prot · G309164 · 1979-12-31 00:00:00 — Vi utgår frän vad alla uppenbarligen i realiteten är överens om, nämligenatt varvsindustrin i vårt land är överdimensionerad, både utifrån dess roll isvenskt näringsliv och utifrån dess internationella marknadsförutsättningar. Vi fattar nu ett beslut som visserligen är smärtsamt påberörda orter men som ger branschen möjligheter till elt långsiktigtöverlevande och till att på nytt uppnå internationell konkurrenskraft. Förberörda orter ger regeringsförslaget maximala möjligheter till omställning fören bättre näringslivsstruktur. Det är uppenbart att det samhällsekonomiska läge vi nubefinner oss i är gynnsamt för ett varvsbeslut enligt regeringens förslag.Högkonjunkturen är stark f. n., även om perspektivet är osäkert.Högkonjunkturen är nu betydligt starkare än vad de flesta bedömare harförutsett. Industriinvesteringarna ökar kraftigt i svenskt näringsliv f. n.,och industriproduktionen nådde i slutet av fjolåret upp till fidigaretoppnoteringar . Produktionstillväxten inomverkstadsindustrin, som i detta sammanhang är speciellt intressant, uppgickfill , oeh utvecklingen under innevarande är visar atttendensen fortsätter. Vi kanockså glädjande nog notera att arbetslösheten nu är rekordläg. Nr 164 har vi haftlägre siffror. Torsdaeen den arbetskraft är mycket stor f .n. Detta gäller naturligtvis även för deberörda 5 irrni1980 varvsregionerna, där vi i allmänhethar välutvecklade industriorter. t. ex. ser lill , som har fokuserats i den här debatten, finner man Vissa varvsfrågor ' denna ort harett gynnsamt arbetsmarknadsläge. Av landets samtliga 270-280 kommuner liggerLandskrona på ljugonde plats när det gäller antalet lediga jobb i förhållandelill invånare i produktiv ålder. Det är ett bättre läge än det man hart. ex. iStockholm, eller , och det är naturligtvis ojämnförligt bättre änläget i t. ex. eller kommuner. Om strukturplanen följts skulle 1 000-1 100 personerårligen få övergå till annan sysselsältning och lämna Oresundsvarvel ochKockums . Del motsvarar av omsättningen påarbetsmarknaden inom . I realiteten är det alltså inte fråga omnågra dramatiska omställningar pä den arbetsmarknad vi här diskuterar. Kravet på förändringar i en invand industristruktur kännsnaturligtvis tungt för de människor och orter som närmast är berörda. Dettakrav drabbar emellertid fortlöpande många människor och mänga orter, vilketdagligen omvittnas i debatterna här i kammaren. Om vill undanta vissaorter från att delta i denna nödvändiga, hela nafionen omfattandeanpassningsprocess, så går detta ofrånkomligen ut över andra människor ochandra orter. Vi har varken finansiella resurser eller marknadsmässigamöjligheler att göra undantag i den vägen, i synnerhet som detta skulle gå utöver orter som i allmänhet - det är jag förvissad om - har sämreförutsättningar att på sin arbetsmarknad klara motsvarande åtaganden. Det är inte bara det samhällsekonomiskt gynnsamma lägetmed låg arbetslöshet, god investeringsaktivitet etc. som talar för atlregeringens förslag borde genomföras. Det gör också nödvändigheten av attförnya industristrukturen. Enligt en undersökning som industriverket företagithar svensk industri inför 1980-lalet 150 000-300 000 sysselsatta i, som mankallar, föråldrade arbetsställen med stark branschkoncentration. Intäkternafrån verksamheten vid dessa arbetsställen ger inte mer än i stort täckning förde rörliga kostnaderna. Inget blir över till investeringar och kapitalbildning.För att t. ex. kompensera försämringen inom trävaru-,massa-, pappers-, järn-, stål- och maskinindustrin krävs enligt samma undersökninginvesteringar på . Även om man inle kan utgå från atlinvesteringarna skall göras just i dessa branscher - det påpekar f. ö.industriverket - visar detta på ett i det närmaste gigantiskt investeringsbehovi den framlida svenska industrin. Det är ettlivsvillkor att denna förnyelseprocess genomförs med den målmedvetenhet som är nödvändig, om vi vill behålla vår position som ledande industrination. Mot