prot · G309100 · 1979-12-31 00:00:00 — Men det är väsentligt. Den sovjetiska inmarschen i harstarkt bidragit till att på en gång skärpa krisen och försvåra detinternationella fredsarbetet. Vi har reagerat hårt mot och fördömt den sovjetiskaaggressionen, som är ett flagrant brott mot varje nations rätt till självbestämmande. Ett folks befrielse måste vara dess eget verk. trupper måste lämna Afghani stan. Dagens sovjetiska statsledning har anledning att erinra sig Lenins instruktion till den sovjetiska ambassadören , som f. ö. återfinns i en publikation , utgiven av det sovjetiska utrikesdeparte- 12 mentet: "Vår politik i Östernär inte aggressiv. Det är en politik för fred och I ert arbete måste ni systematiskt understrykadetta grundläggande faktum, och, i synnerhet, i , göra vår vänskap medAfghanistan till ert främsta mål. Ni måste till varje pris undvika det fatala misstaget attpå ett konstgjort sätt försöka inplantera kommunismen i det landet. Vi sägertill den afghanska regeringen: Vi tänker inte för på att påtvingaert folk ett program som är främmande för dess nuvarandeutvecklingsstadium." borde acceptera tanken på ett alliansfrittAfghanistan, vars suveränitet skulle garanteras av alla berörda parter. Vi som aktivt försöker ge vårt bidrag till fred ochavspänning känner kanske särskild bitterhet, ty i invasionens spår ser vi hurspänningarna trappas upp mellan öst och väst, men också mellan nord och syd.Det sovjetiska Afghanistanäventyret blir därmed ett slag mot ansträngningarnaatt bekämpa kapprustningen, svälten och kolonialismen i redan bräckligaregioner. Det tillfogar också den alliansfria rörelsen ett hårt slag och hotardess inre sammanhållning och förmåga att spela sin traditionellt konstruktivaroll i världspolitiken. Vi ser vidare hur den andra stormakten, vars historia isanning inte är fri från utrikespolitiska aggressionshandlingar, får anledningatt öka sina rustningar och sin militära närvaro i områden där stormakternatidigare kunnat hållas utanför. Det är inte förvånande att reagerat häftigt på densovjetiska maktpolitiken. Det hade skett under alla förhållanden. Reaktionenfår även ses mot bakgrund av att det har skett en gradvisförsämring i stormakternas relationer: i diskussionerna om , om Sovjetstrupper på . om SALT, och om en rad andra frågor. Den amerikanskepresidenten har sökt fullfölja en avspänningspolitik. Men det har i Förentastaterna funnits starka krafter som misstrott avspänningspolitiken, som aldrigaccepterat tanken på jämvikt i den militära maktbalansen, utan velat under allaomständigheter värna om en amerikansk militär övermakt, hur illusoriskt dettaän må vara i det kollektiva självmordets tid. som motsatt sig SALTll-förslaget, som hårt drivit kravet på ökade rustningar i och en ökning avkärnvapenarsenalen i . Det har funnits mycket av revanschism efter förödmjukelseni och på andra håll i denna attityd, och har ju utantvekan försett dessa krafter med åtskilliga argument, De ser nu invasionen iAfghanistan som en bekräftelse på att är ett i grunden aggressivtland, som med alla medel vill utvidga sin maktsfär. Denna sovjetiska expansionkan endast mötas, säger man, genom en utbyggnad av de militära styrkorna, genomatt man ytterligare bygger ut kärnvapenarsenalen, genom att man vidtar hårdamotåtgärder på det politiska och ekonomiska området. Sålunda ärvarldsläget djupt oroande. Den avspänningsprocess som betytt väldigt mycket under1970-talet riskerar att gå förlorad. Det finns många som missuppfattatavspänningen, trott att den skulle innebära någon form av ideologisksamstämmighet eller Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt att intressekonflikter mellan stormakterna skulle upphöra.Så är naturligtvis inte fallet. Avspänningen har byggt på en militärmaktbalans, på förmåga till ömsesidig förstörelse som medför att ett krigmellan de ledande stormakterna ter sig orimligt. Den har öppnat möjligheter till samtal om nedrustning ochfredlig samverkan på skilda fält. Den har betytt väldigt