prot · G30975 · 1979-12-31 00:00:00 — Tusentals tvingas vistas på vårdinstitutionerdärför att nian inte har ordnat med boendeservice ute i samhället. Årligenutestängs hundratals människor från eftergymnasial utbildning. Detta är baranågra exempel på områden där det behövs fortsatta insatser. Därför är detnödvändigt att prioritera reformer på handikappområdet. De nya ekonomiskaresurser som vi kan skrapa ihop i landet måste användas just på delta områdedär behoven är störst. Vid överläggningen försäkrade statsministerFälldin att "budgeten kommer att visa att regeringen skall satsa pä desvaga i samhället - vi kommer att tillgodose de handikappades krav". Detlöftet höll inte ens frän , då budgeten lades fram. Motbakgrund av yttrande hade man inom handikapprörelsen storaförväntningar pä budgeten. Förväntningarna grusades dock. En stillaståendepolitik av detta slag innebär ett hot mot tryggheten. Klyftorna ökar isamhället. Vi kan inte acceptera att man inom regeringen håller igen påangelägna reformer för handikappade som man har råd att genomföraskattesänkningar för höginkomsttagare. En sådan politik är djupt orättfärdig,och den måste vi protestera emot. Inom budgeten finns flera orosmoln som blåser upp.Socialministern talar om att man inom skall göra en översynav färdtjänsten i syfte att begränsa kostnadsexpansionen. Dessutom skall manprecisera vem som skall vara färdtjänstberättigad. Jag vill i detsammanhanget varna för att man i samband med översynen genomför nedskärningareller ytterligare begränsningar när del gäller resemöjligheterna förrullstolsbund- Jag har mycket svårt att tänka mig all statenkan spara pengar på färdtjänsten. I stället krävs det en ökning av satsningarnapå färdtjänsten för att handikappade skall kunna få samma resestandard somandra medborgare. Jag förstår att en utjämning måste ske mellan kommunerna,och då är del alltså viktigt att det ställs kvalitetskrav på färdtjänsten. Delär helt nödvändigt för att man skulla kunna få lika standard i hela landet. Jag ser även med oro på uttalanden i regeringsförklaringenom begränsning av den kommunala verksamheten. Dessa uttalanden följs nu upp ibudgeten genom frysning av skatteutjämningsbidraget. Förbättringar för äldrehandikappade måste delvis ske ute i kommunerna. En begränsning av den kommunalaverksamheten kan göra en nödvändig utökning av bl. a. färdtjänst, hemhjälp ochledsagarhjälp omöjlig. Riksdagsbeslut om att olika verksamheter skall planerasså, att de blir tillgängliga för alla, har inte fullföljts på grund avekonomiska åtstramningar . Jag tänker då på kulturpropositionensom antog för elt antal år sedan och framför allt på tillgänglighetenav bibliotek, teaterlokaler o. d. Beslutet har inte följts upp ute ikommunerna. Personer med handikapp år i mycket hög grad beroende avsamhällets verksamhet för att få grundläggande behov tillgodosedda. Därför ärdel viktigt att samhällets insatser ökar, så att starkt eftersatta behov kan tillgodoses.Kraven på en försvagning av den offentliga sektorn måste tillbakavisas. Går jag in på konkreta avsnitt i budgeten finner jag attbilbidraget och bostadsanpassningsbidraget är oförändrade trots en kraftiginflation . Utredningsförslaget om biltelefon, som blev klart redan1976, förblir liggande i . Statsbidraget tillhandikapporganisationerna möjliggör inte någon utvidgning av årets verksamhet.Även i fortsättningen tvingas DHR att finansiera rekreation, utbildning ochannan angelägen verksamhet med insamlingar och lotterier. tvingasförbundet att av egna medel satsa 1 milj. kr. för att möjliggöra rekreation ochvila för handikappade. Detta är ju en fråga där samhället måste ta ettordenfligl ansvar. Man kan inte begära att en organisation skall kunna skaffaså mycket pengar och driva en verksamhet av detta slag. Under rubriken rehabiliterings- och stödåtgärder försvårplacerade står det att läsa att 28 000 arbetshandikappade är aktuella påarbetsförmedlingarna . Av dessa blir föremål för någon form avåtgärd, men får arbete pä den