yttr · G305LU1 · 1979-12-31 00:00:00 — 1979/80:1 y med anledning av motion om översyn av reglerna omgodtrosförvärv Efter samråd med justitieutskottethar lagutskottet beslutat att till justitieutskottet överlämna motionen1979/80:274 av m. fl. (s) om översyn av reglerna omgodtrosförvärv. avger följande yttrande. I mofionen yrkas att hosregeringen begär förslag fill sådan lag om godtrosförvärv av lösöre att denursprungliga ägaren får starkare skydd som häleri försvåras. I svensk rätt har gälltatt i god tro gjorda förvärv av lösöre från den som har egendomen i sinbesittning blir gällande även i vissa fall då överlåtaren inte var egendomensägare eller eljest hade rätt att disponera över den. Med god tro avses attförvärvaren varken insåg eller bort inse att överlåtaren saknade befogenhet attföreta rättshandlingen. En förutsättning för att godtrosförvärv skall varagiltiga är att överlåtaren uppträtt som om han ägde rätt att förfoga överegendomen. Vidare skall förvärvaren kunna stödja sig på ett laga fång, dvs.köp, byte eller gåva. Även pant- och retentionsrätt kan grundas pågodtrosförvärv. Slutligen gäller att förvärvaren måste ha fått egendomenöverlämnad till sig. Om förutsättningarna för ett godtrosförvärv är uppfylldaanses äganderätten till egendomen ha övergått till förvärvaren. Han blirdärmed skyddad mot anspråk från den ursprunglige rättsinnehavaren på att återfåegendomen. Dennes rätt utslocknar helt; dock har han i allmänhet rätt att lösatill sig egendomen. Nuvarande ordning innebär vidare bl. a. att om förvärvareni sin tur överlåter egendomen blir den nye innehavaren skyddad även om han känttill de faktiska förhållandena vid godtrosförvärvet, exempelvis att förvärvetavsåg stöldgods. Reglerna om godtrosförvärv har i huvudsak utbildats ipraxis och är tillämpliga i många olika typer av situationer, t. ex. vidtvesalu, vid disponerande över egendom som åtkommits genom ett civilrättsligtogiltigt fång och vid förfogande över lösöre, som stulits från ägaren. LU1979/80:1 y LU1979/80:1 y 2 Principen att den godtroendeförvärvarens intresse har företräde framför den ursprunglige ägarens kallasexstinktionsprincipen. I tillämpas en motsatt princip, vindikationsprincipen,som innebär att den ursprunglige ägaren har rätt att få tillbaka egendomen frånden godtroende förvärvaren utan att betala någon ersättning till denne. Denfinska rätten och en i antagen lag om godtrosförvärv byggerliksom den svenska rätten på exstinkfionsprincipen. I både och Norgegäller emellertid att godtrosförvärv inte äger rum i lösöre som frånhänts denrätte ägaren genom stöld eller vissa andra förmögenhetsbrolt. Som framgår av motionen har frågan om förvärv av lösöre,som frånhänts ägaren genom brott, också en straffrättslig aspekt. Den som i ondtro förvärvar stöldgods och annan egendom som åtkommits genom brott kan ådrasig ansvar för häleri enligt 9 kap. 6 § . För att straff skallkunna ådömas förvärvaren krävs bl. a. att han känt till alt egendomen frånhäntsägaren genom brott. Är förhållandena sådana att förvärvaren inte insett men välhaft skälig anledning anta alt brott förelåg kan han straffas förhäleriförseelse enligt 9 kap. 7 § . Att förvärvaren saknat sådangod tro som skulle ha gjort hans förvärv till ett godtrosförvärv är inte i ochför sig tillräckligt för slraffbarhet. För att ansvar för häleriförseelse skallifrågakomma ställs högre krav på förvärvarens oaktsamhet. Utanför det straffbaraområdet faller den ovan berörda situationen då lösöre blivit föremål förgodtrosförvärv och sedan övertas av en person som känner till