prot · G309154 · 1979-12-31 00:00:00 — Kritiken från de storalöntagarorganisationerna och från kommuner och landsting förpliktar oss attockså tala om vad som kan göras i stället. Och visst finns det mycket annat att göra.Beredskapsarbeten är visserligen en nödlösning i ett samhälle som inte förmårsätta alla i arbete. Men de kan göras bättre. Det finns många som har omvittnatatt man ute i kommunerna verkligen har börjat få fram bättreberedskapsarbeten för ungdom - bättre och meningsfullare i den meningen att dekan, eller skulle kunna, utvecklas till permanenta jobb och att de ger enarbetsträning i arbeten som verkligen behövs. Man skulle också kunna förlängatiden för en hel del av de nuvarande beredskapsarbetena. Jag har själv barn somnyss har passerat de här aktuella åldrarna. Det kanske också en hel del andraledamöter i denna kammare har. Och dessa våra barn har gjort följandeerfarenheter: De har trivts med sitt beredskapsarbete, och trivseln har ocksåvarit ömsesidig, dvs. den har också delats av deras chefer och arbetskamrater.Men så har de sex månaderna tagit slut, och då har de måst sluta mot sin önskanoch med uttrycklig saknad också från de andra på arbetsplatsen. Så har de måstvänta under en oviss sommar för att sedan få ett helt annat beredskapsarbete.Det har krävts en ny anpassning, en ny upplärning och en samköming med nyaarbetskamrater. Någon annan har trätt in i deras f. d. beredskapsarbete.Risken är ju alltid vid sådana byten att de nya beredskapsarbetena passar sämreför sina innehavare. Åtgärder för att främja ungdomens utbildning i gymnasieskolanm. Åtgärder för att främja ungdomens utbildning i gymnasieskolanm. Jag känner många tonåringar som delar mina barnserfarenheter i tre avseenden: De vill inte för allt smör i vändatillbaka till skolan, för där trivdes de inte. De vill helst av allt fortsättai det arbete de först fick efter skolan och ha litet tid på sig att i lugn ochro lära känna och anpassa sig i arbetslivet t)å en plats, helst i hemorten. Ochså vill de inte påtvingas ytterligare en grundläggande yrkesutbildning. Det är denna ungdom som vi diskuterar. Det är ungamänniskor som frivilligt har lämnat allt vad skola och utbildning innebär bakomsig . De vill ut i arbetslivet och, som det heter, göra rättför sig. De vill tjäna pengar, åtminstone så att det räcker till en någorlundaanständig tillvaro. Till en sådan tillvaro hör för en ung människa att kunnabetala inte bara för mat och bostad utan också för det som innebär socialt livför de unga - kulturliv, föreningsliv, nöjesliv. Vi som sitter här i denna kammare skall nog helst avståfrån att predika förnöjsamhet och goda seder för de unga. Jag är väl självganska representativ för sällskapet - jag fyller 50 , och det är välungefär medelåldern för riksdagsledamöter; de unga har alltför få företrädare.Det är förledande lätt för oss, som har funnit vår livsstil och vrakat detmodebetonade till förmån för enkla och billiga vanor, att peka ut ungdomen somhemfallen åt allsköns modebetonat tjafs och bjäfs. Det är alltför lätt att barase det som syns först. Då ser man inte de många unga människor som ärutestängda från kontakt med jämnåriga just på grund av bristande ekonomiskamöjligheter. Och det är alltför lätt för oss att komma med gubb-och tantgnällom att annat var det , vi fick minsann försaka. Jag skall inte lovprisa förhållandena för en ung människaunder efter slut, de år då jag och minajämnåriga trädde ut i vuxenlivet. De första kontakterna med arbetslivet blev imånga fall förnedrande och hunsande på ett sätt som knappast anstår ettdemokratiskt samhälle. Men - och detta är viktigt - det fanns jobb. Det varinga utvecklande och meningsfulla jobb. Men de gav en möjlighet att tjäna litetkosing, betala litet hemma och kunna hänga med kompisarna. Det borde vara vår främsta uppgift som ansvariga politikeratt göra vårt yttersta för att mobilisera vårt samhälle att skaffa framarbeten. Jag har pekat på möjligheten att behålla beredskapsarbetena ochutveckla dem