reguljära arbetsmarknaden. Siffrornabelyser den ytterst svåra situationen för handikappade på arbetsmarknaden. Enförändring kan endast ske genom en ökning av resurserna till anpassningsgrupperna,förmedlingsverksamheten och de arbetsvårdande insatserna. Personer med funktionshinder har de största praktiskasvårigheterna att få ett arbete. Detta har inte i fillräcklig grad beaktats ibudgetpropositionen. En vikfig samhällsfråga just nu är bostadsfrågan förpersoner med ett svårt handikapp. Lägenheter med s. k. boendeservice medför attmänniskor med stort behov av praktisk hjälp kan få ett självständigt boende istället för all Nr 75 vistas pa vårdinstitutioner. Bostäderför rörelsehindrade är självfallet en angelägenhet. liksombostäder för övriga medborgare. Den som har rörelsehinder behöver 31 januari1980 bostadendär arbete kan erhållas och med hänsyn till familjerelationer.---------- Därförmåste boendeservice finnas i varje kommun. Anledningen till att AUmänpolitisk boendeservicen ännu inte är utbyggd, trots påstötningar undermånga år, är debatt tveksamhet i kommunerna, framför allt beträffandefinansieringen. Vem skall ta ansvaret för servicekostnaderna, hur skall manfinansiera merytor och extra inredning i bostaden? I det senare fallet råderosäkerhet om tillämpningen av anpassningsbidraget. Kostnaderna får naturligtvis inle utgöra ett hinder närdet gäller att lösa bostadsfrågan för gravt rörelsehindrade. Därför är detnödvändigt att staten tar ett samlat grepp och snabbt tar initiativ för att fåfram en lösning av frågan, I en motion till årets riksdag har jag också anvisatvägarna för hur vi skall klara av bostadsfrågan för dessa människor. Andra motionskrav är anpassning av den yttre miljön fillhandikappades behov, vidgade möjligheter att erhålla arbetsbiträde vidanställning med lönebidrag och vid skyddad verksamhet. Anslaget förarbetsbiträde måste täcka alla kostnader som är förenade med den praktiskahjälpen i arbetssituationen. I en annan motion finns krav på en översyn av forskning,utveckling och produktion av tekniska hjälpmedel för personer med handikapp.Där står det så gott som stilla! Utvecklingen av hjälpmedel för handikappadeligger dessutom på lägre teknisk nivå än den gör för andra tekniska produkter isamhället. Samhället avsätter miljarder för att ta fram nyabilmodeller och andra tekniska finesser, som sköts av minidatorer osv., men enrullstol ser likadan ut som på 1920-lalet och fungerar i stort sett på sammasätt. Här krävs alltså ökade insatser. Hjälpmedlen pä handikappområdet måstekunna följa med i den tekniska utvecklingen i övrigt. Jag hoppas att de krav jag harpekat på får en bred uppslutning i utskotten. Det man har missat i regeringenfår man hjälpa upp i riksdagsbehandlingen. Det är angeläget atthandikappfrågorna lyfts upp i den politiska debatten och att man tillgodoser dekrav som förs fram från de handikappade själva. Principen om alla människorslika värde måste vara utgångspunkten i det fortsatta reformarbetet. För att ettsamhälle med samma möjligheter för alla skall bli verklighet krävs det att allatar ett solidariskt ansvar och samverkar för tillgänglighet, arbete, trygghetoch gemenskap. Jag kan hälla med om att statsbudgeten inteinnehåller några nya reformer för handikappade - annat än i myckel begränsadomfattning. Trots det uppgår statens samtliga insatser för handikappade tillnästan 12 miljarder kronor- en icke helt obetydlig summa. Anslagen tillhandikappade inom har ökat , och det är ett påslagsom väsentligt överstiger alla andra anslagsposter inom departementet. har inom departementettillsatts en utredning. Syftet är att man skall skapa bättre bostads- ochservicemöjligheter för svårt handikappade - ett myckel viktigt arbetsområdeinom departementet, som jag verkligen vill betona mitt stora intresse för. Det år, det kan jag också försäkra, inle tal om någonbegränsning av färdtjänsten för handikappade, i all synnerhet inte förrullstolsbundna. Syftet med översynen av färdtjänsten är att den