den bakgrunden måste man konstatera att varvsindustrin inle tillhör de prioriterade områdena i fråga om industriinves teringar. Det skulle vara intressant att höra någon socialdemokratisk riksdagsleda- 14 mot utveckla frågan om varför manförordar fortsatta investeringar i en olönsam fartygsproduktion i slället för en satsning på ny industriell Nr 164 verksamhet som ger såväl bättre ekonomiska resurser lill landet totalt som Torsdaeen den ökadtrygghet på arbetsmarknaden. Del är den reella valsituationen, som jag 5jpj jggg tycker atl utskottets reservanter noga skall överväga. Del finns alltså en rad samhällsekonomiska skäl till attetl varvsbeslut Vissa varvsfrågor enligl regeringen nu måste tas. Dessutom ärSvenska Varvs strukturplan för ,jj koncernen baserad på omsorgsfulla analyseroch utarbetad med anlitande av all den sakkunskap som finns inom området.Därtill kommer atl den är utformad av den ansvariga ledningen för våra svenskastorvarv. Del finns alltså etl personligt engagemang bakom struklurplanen som maninte kan bortse frän när man värderar möjligheterna atl fä den genomförd. Planen är, som jag ser det, en riskfylld och optimistisksatsning pä framliden. De nuvarande stora förlusterna skall enligl planenvändas till lönsamhet vid mitten av 1980-lalel och därmed tryggasysselsättningen för de anställda. Flera förutsättningar måste uppfyllas föratt dessa ambitiösa mäl skall kunna uppnäs. Effektiviteten vid varven måsteöka. Nya produkter måsle utvecklas. Efterfrågan måste öka. Det är alltså ettsvårt och mödosamt arbete som krävs för att Svenska Varv skall lyckas med sinuppgift. Men det är en uppgift som den ansvariga företagsledningen ochstyrelsen har ansett sig kunna la på sig. Och det bör man också värdera i dethär sammanhanget. måsle mot den här bakgrunden besinna sitt ansvaroch inte genom olika krav och restriktioner på koncernen försvåra detta arbete.För att planen skall kunna genomföras krävs också i fortsättningen storainsatser frän skattebetalarnas sida - del är inget tvivel om det. Förutom dedrygt 12 miljarder som satsals behövs ytterligare drygt 3 miljarder.Regeringen har ändå ställt sig bakom planen. Trots riskerna tror vi altmöjligheter finns alt genom specialisering och produktutveckling åter göra desvenska varven konkurrenskraftiga och ledande på världsmarknaden. De socialdemokratiska reservanterna vill i realiteten -det blir konsekvensen - riva upp planen genom att bibehålla varvsproduktionenvid Öresundsvarvet. För säkerhets skull underlåter man alt redovisa demarknadsbedömningar som ligger till grund för förslaget. Inle heller redovisasnågra analyser av konsekvenserna för andra varv, varken inom eller utom . Enligt ledningen för Svenska Varv innebär elt bibehållandeav Öresundsvarvets varvsproduklion atl strukturplanen måste omarbetas. Vaddetta fär för konsekvenser för varven i , och är förtidigt att säga. Men eftersom marknadsulrymmet är begränsat kan besvärligasysselsättningsproblem uppslå vid dessa andra varv som en följd av elt sådantbeslut. Även för de privata mindre och medelstora varven kankonsekvenserna bli synnerligen allvarliga. Låt mig illustrera detta påståendemed några siffror. Kapaciteten för produktion av handelsfartyg beräknas är1983 uppgå till ca för denna grupp varv. Enligt kommissionen för de Nr 164 mindre och medelstora varveninnebär detta en överkapacitet pä , Torsdaeen den " måste avsättas pä exportmarknaden. 