prot · G309136 · 1979-12-31 00:00:00 — sin vana trogen - jag skall inte likna honom vidnågon animal företeelse för att han gör detta; inan må tala om det man harkärt. Det problem vi diskuterar är ju inte om kanfortsätta att låna. Det är klart att vi kan göra det. om vi är beredda attbetala vilka räntor som helst och att acceptera vilka längivare som helst-detär klart att vi kan fortsätta att låna mycket . Vad problemet gäller ärhuruvida den nuvarande utlandsupplåningen kan ske på för oss bästa möjligavillkor, säger att vi har så bra villkor som vi kan få på deninternationella marknaden. Jag pekade på att vi av en totalutlandsskuld på 25 miljarder hade S miljarder placerade i korta banklån. DenGösta närstående kommunikationsministern har i ettsammanhang konstaterat att varje ökning av budgetunderskottet måste lånas upp iutlandet till en ränta av . Det låter sig betänka - om det verkligen ärsant. men kanske kan passa på att dementera sin partivän i denfrågan. Det är riktigt att riksbankschefen införfinansutskottet sade att staten i runt tal skulle låna 15 av de 17 miljarder som regeringen och 93 Nr 136 uppskattar blir vårt underskottgentemot utlandet . Såvitt jag förstår är Tisdnopn den ' '' uttryck för att nu sänker ambitionsnivån från de 5 6 m-ii 190 miljarder man hade till 2miljarder. _ är att han sänkt ambitionsnivån till noll. Hankonstaterar att det inte går att få Om åtpr' dr fn ' privata näringslivet att hjälpatill med utlandsupplåningen - i varje fall har han inte gett någon som helstvägledning på den punkten. , , ,o . Sedan är det inte särskiltmeningsfullt av att efterlysa rekommendationerfrån min sida. Jag efterlyser åtgärder från regeringen för att nå de mål somregeringen har ställt upp. Det var faktiskt för det första att förvalta vårutlandsupplåning på billigast möjliga sätt och för det andra att försöka få detprivata näringslivet att hjälpa till. Det är intressant att höra skryta över våralåga utlandsskulder. Tacka oss socialdemokrater för det. Det varnär kom till makten som utlandsupplåningen sköt fart. De 25miljarder som vi f. n. har i total utlandsskuld kommer i slutet av det här åretantagligen att vara 40 miljarder. Jag vill här göra klart vad det varriksgäldskontorets chef syftad; på, nämligen icke att det var enallvarlig situation men att den skulle kunna bli allvarlig. Han sade heltenkelt attdet i längden integår att låna 1 500 milj. kr. i månaden-det kaningen stat tillåta sig; i varje fall inte om vi vill ha hyggliga villkor ochhyggliga långivare. När nu staten ensam måste låna 1 500 milj. kr. i månadenoch regeringen inte kan anvisa något alternativ, menar jag att det är riktigtatt konstatera att de svårigheter chef pekar på kan uppstå.Inför nästa år kan jag inte hitta något spår i finansplanen som tyder på vågar utlova någon minskning av vårt underskott i bytesbalansen. Och ännuett år med en statlig utlandsupplåning- då konungadömet varje månadskall låna mellan 1 000 och 2 000 milj. kr. - tror verkligen attdet går? Är det inte så att vi redan nu har fått finna oss i en delförödmjukelser på den internationella kapitalmarknaden, inte därför att vårkreditvärdighet är dålig utan därför att vi helt enkelt kommer för ofta? Deutländska bankirerna tröttnar pä att se samma människor dyka upp varannan veckaoch vilja låna pengar. Sedan gör ett stort nummer av att jag tar upphans devalveringspolitik. Det var han själv som drog in den i debatten genomatt hänvisa till den i interpellationssvaret. säger han omigen att det ju var en lyckad devalvering.Jag har icke sagt att alternativen till den politik som fördes hade varit särskilt enkla. Jag har bara frågat: Lyckades devalveringen på det sätt som man väntar sig av en devalvering, dvs. så att konkurrenskraften och marknadsandelarna utom lands förbättrats? säger att devalveringen återgav näringsli vet den förlorade konkurrenskraften. Ja, men exportpriserna har inte sänkts i relation till utlandet. Marknadsandelarna har icke ökat . Det enda som har hänt är att företagens