verkligenskall komma dem till godo som bäst behöver den. Det skall inte bli någonförsämring för handikappade. Arbetet med riksfärdtjänsten måste också kunna gevissa normer för hur färdtjänsten bäst skall kunna utnyttjas. Här nämndes också bostadsanpassningsbidragen, som skulleha blivit sämre. Till det kan jag bara säga att bostadsanpassningsbidraget inteär utnyttjat på vissa länsstyrelser. På vissa håll i landet har man gått ut medsärskilda informationskampanjer för att dessa anslag skall utnyttjas bättre. Del förekommer ett stort och brett planeringsarbete inomsocialdepartementet på handikappområdet, och kommer eninterdepartemental arbetsgrupp att tillsättas för att vi skall nå en bättresamordning av åtgärder för handikappade. Syftet är alt de för åtgärder förhandikappade anvisade medlen skall fä en effektivare användning. Arbetsgruppenskall också söka finna åtgärder som underlättar för departementen att ta sittansvar som arbetsgivare för att bereda arbetsmöjligheter för handikappade inomdepartementen. Jag vill också hänvisa till det mycket breda arbete sompågår under ledning av inför FN:s handikappår . Delfinns en beredningsgrupp inför detta år. I den gruppen ingår representanterför handikapporganisationerna, för arbetsmarknadens parter, för statligamyndigheter samt för och . Målsättningen är alt skall ge nya impulsertill insatser för handikappade, och jag ser med stor tillförsikt fram mot dethär året, eftersom jag vet att vi har en väl utbredd handikapprörelse i landetpå statlig, regional och lokal nivå. Jag tror därför att det skall bli ettmycket meningsfyllt år för fortsatta insatser för de handikappade i landet. Jag kan försäkra att jag personligen har ett mycket stortintresse för handikappfrågorna och kommer att ägna en mycket stor del av mintid åt att förbättra förhållandena för handikappade i landet. BÖRJENILSSON (s) replik: Det sista som statsrådet sade noterar jag.Det behövs verkligen ett samlat grepp och reella insatser på det här området.Vi vet ju alt många människor lever ytterst besvärligt, och det är alltsånödvändigt att samhället går in och förändrar förhållandena. Statsrådet säger att kostnaderna för statens insatseruppgår till sä och så många miljarder. Men är det ju framför allt fråga omen automatisk uppräkning av olika poster, främst pensioner och ersättningar,med hänsyn till inflationen. En sådan uppräkning är naturligtvis nödvändig föratt vederbörande inte skall få en sämre standard. Jag hoppasatt det inte heller är någon som ifrågasätter just detta. Jag kan väl i övrigt också notera att det inomdepartementet har bildats en grupp för boendeservice, för detta är utan tvivelen mycket angelägen fråga. Det finns många, framför allt unga människor, somvistas inom långvården men som inte skulle behöva vara där, om man kunde ordnaservice ute i samhället. Det år alltså viktigt att man tar itu med den härfrågan. Men jag är litet rädd, när man nu startar en stor utredning som tarflera år. Som jag ser det är lösningarna ganska enkla att finna. Jag tror att man -kan komma fram väldigt snabbt och attdet också är nödvändigt. Jag känner till att man skall göra enkäter och gågrundligt till våga, men jag tror att del framför allt krävs snabba ochordentliga insatser. Beträffande bostadsanpassningsbidraget säger statsrådetatt anslaget inte är utnyttjat. Men är det ju på det sättet att bidraget ärmaximerat till ,, och är anslaget inte utnyttjat kunde man ju höja detmaximala beloppet, så att den enskilde fick mer i varje särskilt fall. Beloppetär alltså maximerat till , och det räcker inte för att anpassa enbostad . När det gäller färdtjänsten är det klart att det som ståri budgetpropositionen oroar. Det står ju där att genom denna översyn skall manförsöka komma till rätta med kostnadsexpansionen. Jag menar i stället att detbehövs ytteriigare satsningar för att handikappade skall komma i nivå med andramedborgare och få samma resemöjligheter som dessa. Jag hoppas att översyneninte går ut över de rullstolsbundna, för