5 iuni1980 förslaget skulle Öresundsvarvet är1985 ha en kapacitet på ca 700 000 arbetstimmar för fartygsproduktion. Vissa varvsfrågor '''' avsevärt större. Detta innebäralltså ett kapacitetstillskott med j till en grupp varv som redan harallvarliga, svårartade överkapacitetspro- Oehiiven om produktionen inte är direkt jämförbar är det ändå på samma marknad somvarven måste arbeta. Konkurrensvillkoren kommer inte heller all vara likartadeför de privata mindre och medelstora varven och Oresundsvarvel.Socialdemokraterna säger sig visserligen tro på den plan för Oresundsvarvel somutarbetats inom företaget. Tilltron tycks dock minska något när det gäller deekonomiska beräkningarna. Enligt Öresundsvarvets plan skulle nämligenförlusterna inskränka sig lill 33 milj. kr. Socialdemokraternahar bedömt behovet av tillskott för alt genomföra planen till 432 milj. kr. Dethär är ungefär dubbelt så mycket som de privata mindre och medelstora varvenfär. De skall arbeta på samma marknad. Det är hell naturligt att den frågananmäler sig om riksdagsmän från orter där de mindre och medelstora privatägdavarven finns noga har övervägt de konsekvenser för sysselsättningen på dessaorter som kan uppstå om reservanterna vinner den förestående omröstningen. Lät mig också fä kommentera några andra punkter därregeringens syn skiljer sig från den uppfattning som socialdemokraternaredovisat i sin motion. Trots att socialdemokraterna uppenbarligen måste ha enmer optimistisk syn pä marknadsförutsättningarna än Svenska Varv har, eftersomman tror att det finns elt marknadsutrymme för Öresundsvarvet, vägar man inleansluta sig till Svenska lönsamhetsmål. Man är rädd att kravet pålönsamhet kan leda till att något storvarv avvecklas. Lönsamhetskravet är docken väsentlig del av Svenska Varvs strukturplan och, naturligtvis, avregeringens proposition. De spelregler som gäller för näringslivet i allmänhetmåste också gälla statliga företag oeh därmed också varven. Ett kravlöstaccepterande från statens och ägarens sida av fortlöpande förluster i den skalasom vi nu har vant oss vid inom varvsindustrin skapar inte precis de rättaförutsättningarna för varvens ledningar att i en hård internationell konkurrensöka effektiviteten vid varven. Farhågorhar rests för att struklurplanen skulle medföra problem för i fiamtiden. De farhågorna är enligt min mening överdrivna. Etl grundläggande drag i Svenska Varvs strukturplan och regeringens proposi- . tion är att inom de givna ekonomiska ramarna skall marknadsulrymmet avgöra kapaciteten vid enskilda varv. Det anges i propositionen att det är självklart atl varje varv måste ha en sådan flexibilitet alt marknadsgenom brotl på varvens affärsområden till fullo kan utnyttjas. Del är också nödvändigt för alt varvsledningen och koncernledningen skall känna inspiration och sporras att göra sitt yttersta för att få en lönsam och konkurrenskraftig varvsnäring. Låt mig vidare ta upp några andra ekonomiska frågor i anslutning till 16 varven. Den socialdemokratiska reservationen innebär alt samhällets kostnaderför varvsindustrin väsentligen ökar. Del är oomtvistat. Enligl de Nr 164 beräkningarsom Svenska Varv har gjort och redovisat för innebär Torsdaeen den reservationenskrav pä fortsatt drift vid Oresundsvarvel att Svenska Varvs c jppj igen resultatförsämras med drygt 350 milj. kr. Trots detta vill socialdemokraterna_ lämna377 milj. kr. mindre i stöd till Svenska Varv. Det säger sig självt att en Vissa varvsfrågor sådanekvation inle går ihop. I realiteten skulle regeringen kanske redan i hösttvingas återkomma till med förslag om ökade anslag lill varvsindustrinför atl verksamheten inom Svenska Varv skall kunna drivas vidareunder någolunda acceptabla ekonomiska villkor. Detta skulle dä ske samtidigtsom vi vet att budgetunderskottet är alltför stort och måste minskas Fär jag sedan nämna att jag till nöds kunde ha förstått enkritik som innebär att vi går för långsamt fram med strävandena attomstrukturera varvsindustrin. Det hade för mig varil lätt att avvisa en sådan kritik. Viställer som kravall näringslivels strukturomvandling skall ske i socialtacceptabla former. Det måste också gälla för varvsindustrin. Därmed har jagdock ingen som helst förståelse för socialdemokraternas kritik av vårt förslag.Ett naturligt krav är att sysselsättningen skall tryggas, och det innebärregeringens förslag. Vi lägger stor vikt vid just att garantera tryggheten förde anställda på de varv som drabbas av strukturanpassningen. Vi vill emellertidbetona att detta åtagande inte nödvändigtvis behöver innebära fartygsproduktionvid