prot · G309129 · 1979-12-31 00:00:00 — När man säger att vi försöker sitta på två stolar, såinnebär det att man betraktar laglighetsprövningen som någonting som inte harmed de sakliga förhållandena att göra och som kan genomföras utan lokalkännedom. För min del menar jag att det är ett stort värde att man har denlokala kännedomen och kan bygga på den när man skall ta ställning till vad somär lagligt och inte lagligt. Att sedan olika instanser kan komma till olikaresultat är helt naturligt. Det har vi säkert alla upplevt i skilda sammanhang.De av oss som sitter - eller har suttit - i den högsta instansen när det gällervalprövningar har ju ibland kommit till andra ståndpunkter än instanser somtidigare har yttrat sig i frågan. Då återstår frågan varför vi vill förlänga instanskedjan.Mitt svar är att vi inte alls har något sådant syfte. Men det har häntnågonting på detta område. På grund av regeringens förslag och utskottetsuppslutning kring det skall ju regeringsrätten få en ny ställning. Den skallendast pröva då det är fråga om prejudicerande ärenden. I övrigt blir det tvåinstanser, länsstyrelse och kammarrätt - en tvåinstansordning av det slag somäven förordade. Jag vill understryka att detsjälvfallet är nödvändigt att öka det regionala och lokala inflytandet. Jagerkänner också att förslaget i propositionen till en del kan sägas stå imotsatsförhållande till den inriktningen. Men enligt min mening är det intelika påtagligt när det gäller utpräglade rättstillämpningsfrågor som när detgäller samhällsplaneringsfrågor att man verkligen starkt driverdeceiitraliseringstanken. Kravet på en enhetlig rättstillämpning kan således idet första fallet ha en annan inriktning. Jag har sagt - och det vill jagunderstryka - att det inte finns någon länsinstans som från alla synpunkter ärlämpad för prövningen av kommunalbesvärsmålen. Och en mycket tung synpunkt ärju att man skall kunna förkorta besvärstiden. Jag har inte sagt, , att länsstyrelseninte har kvar någon kompetens att pröva kommunalbesvär. Jag har sagt att denkompetensen till en del har överflyttats till länsrätten. Jag förstår att vill vara konsekvent.Han var ju emot länsdomstolsreformen. Han är emot denna förändring. Bakom detligger hans starka intresse för att behålla den statliga organisationen pålänsnivå, jag skulle förmoda vid den ställning den haft genom tiderna. När jag refererade till var det inte någonpersonlig uppfattning hos någon person inom som jag refereradetill. Det var förbundsstyrelsens enhälliga ställningstagande, där man intemotsatte sig denna reform men underströk värdet av att det skulle finnas medkommunal kompetens i den nya första instansen och av att ha en ordentligöppning upp till regeringsrätten för ärenden i kompetensavseende. De propåernahar infriats i föreliggande förslag i propositionen. Ny instansordning i kommunalbesvärsmål DANIELTARSCHYS (fp) replik; Det finns ett skäl som jag förstår, sägerHilding , och det är önskemålet att förkorta väntetiderna. Men omHilding förstår och delar vår uppfattning om det motivet, varförlägger ni då fram ett förslag som leder till att väntetiderna i många fallkommer att förlängas? Jag hade förstått om ni yrkat avslag på propositionen -då hade man slagit vakt om den bestående ordningen med två instanser. Men nivill gå ett steg längre, ni vill förlänga instansordningen, ni vill ha entredje instans. Det är den frågan jag inte har fått svar på: Varför vill ni haen tredje instans? Varför skall väntetiderna bli ännu längre än vad de är ? Vad sedan gäller länsstyrelserna noterade jag att HildingJohansson i sitt första anförande räknade upp ett mycket stort antallänsstyrelser som stödde hans ståndpunkt. Jag tycker därför att det är rimligtatt notera att det finns en viss identitet mellan socialdemokraternasståndpunkt och länsstyrelsernas ståndpunkt. Socialdemokraterna har konsekventslagit vakt om länsstyrelsernas ställning, men de har inte konsekvent motsattsig delreformer. De har varit för alla delreformer som inneburit fler uppgiftertill länsstyrelserna, och 3 protokoll 1979/80:129-131 Ny instansordning i kommunalbesvärsmål de harvarit emot alla som inneburit färre uppgifter till länsstyrelserna. Så är detmed den konsekvensen. vill jag säga att det inte alls var min avsiktatt bedriva en otillbörlig undervisning av beträffandelaglighetsprövning, men det är faktiskt så att om man läser densocialdemokratiska motionen och reservationen, får man intryck av att någonperson som hållit i pennan har en annan uppfattning än den som HildingJohansson nu framfört