vinster har stigit kraftigt. Och om det var avsikten - erkänn då att det i och för sig var en bra effekt som ville uppnå, och begrunda också konsekvenserna av det i den 94 pågående avtalsrörelsen! Jag ställde en fråga. Men var innebörden av hans anförande atthan menar att vi skulle höja våra räntor, våra diskonton, för att på det sättettvinga företag att låna pengar utomlands? Det kunde vara intressant för mig attfå höra synpunkter i det hänseendet. Sedan kan jag konstatera att står här ochsvartmålar -talar illa om möjligheter att låna pengar utomlands. Jagär inte säker på att det är särskilt hälsosamt att föra debatten på det sättet,men avgör ju alldeles själv om han vill göra det. Vi har, och alla andra här i kammaren,väldigt stora ekonomiska problem i vårt land. Vi har bl. a. en bytesbalans somär starkt oroväckande. Från trepartiregeringens sida har vi lagt fram förslag,och vi har angivit hur vi skall angripa problemen. Det är en långsiktigprocess. räknade vi med att vi skulle klara av vårabytesbalansproblem . Sedan blev det 1985, och nuser vi storabekymmer då det gäller att nå detta mål . Så stora är de problemvi har att brottas med. Vi har vidare en allvarlig budgetbalansbrist, som vimåste komma till rätta med och som vi inte heller kan klara av över . Det gäller alltså två strukturella problem som har byggtsin i svensk ekonomi . Och jag vågar påstå: Detta vet Kjell-OlofFeldt. En konsekvens av dessa tvä problem - helt eller delvis - är att vi harett för lågt finansiellt sparande i , vilket tvingar oss att låna pengarutomlands, av stater som har mera pengar. Och vi lånar delvis, naturligtvis, avde OPEC-pengar som finns där ute. Vi tar på oss en alldeles för stor del avindustriländernas samlade underskott gentemot de oljeproducerande länderna. Upplåningen är alltså en följd av de stora problem som vihar att brottas med - det är ett obestridligt faktum. Och de problemen fannsredan på den tiden då en socialdemokratisk regering satt vid makten. Huvudtematför långtidsutredning var att mötte växandebytesbalansproblem, och det angavs redan i långtidsutredningen hur man skullekomma till rätta med de problemen, har haftgoda praktiska möjligheter att själv bidra till att klara de svårigheter det nuär fråga om. Det är alldeles rätt, , att det i längdeninte går att låna pengar på det här sättet utomlands. Det blir ökadesvårigheter . Se på det socialdemokratiskt styrda - vilkajätteproblem man där brottas med! Räntebördan blir också allt besvärligare julängre man håller på. Därför gäller det för oss - och det borde gälla för allahär i - att efter måttet av vår förmåga gemensamt angripa de tvåunderliggande stora problemen i svensk ekonomi. Men varje gång vi lägger framvåra förslag för att nå resultat vet vi en sak. nämligen att socialdemokraternagår emot. De går emot allt vi lägger fram förslag om. Jag tycker att det ärallvarligt. En opposition har naturligtvis rätt att föra sin oppositionspolitiksom den vill. Men om man för en politik av utpräglat negativt slag, skall mantala med något mindre bokstäver när man berör de stora problem Om åtgärder för att minska utlandsupplåningen Om åtgärder för att minska utlandsupplåningen som bliviten följd av de förflutnas missgrepp som vi nu har att göra med. Jag medger att det inte är ochsocialdemokraternas sak att ange hur problemen skall lösas. Men något konkretpraktiskt bidrag till hur de skall lösas, eller underlåtenhet att gå emot alltsom föreslås från regeringens håll, skulle man i varje fall kunna begära av ettansvarsmedvetet demokratiskt parti i riksdag. Det finns, som bekant, egentligen bara två sätt att minskavårt bytesbalansunderskott; att exportera mera eller att importera mindre. Enkombination av båda de här vägarna är också möjlig. Hur kan man då få ner importen och se till att den svenskaindustrin säljer mer på export? Jo, genom att minska den inhemskaförbrukningen, genom att konsumera mindre. 