mycket av lättnaderoch förbättringar för enskilda människor. Ett återfall i det meddess- benhårda uppdelning av världen innebär att fredsarbetet försvåras, attkontakter slammar igen och också att förtrycket skärps. Vi har redan kunnatmärka hur trycket mot oliktänkande har hårdnat i de kommunistiska ,där kraven på disciplin har skärpts, och hur i den västliga världen värnet förmänskliga rättigheter ställs på undantag i strävan efter baser och militärabundsförvanter. Det ser dess värre ut som om kapprustningen, med alltmerfruktansvärda förstörelsemedel, skulle ta ny fart. Den leder ytterst till ettnytt storkrig, vars förödelse måhända ingen kommer att vara i tillfälle attbeskriva. Och det är fråga om ett enormt slöseri med resurser i entid då fattigdom och svält fortsätter att gissla en växande majoritet avjordens befolkning. Så kan vi steg för steg föras mot avgrunden. Därför är detjust nu särskilt viktigt att värna freden. Det finns ingen viktigare fråga. som man överallt i världen talar om ökaderustningar får vi allt fler belägg för det militära våldets begränsning, nyavittnesbörd från den illusionernas marknad som kapprustningen erbjuder. Världen har upplevt hur man med maktensarrogans sökt militärt påtvinga en annan nation sina politiska mål. Vi har desenaste åren fått flera exempel på hur invasioner, ockupationer ochuppbyggandet av regionala vasaller inte leder till några maktpolitiskafördelar. Tvärtom - det militära våldets bristande legitimitet kanaldrig ersätta respekt och hänsynstagande till folkens oberoende och nationellasträvanden. I skapade ett formidabeltmaktimperium till ett oerhört materiellt och mänskligt pris. Ändå störtadeschahens välde samman. drabbades av omätliga lidanden genom en supermaktsövervåld, och landet hotas av en annan supermakt. Men har nufastnat i ockupationsmaktens tragiska roll. I kunde inte en topputrustad sydafrikanskt stöddarmé betvinga ett fattigt folks beslutsamhet. Och i blir det alltmer uppenbart hurSovjetarmén sjunker djupare och djupare i träsket. Det går inte att vinna en by genom att förstöra den. Detgår inte heller att vinna ett folk genom att invadera och ockupera det. Än starkare framstår dessa illusioner och än större blirderas möjliga skadeverkningar när vi betraktar kapprustningen mellan de ledandestormakterna. Den tidigare engelska regeringens vetenskaplige rådgivare, , visar i en uppmärksammad artikel i på denbristande logiken i stormakternas tävlan på kärnvapenrustningens områden. Redani slutet av hade den nått gränsen för ömsesidig avskräckning. Redandå kunde de förinta varandra. Men har stormakterna likväl50-faldigat sina kärnvapenarsenaler. förklarade den amerikanskepresidentens främsta vetenskapliga experter att en fortsatt utbyggnad avkärnvapenarsenalerna inte ökar utan tvärtom kommer att minska säkerheten. Dethar experterna också envist fortsatt att säga, men likväl fortsätter man. visar vidare att också den ständigtåterkommande diskussionen om s. k. taktiska kärnvapen bygger på en illusion.Det finns en avgörande skillnad mellan konventionella vapen och kärnvapen.Kärnvapen är avskräckningsvapen. Deras användande betyder storkrig, vare sigde nu kallas neutronbomber, kryssningsrobotar, eller något annat. hänvisar alla tankar om att kunna vinna ettatomkrig genom en s. k. förstaslagskapacitet till fantasiernas värld. Det finnsingen teknisk väg till seger. Båda sidor är dömda att förlora. I ett krig medkärnvapen är nederlaget odelbart. I ett tal sade den gamle krigshjälten lordMountbatten: "Det finns mäktiga krafter i världen som fortfarande sättersin lit till det gamla romerska receptet - om du vill fred, förbered för krig.I atomåldern är detta struntprat. Det är en farlig missuppfattning att tro kan öka sin egen säkerhet genom att öka den totala osäkerheten." Jag gör dessa hänvisningar helt enkelt för att understrykaatt det trots allt inte finns någon anledning att ge upp hoppet. Insikten omrustningarnas dårskap sprider sig. Freden når vi aldrig med mera vapen