till något bättre, förlänga och permanenta, göra omberedskapsarbeten inom landsting och kommuner till fasta arbeten. Här är nu vår regering beredd att betala ut pengar urden så hårt ansträngda statskassan till privatägda företag, som fritt skallvälja och vraka bland ungdomen och få betalt av staten för att de i nådersläpper in några ungdomar i sina ägandes fabriker och kontor. Detta skallkallas gymnasieutbildning. Man förstår i det ljuset att statsrådet serungdomen som en rikedom - den är onekligen en rikedom för den klass honföreträder. Detta skall kallas gymnasieutbildning. Företagen behöver interedovisa hur denna utbildning skall se ut. Varför inte ge dessa pengar tillkommunerna i stället, för att underlätta för dem att anställa ungdomar? Vänsterpartietkommunisterna har lagt fram ett omfattande program för att skaffafram 100 000 nya jobb. Vi har klandrats för att ett sådant program skulle kostaför mycket i det ansträngda statsfinansiella läget. Ingen tänker på att detockså kommer pengar tillbaka till samhället genom att fler sätts i arbete. Enhel del av dessa 100 000 nya jobb skulle bli jobb för vuxna, men genom sinaföljdeffekter skulle de också öka möjligheterna för de unga som lämnar skolanatt komma in i arbetslivet. Vi har menat att det vore värt att ytterligareunderbalansera statsbiidgeten för att rusta upp den s. k. offentliga sektornoch sätta människor i arbete. Det är ett sätt att komma förbi en kapitalismenskris. Vi socialister ömmar visserligen inte för dessa kriser, men väl för demånga som drabbas av dem. Låt oss nu slippa en ny upprepning från snusförnuftigafolkpartister om de 114 miljarder som vpk:s sammanlagda motionsförslag skullekosta. Det våra förslag, inkl. satsningen inom stat och kommun för nya arbeten,skulle kosta nästa budgetår är 5 miljarder mer i underskott. Detta är vi fulltmedvetna om. och vi fortsätter att hävda att det vore en realistisk politik. Men handlar det inte bara om vpk:s förslag. Här harsedan i höstas, med en rösts övervikt, tillbakavisats en lång rad förslag frånbåde oss och socialdemokraterna om åtgärder och insatser som skulle medförafler jobb eller uppskjuta nya nedläggningar och driftinskränkningar. villsamma knappa majoritet lägga bördan för ungdomsarbetslösheten på ungdomen. Deskall tvingas in i en skoltillvaro som de av egen vilja har lämnat. Deskall berövas sina redan magra resurser att på egen hand göra rätt för sig.Föräldrarna får betala - eller . Detta är en ansvarslös politik. Jagvill därför vädja till de mer ansvarskännande och sansade borgerligaledamöterna att stödja reservationen på denna punkt. Jag har ägnat hela mitt anförande åt vad somi det aktuella betänkandet är mest väsentligt. I utbildningsutskottetsbetänkande 34 behandlas också vpk:s förslag i motionerna 425, 525, 1490, 1710och 1711. När det gäller motion 1711 ser vi oss tillgodosedda i densocialdemokratiska reservationen. Det gäller förslag om att inrätta musiklinjerinom gymnasieskolan och kompletterande specialkurser i enlighet med OMUSförslag. Det gäller hemspråksundervisning och stödundervisning förinvandrarelever. Till de frågorna skall återkomma längrefram i debatten. Det gäller ökning av antalet gymnasieplatser vid denyrkesinriktade skolan, ändrad inriktning av den yrkesinriktadegymnasieutbildningen, ökade resurser för samordnad specialundervisning ochförsöksverksamhet med 16 grupper vid undervisning i svenska på gymnasieskolanstvååriga yrkesinriktade linjer. Vart och ett av dessa förslag vore förvissovärt en mer utförlig argumentation inför kammaren, inte minst med hänsyn tagentill att kommunisterna inte är företrätt i utskotten i dennaparlamentariska demokrati, men den tid jag har begärt för mitt anförandetillåter inte detta. Jag har redan överskridit den, ser jag. och jag fårhänvisa till vad som anförs i de nämnda motionerna. Jag yrkar bifall till vpk-motionerna 425,525, 1490 med undantag av yrkandena 2 b och c, 1710 och 1999 yrkandena 2, 3. 