varven. Men det innebär en trygghet i anställningen, vilket för denenskilde måste vara del väsentliga. Regeringen föreslår att Oresundsvarvel skall finnas kvarsom arbetsplats. Varför skulle vi inle kunna enas om detta? Varför inte samlaskring en ny produktion vid Öresundsvarvet, en produktion som har framtidenförsig? På så sätt tryggar vi sysselsättningen och ger kommunen ochorten en rimlig chans atl bryta beroendet av en stor och dominerande men mycketkonjunkturkänslig arbetsplats; ger kommunen en chans atl diversifiera sittnäringsliv, vilket är ett länge känt behov i kommun. Varför slällerinte socialdemokraterna upp pä denna vikliga tanke? Varför gersocialdemokraterna sitt stöd till en fortsatt osäker fartygsproduktion vidÖresundsvarvet i stället för denna framålsyftande omställning? Socialdemokraterna är ju överens med oss om alt ennedskärning av varvskapaciteten måste komma lill stånd. Det ligger nära tillhands att dra slutsatsen atl man av rent taktiska hänsyn inle vill drakonsekvenserna av sin egen insikt. Jag vill inte tro det. Är sä fallet,beklagar jag del. Låt mig avslutningsvis konstatera alt regeringens förslagi allt är väl underbyggt. Det har sin förankring i vad som sker i svenskt näringslivi stort -nödvändigheten av att disponera de knappa resurserna pä ett sådantsätt atl vi kan säkra utvecklingen i svenskt näringsliv totalt, inte låsa ossvid en konserverad och dyrbar industristruktur, utan satsa våra resurser på deområden där vi bäst kan garantera sysselsättning för framtiden och där vi harde bästa utvecklingsmöjligheterna. 2 protokoll 1979/80:164-165 Vissa varvsfrågor, m. m. Jag beklagar djupt att samförståndinle kan näs omkring delta vikliga och övergripande mål i näringspolitiken. Dagens riksdagsdebatt gäller en av de mest diskuteradenäringspolitiska frågorna - en fråga som berör tusentals anställda och derasfamiljer och som är av avgörande betydelse för flera kommuner och regioner. Jag vill som bakgrund till varvsfrågan säga några ord omdel förfall som skett av den statliga industripolitiken avborgerligt styre. Den har kännetecknats av en famlande villrådighetoeh en dogmatisk ovilja att ingripa. Trots stora behov av kraftfulla insatserför att komma till rätta med problemen och av rejäla framtidssatsningar harpassiviteten fått råda. Det gäller industriinvesteringarna. Det gäller dettekniska forsknings-och utvecklingsarbetet. Det gäller myckel annat. I bransch efter bransch har regeringen stillasittande ochstillatigande låtit problemen växa. Skogsindustrin har hamnat i en allvarlig kris. Våramöjligheter på gruv-och mineralområdel utnyttjas inle. Den vikligautrustningsinduslrin fär se order efter order gä till utlandet, trots altkunnande och teknik finns hos våra företag. Samhällets organ, t. ex. statensindustriverk, får inte de resurser som krävs för utredningar och planeringsinsatser.Det viktiga induslripoliliska samarbetet med ligger i händerna på storasvenska privatföretag och inte under industridepartementets ledning. På etl närmast ödesbestämt sätt har regeringensindustripolitik mest kommit atl betyda neddragningar och avveckling,arbetslöshet och oro. Nästan aldrig har det varit fråga om utveckling ochsatsningar . Det säger sig självt att den förda politiken på ettallvarligt sätt har skadat framtidstron i det svenska samhället. Också när det gäller varven är regeringens förslag uttryckför en passiv industripolitik. Och efter att ha läst industriministernsuttalande i går i en TT-intervju vill jag tillägga att förslaget också äruttryck för en skrämselpo-Htik. Självfallet rymmer varvsfrägorna mänga stora oeh sväraproblem i sak. Erfarenheterna understryker det svära i att göra prognoser förframliden -konjunkturivängningarna går snabbt och de internationellaförutsättningarna förändras. Men varvsfrågan har varit svår också av den anledningenatl regeringen presenterat etl högst otillfredsställande och olillräckligtbeslutsunderlag. Jag vill dock, herr talman, inledningsvis ta upp en annananledning. Det är