1 den reviderade finansplan somligger på bord räknade vi med att den privata konsumtionen i årskulle öka . Det konsumtionsutrymmet är, som bekant, redan intecknat.Därför är utrymmet för reallöneutveckling så begränsat som det är. Vilkaproblem det skapar har väl alla talare i den här kammaren fulltklart för sig. Om oro för bytesbalansen fått honom attrekommendera en stramare efterfrågepolitik, och om han kritiserat regeringenför att den inte för en sådan politik, tycker jag att det hade funnits en visslogik i hans resonemang. Då hade jag. som jag sade . haft större respektför hans synpunkter. Men det gör inte i sin praktiska politik,han gör tvärtom. Han och hans parti - lyssna på förstamajtalen - har inte nogmed invektiv då det gäller att beskriva regeringspolitiken och dess"utplundring" av löntagarna. Hur kan man öka exporten då? en förutsättning ärsjälvfallet att svensk exportindustri och importkonkurrerandeheinrnamarknadsindustri kan erbjuda konkurrenskraftiga priser. Det förutsiitteri sin tur en produktivitets-och kostnadsutveckling i som är gynnsammareän omvärldens. Vad en kostnadsutveckling som är ur fas med omvärlden kan ledatill vet vi , 1976 och 1977, då vi gjorde storamarknadsandelsförluster -volymmässigt rörde det sig om , Densiffran skall ställas i relation till de siffror talade om fören stund sedan, Vi fick då en minskad industriproduktion - nu stiger den. Vifick minskade investeringar - nu ökar de. Vi fick ett försämratarbetsmarknadsläge - nu är det bättre än det någonsin varit tidigare, även omvi kan se allvarliga problem framför oss. Men vad har ni haft för bidrag att komma med i den härdebatten, för att exempelvis skapa ökade förutsättningar för svensk export? Vadsäger när vi står mitt i en allvarlig konflikt? Räknarhan fortfarande med höjd skatt på företagen, proms och höjda arbetsgivaravgifter?Jag tycker det skulle vara utomordentligt intressant att få höra Kjell-OlofFeldt utveckla sina synpunkter på hur vi med de förslag socialdemokraterna lagtfram skulle åstadkomma den förbättrade kostnadsutveckling som i sin tur skulleleda till ökad export, som i sin tur skulle förbättra vår bytesbalans och minska behovet av upplåning. Den logiska kedjan skulle jag vilja se ha hängande om halsen, Alla åtgärder som föreslagits för att åstadkomma en förbättring har ni varit emot. Jag upprepar på nytt; Hade vi inte skrivit ned den svenska kronan 1977 vet jag inte hur ekonomi skulle ha sett ut , Samma visa upprepades sedan då oljeprishöjningarna kom och regeringen vidtog Om åtgärder för att minska ut- åtgärder för att åstadkomma den balans som är nödvändig ivår ekonomi för landsupplåninsen att klara den upplåning som jag, på långsikt, är precis lika orolig för som , KJELL-OLOFFELDT (s); Jag måste konstatera att godaföresats att hålla sig till ämnet inte riktigt höll i det senaste inlägget. Nublev det ett allmänt ekonomiskt och framför allt politiskt anförande. det här med devalveringen. Jag har intetagit upp till diskussion med huruvida devalveringen var nödvändigeller inte. Jag har sagt; Har den haft de effekter som 1977utlovade att den skulle ha? Observera att de frågor som jag har tagit upp omrelativpriser, marknadsandelar och företagens prisbeteende berör ekonomiministerninte med ett ord! Han berör inte det fruktlösa i hans förmaningar tillföretagen att försöka följa hans anvisningar och inte heller den mycketallvarliga fråga som jag ställde och som jag menar är högst akut och aktuell : Vilka kan lita på att företagen i fortsättningen gör på ett annat sätt? Nuhävdar företagen på nytt detsamma som de har hävdat , att om debara får låga kostnadsökningar så sänker de sina priser. Då kommer de attexportera mer, sälja mer, producera mer. Hur skall vi kunna tro på dem? Jagtycker att det är ekonomiministerns ansvar att ge oss besked om vad för slagstrovärdighet dessa deklarationer har. När det gäller långa litania över allasocialdemokratiska otidigheter som vi tillåtit oss i opposition vill jag ta upptvä konkreta punkter. Den första punkten gäller frågan: Varför måste staten tapå sig hela utlandsupplåningen? Det