de är ju helt beroende avfärdtjänsten. En försämring får alltså inle drabba dem som bäst behöver den härservicen. GUNNARBIÖRCK i (m): har jag tagit mig frihetenatt mot slutet av den allmänpolitiska debatten göra några kommentarer till deanföranden vi fått förmånen att avnjuta i debattens början, medan det ännu varen debatt, värd denna benämning. Den här gången skall jag i stället självförsöka belysa några områden, som bekymrar mig - särskilt. Låt mig då börja med att säga, att åtskilliga ledamöter avkammaren frågat mig, vart de nu skall vända sig vid inträffade akutasjukdomsfall, sedan - till följd av eget besluti våras - skattat åt förgängelsen och utgått ur riksdagensfickalmanacka. För ledamöter boende i och län gäller då att defår vända sig till det sjukhus i länet, till vars upptagningsområde de hör.Eftersom älskvärt nog berett mig halvpension på sjukhuset- en inrättning belägen mellan och , som kannås med 52: ans buss från hörnet av och skalljag för alla andra efter måttet av min förmåga försöka utverka ett vänligtbemötande där i stället. Men medan Serafen var ett litet sjukhus med enlättsam, behändig och personlig inre organisation, är KS ett stort,svåradministrerat och kärvt sjukhus, och ingen skall förledas att tro att demyckel betydande nedskärningar, främst av läkarantalet, som föreslås i åretsbudgetproposition, kommer att göra det smidigare. Alt övertaladesatt medverka till nedläggning kommer alt visa sig ha varitett kapitalt misstag: en väl fungerande organisation har slagits sönder ochvrakspillrorna spritts åt olika håll, precis som de dunkla krafter, som agerati bakgrunden, velat det: Jag vill uppmana kammarens ledamöter, och särskiltsocialutskottets, att noga skärskåda vad som föreslås beträffande statensenda återstående sjukhus i budgetpropositionen - jag har mina misstankar attberäkningarna däri snart kommer att visa sig precis lika felaktiga som liknandeberäkningar för universitet och högskolor tidigare visat sig vara påutbildningsdepartementets huvudtitel. Med detta har jag emellertid inte velatangripa de ifrågavarande statsråden, som jag anser vara förtjänstfullapersoner, och jag återkommer till den saken i det följande. vill jag för egen del deklarera, som jagvisserligen gjort förut - men jag har lärt mig nödvändigheten av upprepningar idetta hus - att staten inte kan räkna med all decentralisera viktigaallmännyttiga verksamheter och sedan rädda sill samvete genom att i ställetdela ut statsbidrag. Staten har ansvaret för dessa verksamheters kvalitet ochrnäste fungera som både normgivare och konlrollanl. Ingen skall inbilla mig altett ämbetsverk -dvs. en pappersorganisafion - kan fungera som normgivare för enlevande verklighet: endast exemplets makt har betydelse. Lika väl sorn statendriver universiteten och inte utackorderar dem till landstingen, lika väl ärdel statens skyldighet att se till att undervisningssjukhusen har den högsta -den normsätlande - kvaliteten bland landets sjukhus. I det avseendet har statentidigare, liksom , brustit i ansvarskänsla. Landsting och fria städer harunder vissa perioder givit föredömliga exempel; själv har jag upplevt enstimulerande pionjäranda i på 1950-talel, och likadant var det i Göteborgoch förefaller del att senare ha varit i och , medan jag tror viskall lala lyst om . - I dagens ekonomiska läge kan det väl inte utanskäl befaras all den åtstramning, som begärs av kommunerna, kommer attdrabba de kommunala undervisningssjukhusen i högre grad än andra kommunalaaktiviteter, som har mera talföra och ideologiskt aggressiva företrädare. Såmyckel viktigare blir det då all slår vakt om de inrättningar, sommåste markera de yttersta positioner, från vilka en framstegsvänlig stal själv ickekan vika. var på sin sätt, historiskt ochgeografiskt, sjukhus. lät sig förledas att sälja det lillkommunala instanser. Det tog dem att- mot hårt motstånd - ta kål pådet. Utan det motståndet hade det nog gått fortare. står nu i tur. En förutvarandesjukvårdsminister i en förutvarande