mytbildningen kring varvsfrägan - en mytbildning som inteminst industriministern har deltagit i. Det gäller påståendet alt socialdemokratin vill bibehållaen otidsenlig och olönsam struktur inom varvsbranschen. Detta påstående ärfalskt. Varvsbranschen har genomgått en kraftig omställning. Denhar lett till myckel stora neddragningar av de svenska varvens kapacitet ochlill en omorientering av produktionen. Kapaciteten har sedan 1976minskal med . Nya produkter har kommit att ersätta det traditionellastandardlonnagel, och verksamheten vid sidan om det direkta bålbyggandet harökat. jobbar över 5 000 människor inom Svenska Varvs industrisektor, dvs.med helt andra arbetsuppgifter än traditionellt båtbyggande. Denna omställning har haft ett aktivt stöd frånsocialdemokratin. Vi har accepterat kapacitetsneddragningarna men samlidigl -ofta mot en hård kritik-drivit fram satsningen på nyproduktion, t. ex.päoffshoresidan. spelar denna nya produktion en stor roll vid de svenskavarven. är Arendalsvarvet ett bra exempel pä hur man kan lyckas, om manfär stöd och förtroende, om man får chansen. Inte heller , när vi slår inför ett nytt varvsbeslut,vill socialdemokratin slå vakt om en omöjlig verksamhet. Vi menar attvarvsnäringen måste få en struktur och en produktionsinriktning som ärkonkurrenskraftig pä lång sikt. Men det kräver uthållighet, och det kräversatsningar för att fä fram ny produktion vid varven. Jag måste med beklagandesäga alt båda delarna saknas i regeringens förslag. Jag vill hävda att det finns utvecklingsmöjligheter försvensk varvsindustri pä olika områden. På en del sektorer är man redan näramarknadsgenombrott, på andra har man just startat oeh har längre väg kvar. Mendet krävs tid och finansiella resurser. Ofta räcker inte ens del. Del krävsockså alt man fär arbeta i en miljö där inte minst ägaren tror på ens förmåga,i en miljö där man slipper höra att man saknar framtid och är en belastning församhället. Vi talar om, alt vi tror på en utveckling inom svensk varvsnäring.Regeringen däremot verkar inte missa många tillfällen att tala om hur eländigtallting är i branschen. Och det gynnar verkligen inte en positiv utveckling påde sektorer där vi bör ha goda chanser. Industriministern borde verkligen tasig en ordentlig funderare över de argument han i detta avseende använder. Socialdemokratin är beredd att ge ordentliga resurser förutveckling av nya produkter och verksamheter vid varven. Det ärindustripolitiskl viktigt för alt varvsnäringen fär fortsätta sinaansträngningar att utveckla nya och tekniskt avancerade produkter. Vi måste gävidare pä denna väg. Svensk varvsindustri bör ha en framlid när det gälleravancerade specialfartyg, offshorebyggande och prefabriceradefabriksanläggningar. Vi fär inte, , hur som helst avvecklaindustrikapacitel som har möjligheter att ge oss industriella framgångar ochdärmed välbehövliga jobb. Det gäller sä påståendet att de satsningar vi föreslår förvarven hotar sysselsättningen i eller minskar möjligheten lillinsatser där. Också detta är elt falskt påstående. De satsningar vi föreslär för att slå vakt ominduslrikapacileten, nyinrikta den och göra den lönsam tar inte ett enda arbetefrän Norrlandslänen, från eller frän någol annat håll i vårt land. I själva verket finns det i stället ett viktigt beroendeav varven hos stålet och malmhanteringen, och det finns ett beroende av varvenhos mänga underleverantörer också i dessa län. Det finns siffror ochutredningar som Vissa varvsfrågor, m. m. Vissa varvsfrågor, m. m. understryker detta, och det vet myckel väl om.Därför kommer satsningarna pä varvsindustrin även andra delar av vårt land tillgodo. Den propaganda som industriministern för lill torgs med sådan hetta idessa frågor ökar motsättningarna i vårt land genom att människor och regionerspelas ut mot varandra. Jag vill kalla det hela vid dess rätta namn; enupprörande cynism. Det hela är också unikt; aldrig förr har mig veterligt ettstatsråd i på delta sätt ställt region mot region, löntagare