och merakrig. Därför måste nedrustningsarbetet föras vidare. Här finns redan nu tiotusentals kärnvapen. Här ärslagfältet förberett. har börjat utplacera de nya , och Nato tog beslut om att framställa en ny generationav toppmoderna kärnvapenbärande medeldistansrobotar för utplacering i Europa.Man höjer alltså rustningsnivån. Målet måste i dagens läge i första hand vara att Sovjetkraftigt reducerar sina , att NATO inte utplacerar de nyarobotarna och att både NATO och minskar sina styrkor i Europa.Ytterst gäller vårt fredsarbete att göra hela kärnvapenfritt, och dethoppas jag få återkomma till. Erfarenheterna visar att det nu behövs en folkligmobilisering mot rustningsvanvettet, att människornas oro och fredslängtanformas till ett mäktigt och konkret krav på besinning, nedrustning, fred ochsolidaritet. Supermakternas krigsekonomier måste omvandlas till fredsekonomier. Socialdemokratin har en lång tradition av aktiv kamp förfred och internationell solidaritet. Vi har i motioner till årets lagtförslag i denna anda, och i en utåtriktad fredsappell och genom studier ochkonferensarbete sökt samla till en bred manifestation för freden i vårt land. Utrikes- och handelspolitisk debatt Nr 100 Internationellt har vi inomSocialistiska internationalen anslutit oss till kraven på att förberedelserna för höstens Madridkonferensom uppföljning- Onsdagenden . . KF j 5 12 « IQSO " ESK går vidare, att allaansträngningar görs för att inleda förhandlingar om SALT III och att förslag om en europeisk ., ., , , energikonferens utreds. Som nation måste vår uppgift varaatt på alla sätt d I It' k dphntt söka begränsakrisen, sänka den politiska temperaturen mellan stormakterna och ta till varaalla möjligheter till dialog - att fortsätta, inte hejda, avspänningspolitiken. Kampen för fred och avspänning kan inte avgränsas tillvissa bestämda regioner eller folk. Den är odelbar och måste gälla alla. SamoraMachel, president, en man som själv luttrats i befrielsekamp,påpekade under de alliansfrias konferens i , att ute isupermakternas periferi råder ingen avspänning, inte ens kallt krig - därblossar de varma krigen. Enligt har 120 krig utkämpats i den tredjevärlden sedan . Det är mot denna bakgrund med stor glädje vi upplevt hurunder världens största och äldsta kolonialvälde störtades över ända.Befrielserörelserna i , och blev självständigaefter en utdragen gerillakamp. Och , i kolonialismens och rasismens hjärta,har den afrikanska nationalismen skördat en ny stor seger: en ny nation harfötts- det fria . Efter ett långt och uppoffrande krig har folk påett glasklart och eftertryckligt sätt givit de svarta nation"alis'térnasitt stöd också i en fredlig process. Utgången har sin logik. De grupper somkämpat längst och befriat störst områden fick det helt överväldigande stödet.De å andra-sidan som valde samarbetet med och underkastelsen införminoritetsregimen och sopades bort med valsedlarnas hjälp. kanförhoppningsvis ett nittioårigt kolonialvälde och ett sjuårigt bittert ochblodigt inbördeskrig avvecklas. Historien har visat att när ett folk gripittill vapen för att befria sig självt, så ger man inte upp förrän friheten ärnådd. Utan en framgångsrik befrielsekamp i hade inte de vitarasisterna gått med på demokratiska val. "Kärnan i vår ideologi är strävan eftersjälvständighet och rättvisa. Vi vill vara herrar i vårt eget hus, och vi villha ett samhälle där alla människor har samma rättigheter och skyldigheteroberoende av ras. Det är vad vi menar med socialism." Så sade en avPatriotiska frontens ledare till , som var en av vårt partis utsändaobservatörer i Zimbabwevalet. För oss som länge följt och stött befrielsekampen i södraAfrika är denna vilja till oberoende, försoning mellan raserna och social rättvisa ingen nyhet. Vi vet att de afrikanska folken vill nå sin ekonomiska och politiska frigörelse med fredliga medel och på egna villkor. Men om de bara möts med förtryck och våld, tvingas de till en väpnad kamp. Så var det i , i , i , i - och i . Det är egentligen