prot · G30934 · 1979-12-31 00:00:00 — Man kundelycka alt namn som , eller Leontiev borde ha nämntsi någon liten bisals. Man kunde ha talat om vad de stod för, eftersom derasforskning - speciellt Leontievs, som jag uppehöll mig vid någol i mitt förstaanförande - faktiskt är oerhört uppseendeväckande och innebär hell nya ochviktiga steg på vägen till förståelse av del mänskliga psykets uppkomst ochfunktion. Men icke så. Delfinns myckel man skulle kunna anföra ur denna bok, men bl. a. inleds den medatl hävda alt psykiska störningar är produkten av olika orsaker, ärftligarubbningar, sjukdomar beroende på organiska skador i hjärnans celler,beteendeförändringar som har sin grund i belingning och felinlärning. Manlyfter alltså fram de orsaker som typiskt tillhör den gamla klassiska men nuvetenskapligt övervunna delen av psykiatrin. Del fär eleverna lära sig ärorsakerna lill psykiska störningar och psykiska avvikelser. Jag vill fråga KarlLeuchovius: Är del den kunskapen som de unga på vårdlinjen skall bära vidare,och hur förnyad blir värden där sådana kunskaper tillämpas? Jag tror för min del att gör det litet för lätt för signär han hävdar atl den vård och behandling som förekom för 20-25 är sedanfortfarande existerar. Del har hänt väldigt mycket på detta område. Jag ärsjälv från ett län som fick överta ett stort mentalsjukhus. Där har vi undanför undan minskat platsanlalel. Vi har vidare byggt upp värdcentraler i nästanvarje kommun, och på några av dessa finns en öppen psykiatrisk mottagning. Delfinns även mindre klinikenheter, och vi håller f. n. på all omarbeta värtmentalsjukhus sä atl del också delvis kommer atl bli elt bassjukhus. Behandlingsmetodernaskiljer sig mycket från de lidigare. förekommer det atl många själva,dvs. utan tvång, uppsöker sjukhuset för att få psykiatrisk värd. Psykisk ohälsaär en sjukdom liksom alla andra sjukdomar. vilketmånga har insett. Jag tror alltså att vi är inne på en riktig linje. som skall användas i undervisningen är en annan fråga som logupp. Jag har inte sett den bok han refererade ur. Men jag tror att man kananvända sig av många andra böcker än just den. Delfinns enligt min mening mycket atl göra på della område, inte minsl päbehandlingssidan. På den punkten tror jag att vi kan vara överens. Men del harsom sagt hänt myckel, och mycket är också pä gång. Jag lycker au Svenssonskall ha det i beaktande när han kämpar för framsteg på detta område. Jag velatt han är mycket insatt i dessa frågor. Därför tycker jag också alt han kantillstå att del har hänt mycket liksom alt myckel är på gängi de olika sjukvårdsdistrikten för att förbättra den vård som lidigare kanskeinte var den allra bästa. (vpk): Det är naturligtvis riktigt som säger, atl det har häntmycket på delta område. Går man in på en psykiatrisk klinik är kontrastenmot hur det säg ut i början av 1960-talel myckel slående - ingen besfider det.Del har förekommit en påtaglig yttre humanisering. Det finns också kvalitativainslag, som inte alls förekom . Naturiigtvis har också öppenheten ökatsom en produkt av den debatt och det tryck som ändå har funnits, även om detinte har varil särskilt kraftigt i della land. Vadsom emellertid har bevarats och som i förhållande till utvecklingen med desskrav blir allt orimligare är vad man kan kalla den auktoritära formen förbehandling. Del är dominansen från det medicinsk-psykiatriska synsättet, denauktoritära behandlingen och de föråldrade förklaringsgrunderna till psykiskavvikelse. Atl del faktiskt finns en sorts regress på vissa områden, en tendenstill återgång och låsning, kan inte heller bestridas. Del förekommer alltsåmotstridiga tendenser. Det är något som man har anledning att vara oroad för. Delär sant all de medicinska preparaten åtminstone pä ett yttre plan har medförten humanisering, all annan typ av tvångsmedel än tvångsmedicinering har kunnatreduceras. I stället haren väldigt stark tonvikt lagts pade kemiska preparaten,som man förser människor med - ofta med tvång. Dessa