allmän rättshjälp har beviljats i arbetsskadeärenden. Verket anföravslutningsvis alt den osäkerhet som råder beträffande praxis är ytterligareett skäl mot att nu göra den i motionen begärda översynen av rättshjälpslagenstillämpning. Frågan om ökade möjligheter fillersättning för kostnader för glasögon antingen inom ramen för den allmännaförsäkringen eller genom alt vissa grupper med behov av glasögon skulle fåersättning för sina kostnader har under en följd av år tagits upp i olikamotioner som avslagits av på förslag av utskottet. I belänkande SfU1977/78:25 lämnas en redogörelse för frågans tidigare behandling.