4och 5 samt reservationerna 1 och 2 i utbildningsutskottets betänkande. Åtgärder för att främja ungdomens utbildning i gymnasieskolanm. Åtgärder för att främja ungdomens utbildning i gymnasieskolanm. Det är kanske en aning avslöjande ocholycksbådande att karakteriserar en reformsom någonting som kostar mer pengar, som hon anser att just det attnågonting kostar mindre dömer ut det som reform. talar om principer, men det är litetsvårt att veta vilken uppfattning som är representativ för socialdemokraterna.Är det borgarrådet uppfattning, att det är ett föraktfulltsynsätt när det hävdas att ungdomar skall utbilda sig? Uppriktigt sagt står detinte riktigt klart för mig om i grund och botten också uppfattningen. Eller är det representativt för uppfattningen inom socialdemokratin,när Göteborgssocialdemokraterna tycker att de nuvarande beredskapsarbetena börersättas av företagsförlagd utbildning? Eleverna skall visserligen enligt detförslaget ha betalt, men några farhågor för kvaliteten i företagsförlagdutbildning yppas inte i den motionen. Eller är det socialdemokraternasuppfattning här i som är den representativa? När man studerar socialdemokraternasreservationer till utbildningsutskottets betänkande och jämför dem medutskottets skrivning kan man inte se särskilt stora skillnader. De skillnader jag kan finna är för det första attsocialdemokraterna kräver garantier för kvaliteten i den företagsförlagdautbildningen. Jag är alldeles övertygad om att socialdemokraterna vid beslut omtidigare reformer gladeligen skulle ha utfärdat garantier. Men hade det, medtanke på de erfarenheter vi sedan gjort, varit särskilt klokt? Är det intebättre att noga följa utfallet av en reform? Det menar jag att vi måste göra idet här fallet. Jag kan för det andra finna den skillnaden attsocialdemokraterna räknar med att eleverna kommer att göra produktivaarbetsinsatser under sin utbildning, som då företagen kommer att tjäna på. Detresonemanget understödjer uppfattningar som ungdomarna förvisso har men som jaganser att vi måste nyansera för dem. Jag tycker att vi måste tala om för dematt man måste kunna, innan man gör någonting som kan betraktas som produktivtarbete. I företagsförlagd utbildning tas ju dessutom handledarna ifrånproduktivt arbete. Vi måste också tala om för dessa ungdomar att även de somägnar sig åt teoretisk utbildning utför ett arbete. Jag tycker också att det är litet egendomligt att , som naturligtvis även nu traditionellt anklagar regeringen förkraftlöshet, förseningar och jag vet inte vad, kommer med det kraftfullainitiativet att yrka avslag på propositionen, så att vi får vänta ytterligareett halvår innan vi kan sätta några beslut i sjön. har tagit upp förslaget om 40 veckorsyrkesintroduktion och hävdar att det föreligger risk för att företagen på detsättet får obetald arbetskraft. Det måste jag med bestämdhet vända mig emot.Jag tycker att det är upprörande att försöka förtala denna möjlighet att geungdomar en framtidsinriktad sysselsättning. Denna yrkesintroduktion är dockavsedd för en mycket liten grupp ungdomar som är utpräglat skoltrötta Därför skall den vara individuellt utformad. Det står ipropositionen att den skall ses främst som ett led i yrkes- ocharbetslivsorientering. Det står att målet är att ge erfarenheter och meriterför anställning eller utbildning. Det står att utbildningsmoment för yrketskall ingå. Det står att intyg skall utfärdas med uppgifter om innehållet. Ochdet är så att en verksamhetsplan skall upprättas efter samråd med det lokalaplaneringsrådet. Socialdemokraterna har glömt bort att det existerar.Skolstyrelsen har tillsynsansvaret över alla de utbildningsformer som föreslåsi propositionen, . Det är alltså inte så att man kan göra det häri smyg. Det sägs f. ö. också att anställningsavtal kan upprättas. , och för all del också ,hävdar-gång på gång, förstås - att förberedelsetiden inte är tillräcklig. Detblir inte sannare av att det upprepas. Både i proposition och iutskottsbetänkande heter det att övergångstid får medges och måste krävas därså behövs. Jag