preparat utgör enhuvudfaktor i behandlingen, som är helt oförenlig med nya synsätt och dessutomoförenlig med en verklig åtkomst av grundorsakerna till de psykiska problem sombehandlas. Mangör så atl säga del hela alltför mycket till en fråga för den kemiskaindustrin, och del ar icke den psykiska utslagningen. Det tror jag alt KarlLeuchovius kan hålla med mig om. En annan faktor som icke har försvunnit ochsom illustrerar vad jag nu säger, nämligen atl någon avgörande brytning med denauktoritära psykiatrin, den antidemokratiska, antihumana psykiatrin, på detdjupare planet icke har skett. Det ärju en mycket hög frekvens avtvångsomhänderiagande enligt de psykiatriska tvångslagarna som finns här iSverige - mycket hög i förhållande till vad som förekommer i andra länder. Detberor som alla vet inte på att det finns större psykiska avvikelser i delsvenska samhället än i de flesta andra samhällen - snarare är det tvärtom. Nr 34 finns samhällen som har upplevt krig och där människorna utsatts försvåra Onsdaeen den traumatiskaupplevelser, där man skulle vänta att det fanns många fler sådana Men tvängsomhändertagandet där är långt mindre, ja bara en ringadel av vad det är här i . Det måtte väl ändå stämma oss lill Denpsykiatriska eftertanke i detta sammanhang. vården '8 skall emellertid inte hell släppa beträffande denfråga jag ställde om synsätten isådant här kursmaterial. Jag kan försäkra all jag inte tar fram denna bokdärför atl den är något skräckexempel, utan därför atl den tyvärr är en ganskatypisk återspegling av de synsätt som förmedlats lill de unga människor somulgör nästa generations vårdarbeiare för den här sektorn. Man har t. ex. på s.177 en redogörelse för hur, som man säger, en fysisk hjärnskada kan vålla enpsykisk avvikelse hos en människa. Så berättar man om en person som slog sig ihuvudet när har var utsatt för en bilolycka. Mera i förbigående nämner man alten kamrat till honom, som satt bredvid honom i bilen, dödades. Sä berättar manom hur denna människa som lidigare var en positiv och glad person blev alltmerrellig, alltmer destruktiv i sitt beteende, outhärdlig för sin omgivning,deprimerad osv. Sedan har man den otroliga naiviteten - typisk för denklassiska medicinska psykiatrin - all säga att hans psykiska beteende beroddepä den skada han fick i huvudet. Det må ändå vara uppenbart för alla atl förden som suttit i en bil och kört ihjäl en annan människa är det dennaupplevelse och inte slaget i huvudet som är det väsentliga. Men det är typisktatl här framställs det på ell annal sätt. Del är karakteristiskt för denkonservativa psykiatrins sätt alt leta ut vissa orsaker och förliga andra. Detär i ett nötskal hela dess vetenskapliga dilemma, hela dess karaktär avkvacksalveri - och den måsle bort, ju förr dess hellre. Överiäggningenvar härmed avslutad. Mom. I och 2 Kammarenbiföll vad ulskollel i dessa moment hemställt. Propositionergavs på bifall till dels utskottets hemställan, dels motionen nr 893 av LarsWerner m. fi., och förklarades den förra propositionen vara med övervägandejabesvarad. Sedan begärt votering upplästes och godkändes följandevoleringsproposilion: Densom vill atl kammaren bifaller socialutskottets hemställan i betänkandet nr 8 mom. 3 röstar ja, den del ej vill röstarnej. Vinner nej har kammarenbifallit molionen nr 893 av m. fl. Vid omröstning genom uppresning förklaradesflertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då JörnSvensson begärde rösträk- ning verkställdes voteringmed omröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: Föredrogs socialutskottets betänkande 1979/80:10med anledning av motioner om abortlagstiftningen. Idetta betänkande behandlades motionerna 1978/79:365 av () ochTore (), 1978/79:1265av m. fl. (c, m), vari hemställts 1. all hos regeringen begärde en utvärderingav abortlagen och information om denna i enlighet med vad i motionen anförts, 2. all , med hänvisning till regeringsrättensdom , hos regeringen begärde införande av en lagfäst rätt försjukvårdspersonal, som av etiska eller religiösa skäl fann det oacceptabeltatt medverka vid abortingrepp, atl avstå från medverkan vid sådana ingrepp, 1978/79:1824 av () och KerstiSwartz (fp), vari hemställts 1. alt hos regeringen begärde en utvärderingav den nya abortlagens verkningar, 2. att hos regeringen begärde åtgärder fören intensifierad information om de stödåtgärder samhället erbjöd abortsökande,samt 1978/79:1846 av m. fi. (m, c),vari hemställts att hos regeringen begärde en utvärdering avabortlagen. 