i talarstolen. Om ståndpunkt är denauktoriserade socialdemokratiska, som också överensstämmer med den iläroböckerna auktoriserade, har jag inga ambitioner att bedriva undervisning. HILDINGJOHANSSON (s) replik: Låt mig först konstatera att man har erkäntatt vi har försökt vara konsekventa när det gäller ställning.Det betyder inte att jag har kommit fram till en definitiv mening om den, menjag vill pröva den på en gång i länsdemokratiutredningen. Det får jag intedärför att man genomför en del smärre reformer då och då. Att vi har flyttatöver vissa organ dit beror väl helt enkelt på att det inte funnits någralämpliga organ på regional nivå att lägga vissa uppgifter på. Att här alltidkonstruera nya organ underlättar inte genomförandet av vissa reformer, som viär överens om. Vad sedan gäller den tredje instansen är mitt svar heltenkelt det att jag, mot bakgrund av det förslag som föreligger, intebetraktar regeringsrätten som en instans jämförbar med övriga. Den har att göraen prövning i vissa fall. Normalt blir det två instanser, länsstyrelse ochkammarrätt. Sedan finns den högsta instansen, regeringsrätten, som är enprejudikatskapande instans. Då det gäller laglighetsprövningen är jag nog rädd för attDaniel Tarschys får ägna sig åt undervisning . Vad jag har hävdat äratt även laglighetsprövning - som jag inser att detta är, allt i överensstämmelsemed de läroböcker som och jag har läst - för ett riktigtresultat ändå förutsätter kännedom om förhållandena. Det finns enligt minmening ingen instans som har så god kännedom om olika förhållanden i kommunernasom just länsstyrelserna. Det har varit det starkaste skälet för mittständpunktstagande i denna fråga. () replik: Jag får fortfarande inte aritmetiken att gå ihop riktigt. är en instans. Kammarrätten är en instans.Regeringsrätten är en instans. Det blir fillsammans tre instanser. F. n. har vi två instanser. Socialdemokraterna önskarutvidga antalet instanser till tre, medan däremot regeringsförslaget går ut påatt det skall vara två. I båda fallen är det fråga om att den sista instansenär så att säga en reservinstans. Men faktum kvarstår att regeringen vill förkortaväntetiderna, medan socialdemokraternas förslag innebär risk för en förlängningav dem. HILDINGJOHANSSON (s) replik: När jag hävdar att man realiter får tvåinstanser även i fortsättningen, går jag ut ifrån att regeringsrätten skallspela en roll endast i undantagsfall. Man har här sagt tidigare - bl. a. har gjort det- att man bör avlasta regeringsrätten. Men då kan man ju inte förutsätta attden normaliter också skall pröva sådana här ärenden, utan att det får bli iundantagsfall. Ur rättssäkerhetssynpunkt ser jag det som ett värde att man hartvå instanser, nämligen och kammarrätten. Men att det i vissafall kan bli tre instanser kan jag faktiskt räkna ut. Ny instansordning i kommunalbesvärsmål NILSBERNDTSON (vpk): Bara en reflexion med anledning avkommunministerns anförande. Egentligen tycker jag att han i sak bekräftar attremissinstanserna varit delade i fråga om utredningsförslaget, även om mankallar det för ett välvilligt mottagande. Vad säger oss vidare den ökade arbetsbelastningen påbesvärsinstanserna? Regeringen drar tydligen därav slutsatsen att man däravskall begränsa besvärsmöjligheterna på olika sätt. Men ett annat synsätt bordevara att man ser den ökade arbetsbelastningen som ett uttryck för att det flnnsett stort behov av att anföra besvär mot kommunala beslut, och då bör man juinte begränsa de möjligheterna. Jag tycker heller inte att förslaget kan anses gå i linjemed strävandena att decentralisera, som talade om. Det går i självaverket i motsatt riktning. Jag vill, herr talman, notera två märkliga omständigheteri den här debatten. Den första är den att det inte är någradecentraliseringstankar -som brukar tala om - som präglarpropositionen. Den andra är att det är en märklig liberalism som vill minskamedborgarnas möjligheter att få kommunala beslut prövade. Det sist sagda är väl ändå en förvrängning avvad propositionen ger av förutsättningar. Självfallet hindras ingen från ensådan prövning, utan alla som önskar anföra besvär skall ha kvar den rätten. Sedan vill jag bara kort säga - och det kan vara en repliktill det som sade nu senast - att när vi har så fåbeskrivningar av den kommunala kompetensen i kommunallagen är det synnerligenviktigt att den högsta prövande instansen ändå kan få pröva de intressantafrågor som har med kompetens att göra. Men jag vill därför inte"snäva fill" den prövningsmöjligheten så hårt som ,att döma av hans senaste inlägg, vill göra när han strider för en s. k.tremålsinstanspröv-ning. Ny instansordning i kommunalbesvärsmål NILSBERNDTSON (vpk): Det är ingen förvrängning av de faktiskaförhållandena. Den viktigaste frågan måste ändå vara om man fjärmarbesvärsinstanserna från medborgarna och därtill minskar möjligheten att fådessa instansers beslut ytterligare prövade. Överläggningen var härmed avslutad. TALMANNEN: Utskottets hemställanföretas till avgörande momentvis. Därvid upptas mom, 2 till avgörande före mom.1. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels reservationen av m. fl., och förklaradesden förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan HildingJohansson begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller konstitutionsutskottetshemställan i betänkande46 mom. 2 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinnernej har kammaren bifallit reservationen av Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. DåHilding begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: Ja - 156 Nej - 154 Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels det av under överläggningen framställdayrkandet, och förklarades den förra propositionen vara med övervägande jabesvarad. Sedan begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringspro-position: Den som vill att kammaren bifaller konstitutionsutskottetshemställan i betänkande 46 mom, 1 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit det av under överläggningen framställdavrkandet. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. DåNils begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat; Ja - 293 Nej - 17 Mom. 3 Utskottets hemställan bifölls. Kungörande av lagar och andra författningar § 13 Kungörande av lagar och andra författningar Föredrogs konstitutionsutskottetsbetänkande /80:47 med anledning av proposition 1979/80:120 om ändring ilagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar jämte motion, I proposition 1979/80:120 hadeföreslagits en ändring i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar.Enligt lagen skulle författningar som beslutats av regeringen normalt kungörasi () eller - om särskilda skäl förelåg - i någonannan författningssamling. Enligt propositionens lagförslag skulleregeringsförfattningar i undantagsfall - om synnerliga skäl förelåg - fåkungöras i annan angiven publikation, I detta sammanhang hade behandlatsden med anledning av propositionen väckta motionen 1979/80:1956 av , fl, (vpk), vari hemställts att skulle avslå propositionen. Utskottet hemställde att med avslag på motionen1979/80:1956 skulle bifalla propositionen 1979/80:120, NILSBERNDTSON (vpk); I årligagranskningsbetänkande brukar det finnas en mening som lyder: "I likhet medtidigare år har utskottet granskat utgivningen av ()." Den granskningen görs mot bakgrunden att lagar och författningarskall kungöras i föreskriven ordning. Utskottet brukar tillmäta denna frågaganska stor betydelse. Det är därför något förvånande att konstitutionsutskottetgodtar regeringens förslag om förändringar till det sämre när det gällerkungörande av lagar och andra författningar. Vi har från vänsterpartietkommunisterna yrkat avslag på regeringsförslaget. Redan nu föreligger möjligheter för regeringen attbestämma att viss författning kan kungöras i annan författningssamling änSvensk författnings- Kungörande av lagar och andra författningar samling,om särskilda skäl föreligger. Undantagsvis har också publicering skett i andrapublikationer än författningssamlingar. I propositionen redovisas några sådanafall. Att, som föreslås i propositionen, ytteriigare vidgamöjligheterna till publicering i annan angiven publikation är inte motiveratoch framför allt inte önskvärt. Det kan leda till just vad föredraganden varnarför, nämligen en uppluckring av systemet med författningssamlingar. Det germindre överskådlighet. Detta är särskilt olämpligt när omfattningen av lagaroch författningar ökar. understryker visserligen attmöjligheten att kungöra författningar i annan publikation än författningssamlingbör tillämpas synnerligen restriktivt. Vidare lovar utskottet att igranskningsarbetet följa tillämpningen. Därmed tycker tydligenkonstitutionsutskottets ledamöter att man befriar sig från en besvärlig fråga.Man är tydligt medveten om att förslaget inte rimmar särskilt väl med vadutskottet i andra sammanhang betonar rörande publiceringen av lagar ochförfattningar. Men man sväljer förslaget och avstyrker vpk-motionen. Utskottet besvarar inte den i sammanhanget viktiga frågan,om det