eller haranledning misstänka att egendomen frånhänts ägaren genom brott. Nordiskt lagstiftningsprojekt angående godtrosförvärv I en skrivelse till de nordiskaländernas regeringar hemställde presidium att dessa skulleinleda gemensamt utredningsarbete i syfte att nå fram till mera enhetligaregler än de nuvarande beträffande verkan av god tro vid förvärv av lös egendomi de fall ursprunglige ägaren eller innehavaren gör anspråk på att återfåegendomen. Med anledning av framställningen från Nordiska rådettillkallades i , , och särskilda sakkunniga meduppdrag att kartlägga gällande regler samt att åtminstone i princip föreslå delagändringar som lämpligen kunde anses böra komma i fråga för att uppnårättslikhet i de nordiska länderna på området. utredningsarbete lades betänkanden fram iDanmark, och . Det svenska betänkandet (SOU 1965:14) Godtrosförvärvav lösöre innehöll ett lagförslag som nära överensstämde med motsvarandeförslag från de danska och finska utredningarna. Förslaget byggde påexsfinktionsprincipen. Huvudregeln var att den som i god tro förvärvat lösöreoch fått det i sin besittning fick full äganderätt till egendomen. Dennahuvudregel kompletterades med särregler för två olika LU1979/80:1 y 3 Den ena av dessa gällde egendom som frånhänts denursprunglige ägaren genom stöld eller rån. För att godtrosförvärv skulle kommatill stånd i ett sådant fall krävdes att förvärvaren kunde visa alt han medskälig noggrannhet hade undersökt överlåtarens åtkomst. Den andra särregeln vartillämplig vid förvärv av sådan egendom som allmänt säljs på kredit medäganderättsförbehåll och innebar att förvärvaren skulle ha en viss plikt attundersöka säljarens rätt att överlåta egendomen. Lagförslaget upptog vidareregler om rätt i vissa fall för den ursprunglige ägaren att återlösa egendomsom varit föremål för godtrosförvärv. Vid remissbehandlingen av de tre betänkandena utsattesdessa för åtskillig kritik i de olika länderna. Karakteristiskt för krifiken var att remissinstanserna ivart och ett av länderna ansåg där gällande rält vara tillfredsställande ochmotsatte sig ändring samt fann att de sakkunnigas förslag innebar en olämpligkompromiss. Särregeln för stöldgods mötte hårt motstånd hos de svenskaremissinstanserna, som ansåg att den på elt betänkligt sätt luckrade uppexstinktionsprincipen, eftersom förvärvaren inle hade någon möjlighet att iförvärvsögonblicket avgöra om egendomen var av det slag som särregeln vartillämplig på. I och ansågs det å andra sidan inte acceptabeltatt gå ifrån vindikationsprincipen när det gällde stöldgods. Sedan det visat sig alt någon samnordisk lagstiftning påområdet inte skulle komma till stånd, ansågs från svensk sida något behov avatt gå vidare med detta lagstiftningsärende inte föreligga. Maj:t beslötdärför 1973 att avskriva frågan från vidare handläggning. hadeemellertid ärendet framskridit så långt att man inom justitiedepartementetutarbetat ett utkast till lagrådsremiss med förslag till lag om godtrosförvärvav lösöre. Lagförslaget innebar närmast en kodifiering av gällande rätt. Detsaknade motsvarigheter till de i utredningsförslaget intagna särreglerna omförvärvarens undersökningsplikt. Lagrådsremissen skilde sig från innehållet igällande rätt på i huvudsak två punkter. För det första begränsades rätten förden som blivit frånhänd egendom genom brott att lösa till sig egendomen till defall där frånhändandet skett genom stöld eller annat tillgreppsbrott. För detandra slogs fast att lösenbeloppel skulle fastställas enligt vederlagsprincipen,dvs. skulle motsvara vad förvärvaren