1. beträffandefrågan om en ny abortlagstiftning all skulle avslå molionen 1978/79:365, 2. beträffande frågan om en utvärdering avabortlagstiftningen att med anledning av molionen 1978/79:1265yrkandet 1, molionen 1978/79:1824 yrkandei 1 och molionen 1978/79:1846 som sinmening gav regeringen till känna vad utskottet anfört, 3. beträffande frågan om information om stödåtgärderför abortsökande alt skulle avslå molionen 1978/79:1824 yrkandei 2, 4. beträffande frågan om sjukvårdspersonals medverkanvid abort atl skulle avslå motionen 1978/79:1265 yrkandet 2. Tillbetänkandet hade fogals elt särskilt yttrande av , och (samtliga m). RUNEGUSTAVSSON (c): har behandlat ett antal motioner som rörabortlagstiftningen, vilket framgår av utskottets betänkande nr 10. I tre avmotionerna finns yrkanden om en utvärdering av den nu gällande abortlagen,vilken har varil i kraft . Ett enigt utskott harbiträtt dessa yrkanden och uttalar sig för alt en sådan utvärdering kommer tillstånd. Däremot har utskottet inte förordat någon omprövning av den huvudprincippå vilken abortlagen bygger. Vilkaär då motiven till utskottets enhälliga ställningstagande? I utskoltsbetänkandetfinns dessa utförligt redovisade, och jag skall kortfattat sammanfatta dem imitt anförande. Förstvill jag säga, alt vi lidvis har haft en ganska intensiv debatt i abortfrågan.Denna debatt pendlar frän en ultraliberal uppfattning som ifrågasätter dennuvarande lagstiftningens regler till en uppfattning som fördömer i stort settvarje abort. Jag hoppas att en utvärdering kan medverka lill att balanseradenna debatt. En utvärdering bör kunna ge besked om huruvida abortlagen medförnegativa konsekvenser, liksom vilka positiva konsekvenser den inrymmer. Utskottethar den uppfattningen att en utvärdering bör kunna ge en mera djupgående bildav hur lagstiftningen tillämpas och effekterna av denna än vad som är möjligtalt få genom den statistik vi erhåller genom rapportering lill socialstyrelsenöver verkställda aborter. Utvärderingenbör försöka klariägga såväl de positiva som de negativa konsekvenserna avabortlagens lillämpning. Eftersom lagen varit i kraft , så bör detvara möjligl alt fä en ganska bra bild av detta. Det sägs att det finns enbenägenhet hos vissa kvinnor all se abort som ett alternativ till användning avpreventivmedel. En utvärdering bör också försöka utreda om det finns grund fördet påståendet. Utskottethar inte i detalj kunnat precisera hur den här utvärderingen skall utföras, menutskottet har pekat på tre huvudpunkter. Denförsta är att utskottet anser att en genomgång av abortförfarandet bör göras.Därvid är det viktigt att abortrådgivningen beaktas. Och utskottet ger klartbesked om vad som avses med abortrådgivning. Jag citerar: "Medabortrådgivning avses vid personligt besök meddelad information ommöjligheterna atl vid icke önskad graviditet erhålla abort samt om samhällets stödåtgärder vidgraviditet m. m. Rådgivningen har inte till syfte att påverka den abortsökandekvinnan att avslå frän alt begära abort eller alt låta utföra abort (se bl. a.SoU 1974:21 s. 32). Rådgivningskontakten är uteslutande avsedd att varakvinnan till stöd och hjälp i en för henne svår situation." Av detta framgår atl både utskottet och fäste utomordentligt stor viktvid abortrådgivningen när abortlagen kom lill. I praktiken har det sedan visatsig att det förekommer mycket stora regionala variationer då del gäller Därför anser utskottet att det är viktigt alt en