regering lät ge statens förhandlingsnämnd iuppdrag all förhandla bort det. Jag vill be att se mycket noga på densaken när den eventuellt blir aktuell. Jag har - genom egna erfarenheter bådefrån och från sjukvårdsministerns eget län - en djup och uppriktigrespekt för den kommunala självstyrelsen och dess historiska ursprung i värtland. Jag har också på nära häll upplevt en högre statligadministration, med anor från och och kärva karolinerkungar: en strävämbetsmannamoral, fotad pä lagen och bl, a, gestaltad av iLandshövdingen. Men jag har känt mig oroad av normlösheten och tilltagsenhetenhos fritt flytande mellannivåförvaltningar, utan förankring hos människorna ochutan inspiration från erfarna ledare; i stället ofta förvillade av någonjournaljär, pragmatisk social eller juristisk moderikl-ning. Även om GunnarSträng lyckades utlokalisera ett antal mindre betydande ämbetsverk, är del ändåi huvudstaden som denna den nya klassen av "administratörer" - låtoss kalla dem "direktörerna", även om de aldrig når upp till de verkligtframstående direktörernas klass, dessa som i sinom tid, liksom f. ö, GunnarSträng, blir "doktorer" i någon framstegsvänlig fakultet - det är häri trakterna som denna nya klass går till. Och det är om denna klass som DanielTarschys forskargrupp i delegationen för långsikts-moliverad forskningformulerat tesen alt medan de förtroendevalda "har ovanligt liteinflytande på beslut, som de har ovanligt stort ansvar för", så utmärkstjänstemannarollen "av ovanligt mycket inflytande med ovanligt liteansvar". Det är väl knappast så vi vill ha det, men det är genomsådana mekanismer som nyttiga sjukhus läggs ned efter att först ha överförts i"direktörernas" händer. Och det är därför jag inledningsvis tillätmig alt fritaga några statsråd från ansvaret för beslut som de kanske ställtsinför då deras händer redan varit bundna. Statsråd är och måstevara ansvariga för sina i egentlig mening pohtiska beslut, men för beslut ifrågor av mera förvalt-ningsbetonad karaktär tycker jag att vi skall se tilldem med mildhet. För felaktiga eller vilseledande beslutsunderlag och förotillfredsställande genomförande av beslutade åtgärder tycker jag all de för deifrågavarande uppgifterna ansvariga själva bör stå till svars, och statsrådenborde inte - som konvenansen nu kräver- behöva skynda till deras undsättningmed dåligt samvete och andan i halsen. Inte heller skall någon kunna skylla pådatamaskiner efter misslyckade valvakor eller när det gäller oriktiga ochförsenade skaltebesked och deklarationsblanketter: det är inte bara statsrådsom är utbytbara, detta borde också gälla om departementsråd ochgeneraldirektörer. I samma lilla nyttiga bok som jag citerade ur, kalladBeslut och handling, kan man också läsa alt politikernas uppgift är "allskydda medborgarna mot experterna". I stor ulsträckning innebär deltaockså att försvara medborgarna mot myndigheterna och att hålla de senare underuppsikt. Detta - alt granska rikets styrelse och förvaltning - är faktisktenligt 1 kap. 4 § regeringsformen en del av uppgift. Den är såmyckel viktigare som civilkurage förefaller att vara en företeelse sladd päavskrivning i vårt moderna samhälle: den enskilde svensken håller tillbaka sinkritik mot myndigheterna, sin känsla av att vara orättvist behandlad, ivissheten om deras överväldigande styrka och av rädsla för deras repressalier.Mången känner sig inte längre övertygad om deras oväld. I den nya saknar vi nu många av de gamla hedersmännen, sprungna "utur stubbotan rot", somvisste sitt eget värde och hade känsla för värdighet. För egen delhar jag, allteftersom jag trängt djupare in i riksdagsarbetets mysterier,frågat mig om själv insett den förändring som vår nya regeringsforminnebär. Konslitutionsut-skottels nuvarande ärade ordförande tillrättavisademig vid förra -med all rätt - när jag obetänksamt begagnade uttrycken"första" och "andra" statsmakten för, i nu nämnd ordningregeringen och . Han framhöll att med vårt nuvarande statsskick ärriksdagen - "folkets främsta företrädare"-första statsmakten ochregeringen den andra, något som också kommer till synes i riksmarskalksämbetetsplaceringslisla, där talmannen går före statsministern. Men lever vi vanligariksdagsmän upp till delta? Har våra förträffliga ulskottskanslier i sinaformuleringar observerat innebörden av ändringen i relationerna? Jag har ställtmig den frågan när jag upplevt hur ambitiösa motionärers myckettänkvärda motioner avslås på löpande band, ofta utan att någon egentligen tagitdel av deras innehåll utöver den hemställan i vilken de utmynnar, och när man ipublikationen Från Riksdag & Departement ser dem uppräknade under denskadeglada - även om de de facto men icke de jurebifallits, konstitutionsutskott ville att den lagstiftandemakten skulle vara "visligt trög till verkning, men fast och stark tillmotstånd". Så till vida har denna förhoppning uppenbarligen fortlevt genomtvå sekler. Styrka är bäst förenad med en viss återhållsamhet i aktionerna. Jaghar tidigare talat för -och motionerat om - inrättandet av ett underriksdagen lydande konsekvensinstitut, för att försöka förutse de framtidaverkningarna av förslag från regeringen eller kammarens ledamöter. Men allaförslag behöver inte vara expansiva eller kräva betalning ur andra människorsportmonnäer. Det var en socialdemokrafisk finansminister - -som en gång förde den svenska Geddesyxan. Vi har kommit i detlägel att varje ny utgift måste kvittas mot avskaffandet av en - eller helsttvå - gamla. Även inom lagstiftningen har inflationen brett ut sig. Kanhändavore det också välbetänkt att för varje ny paragraf som föreslås infördförslagsställaren borde vara skyldig att ange vilka två gamla som bordeupphävas. På så sätt skulle man på lång sikt kunna banta både statsskuldbokenoch lagboken, vilket nog är behövligt. De är tunga nog, och det finns måhändabättre bördor att bära. RUNEGUSTAVSSON (c): Jag skall i första hand be alt få anlägganågra synpunkter på den debatt som har förts under den senaste fimmen. Jag konstaterar att varje gång vidiskuterar alkohol- och missbruksfrågorna här i kammaren vill fokusera i stortsett endast en enda fråga i detta stora problem, nämligen storleken av deanslag som beviljar på detta område. Jag vill säga till EvertSvensson att lösningen av den svåra problemafiken ändock inte ligger enbart ifrågan om anslagens storlek. Vi måste dels arbeta på att lösa de mycket stora socialaproblem som vi har i dag på grund av detta missbruk - och det kostar pengar -,dels måste vi självfallet inte minst satsa på förebyggande åtgärder. Annarsklarar vi aldrig dessa problem. berörde den alkoholproposition som vi ladefram 1977 och som antogs av , och sedan påstod han att vi har ståtthär och stampat, ulan att egentligen någonting har hänt, eftersom vi inle harföljt upp de socialdemokratiska motionerna. Vi gjorde ettavstamp 1977 efter det att socialdemokraterna hade ståttkvar på samma fläck utan att någonting hade hänt. Då lade vi fast ett programför hur vi skulle arbeta i alkoholfrågan och lade även fram förslag till åtgärder.Vi tog sedan ett nytt, uppföljande steg 1978 när vi fastställde ett program pänarkotikaområdet och lade fram förslag till åtgärder mot narkotikaproblemet. Om jämför de ekonomiska satsningarna iårets budget med de satsningar som föreslogs i den sista socialdemokratiskabudgetpropositionen, tror jag att han reviderar de påståenden som han gjort. I alkoholprogrammet slog vi ändå fast inriktningen attarbeta för att minska totalkonsumtionen, för att därmed komma till rätta medmissbruket och skadorna. Detta kan vi inte göra enbart genom att anslå pengar.Jag är litet förvånad över att ständigt för fram attalkoholnämnden och organisationerna inte har kunnat arbeta. Nog skulle LO, TCO,, och andra organisationer som ingår i alkoholnämndenkunna jobba med alkoholfrågorna och bekämpa de problem som finns utan att väntapå anslag från . Visst behöver folkrörelserna pengar, men det måsteingå i deras arbete att också jobba med missbruksfrågorna.