djupt 16 tragiskt att så många människolivmåste spillas innan kolonialmakter och diktaturerskall inse historiens oundvikliga lärdom, att det aldrig går att i längdenförkväva ett folks frihetslängtan. Valutgången i är ett glädjebud för det svartaAfrika och för demokratier överallt, däremot för förhärdade rasisterett förebud om den oundvikliga förändringen mot svart majoritetsstyre, också iNamibia och självt. Det är viktigt att folk nu får tid och resurseratt slå vakt om sin vunna fred och att i försoning och jämlikhet bygga upp sittkrigshärjade land. Därför räcker det inte, enligt vårt förmenande, att i daghylla det fria . Vi måste också klart säga ifrån att vi vill bistå dennya nationen i det fredliga uppbyggnadsarbetet. Vi uppmanar därför den svenskaregeringen att genast skicka en inbjudan till om att såsnart tillfälle ges komma till för samtal om utvecklingssamarbete. Om lyckas med sin väldiga uppgift kommer det attpåverka utvecklingen i . Då kommer skräckpropagandan om"terroristerna" i befrielserörelsen att få ge vika, och i ställetersättas av visionen om en mjuk och skonsam övergång till majoritetsstyre medplats också för de vita. Jag sade här i att en lösningav problemen i och aldrig kan innehålla en garanti för attapartheid skall överleva i , att det i , liksom i , ärSydafrikas framtid som slutligen står på spel. står just nu vid enskiljeväg. Det står nu isolerat i , som en rasismens sista utpost.Zimbabwe var fundamentet i dess strategi om en buffert av lydstater somgrannar. De hade satsat på Muzorewas valseger. Den nyaguldruschen har givit landet kraftigt ökade inkomster. Dessa, tillsammans medutvecklingen i , ställer regimen inför ett val. Chansen skulle finnas iatt gradvis, men bestämt, avveckla apartheid i samarbete med de svartanationalisterna. Chansen finns, men erfarenheten har visat omvärlden att Pretoriaregimenaldrig gör några eftergifter utan att vara tvingad till sådana. Därför måsteomvärlden bibehålla sitt tryck mot apartheidregimen, sätta hårdare press ochgenomföra selektiva sanktioner. De smärre, kosmetiska förändringar av vissa regler som nyligengenomförts inom apartheidsystemet har ingalunda förändrat dess grundvalar.Dödsdomarna fortsätter, liksom skenrättegångarna, försvinnandena, misshandelnoch morden på motståndsmän. Svält och massförflyttningar plågar stora delar avbefolkningen. Det svenska investeringsförbudet har visat sig ha enviktig internationell opinionsbildande effekt på olika plan, inte minst inomFörenta nationerna. För fredens och solidaritetens skull bör vi nu gå vidare. Socialdemokratin har därför föreslagit, i en motion, attregeringen utarbetar en aktionsplan för ytterligare isolering av . Ochjag vill med kraft understryka: Detta är en insats för fred och försoning. De mänskliga rättigheterna förtrampas på allakontinenter. I kom inte reträtt att innebära slutet påmänniskornas Utrikes- och handelspolitisk debatt Nr 100 lidanden. Sviterna efterbombkriget, naturkatastrofer, åsidosättandet av fri- O >;fl- pn rlpn °'' rättigheter, de stora flyktingströmmarna, svält samt nya krig mednya 19mar" 1QS0 aktörer, plågar och decimerarnationer som redan lidit utan motstycke i ., ., . , Det är en förpliktande uppgift för hela världssamfundetatt delta i dpknnlitiKk debattVärldshälsoorganisationens appell för en internationell mobilisering motsvälten i Cambodja. Jag kan i allt väsentligt ansluta mig till vad utrikesministernhar sagt om problemen i . Jag har över huvud taget få invändningar motdeklarationen i dess helhet. I trakasseras och fördrivs oliktänkande,trots att deras "brott" ofta endast är att hävda av alla europeiskanationer accepterade och ratificerade principer om yttranderätt ochåsiktsfrihet. är det senaste exemplet på hur sådanademokratiskt sinnade medborgare förföljs i alla stater under kommunistiskdiktatur. är dén kontinent där kampen förde mänskligarättigheterna, för frihet och oberoende drivits längst. En förändringens vindsom sveper över och än starkare i det karibiska området