utgett för egendomen. I denna del innebarlagrådsremissen närmast ett klarläggande. Enligt gällande rätt är det nämligenosäkert om lösenbeloppet skall beräknas enligt vederlagsprincipen eller om detskall motsvara egendomens värde vid inlösningstillfället (värdeprincipen). Förslag angående godtrosförvärv från brottsförebygganderådet Frågan om godtrosförvärv av egendomsom frånhänts ägaren genom brott har tagils upp i en promemoria frånbrottsförebyggande rådet. (BRÅ PM 1978:1) Sakhäleri m. m. I promemorian, somBRÅ överlämnat till justitie- r 1979/80. LU 1979/80:1y 4 departementet, framlades förslag till lagstiftning somsyftade till att försvåra avsättningen av stöldgods. Förslagen innebar att detnuvarande kravet på styrkt förbrott vid häleriförseelse enligt 9 kap. 7 §brottsbalken skulle slopas samt att en följdändring skulle ske i lagen(1974:1065) om visst stöldgods m. m. I promemorian rekommenderades också attstatsmakterna förutsättningslöst skulle pröva frågan om en inskränkning avmöjligheterna till godtrosförvärv beträffande stöldgods. Enligt promemorianskulle en försiktig nedtoning av exstinktionsprincipen i vissa fall kunnaförstärka den allmänpreventiva effekten av de föreslagna ändringarna ibrottsbalken och stöldgodslagen. Det framhölls alt den som tvekar om elt"förmånligt erbjudande" får ytterligare anledning att avstå frånaffären, om han vet att han inte kan göra ett godtrosförvärv utan måste lämnaifrån sig egendomen, om det visar sig vara fråga om stöldgods. Vidare anfördesatt man vid en lösning av frågan om godtrosförvärv av stöldgods kan väljamellan en rad mer eller mindre långtgående alternativ. För statsmakternasställningstagande skulle enligt promemorian en remissbehandling av 1973 årsutkast till lagrådsremiss vara av värde. Promemorian har remissbehandlats, varvid yttranden även inhämtatsöver utkastet till lagrådsremiss. Tanken att i brottsbekämpningens intresse modifieramöjligheterna att göra godtrosförvärv av stöldgods har fått stöd av åtskilligaremissinstanser. Röster som är kritiska mot lagstiftning i ämnet saknas dockinte. Av de instanser som intar en positiv hållning uttalar sig några tillförmån för innehållet i utkastet till lagrådsremiss, andra ansluter sig lillprinciperna i betänkandet (SOU 1965:14) Godtrosförvärv av lösöre och en tredjegrupp anser att den nya norska lagstiftningen i ämnet ulgör en lämpligförebild. Även andra lösningar förordas. Huvuddelen av de positivt inställdaremissinstanserna begränsar sig dock till att instämma i rekommendationen attändra reglerna så att de bidrar till att motverka stöld- ochhäleribrotis-lighet. På grundval av BRÅ-promemorian har i propositionen1979/80:66 framlagts förslag till ändringar i bl. a. bestämmelserom häleri. I propositionen tar departementschefen också upp frågan omgodtrosförvärv av lösöre (s. 9). Enligt departementschefen står det klart atten ändring av rättsläget i enlighet med utkastet till lagrådsremiss knappastskulle få någon kriminalpolitisk effekt. Vidare uttalas att tillräckligtunderlag saknas för alt i lagstiftningsärendet föreslå några ändringar efterden norska förebilden eller i enlighet med betänkande och att fråganom godtrosförvärv får övervägas vidare i lämpligt sammanhang. Enligtdepartementschefen kan erfarenheterna av den norska lagstiftningen i ämnetockså ge anledning lill nya nordiska överläggningar. LU1979/80:1 y 5 Motioner angående skärpning avförutsättningarna för godtrosförvärv av stöldgods behandlades av 1974och 1977. Vid båda tillfällena avslogs motionerna på hemställan av lagutskottet(LU 1974:3 och 1976/ 77:16). 