bet · G401LU13 · 1980-12-31 00:00:00 — I vad avserförhållandet mellan postverket och postanställda anser sig verket inte börainstämma i den föreliggande motionens förslag lill ändring av 4 kap. 1 8skadeståndslagen. () hänvisartill att motionärens framställning väsentligen bygger på förhållanden inomförsvarsmakten, närmare bestämt pä vad som framkommit om tilltagandematerielförluster på grund av underlåtenhet eller oförmåga bland värnpliktigaatt återställa utlämnad utrustning. SJ saknar ej förståelse för motionärenssynpunkter i vad de grundas på de sålunda i motionen redovisadeomständigheterna. SJ är emellertid ej för sin del i stånd att bedöma huruvidadessa omständigheter har sådan utbredning utanför värnpliktssiluationen attfördenskull en översyn av reglerna om arbetstagares ansvar i allmänhet gentemotarbetsgivaren i berörda hänseende ter sig angelägen. Också inom SJ förekommermaterielförluster - liksom även kassabrister - vilka understundom kantillskrivas försumlighet eller bristande omsorg hos någon redogöraransvariganställd. Det torde emellertid höra lill undantagen att förhållandena därvidär jämförbara med dem som motionären tagit till utgångspunkt för sinframställning. Erfarenheterna inom SJ ger ej underlag för påstående om kännbaraolägenheter av gällande lagstiftning i ämnet. SJ vill avslutningsvis tilläggaatt redan ulredningssvå-righeter ofta medför alt frågan om sanktion över huvudej blir aktuell. Att generellt lägga bevisbördan på den redovisningsskyldigearbetstagaren utan hänsyn till de - pä arbetsgivaren beroende - betingelserunder vilka han har att fullgöra sina arbetsuppgifter synes ej kunnarekommenderas. LU1980/81:13 19 uttalar attförbundet med utgångspunkt i de intressen förbundet har att företräda inlefunnit någon anledning till erinran. framhåller altmotionen behandlar en fråga som är av stor principiell rättslig betydelse. Sommotionen påpekar är del ytterligt svårt för en arbetsgivare all få ersättningfrån en arbetstagare för skada som vållats på omhänderhavd egendom. I detsammanhanget är det betydelselöst om skadan består i sakskada eller omegendomen förlorats. utgår ifrån atl det aktuella problemetär olika stort inom olika verksamhetsområden. Som framgår av motionen är detfrämst med tanke på förhållandena inom försvarsmakten som fråganaktualiserats. De enskilda landstingen har inte fäst förbundetsuppmärksamhet på frågan och förbundet utgår från atl den aktuellalagbestämmelsen inle medför betydande kostnadstäckningsbortfall förlandstingen. Såvitt angår förhållandena på landstingssektorn torde någotomedelbart behov av en ändring av lagbestämmelsen inte föreligga. Om detemellertid av andra skäl skulle anses erforderligt har förbundet inget atlerinra mot att frågan blir föremål för utredning. anför attenligt samfundels mening bör de av motionären påtalade förhållandena, ehuru ioch för sig väl värda uppmärksamhet, inte lämpligen bli föremål försärreglering i skadeståndslagen. TCO påpekar att missbruk av redovisningsansvaret gentemotarbetsgivare för omhänderhavd egendom kan beivras med tillämpning av 4 kap. 1 Sskadeståndslagen och åberopar som stöd härför arbetsdomstolens dom 1977:210.Lagbestämmelsen bör enligl TCO slå kvar oförändrad till sitt innehåll och någonskärpning av ansvaret bör således inte ske. ,samhällsvetare och ekonomer () konstaterar inledningsvis att motionen harbetydelse inte endast för de värnpliktigas förhållanden utan för en stor del avnäringslivet. Efter en redogörelse för motiven till lagstiftningen framhållerJUSEK att det - när det gäller den ansvarssituation i 4 kap. 1 8skadeståndslagen, som berörs i motionen, - är två moment som är av intresse. Det första är vilken grad av oaktsamhet som denvärnpliktige eller annan arbetstagare skall ha gjort sig skyldig till för attbli ersältningsskyldig, helt eller delvis. Det andra är vem som har bevisbördanför vad som hänt. I förarbetena diskuterades framför allt den första frågan,medan bevisbördans placering i stort sett förbigicks. Av visst intresse är dockdepartementschefens uttalande om atl skadeståndslagen inle medför någonändring i en redovisningsskyldigs plikt atl genom verifikationer eller på annatgodtagbart sätt redogöra för hur medlen använts. Enligt