beror inte bara på att de privata företageninte vill göra det. Nej, det grundläggande problemet, krishärden i den svenskaekonomin, är budgetunderskottet på . Därur kommer det mestaav de problem som ganska uppenbart våndas över. Och i fråga ombudgetunderskottet menar jag att den socialdemokratiska oppositionen i tre årstid har varnat för vad som komma skulle. Vi har lagt motförslag för attförhindra det förfall av statsfinanserna som ni åstadkommit - förslag som detena efter det andra har röstats ner i den här kammaren. Senast i valrörelsenuppträdde - han var då inte ekonomiminister, han var ledare förmoderata samlingspartiet - och deklarerade att för honom varbudgetunder'skottet ointressant. Han vägrade att höra talas om någonting somhette totalfinansiering när man sänkte skatter. Han ville bevisa att det varfullständigt ointressant hur mycket staten behövde låna. sitter det klister som han och har kokat Om åtgärder för att minska utlandsupplåningen Menskyll inte på oss, för där har vi verkligen offrat både energi och tagitpolitiska risker för att föra en annan politik. Vi beskylldes under långa tiderför att vara skattehöjarpartiet, därför att vi vågade i lägga fram enfinanspolitik som var betydligt stramare än den lättsinniga politik som denborgerliga regeringen förordade. Den andra punkten: Socialdemokraterna går emot allaförslag som skall förbättra ekonomin, säger , Vilka förslag? Vi harinte fått ett enda sådant förslag . Menar till byggnadsarbetare? Är det det förslaget som skall rädda vårekonomi? Vad finns det för någonting i de två finansplaner som harlagt fram? Vi har inte hittat ett enda konkret förslag var'e sig när det gälleratt gå emot eller när det gäller att ta ställning för. Sedan kom in på en sak som är intressant. Hansade - och det är vad vi nu får höra från - attkakan redan är uppäten. Konsumtionsutrymmet är redan intecknat. Det finnsingenting över för löntagarna. Läser man finansplanen finner man att det kanskeär sant. Men det är sant på ett ganska otrevligt sätt. Finansplanen säger attdet finns ett utrymme för en ökning av den privata konsumtionen på ,säger finansplanen att med de antaganden som görs om priser och lönerkommer reallönerna att sjunka , Om man sedan antar att det sker enviss ökning av sysselsättningen kommer det samlade löntagarkollektivets realainkomst att sjunka ined , Då frågar sig vän av ordning: Vem skall svaraför konsumtionsökningen ? Den kan ju uppenbarligen inte löntagaren tahand om som får en sänkt realinkomst. då börjar resultaten av tre årsborgerlig fördelningspolitik krypa fram. Pensionärerna är en av de kategoriersom skall göra det - vi är ense om att pensionärernas standardtillskott kommeratt ge dem möjlighet att konsumera en del, men det är bara 0,8 av de 1.7procenten. Resten tas om hand av dem som uppbär kapitalinkomster ochdividender. Deras reala inkomster ökar i årenligt finansplanen med 11 %.Företagarinkomsternaökar . Det är de som intecknar konsumtionsutrymmet.Gösta , och det är det som gör att diskussionerna om fördelningen av dentillväxt vi har har blivit de centrala i avtalsrörelsen. Men försök inte inbilla oss här i eller någonannanstans att det är några naturkrafter som har intecknat det härkonsumtionsutrymmet. Det är i så fall er fördelningspolitik, er skattepolitikoch företagens höjda utdelningar till aktieägarna som har intecknatkonsumtionsutrymmet. Den borgerliga fördelningspolitiken slår nu igenom på hurden här kakan äts upp. Som bekant var ämnet för interpellationenutlandsupplåningen som sådan. Bakom utlandsupplåningen ligger de två storaproblem som jag berörde och som också var inne på: bytesbalansbristenoch den statliga budgetens underskott, som bägge härrör ur strukturellaförändringar som ägde rum i svensk ekonomi och somsedan har fortsatt. Jag påvisade att bytesbalansproblematiken var ett av destora problemen långtidsutredning. hade någrafingrar med i den och satt - om jag inte minns fel - med i regeringen i börjanav . Regeringen var väl medveten om vart