sade i mitt första anförande att det är fråga om att sättamöjligheterna i sjön. I vilken takt möjligheterna kommer att utnyttjas är enannan fråga. Jag har av mina många kontakter fått det intrycket att de här möjligheternapå många håll kommer att användas redan från höstterminen. Jag betvivlar inte på något sätt att ungdomarna vill hajobb - det tror jag det! Men problemet är ju att det finns så få jobb.Arbetsförmedlingarna skall naturligtvis fortsätta sitt arbete med att förmedlade få jobb som finns. Men vi kan väl inte bara säga: Ungdomarna vill sorgligtnog ha jobb - då får vi väl ge dem det då! Var skall vi ta de jobben ifrån? Vi kan naturligtvis fortsätta med beredskapsarbeten. RaulBliicher anser förmodligen att jag tillhör det härskande samhällsskiktet - vadnu det kan vara. Kapitalist är jag förmodligen också; jag ber att få tacka förkomplimangen! Men jag har faktiskt också personlig erfarenhet av beredskapsarbete- jag har en son som har gått i beredskapsarbete. Jag fick då anledning attgöra mig bättre underrättad om hur beredskapsarbeten fungerar, och jag hargjort precis samma erfarenheter som . Jag har däremot inte dragitriktigt samma slutsatser av dem. Låt mig också säga-det hjälper väl inte, men jag kan sägadet ändå-att jag i mitt inledningsanförande inte klandrade de unga. Jagklandrar, ständigt och envist, de vuxna, som inte tar sitt ansvar och intevågarsäga hur livet gestaltar sig. Det är, uppriktigt sagt, vår förbaskadeskyldighet att göra det. Låt mig sedan ta upp ett påstående som ofta görs och somockså har framförts här: Om beredskapsarbetena och därmed ersättningen för demavskaffas kommer ungdomen i en svår situation. Men enligt 7 kap.1 § är det föräldrarna som har försörjningsansvaret för barnen om de studerar. Om föräldrarna inte klarar det är de berättigade tillstöd enligt sociallagstiftningen. Så är det ordnat för alla familjer. Det ärlitet djärvt att påstå att detta är en ansvarslös politik. Den är införd underden socialdemokratiska regeringen och såvitt jag vet med stöd av alla partier. Det är oerhört olyckligt att föra in ett för länge sedanövergivet tänkesätt, nämligen att föräldrarna skall kunna kräva att ungdomarbidrar till familjens försörjning och därmed avstår från utbildning. Åtgärder för att främja ungdomens utbildning i gymnasieskolanm. Åtgärder för att främja ungdomens utbildning i gymnasieskolanm. somliga fåvälja att inte utbilda sig och till på köpet kräva att få bättre villkor änsina kamrater? Är det jämlikhet? Är inte utbildning värd någonting för de härungdomarna - då har vi försummat en viktig information till dem! Skall det lönasig att avstå från utbildning, i då det står fullt klart att utbildningbehövs? Att företagen tjänar på ungdomarna är också ett populärtpåstående, och det väcker tydligen en viss anklang. Det är ett faktum attårsbidraget per elev i företagsförlagd utbildning och lärlingsutbildning uppgårtill företagens halva kostnad ungefär. Det kommer att bli ungefär 6:90 pertimme och elev. Om det betraktas som någonting som man verkligen kan satsa påför att bli framgångsrik, då har man små anspråk på lönsamhet! Låt mig slutligen, för att följa ochsenare också exempel, vädja till alla kloka socialdemokrater ochvpk-ledamöter att stödja en kortsiktigt-taktiskt inte så populär reform men enreform som faktiskt siktar mot framtiden och som kommit till för ungdomarnasskull. () replik: Jag tycker att inte behöver görasig dummare än hon är. Man får inte, som , föra debatten så enkeltsom att påstå att vi socialdemokrater inte skulle vara för att ungdomen fårbättre utbildning. Självfallet är vi för det. a. därför vi år från årså envetet har försökt få till stånd ett större antal gymnasieplatser. Viaccepterar att viss gymnasieutbildning förläggs till företagen. Det är bra förviss utbildning att så sker. Men det skall vara kvalitet på utbildningen,vilket också socialdemokraterna i tycker. Försök inte påstå någotannat! Många har beskrivit hur planeringsmässigt omöjligsituationen är