är befogat med en sådan vidgning av möjligheterna till undantag frånbestämmelserna om kungörande av lagar och författningar. Vi anser det ickebefogat. Vi anser att förslaget bör avvisas. Jag vill, herr talman, yrka bifall till motion1979/80:1956, som innebär avslag på regeringens proposition. BERTILFISKESJÖ (c): Med anledning av de väntade akutakommunikationsproblemen och med hänsyn till att dekommunikationsförändringar som det nu föreliggande förslaget innebär är avringa omfattning nöjer jag mig med att hänvisa till utskottets skrivning ochförslag, till vilket jag, herr talman, ber att få yrka bifall. Överläggningen var härmed avslutad. Propositioner gavs på bifall till delsutskottets hemställan, dels motion 1956 av m. fl., och förklaradesden förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan votering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller konstitutionsutskottetshemställan i betänkande47 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit motion 1956 av m. fl. Vid omröstning genom uppresning förklaradesflertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då NilsBerndtson begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: Ja - 277 Nej - 17 Föredrogs socialutskottetsbetänkande /80:35 med anledning av motioner om vissa arbetstidsfrågor, I detta betänkande behandlades motionerna 1979/80:165 av m, fl. (vpk), vari föreslagitsatt fattade principbeslut om en tidsplan för generell nedtrappning avarbetstiden /dag med bibehållen lönestandard, så attsextimmarsdagen var genomförd . 1979/80:184 av m,fl, (vpk), vari yrkats att hos regeringen hemställde om förslagangående en begränsning av möjligheterna till övertidsarbete i enlighet medvad som föreslagits i motionen, 1979/80:185 av m,fl. (vpk), vari hemställts att beslutade att hos regeringen begäraförslag som innebar 1, begränsning av skiftarbetets omfattning i enlighet medvad som anförts i motionen, 2, skydd förskiftarbetare mot förtida förslitning i enlighet med vad som anförts imotionen, 3, genomförande avsex timmars arbetsdag eller 30 timmars arbetsvecka med förtur för skiftarbetareoch jämställda grupper, och 1979/80:1227 av m. fl,(vpk), vari föreslagits att skulle uttala att lön skulle utgå för sådantid som togs i anspråk för ledighet för att uppfylla kraven om veckovila ienlighet med vad som anförts i motionen och hemställa hos regeringen om förslagi enlighet härmed. 1, beträffandetidsplan för nedtrappning av den ordinarie arbetstiden att skulleavslå motionen 1979/80:165, 2, beträffandebegränsning av rätten at ta ut övertid att skulle avslå motionen1979/80:184, 3, beträffandebegränsning av skiftarbetets omfattning m, m. att skulle avslåmotionen 1979/80:185, 4, beträffandeskydd mot lönebortfall vid tillämpning av veckoviloregeln att skulleavslå motionen 1979/80:1227, (vpk): I den ekonomiska krisdet kapitalistiska samhället upplever betraktas krav på arbetstidsförkortning,begränsning av övertid och begränsning av skiftarbetets omfattning med ökatointresse. Detta gäller såväl de borgerliga partierna som socialdemokraternahär i . Vpk har till årets väckt tre motioner påarbetstidens område. Det är motion 165 där vi kräver ett principbeslut om ennedtrappning av arbetstiden med bibehållenlönestandard; den bör vara genomförd 1986, Det är vidare motion 184, där vi kräver en begränsning avövertidsarbetet. Övertid skall betraktas som en onormal företeelse och endasttillgripas vid överhängande fara för skada på liv, hälsa och egendom. Det är slutligen motion 185 om begränsning av skiftarbete.Vi yrkar att skiftarbete skall tillåtas endast där tekniska skäl ochsamhällsskäl så kräver. Vi kräver också att förtida förslitning avskiftarbetare skall förhindras och att skiftarbetarna med förtur skall fåkortare arbetsvecka. Det är nu som vpk ställer kravet på ennedtrappning av arbetstiden . har det blivitavslag. Motiveringen är i stort sett densamma. Utskottet och ärvälvilliga till kravet men säger nej. Huvudskälenför en nedtrappning av arbetstiden är följande: Jämställdhetenmellan kvinnor och män. Det är ingen tillfällighet att det är justkvinnoorganisationer som mycket kraftigt för fram kravet på en kortarearbetstid. Kvinnorna kräver sin rätt att på samma villkor som männen göra sinarbetsinsats, delta i fackligt och politiskt arbete och delta i vården avbarnen och skötseln av hemmet. Sextimmarsdagen är en av förutsättningarna föratt förverkliga jämställdheten mellan kvinnor och män. Teknikenslandvinning skall inte utnyttjas till att ställa arbetarna utanför arbetslivet.Teknikens