utvecklingen skulle leda menvar inte mäktig att bromsa - det hade varit mycket lättare att bromsa då än detär . Jag skall kanske påminna om att vimoderater från talarstol varnade förjust den här utvecklingen. Vi krävde principbeslut om att den offentligaexpansionen i vårt land skulle anpassas till bruttonationalproduktens tillväxt.Vi blev utskrattade då. Det blir vi inte när vi säger detsamma ochpåminner om vad som har hänt. Det här skall inan ha klart för sig innan man tar munnenså full som gör när han kritiserar den borgerligatrepartiregeringens i regeringsställning. Företagen hoppade på efter sin vana. Hangjorde gällande att de inte tagit sitt samhälleliga ansvar i sina affärer medomvärlden. Men de har faktiskt under sina affärer fört hemväldigt mycket pengar till . Även om marknadsandelsvinsterna i volym räknatinte var så stora som man hade önskat att de skulle vara. så var marknadsandelsvinsternavärdemässigt åtskilliga procent i varje fall. och de pengarna behövde vi härhemma. Vi skall också ha klart för oss att lönsamhetsläget i densvenska industrin -vad man sedan än må säga i svensk television om ochVolvo -generellt sett är lågt. Inte ens nu ligger det på högre nivå än detgjorde under krisåren . Därför är det värdefullt ochönskvärt att företagen kan förbättra sitt vinstläge. Det är i sin tur enförklaring till att vi med mycket större optimism kan se fram motinvesteringsutvecklingen . Om den här vinstutvecklingeninte varit möjlig hade det sett annorlunda ut. Att företagen dessutom höjde sina priser mer än vadKjell-Olof anser lämpligt hänger samman med att åtskilliga av våraföretag hade slagit i kapacitetstaket. De sålde så mycket de kunde med hänsyntill den arbetskraft som stod till förfogande, och det är ingen i denna kammaresom är okunnig om att den tidigare rörligheten på arbetsmarknaden i storutsträckning har försvunnit . En stor del av våra företag hade.om de fått tillräckligt med arbetskraft, kunnat sälja bra mycket mera. Dä hademarknadsandelsvinsterna också i volym räknat med säkerhet legat på en högrenivå än som f. n. är fallet. Varför skall staten gå ut och låna? Jag sade i mitt svar att ett skäl är att staten får bättre villkorän enskilda. Samhället tjänar alltså på detta. Ett annat skäl är attden statliga upplåningen begränsar likviditetspåspädningen här i . Detfinns alltså starka skäl som talar för att staten skall gå ut och tahuvudparten av upplåningen. Dessutom utgör det nuvarande ränteläget ett naturligthinder för företagen att gå ut på det sätt som de annars skulle ha gjort ochsom de gjorde Om åtgärder för att minska utlandsupplåningen Om åtgärder för att minska ut-lan dsupplån ingen Underskottet i budgeten, säger , är denbakomliggande orsaken. Ja, det är en av de två orsakerna. Så säger : Vi socialdemokrater har lagt frambesparingsförslag efter besparingsförslag här i som ni andra hargått emot. Då frågar jag: Vilka effektiva besparingsförslag harsocialdemokraterna lagt fram i ? Kan tala om något,mer än möjligen när det gäller försvaret? Det är väl betecknande att i dettaoroliga internationella läge är det just försvaret socialdemokraterna skallspara på. Jag skyller inte på er socialdemokrater, sitter inte i regeringen, ni är inte skyldiga att lägga fram förslag. Men omni inte lägger fram konkreta förslag och om ni går emot alla regeringensförslag, då kräver konsekvensen att ni är aning lågmälda i er kritik. Har niingenting konstruktivt att komma med, då skall ni hålla igen på kritiken. Dettycker jag att man kan kräva av ansvarsmedvetna politiker. sade i valrörelsen att budgetunderskottetinte var intressant, påstår . Det sade jag inte alls. Jag haraldrig någonsin sagt att budgetunderskottet inte är intressant. Vad jag harsagt är att budgetunderskottet inte kan bedömas isolerat, utan statens brist påfinansiellt sparande måste bedömas mot bakgrund av det finansiella sparandet iandra sektorer i samhället. Om sparandet i andra sektorer är tillräckligtstort, så att det täcker bristen i det statliga sparandet, är