i kommunerna. Det är bara att lyssna på kommunernas företrädarei det avseendet. Vi inom socialdemokratin har kontakt med kommunerna. Det går inteatt vädja till socialdemokratiska ledamöter att de skall springa ifrånpartilinjen. Däremot kan det finnas borgerliga riksdagsledamöter med kommunalerfarenhet, som inser det omöjliga i situationen. Den planeringsmässigtomöjliga situationen gäller inte bara skolstyrelserna utan också SSA-råden. Detär en självklarhet som jag trodde inte skulle behöva nämnas. upplysning om att man kan få stöd viasociallagstiftningen visar hur cyniskt hela hennes resonemang är. Frånkommunerna har också påpekats att regeringsförslagen betyder attsociallagstiftningen måste träda i kraft för att man skall klara åtskilligaungdomars ekonomi. Det blir alltså fråga om sociala utgifter i stället förberedskapslön och utbildningsbidrag. Vad är det för reform? Man måste undra om det som borgarna i riksdag och regeringnu vill göra över huvud taget kan betraktas som en reform. Ett genomförande avförslaget skulle betyda att alla berörda parter körs över och att utgifternaför denna ungdomsgrupp minskas med mellan 300 och 400 milj. kr. Är det enreform och en förbättring? Jag tyckerockså att det är ganska oförskämt att tala om avsiktliga och LO, TCO, , övriga lärarorganisationer,elevorganisationer och en mängd kommuner skulle alltså inte kunna läsapropositioner innaiitill. I så fall är det knappast deras fel, utanpropositionsförfattarnas. Proteststormen mot propositionen borde ändå leda tillnågonting. Jag frågar mig hur lomhörda politiker får bli. (vpk) replik: Den samlade kritik som jag i mitt förstaanförande ägnade regeringens politik när det gäller arbetslösheten, framförallt ungdomsarbetslösheten, och bristen på initiativ för att skaffa framarbeten, gick utöver vad som har framställts i dén aktuella propositionen. Mendet är med utgångspunkt i den kritiken som jag rent allmänt påstår att densittande regeringen företräder klassintressen. I propositionen saknas helt och hållet riktlinjer för dennya, företagsanknutna utbildningen. Vilka krav som skall ställas på innehålleti denna utbildning överlåter man åt olika kommunala och lokala organ attbestämma. Det är dock mycket viktigt att de ansvariga statsråden, isynnerhet skolministern, verkligen talar om vilket slags utbildning man skalltvinga över dessa ungdomar på. För ett tvång blir det. Av ekonomiska skältvingas ungdomarna in i detta. Hela frånvaron av en aktiv politik, som kommertill rätta med den omfattande ungdomsarbetslösheten och alla de följder somdenna får för ungdomen, ger oss anledning att reagera så hårt som vi gör pådenna proposition. Sedan tackade statsrådet för den s. k.komplimangen. Jag hade sagt att hon företräder klassintressen. Jag menar atthela den regering hon tillhör företräder klassintressen. Det har hela densamlade politiken och den politik som har uppvisats här i kammaren genomregeringens propositioner visat. Men när statsrådet förmodar att jag skullevilja ge henne benämningen kapitalist sammanfogad med en svordom, vill jagsvara att jag verkligen avstårfrån att rikta en sådan komplimang. Jagsägersåsom ; Det är kapitalismen såsom system som är fel. Det är inteden enskilde kapitalisten som är moraliskt rutten. Åtgärder för att främja ungdomens utbildning i gymnasieskolanm. Jag antar att jag får tacka förnågon sorts modifierad komplimang, som jag inte är säker på att jag förstod.Men den var säkert bra. hävdar att hon och hennes partikamraterlyssnar på kommunerna, medan regeringen och speciellt jag svävar i ett lufttomtrum. Även jag jagas väl runt av partipiska, förmodar jag. Mensåsom skolminister - och det vet mycket väl - har manfaktiskt ganska intensiva kontakter med kommuner och länsskolnämnder över helalandet. Vad jag sade i mitt inledningsanförande är rena rama sanningen. Dethindrar dock inte att vissa kommuner, t. ex. kranskommuner till storstäderna, kan ha planeringssvårigheter. Därför vill vi ha en Åtgärder för an främja ungdomens