mening ger nugällande lagstiftning med beaktande av förarbetena tillräckliga möjligheter attkräva fullt eller jämkat skadestånd från anställda eller värnpliktiga, som LU 1980/81:13 20 uppsåtligeneller grovt vårdslöst skadar eller förskingrar arbetsgivarens egendom som deomhänderhar. håller det inte heller för otroligt att en anställd ellervärnpliktig även vid tillämpning av 4 kap. 1 8 skadeståndslagen kan åläggasbevisbördan att göra det sannolikt atl egendomen förkommil eller skadats underomständigheter som inte medför att synnerliga skäl för skadestånd föreligger.Fastän instämmer i motionärens uppfattning atl det vore demoraliserandeom anställda eller värnpliktiga utan risk för ansvar skulle kunna skada ellertillägna sig arbetsgivarens egendom, ifrågasätter förbundet att en lagändringf. n. är påkallad - innan något mål prövats av . LU1980/81:13 21 1980/81:2 y om skadeståndsansvaret för omhänderhavd egendom har den 4 december1980 beslutat inhämta yttrande från försvarsutskottet över motion 1979/80:144om skadeståndsansvaret för omhänderhavd egendom. I den nya skadeståndslagen(1972:207)., som trädde i kraft (prop. 1972:5, LU 1972:10, rskr1972:192), har arbetstagares skadeståndsansvar begränsats kraftigt iförhållande till tidigare lagstiftning. Enligl 4 kap. 1 8 skadeståndslagen ärarbetstagare ansvarig för skada som han vållar genom fel eller försummelse itjänsten endast i den mån synnerliga skäl föreligger med hänsyn tillhandlingens beskaffenhet, arbetstagarens ställning, den skadelidandes intresseoch övriga omständigheter. Med arbetstagare likställs enligl 6 kap. 4 8skadeståndslagen bl. a. värnpliktiga och andra som fullgör tjänstgöring somfinns föreskriven i lag. Av förarbetena till den nya skadeståndslagen framgår attlagrådet har pekat på atl den av regeringen föreslagna, senare av riksdagenockså antagna lydelsen av 4 kap. 1 S medförde en avsevärd begränsning avskyldigheten för värnpliktiga och andra krigsmän att ersätta förlust av ellerskada på egendom som tillhör försvarsmakten eller är avsedd för dess behov. t.ex. ansvar för utlämnade persedlar och annan materiel. Enligt lagrådets meningborde förslaget till den aktuella paragrafen ha ändrats på så sätt att"synnerliga skäl" ersatts med "särskilda skäl". I motion 1979/80:144 av () yrkas atlriksdagen anhåller hos regeringen om förslag till ändring av 4 kap. 1 8 skadeståndslageni enlighet med vad som anförts i motionen. I motionen framhålls alt försvarsmakten tillfogasbetydande förluster på grund av alt de värnpliktiga inte förmår återställa denmateriel som de har fått sig anförtrodd. Motionären hänvisar till altriksrevisionsverket (RRV) i en rapport har uppskattatåteranskaffningskostnaderna för sådana förluster till 25-30 milj. kr./år.Enligt rapporten försvinner framför allt egendom som kan betecknas som särskiltbegärlig, såsom vindrockar, persedelpåsar, mössor, skjortor, sovsäckar,bajonetter, kompasser och kikare. RRV anser att skadeståndslagen har blivitnormgivande på ett sätt som med tanke på försvarels speciella uppgift måstebetecknas som mindre önskvärt. Malerielförlusterna har ökat markant sedanlagens tillkomst. LU1980/81:13 22 Tillämpningen av lagen har enligt RRV också haft deneffekten att den skapat uppgivenhet bland truppbefälet när det gäller att vidtamaterieldisciplinära åtgärder. Motionären uttalar atl RRV finner tillståndet vara ytterstoroande och att verket utpekar rättsregeln i 4 kap. 1 S skadeståndslagen som enav orsakerna till detta. Lagrådet har, konstaterar han, fått mera rätt än delkanske anade i sina värsta farhågor. Rättspraxis visar enligt motionären attdomstolarna i de flesta fall som förelegat lill bedömande funnit lagliga hindermöta för all ålägga den malerielansvarige ersättningsskyldighet. Enligtmotionärens mening är del demoraliserande med en ordning enligt vilken man praktiskttaget saknar ansvar för omhänderhavd egendom. En sådan ordning står enligtmotionären i klar strid med eljest vedertagna rättsgrundsatser och värderingar.Bestämmelsen i 4 kap. 1 8 skadeståndslagen måste därför, anser motionären, medhänsyn till sakens vikt och betydelse skyndsamt bringas i överensstämmelse mednämnda rättsgrundsatser. RRV:s rapport i försvaret framlades imars 1979. Rapporten