1977 framhöll utskottet att kraven på den godatron avsevärt skärpts i rättspraxis när det gäller förvärv avegendom som frånhänts annan genom brott. Det var sålunda vanligt attdomstolarna krävde en särskilt hög grad av aktsamhet vid förvärv av egendom,som erfarenhetsmässigt visat sig särskilt "känslig". I vissa fallhade enligt utskottet praxis trots bristen på uttryckliga bestämmelser härominfört en tämligen långtgående undersökningsplikt. Tendensen framträdde medsärskild styrka i ett antal avgöranden av högsta domstolen beträffande förvärvav begagnade bilar. Mot bakgrund av den utveckling, som reglerna omgodtrosförvärv genomgått, ansåg utskottet att förvärv på gatoreller i offentliga lokaler av sådan egendom, som inte vanligen brukar utbjudaspå dylika platser, endast undantagsvis torde kunna bedömas ha ägt rum i godtro. Åtminstone gällde detta när överlåtaren var okänd för köparen. Omegendomen dessutom utbjöds lill påfallande lågt pris, fortsatte utskottet,torde regelmässigt anledning till stor försiktighet från köparens sida ansesföreligga. I nu berörda fall syntes ofta förutsättningarna för inträdande avstraffansvar för häleri eller häleriförseelse vara uppfyllda. Den skärpning av förutsättningarna för godtrosförvärv somägt rum innebar enligt utskottet att den som frånhänts egendom genom brott hademöjlighet att i större utsträckning än tidigare hävda sin rätt gentemot den somförvärvat egendomen. Utvecklingen på området hade härigenom i prakfiken medförtett visst närmande till vad som gällde i övriga nordiska länder. Vid en bedömning av spörsmålet måste, framhöll utskottet,hänsyn vidare tas till föreliggande försäkringsmöjligheter för den som berövasegendom genom stöld och för den som förvärvar sådan egendom. Den förstnämndehar regelmässigt möjlighet att försäkra sig mot egendomsbrott och därigenom fåersättning för vad han förlorat. Någon motsvarande möjlighet att skydda sigförsäkringsvägen ansåg utskottet inte finnas för den som i god tro förvärvarstöldgods och sedan blir tvungen att avslå godset till dess rätte ägare. I motionen framhålls atthäleribrotlsligheten i vårt land är rikt förgrenad, välorganiserad ochsvårupptäckt. Åtskilligt tyder på att den också är i starkt växande. Bådesamhället och många enskilda drabbas enligt motionärerna av stora förluster pågrund av denna brottslighet. Häleri är ofta förbundet med LU1979/80:1 y 6 andra brott som t. ex. stöld, rån, bedrägeri, skattebrott,osant intygande, urkundsförfalskning. Även narkotikabrottsligheten är näralierad med hälerimarknaden. Därför anser motionärerna det helt nödvändigt atthäleri och därmed förknippad brottslighet bekämpas med effektivare metoder änför närvarande. En vikfig punkt i ett program mot häleribrottsligheten ärenligt motionärerna en skärpning av den lagstiftning som rör befattningen medstöldgods. Del framhålls alt intar en särställning när detgäller rätten att få behålla stöldgods som förvärvats "i god tro".Det står klart att det starka godtrosskyddet i vårt land bidragit tillatt öka stöldbrottsligheten. Motionärerna anser vidare att reglerna inte innebären rättvis avvägning mellan de motstridande intressen som gör sig gällande vidgodtrosförvärv av stulen egendom. Att den ursprungliga ägaren lill skillnadfrån godtrosförvärvaren delvis kan skydda sig genom försäkringar ändrar enligtmotionärerna inte denna slutsats. Detta har övertygande visats i remissvar överBRÅ:s promemoria från polisen och från försäkringsbranschen. Motionärerna anser att det behövs en skärpning avbestämmelserna om