ingåendeundersökning görs av följande: 1. orsakerna lill variationerna, 2. den praktiska utformningen av abortrådgivningengenom gynekolog, kurator eller annan person, 3. betydelsen - så långt det är möjligt - av aborlrädgivningenför kvinnans ställningstagande i abortfrågan samt 4. frågan om den information som ges beträffandesamhällets stödåtgärder är tillfredsställande utformad. Utskottet betraktar dennadel av utvärderingen som mycket viktig. Denandra punkten som utskottet pekat på är frågan om de stora regionalaskillnaderna i aborifrekvensen. Jag har statistik och skall härredovisa några siffror. Försttar Jag upp aborter per 1 000 kvinnor i åldern 15-44 är. För ärsiffran 24,7, för som ligger lägst 12,5, för län17,4, för län 14,2, för 14,4 och för kommun25,8. Omjagsedan tar siffrorna för aborter per 1 000 kvinnor i åldern , så ärvariationerna också där väldigt stora. FörSlockholms län är siffran 33,7, förJönköpings län, som även här ligger lägst, är den 17,0, för län24,4, för län 20,1, för 24,2 och för kommun29,8. Dåär frågan: Vad är anledningen till dessa betydande variationer? Om man bara serpå Smålandslänen kan man konstatera atl variationerna är myckel stora. Det börbli en viktig uppgift vid utvärderingen att försöka komma fram till vilkafaktorer det är som förorsakar dessa skillnader. Dentredje punkten som utskottet pekat pä som elt viktigt område för utvärderingenär huruvida kvinnan i en abortsituation utsätts för psykiska påfrestningarsåväl inför ett beslul om en abort som efter det alt aborten utförts. Dettagäller inte minsl med utgångspunkt i att abortlagen bygger på kvinnans egenbeslämmanderätt i frågan om en graviditet skall avbrytas eller ej. Därmed harockså ell stort ansvar lagts på kvinnan. Om det behövs stödåtgärder i form avkuralorskonlakter i syfte atl minska dessa psykiska påfrestningar är en frågasom bör ingå i denna utvärdering. Dettaär således områden som utskottet särskilt pekat på och anser bör ingå i enutvärdering. Men utskottet framhåller att det med utgångspunkt bl. a. i vad somanförts i motionerna kan vara motiverat att undersöka abortlagens tillämpningoch effekter även ur andra aspekter. Med det anförda yrkar jag bifall till socialutskottets hemställan ibetänkandet nr 10. Ocksåjag hälsar med tillfredsställelse alt vi nu äntligen får enutvärdering av abortlagen. Den var ju ingalunda fri frän kontroverser när viantog den . Och vi är överens om att abortlagen förvisso är en imänniskolivet djupt ingripande lag. 10Riksdagens protokoll 1979/80:33-34 Omen utvärdering av abortlagens lillämpning Detär som sagt värdefullt med denna utvärdering. Vi kommer ihåg att lagen antogs ilidsnöd . Den hade inte underkastalslagrådsgranskning, och socialutskottet hade inte hunnit remittera den tilljustilieutskotlet. Vi minns också de starka opinionsyttringar som nådde ossfrån en rad kristna samfund och andra. Därtillkommer all lagen innebar myckel väsentliga förändringar av lag. Manantog en ny princip. lag våren förbudslag, och aborten varett undantagfrån lagen. vände man pä principen och fick då en fri abort. Kvinnansavgörande allenast behövdes och behövs beträffande de 12, för alt inte säga de18 graviditeisveckorna. Jaginslämmer med i au del är väsentligt att få klarlagt hurkvinnor upplever ensamheten i avgörandet infor en abort. Vi kan utgå ifrån altåtskilliga är utsatta tryck och att friheten bliren chimär i mänga fall.Hur är del efteråt när man kanske fär tankar på alt man kunde ha ställt sigannoriunda i abortsiluationen? Då är man också ensam och har inte fått delaansvaret med läkare, kurator och andra. Detär viktigt att del här blir utvärderat. Det gäller också den kvinna som fårabort. Hon framhärdar kanske mol ett yttre tryck. Hur upplever hon sinsituation och ensamhet efter abortingreppet? Närvi antog lagen 1974 talade man om atl delta naturiigtvis skulle vara ennödlösning också i framliden. Men det måsteju vara tomt tal, för har manprincipen fri abort kan man Ju inte längre tala om nödlösning. Vi