ursamhällsekonomisk synvinkel ett budgetunderskott inget problem. Vad har ni gjort, frågar , frånregeringens sida för att ge politiken en ny inriktning? Vi har i budgeten ijanuari angivit en inriktning enligt vilken de offentliga utgifternasökningstakt har halverats. Såvitt jag minns har det aldrig hänt förut-möjligennågot enstaka år på 1960-talet-att man har dragit ned utgiftsökningstakten sådan nivå som vi har gjort i budgeten . Vi har ingripit motkommunernas för höga expansionstakt och fördelat skatteutjämningsmedlen i stället för att ta dem för att påverka konsumtionstakten påden kommunala sidan. Vi har lagt fram konkreta förslag av olika art på olika områden.Såvitt jag vet - men jag kan ju ha fel på någon punkt - har socialdemokraternagått emot alla de besparingsförslag som har lagts fram av regeringen. KJELL-OLOFFELDT (s) replik: säger att staten får bättrevillkor än enskilda skulle få på den internationella kapitalmarknaden. Det ärnaturligtvis svårt att bevisa motsatsen, eftersom de enskilda inte går ut ochlånar, men jag undrar ändå. En ganska stor del av den svenska statligautlandsskulden har fått tas ränta. Skulle verkligen inte vårastora exportföretag ha kunnat åstadkomma bättre villkor än så? vara ganska stolt över våra företag och deras ledare. Tror han att de ärså illa kända utomlands att de inte kan kravla sig under en ränta på ? Nej, utan att jag vill lastariksgäldskontoret för vad som har hänt - det har gjort sitt allra bästa -konstaterar jag att takten är för hög. Kapitalmarknaden har inte kunnat svälja långfristiga lån iden takt som det har gällt. Det är vad den fråga jag ställde handlar om, menGösta begriper tydligen inte riktigt vad den gäller. Även om våra problem är strukturella, befriar detnaturligtvis inte regeringen från att försöka lösa dem. Detspelar ingen roll vad de har för orsaker. Det avgörande är att det är nu vi harproblemen och det är nu vi måste angripa dem. För att så återvända till frågan om företagensprissättning vill jag bara notera att undviker den fråga jagställde som pesten. Frågan gällde ju den trovärdighet som vi skall anta attföretagen har, när man nu i skepnad hävdar att får manbara låga lönekostnader kommer man att pressa sina priser samt producera ochsälja mera. Det har man alltså inte gjort under de år som gått. Sedan säger - och där förstår jag honom intealls - att företagen höjde sina priser mer än vad anserlämpligt. Jag trodde det var mer än vad också ansåg lämpligt, förGösta har ju i två finansplaner tidigare förmanat företagen att utnyttjahans devalvering till att sänka priserna. Måste i varje lägeförsvara den svenska storfinansen och kapitalismen? Kan han aldrig säga attnågon gång kan det finnas anledning att höja ett litet finger åt deras håll,eftersom så ofta gör det åt löntagarhåll? Det skulle, tror jag,kännas befriande om ville erkänna att fel kan begås på denpunkten. När hävdar att marknadsandelarna i löpandepriser ökade mer än i fasta priser, så har han fel. Det är tvärtom. Jag råderGösta att läsa den reviderade nationalbudgeten, s. 68. Där framgår detatt han har fått det hela om bakfoten så att säga. Om åtgärder för att minska utlandsupplåningen SIVERTANDERSSON (s); tyckte att och socialdemokraternaskulle hålla igen på kritiken. Då skulle jag vilja uppmana atthålla igen litet på sådana överord som vi alldeles har fått höra fråndenna talarstol. påstod att regeringen lyckades med sin politikunder de tre av borgerligt regeringsinnehav som vi nu har fått uppleva.Han hänvisade till vad man har åstadkommit. Han hänvisade till den konkurrenskraftsom svensk industri har på den internationella marknaden och menade att det ärett uttryck för en lyckosam regeringspolitik. Jag frågar : Vad har svensk industri förkonkurrenskraft , när hela industri står still? Är det enlyckosam politik som har dragit in landet i den situation som vi är i? Jag menar att det i stället är så att den konsekventdrivna borgerliga högerpolitiken har dragit in landet i denstorkonflikt som vi nu upplever.