godtrosförvärv av lösöre. Därvid kan man välja mellan en radmer eller mindre långtgående alternativ. Vid remissbehandlingen av BRÅ:s promemoriahar olika synpunkter och förslag förts fram. Men det rimligaste förefallermotionärerna vara att rättigheterna stärks för den som blivit frånhänd egendomsåväl vid fillgreppsbrott som vid brott i övrigt, alltså även vid t. ex.förskingring. Under alla omständigheter, framhåller motionärerna, är detviktigt att tar ställning till förmån för att godtrosreglernaändras så att stöld och häleribrottslighet motverkas och den ursprungligeägaren får ett ökat skydd. I motionen yrkas att regeringenskall förelägga förslag till lag om godtrosförvärv av lösöre sominnebär att den som frånhänts egendom genom brott får ett starkare skyddsamtidigt som häleri försvåras. Utskottet erinrar om att en grundläggande princip i svenskrätt är att den som i god tro förvärvar lösöre av annan änegendomens ägare blir skyddad mot anspråk från den "rätte" ägaren påatt återfå egendomen. Genom godtrosförvärvet blir förvärvaren ägare tillegendomen och den föregående ägaren har endast rätt att lösa till sig denna.För att ett godtrosförvärv skall bli gällande mol den ursprungligerättsinnehavaren krävs all överlålaren haft egendomen i sin besittning och attdenna överlämnats till förvärvaren. Bakgrunden till rättsläget är attbesittningen av lösöre i den allmänna omsättningens intresse anses legitimerabesittaren att förfoga över egendomen. Reglernaom godtrosförvärv är tillämpliga även på gods som frånhänts LU1979/80:1 y 7 ägaren genom brott. Det starka skydd som svensk rätt gergodtrosförvärvare av stöldgods och annan egendom som åtkommits genom brottskiljer sig i avsevärd mån från vad som gäller i , och . Idessa länder kan sådan egendom inle bli föremål för godtrosförvärv och denrätte ägaren har alltså rätt att utan ersättning återfå egendomen. Utvecklingenav praxis i när det gäller kraven på god tro vid förvärv av stöldgodsoch liknande har emellertid medfört ett visst närmande till vad som gäller i deövriga nordiska länderna. Det är sålunda numera vanligt att domstolarna kräveren särskilt hög grad av aktsamhet vid förvärv av egendom, som erfarenhetsmässigtvisat sig särskilt "känslig" eller som bjuds ut till försäljningunder ovanliga former eller till påfallande lågt pris. Denna skärpning avförutsättningarna för godtrosförvärv innebär att den som frånhänts egendomgenom brott har möjlighet att i större utsträckning än fidigare hävda sin rättgentemot den som förvärvat egendomen. Som närmare framgår av redogörelsen ovan har frågan om enmodifiering av reglerna om godtrosförvärv av stöldgods m. m. fidigareaktualiserats i olika sammanhang. Någon ändring av rättsläget har dock intekommit till stånd. En anledning härtill är att det ansetts strida mot svenskrättsuppfattning att den som i god tro förvärvat egendom och därvid iakttagitden omsorg som skäligen kunnat krävas av honom skall gå föriustig egendomen,därför alt det senare visar sig att den frånhänts ägaren genom brott. Vidarehar det ansetts att något behov av ändrade regler inte föreligger med hänsyntill den utveckling beträffande kraven på den goda tron som ägt rum i praxis.En annan synpunkt som förts fram är att den som berövas egendom genom brott iallmänhet kan försäkra sig mot egendomsbrott medan någon motsvarande möjlighetatt skydda sig försäkringsvägen inte torde finnas för den som i god troförvärvar stöldgods och sedan tvingas avstå godset till rätte ägaren. Enligt utskottels mening har de skäl som sålunda åberopatsmot en ändring av