motlöntagare. Jag tänkte i går när jag läste han måste vara ordentligt ur balans som kan göra etl sådant uttalande, därbudskapet var att i stort sett hela den övriga varvsbranschen skulle gå under,om ett reducerat Öresundsvarv fick vara kvar. Någon sans oeh mätta måste detväl ändå vara i argumentationen, även om syftet är att undvika ett smärtsamtnederlag i . I själva verket är sanningen den atl krislänen i norr inteutarmas av att vi slår vakt om industrin i Syd- och ; de utarmas istället av en passiv industripolitik. Och jag vill ställa en viktig fråga tillinduslriministern: När stoppade vi senast i riksdag ettindustriprojekt som kommit med? Vad som är mig bekant har vi intesagt nej till etl enda industriprojeki som föreslagit under sina årsom industriminister. Det gäller sä påståendet alt miljard efter miljard - 12brukar nämnas - har pumpats in som direkt verksamhetsstöd i en dödsdömdbransch. Detta är också ett falskt påstående. Regeringen har i nytt materialtill näringsulskottet för sin del nyanserat propositionens uppgifter. Och detär elt steg i rätt riktning. Men genom de här påståendena utmålas nära nog de anställdasom en grupp lärande människor, som andra får hålla vid liv, en grupp som genomsin yrkesverksamhet är enbart en stor belastning för del svenska folkhushållet. Det är djupl vilseledande att säga atl varvsslödet i sinhelhet är subventioner av den löpande verksamheten vid varven under åren1977-1979. En mycket stor del av de 12 miljarder som nämnts uppkom då varvenvar i privat ägo och avser annat än driftsförluster. Del gäller slutligen sä påståendet att socialdemokraternaeftersträvat en partipolitisk strid för dess egen skull i varvsfrågan. Ocksådetta är ett falskt påstående. När vi presenterade vår varvsmotion förklarade vi alt vivar öppna för diskussioner i näringsutskoltet. Jag tror också att det hos fleraborgerliga företrädare i utskottet fanns ett ärligt intresse och en vilja uppgörelse i varvsfrågan. Vi eftersträvade i varje fall en sådan. Menindustriministerns, och regeringens prestige sade nej till detta.På regeringens order förvandlades också varvsfrägan till härd och kompromisslösblockpo-lilik, vilket vi från socialdemokratiskt håll beklagar. På ett tidigt stadium förde jag diskussioner medindustriministern. Jag klargjorde då atl det fanns ett villkor för ensocialdemokratisk medverkan. Det var att propositionen måste innehålla klaraoch konkreta förslag till åtgärder för alt skapa sysselsättning för de människor somförlorar sina jobb pä varvsorterna. Vi var aldrig för beredda attsläppa på det grundläggande kravet att de nödvändiga omställningarna skulle skei socialt acceptabla former. Vi trodde elt lag alt regeringen skulle komma med sädanaförslag, men när vi fick propositionen visade det sig att det fanns praktisktlaget ingenting, med undantag av en skönmälning av arbetsmarknadsläget iGöteborg och . Det regeringen hade att erbjuda var ju i stort settarbetslöshet. Det kan inle ha varit någon överraskning förinduslriministern atl vi socialdemokrater inte kan godta detta. Hur skulle vikunna acceptera atl tusentals människor pä varvsorterna kastas ut på galan, iarbetslöshet, utan alt samhället lyfter elt finger för atl skapa nya jobb ätdem? Hur skulle vi kunna säga till de anställda vid varven: Ja, vi har gått medpå regeringens förslag, för vi hoppas att regeringen hittar på något i höst.Det vore att visa ett litet för stort förtroende för en regering, somsannerligen inle har någon lysande meritlista när det gäller viljan ellerförmågan all skapa nya jobb på krisorter. Det vet t. ex. människorna i herrÅslings egen hembygd, i Hissmofors. Både i och i har antaletindustrisysselsatla minskal kraftigt under andra hälften av 1970-lalel. Del ärinle arbetsmarknader som utan vidare klarar nya kraftiga nedskärningar avsysselsättningen vid varven, som regeringen ger sken av. Och vad beträffarLandskrona; Man rycker inte undan hela den industriella basen för en kommunsexistens ulan alt sälta något i stället.