kulmineradeju i med sandinisternas efterlängtade triumf. Men vi nåsockså nästan av budskap om hur motståndskämpar offrar sina liv ellerjagas i fängelse och under jorden av militärdiktaturen. och , tidigare med långdemokratisk tradition, är närmast gigantiska koncentrationsläger, därtusentals människor försvunnit, torterats och mördats för sin demokratiskaövertygelses skull. Liknande förhållanden har rått i ochHaiti. Särskilt hårt tycks förtrycket f. n. vara i . Därhar 40 000 människor mist livet till följd av det politiska våldet sedan CIA1954 störtade den demokratiskt valda Arbenzregéringen. Våldet fortsätter i dagmed oförminskad intensitet. De skriande orättvisorna förorsakar död ochsjukdomar. av befolkningen lider av undernäring, som en följd av att 1 %av befolkningen äger av den odlingsbara jorden. Nöden drev också fram dramat kring den spanska ambassadeni , där oskyldiga människor dödades efter en brutal militärattack,trots ambassadens protester. Som socialdemokrater påminns vi också om hur vårapartivänner mister sina liv i kamp för fundamentala mänskliga rättigheter. mördades de två socialdemokratiska partiledarna , någon månad efter att ha pläderat för demokrati i sitt land påSocialistin-ternationalens kongress. De sade där att "vi löper storarisker när vi far hem härifrån". Man trodde dem knappast riktigt, mennågra var de mördade - alldeles klart av regimen i . Förinte många veckor sedan gick en ledande socialdemokrat i samma ödetill mötes. Och iförra veckan fick vi nya dödsbud. Det socialdemokratiska partiets generalsekreterare , som efterträdde , mör dades som två studentledare och ett tjugotal bönder miste livet. 18 Vi skulle vilja uppmana regeringenatt genom i framföra djupa bestörtning över deturskillningslösa slaktandet, som har sin grund i diktaturens ohämmade förtryckoch orättfärdiga samhällsordning. För vår del kommer vi att fortsätta att stödjaoppositionen i , liksom vi stödjer sandinisternasalfabetiseringskampanj i - Ljus över , som det heter. Det ärtvå sidor av samma sak: Ett stöd för ett folks frigörelse ur underutvecklingoch diktatur. Listan på brotten mot de mänskliga rättigheterna ivärlden, herr talman, kan tyvärr göras oerhört lång. Vi har i tidigareutrikesdebatter behandlat andra områden, där dessa förtrampats. Jag villeemellertid , utan att vara uttömmande, men mot bakgrund av vårapartivänners konkreta upplevelser, fästa uppmärksamhet särskilt påförhållandena i . Vår strävan efter fred och mänskligarättigheter hänger nära samman med en äkta och framsynt solidaritetspolitik iförhållande till jordens fattiga och förtryckta. Ty orättvisorna ochojämlikheten mellan och inom världens länder, mellan i- och u-land, skapar engrogrund för lokala och regionala spänningar och konflikter, i vilkastormakterna kan dras in. krävde de fattiga länderna grundläggandeförändringar i den rådande ekonomiska ordningen, som så ensidigt gynnadei-världen men bidrog till att bevara underutvecklingen i den tredjevärlden. Från svensk sida bejakade vi kraven på en ny ekonomiskvärldsordning. Vi nödgas konstatera hur viljan - och kanske förmågan påen del håll - i den rika världen till att medverka i en solidarisk reformering avvärldsekonomin näst intill upphört. Det är en påtaglig realitet, att iridustrivärlden skakasav en djupgående ekonomisk kris: 20 miljoner människor, avarbetsstyrkan, kommer att gå arbetslösa mot slutet av detta år iindustriländerna. Underskotten i nästan alla de västligai-ländernas betalningsbalanser främjar valutaoro och protektionism. Inflationengår vidare i tvåsiffriga tal, urholkar löner och sparande och fördjupar deekonomiska orättvisorna i samhället. Utvecklingspessimism och handlingsförlamning breder därmedut sig. Visst är det förståeligt att solidariteten inom och mellan folken sättspå prov under sådana förhållanden. Och likväl måste vi inte bara bevara utan också fördjupaden internationella solidariteten. För människorna i den tredje världeninnebär utvecklingen bokstavligen ett hot mot livet. 