utbildning i gymnasieskolanm. övergångstid.Men jag kan inte inse varför vi skall vänta med att ställa möjligheter tillförfogande, bara därför att inte alla såsom på ett snöre kan sätta i gång vidsamma tidpunkt. Det är väl bra om kommunerna kan sätta i gångett par månadersenare eller . Det viktiga är ju att de så fort som möjligttar vara på dessa ungdomar. Jag tror säkert att utskottet har uppvaktats av människorsom hävdar att detta är en planeringsmässigt omöjlig situation. Jag har dockträffat folk som sagt att detta är en planeringsmässigt fullt möjlig situationoch att det hela är ganska bra. Visst har det förekommit avsiktliga vantolkningar. Sådanaförekommer ju här . Man säger att företagen tjänar på den nya ordningen. Jaghar bemött detta påstående. Men jag har inte hört att sägeratt . per elev är en fantastisk förtjänst. Det får hon i såfall vara vänlig och förklara. Man påstår att beredskapsarbetena avskaffas utanatt något sätts i stället. Det är faktiskt lögn. Man påstår att40-veckorsintroduk-tionen är ett obetalt arbete. som jag påvisade imitt förra inlägg, alldeles fel. Man pekar naturligtvis - jag tror att det var RaulBliicher. men möjligen var det - på LO-kritiken ochTCO-kritiken. Dessa organisationer har påstått att en annan gymnasieutbildningmedför sämre kvalitet. Det har jag redan bemött i mitt första anförande. Manklandrar att den offentliga sektorn är undantagen. Det är fel. Man säger att yrkeslärarna i gymnasieskolan bordeutnyttjas för företagsförlagd gymnasieutbildning. Det betraktar jag såsom enrent facklig ståndpunkt. Man sägeratt tillsynsansvaret inte är klarlagt. Jo, det är det. Man säger att de administrativa resurserna inte ärtillräckliga. förmodligen är de tillräckliga, med den resursökning som vihar åstadkommit. Man säger att utbildningen av lärare och handledare inteär tillgodosedd. Då frågar jag: Vad menas? Skall arbetslös ungdom inte tas omhand , så gott det går. i en framtidsinriktad insats? Är det bättre ställtmed beredskapsarbete? Med det resonemanget borde vi inställa större delen avhemspråksundervisningen från dag. Man säger att det aren stor risk att en del av personaleni gymnasieskolan, AMU och AMS kommer att friställas. Det tycker jag är enanmärkningsvärd optimism i fråga om behovet av den här utbildningen. Man säger att ungdomsarbetslösheten bara kommer attförskjutas och ackumuleras, vilket uppriktigt sagt är ett för mig märkligt ochhelt obegripligt påstående. återkommer till att de härutbildningsinsatserna kan bli vad som helst. Någon sorts lösliga kommunalagubbar skall sitta och hitta på vad som helst, menar han. De skallfölja kursplaner, och det står i propositionen. Om någon tror att det är bristpå kursplaner så kan jag tala om att så icke är fallet. Vi har 24gymnasielinjer med någonting mellan 80 och 90 grenar och varianter, och vi har450 specialkurser. industri, hantverk och handel finns kursplaner förca 300 studievä- Nr 154 Det går faktiskt inte att föra argumentationen pådet sättsom här har skett. Jag tror faktiskt inte att de vantolkningar som görs äroavsiktliga, utan jag tror att det är fråga om politiskt-taktiskt avsiktligvantolkning av vad det hela handlar om. () replik: försöker framstå somrepresentant för en helt felfri regering. Det blir då bara så hemskt svårt attförklara alla protesterna. Vi har fått väldigt många brev till utskottet. Allasom skrivit har protesterat och sagt att vad regeringen föreslår är omöjligt.Ingen har sagt att det är bra -ingen. Sedan säger : Är det något fel att ställamöjligheter till förfogande? Den enda nya möjlighet som ställs till förfogandeär den 40 veckors yrkesintroduktionen i företag. Den tycker vi är dålig, ochden åsikten delar vi såvitt jag vet med alla som har yttrat sig. tar man bort en hel del ekonomisk ersättningtill ungdomar och drar in den till statskassan i stället för att utnyttja denför att göra både utbildningen och framför allt studiestödssystemet bättre. Idet program vi vill ha räcker det inte med bara enyrkesintroduktion.