har upplevtett ökande antal aborter. Det är en av fyra och på sina håll en av tregraviditeter som går till abort. Man räknar med att det underdel häraret skallbli 34 000 aborter. Det är väl ingen som tänker la i sin mun att det rörsig om 34 000 nödlösningar? Utvärderingennår inte heller , lika lilet som när lagen antogs, den som verkligen är parti målet-det ofödda barnet, som saknar rättsskydd-men en och annan kanske kanana ell och annat. Ellpar ord, fru talman, om det särskilda yttrandet. Om man läser betänkandetflyktigt kan man kanske fä den uppfattningen att samtliga ledamöter i utskottetlycker att allt är väl beställt. Vi tänker inte ändra pä någonling, ulan baragå en opinion till mötes som har krävt en utvärdering. Men vi från värt hållvill i vart fall inte gå händelserna i förväg utan läta utvärderingen ske, ochså fär vi se vilka positiva och negativa effekter som uppstår, ulan alt vibinder oss på något sätt. Där harjag väl en divergerande uppfattning iförhållande till , för inte kan del väl vara sä när del gällerdenna utvärdering att principerna skall stå fast, oavsett vad som sker? Om nuproblemet verkligen ligger i alt kvinnan ensam skall ta detta för henne ochandra så väsentliga steg och det är till den grad besvärande får vi tänka om,eftersom detta ju också berör huvudprincipen. Visäger sålunda ingenting , ulan vi menar atl vi försl skall avvaktaresultatet av utvärderingen och se vad den för med sig. Därefter fär vi taställning till vilka åtgärder vi skall vidta i lagens namn. Med detta, fru talman, berjag alt få yrka bifall till utskottels forslag. StatsrådetELISABET , som meddelat atl hon i samband med behandlingen av detta ärendeämnade besvara () anmälda interpellation,1979/80:29, till socialministern, om en utvärdering av abortlagens lillämpning,erhöll ordet och anförde: har frågat socialministern om hon är beredd alt medverkatill att en utvärdering av verkningarna av abortlagens tillämpning kommer lillstånd samt all frågan om sjukvårdspersonalens skyldighet all medverka vidaborter utreds. Arbetetinom regeringen är så fördelat alt del är jag som skall svara påinterpellationen. 1974års abortlag (SFS 1974:595) vilar på den principen alt kvinnan inom vissagränser skall få bestämma, om hennes graviditet skall avbrytas. Sålunda är delkvinnan själv som avgör frågan om abort före utgången av tolftehavandeskapsveckan. Hon fär vägras abort endast om åtgärden kan medföraallvariig fara för hennes liv och hälsa. För abort efter tolfte men föreutgången av artonde veckan fordras därutöver en särskild kuratorsulredning. Omkvinnan inte medges abort är läkaren skyldig att hänskjuta frågantill för prövning. Efter artonde havandeskapsveckan får abortske endasi efter tillstånd av . Antaletaborter uppgick till 30 636. Under del första året som den nya abortlagengällde, dvs. , steg aborterna till 32 526. Därefter har antalet aborterminskat och uppgick lill 31 918. Med ledning av aborlulvecklingen underförsta räknar med att antalet aborter kankomma att stiga till ca 33 000. Ökningen hänför sig främst till kvinnor som är30 år och äldre, medan aborterna bland tonåringar minskar. Det bör här nämnas,att 90 96 av alla aborter numera utförs före utgången av den tolftehavandeskapsveckan och alt 85 96 av samtliga aborter utförs i öppen vård.Nästan alla kvinnor som söker abort fär någon form av rådgivning. En omfattandeabortförebyggande information har ägt rum genom ungdoms- ochkvinnoorganisationer med stöd av statliga medel sedan den nya abortlagen komtill. En brett upplagd upplysningsverksamhet i abortförebyggande syfte har påinitiativ av socialslyrelsens , den s. k. ,bedrivits på flera håll i landet. Preventivmedelsrädgivningen har också byggtsut väsentligt och ligger nu pä en Jämn nivå i hela landet. Jagär väl medveten om atl det bland sjukvårdspersonalen finns personer som avetiska eller religiösa skäl inte vill medverka vid aborter. Det önskemåletmåste enligt min mening respekteras i de fall moderns liv