800 miljoner människor lever i absolut fattigdom - de harinte mat för dagen, arbete eller rimliga bostäder. För dem betyder försämradelevnadsvillkor svält och katastrof. I som börjat bygga upp ennationell ekonomi och genomföra sociala rättvisereformer slås de ambitiösautvecklingsförsöken sönder av stagnation i världshandeln, minskadlivsmedelsproduktion och minskad u-hjälp. Det fordrar ingen större fantasi för att inse hur massvältoch ekonomiska och sociala sammanbrott utgör direkta hot mot fred mellanfolken. Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt allvarligareär det när dessa risker växer som rustningsvanvettet trappasupp. Den s. k. kom till i dennakrissituation, då dialogen mellan nord och syd hamnat i ett fullständigtdödläge och då alla praktiska utvägar tycktes totalt blockerade. Detta ligger mig givetvis nära om hjärtat, eftersom jag iflera år har arbetat med detta och haft privilegiet att vara med i dennakommission. utkom från trycket dess slutrapport med . Eftersom min taletid nu är ute, tvingas jag hoppa över deåterstående delarna av mitt manuskript. Det är möjligt att jag tillåts begagnarepliken till att något ta upp dessa ting. Jag hoppas att få återkomma - intebara utan många gånger- till , till dialogen mellannord och syd samt till kampen mot svält, fattigdom och undernäring. Jag vill avsluta detta anförande med några exempel, tagnafrån inledning till kommissionens rapport. Ty det är ju sä, herrtalman, att medan det fredliga utvecklingsarbetet i världen ropar efterresurser, förbrukas nästan på militärutgifter.Men vi har blivit så fartblinda i denna vanvettets kapplöpning att vi knappastlängre förstår verkligheten bakom siffrorna. Låt oss därför minnas att för kostnaderna av en enda stridsvagn skulle 30 000barn kunna få klassrum, att ettenda jaktflygplan kostar lika mycket som 40 000 byapotek, att en halv dags militärutgifter skulle räcka till atteliminera ett av mänsklighetens stora gissel, malarian, och att en halv procent av de årliga militärutgifterna skulleräcka för att betala alla de maskiner och all den utrustning som behövs för atthjälpa till en tillräcklig livsmedelsproduktion. Det är, herr talman, med sådana konkreta bilder vi bör gåut och föra kampen vidare för fred och samförstånd mellan folken. Jag har bara hunnit ta upp delar av världsläget. Det ärdystra bilder av förtryck, skärpt kapprustning, förtryck av mänskligarättigheter, ökad svält i världen, oljekris och en ekonomi i depression. Det ären ganska dyster bild av världen. Ändå är det viktigt att vi upprätthållerkampen för fred och utveckling. När jag talade i ett annat sammanhang för två veckorsedan, anförde jag såsom ett motto för detta fredsarbete - också använt inomdet internationella arbetet - ett ord av , som en gång sade:"Om jag så visste att världen ginge under , så skulle jag likvälplantera mitt äppelträd." För dem som vill fortsätta att arbeta för envärld i fred och försoning är det ett utomordentligt motto. LARSWERNER (vpk): har inneburit påtagliga framgångar runt om i världen för dennationella befrielsens, fredens och framstegets krafter. I har de tresista fascistiska diktaturerna sopats bort. USA-stödda fascismen i , och harfallit. Den fredliga samlevnadens principer vann ökat stöd, vilket bl. a. komtill uttryck i -ett avtal som måste följas upp ochgenomföras i alla delar. I besegrades världens mäktigastemilitärmaskineri. Folken i , och blev offer förhistoriens grymmaste anfallskrig som kostade miljoner offer i döda och såradeoch enorm materiell förstörelse. Men de slog tillbaka angriparna, bl. a. medhjälp av den internationella solidariteten. Den solidariteten är i dagviktigare än någonsin när , och möter enorma svårigheteri arbetet med återuppbyggnaden. Det svenska biståndet måste öka i stället föratt minska. I segrade befrielsekampen i , Mogambique ochGuinea-Bissau. Valresultatet i visar vilken bred folklig förankringbefrielserörelserna har. Patriotiska fronten är att gratulera till det lysandevalresultatet.