överlämnades av RRV till överbefälhavaren,försvarsgrenscheferna, försvarets civilförvaltning och försvarets materielverkför beaktande. Regeringen beslöt att överlämna rapportentill militäransvarskommitlén (Ju 1977:09). Med skrivelse har överbefälhavarenbeordrat vissa åtgärder för atl minska malerielförlusterna i det militäraförsvaret. Materielförluster skall fr. o. m. belastautbildningsförbandens kostnadsbudgetar. Skrivelsen giillde vidare märkning avmateriel, statistik och redovisning avseende materielförluster, försök medförsäljning av viss begärlig materiel, utbildningen i materieltjänst föryrkesofficerare, materielkonlroll, m. m. Överbefälhavaren konstaterade att dencentrala punkten om tillämpningen av skadeståndslagen ännu inte hade fått sinlösning. konstaterar attRRV uppskattade de sammanlagda återanskaffningskostnaderna förmalerielförlusterna vid värnpliktsutbildning till 25-30 milj. kr. per år.Förlusterna ökade markant efter ändringarna 1972. Närmare och aktuellare uppgifter om värdet avmalerielförlusterna har utskottet kunnat få endast såvitt gällergrundutbildningen vid armén. Förlusterna där redovisas i en sammanställning sombifogas detta yttrande. Enligt försvarsutskottets mening är rådande förhållanden ifråga om materielförluster under värnpliktsutbildning inte tillfredsställande.Även om statistiken från arméns grundutbildning tyder på en stabilisering underde så uppgår återanskaffningskostnaderna till belopp som inle ulanvidare kan accepteras. Förutom kostnadsaspekten bör enligt försvarsutskottetsmening beaktas alt den militära verksamheten i hög grad förutsätter att bådeanställda och LU1980/81:13 23 värnpliktiga känner ansvar för sina uppgifter. Till dettaansvar hör alt ta vård om både personlig materiel och materiel som är gemensamför del egna förbandet. Brister i utrustningen kan i krig direkt påverkamöjligheterna att lösa uppgifterna och atl själv överleva. Det är mot denna allvarliga bakgrund man måste ifrågasättaom gällande bestämmelser och deras tillämpning är ägnade att vidmakthålla devärnpliktigas naturliga känsla av ansvar för anförtrodd utrustning. är f. n. inte berett att tillstyrka attskadeståndslagen ändras i enlighet med motionärens förslag. En sådan ändringfår konsekvenser som utskottet nu inte kan helt överblicka. Reglerna föransvaret i fråga om militär utrustning bör ses över utan dröjsmål. Härvid börbeaktas atl skador och förluster vid militär verksamhet kan inträffa även vidnormal aktsamhet och att de i så fall självfallet inle skall drabba denenskilde. anser att militäransvarskommitlén böruppmanas att särskilt överväga denna fråga. Därvid bör även beaktas möjlighetenalt i värnpliktslagen införa en bestämmelse om ersättningsskyldighet för skadoroch förluster som värnpliktig vållar uppsåtligen eller av vårdslöshet. En sådanregel bör övervägas i första hand beträffande materiel som har utlämnats tillden värnpliktige för personligt bruk. På försvarsutskottets vägnar PER Närvarande: Per (), (), GudrunSundström (s), (), (), (),(), (), (), (), (), (), (), () och (). , ,, , , ochHolger (alla s) anser att den del av utskottels anförande som på s. 2börjar "Enligt försvarsutskottets mening" och på s. 3 slutar"personligt bruk" bort ha följande lydelse: Materielförluster under värnpliktsutbildning har alltidförekommit. Med hänsyn till penningvärdets förändring är den redovisadeutvecklingen av förlusterna vid arméns grundutbildning inte anmärkningsvärd.Det är dock angelägel all malerielförlusterna begränsas så långt som del ärmöjligt. LU 1980/81:13 24 Överbefälhavaren har uppdragit åtbl. a. försvarets civilförvaltning, ochförsvarsgrenscheferna atl utforma redovisningsbeslämmelser, se över reglernaför märkning av materiel, genomföra tätare kontroller av viss materiel, m. m.Regeringen har överlämnat RRV:s rapport lillmilitäransvarskommitlén, uppenbarligen i avsikt att få en genomlysning avvilka rättsliga och andra åtgärder som är möjliga att vidta. Medhänsyn till de åtgärder som har vidtagits och olägenheterna av ensärlagsliflning för de värnplikfiga vill försvarsutskottet inle tillstyrka denav motionären föreslagna ändringen av 4 kap. 1 8 skadeståndslagen. LU 1980/81:13 _ c tS u pl c M ti < c U. te TJ B TO t/1