och hälsa inte hotas.Detta har också förulsalls av och understrukits i den senastelydelsen av cirkulär (MF 1974:100, ändrat 1976:14) medanvisningarom tillämpningen av abortlagen. Jag vill understrykaangelägenheten av att den gynekologiska verksamheten planeras på sä sätt allkvinnor som ärberälligade lill abort kan fä abort utan onödigt dröjsmål. har anfört i silt betänkande SoU 1979/80:10 med anledning avmotioner om abortlagstiftningen kan Jag i allt väsentligt Omen utvärdering av abortlogens lillämpning Omen utvärdering av abortlagens lillämpning 1likhet med utskottet anser jag att det inte finns anledning alt ändra pähuvudprincipen i abortlagen, nämligen att kvinnan själv inom vissa gränserskall få bestämma om hon skall föda sitt barn eller om hon skall låta avbrytagraviditeten. Abortlagenhar snart varil i kraft . Med hänsyn härtill och till angelägenheten avatt försöka minska abortfrekvensen, anser jag i likhet med socialutskottet altabortlagstiftningen bör utvärderas. Därvid bör enligt min mening särskilduppmärksamhet ägnas sådana frågor som organisationen och omfattningen avpreventivmedelsrådgivning, abortrådgivning samt information och undervisning omsex och samlevnad över huvud laget. Vidare bör bl. a. invandrarkvinnorna uppmärksammas.Vi måsle se till att allt som är möjligl görs - utan alt rubba på grunderna förabortlagen - för atl minska abortfrekvensen. Möjligheten lill abort skallsjälvklart stå till buds i de fall kvinnan själv finner all del är denlämpligaste lösningen på de problem som en oönskad graviditet kan medföra. Jagkan försäkra attjag kommeratt följa denna fråga med storuppmärksamhet. Den fråga vi nu har all behandla är en av de allra största frågorna förvärt samhälle, vår demokrati och vår livsåskådning - en fråga som har medsjälva livet alt göra. Den rör de ofödda barnens situation. ModerTeresa i fär för sin insats för de svaga. Hon har sagt eltsanningens ord, som borde få oss svenskar alt nyktra lill. Med sorg har honkonstaterat, atl är ett fattigt land. Det har inte råd alt värna om desvagaste och de mest värnlösa - de ofödda barnen. Närabortlagen antogs var meningarna om fri abort mycket delade bland medborgarna ivärt land. och det kan ifrågasättas om del fanns en verklig majoriiei förbeslulet. I den debatt som föregick antagandel av lagen underströks kraftigtatt mänga människor uppfattade den som en kränkning av skapelselro ochhumanistisk etik och som ett uttryck för bristande respekt för livet. Denkristna livsåskådningen bygger ju på , och det finns många bibelställensom tar upp de ofödda barnens silualion. Jag skall be atl få ciiera ett enda,ur den 139:e psalmen, där psalmisien säger: "Benen i min kroppvoro icke förborgade för dig, när jag beredes i detfördolda, när Jag bildades i jordensdjup. Dina ögon sägo mig, närJag ännu knappast var formad; alla mina dagar blevouppskrivna i din bok, de voro bestämda, förrännågon av dem hade kommil." Psalmisien talar också omGuds beskydd för fostrel i moderns liv. Meningsskiljakligheternahar inte heller blivit mindre . Det är ett starkt tryck från mångaenskilda och grupper i vårt samhälle all någol måste göras. Man kräver intebara en utvärdering utan också en omprövning. Jag har med anledning av den interpellalion Jag har väckt fält brev. telefonsamtal och besöksom påminnerom vad vi upplevde . Dethar också framhållits i debatten att om rätten alt överleva, en gäng inskränktsmed samhällets sanktion, behövs det bara tillfälliga förändringar i samhälletslivs- och människosyn för att nya gränsförfiyttningar skall komma att göras.Har man rätt att utsläcka spirande liv kan inte steget lill rätt atl utsläckatynande liv vara sä långt. Närjag har sagl detta ärjag också angelägen om att fä framhålla attjag är välmedveten om svårigheterna pä detta område. Sekulariseringen i vårt samhälle svårt för många alt leva upp lill fundamentala livsprinciper. Utvecklingeni vårt land går mot en förändring i inställningen lill och respekten förmänniskolivet.