gällande ordning fortfarande bärkraft. måsteemellertid beaktas att det finns skäl som talar för att den rätte ägaren börbehandlas gynnsamt i sådana fall då han förlorat sin egendom genom brott. Densom lånar ut sin egendom eller deponerar den hos annan eller överlämnar denfill en avbetalningsköpare mot äganderättsförbehåll avstår därigenom frivilligtfrån den omedelbara kontrollen över egendomen och tar en viss risk för attmottagaren obehörigen överlåter den till en godtroende tredje man. Den som blirbestulen framstår i jämförelse härmed typiskt sett som i särskilt hög gradoskyldig till sin förlust och från skälighetssynpunkt kan del ligga nära tillhands att för sådana fall lägga större vikt vid ägarens intresse av att fåfillbaka den stulna egendomen än vid en godtroende förvärvares intresse av attfå behålla den. Enligt utskottets uppfattning torde mot bakgrund av det ökadeantalet tillgreppsbrott en viss förskjutning ha inträtt i denallmänna rättsuppfattningen till förmån för den rätte ägaren. Det torde numerainte anses lika självklart som tidigare att godtrosförvärvaren allfid bör fåbehålla egendomen. Att en opinionssvängning skett belyses bl. LU1979/80:1 y 8 de remissyttranden som inhämtades över det ovan redovisadebetänkandet SOU 1965:14 och de som inhämtats över brottsförebyggande rådetspromemoria 1978:1 om sakhäleri m. m. Vid remissbehandlingen av 1965 årsbetänkande ställde sig sålunda flertalet remissinstanser negativa till enändring av reglerna om godtrosförvärv medan remissutfallet beträffandeBRÅ-promemorian visar att det övervägande antalet remissinstanser stöder tankenatt modifiera möjligheterna till godtrosförvärv. I anslutning till det anförda vill utskottet även berörade kriminalpolifiska aspekterna på frågan om godtrosförvärv av stöldgods m. m.även om det i och för sig inte ankommer på utskottet att behandla spörsmålangående behovet av åtgärder mot tillgrepps- och häleribrottsligheten. mening är det otvivelaktigt så att avsättningen av egendom somåtkommits genom brott i viss mån underlättas av det skydd som godtrosförvärvarenåtnjuter enligt nuvarande ordning. En modifiering av reglerna om godtrosförvärvbör kunna leda till en ökad försiktighet hos allmänheten när det gäller handelmed egendom som utbjuds på ovanligt förmånliga villkor och som därför kanmisstänkas vara stöldgods. Som framhållits i både BRÅ-promemorian och motionentorde därför en viss inskränkning av skyddet för godtrosförvärvaren fåbetydelse för brottsbekämpningen. En förstärkning av den rätte ägarensställning skulle därjämte kunna medföra att skillnaderna mellan ochövriga nordiska länder på detta område minskade och således tillgodoseintresset av nordisk rättslikhet. I enlighet med det anförda anser utskottet att det finnsskäl som talar för att en ändring av reglerna om godtrosförvärv nu bör kommafill stånd. En lagstiftning på området är emellertid förenad med åtskilligaproblem inte minst när det gäller avvägningen mellan de olika intressen som görsig gällande. Med hänsyn härtill förordar utskottet att frågan omgodtrosförvärv av stöldgods m. m. blir föremål för utredning. Det bör ankommapå regeringen att bestämma formerna för utredningsarbetets bedrivande.Utskottet vill dock betona vikten av att arbetet bedrivs i nordiskt samförståndmed sikte på att få till stånd en mer enhetlig reglering beträffandegodtrosförvärv av stöldgods m. m. i de nordiska länderna. LU 1979/80:1 y 9 Närvarande:Lennart (), (), (), (). (), (), (),(), (), (), MargotHåkansson (fp)*, (), () och ()*. *Ej närvarande vid yttrandets justering.