landvinningar måste fördelas genom att man förkortar arbetstiden ochdärmed skapar fler jobb. En hänsynslösutslagning och allt färre i arbete skapar stora problem för samhället. Denegativa sociala konsekvenserna kostar mer än vad en förkortning av arbetstidenskulle göra. En arbetstidsförkortning kommer att få många positiva effekter:arbetslösheten fördrivs och de flesta får ett jobb, och negativa socialakonsekvenser förhindras. En kortarearbetstid skulle minska utslagningen och utstötningen från arbetslivet.Arbetsdagen skulle kunna bli drägligare för många med pressandearbetsuppgifter. Utskottet hänvisar som tidigare till arbetsmarknadensparter. Ironiskt nog fortsätter utskottet att upprepa gamla fraser som"att det måste vara en sak för arbetsmarknadens parter att avgöra vilkaprioriteringar som skall göras vid valet mellan olika former för uttag avstandardhöjningar". Det är en bekväm position för de borgerliga partierna. Närkapitalismen är i kris och det inte finns någon tillväxt finns inga möjlighetertill en förkortad arbetstid, menar man. Det skulle vara intressant att höra vad det oppositionsparti som är representerat i utskottet har attsäga här. Man skriver i ihop sig med de borgerliga partierna.Anser socialdemokraterna att man kan ställa upp på den här filosofin? Finns detingen omfördelning att göra inom de redan befintliga resurserna? "Genom arbetarrörelsens historia har en förkortningav arbetstiden varit en av de viktigaste frågorna. Varje förkortning avarbetstiden som gjorts har fått försvaras mot arbetsköparnas attacker. Övertidhar varit ett sätt för arbetsköparna att urholka arbetstidsförkortningen ochutnyttja arbetskraften maximalt. I dagens läge, med många arbetslösa, utnyttjas denarbetskraft som har ett arbete i en planerad övertid eller är offer för enplanering som gör övertid till en "tvingande" nödvändighet. Ettsådant sätt att utnyttja arbetskraften är helt oförenligt med dagens sätt attse . Kraven på en kortare arbetstid för alla växer sig alltstarkare, och en kraftig begränsning av övertidsarbetet är därför nödvändigt. Arbetsköparnas åtgärder för att öka produktiviteteninnebär att rationaliseringar vidtas med förlitande på att övertidsarbeteskall klara uppkomna störningar och problem. Detta ökar stress och jäkt iarbetslivet. Övertidsparagraferna utnyttjas även till att fylla ut luckor somuppkommer vid sjukfrånvaro. I stället för att anställa flera och upprättareservstyrkor inom företagen utnyttjas den "allmänna övertiden'." Detta står att läsa i vpk;s motion 184 ombegränsning av övertidsarbete. Denna beskrivning har tidigare närmast förhånatsav utskottets talesmän, främst . Den bild som vpk har skissat i motionen överensstämmerganska väl med vad som sker, när fackföreningarna vidtar en övertidsblockad.Då rasar nästan hela samhället ihop. Samhället bygger tydligen på möjlighetentill övertidsarbete, och då kanske på den sämsta av alla övertidsformer,nämligen den som hastigt kommer på den enskilde individen och pressar honomallra mest. Uppgifter i dagspressen säger nu att var femteheltidsanställd jobbar övertid. arbetades så många övertidstimmar attdet motsvarar 15 000 heltidsarbetande. Bland statstjänstemännen gör var tiondei genomsnitt övertid , vilket motsvarar vad som är tillåtet. Exemplen på att man utnyttjar övertid är många. På ettfackföreningsmöte som jag var med på berättades att detpå den centrala valsenheten, bredbandverket, vid Domnarvets var såilla ställt med ersättare och avbytare eller andra som kunde arbeta övertid attarbetsledarna fick gå in på skiften och göra de kollektivanställdas arbete.Pressen på övertidsarbete blir i längden olidlig. Men detta är någonting somman planerar och räknar med. Det är de vanliga människorna ute i arbetslivetsom råkar illa ut. Nej, vi har inte råd längre att ha en lagstiftning, somtillåter att övertid betraktas såsom något normalt. gjorde dendumheten att göra övertid till någonting normalt. Det är nu dags att ändra påden saken. Därför kräver vi i motionen att tre av de nu fyra gällandeövertidsbegreppen skall Nr 129 utgå ur lagen och att man får tillgripaövertid endast när det föreligger den överhängande fara för skada på liv, hälsa och egendom, 24 april1980 Herr talman! Vi vet också attskiftarbetare drabbas av sömnstörningar. sover i genomsnitt mindre än . Vi vet också att Vissa arbetstids- skiftarbetare harhögre sjuklighet samt drabbas av magsår och stressbesvär. Familjeproblem ärvanligare för skiftarbetare, och de deltar mindre i föreningsliv och andrasociala kontakter. Vi vet att skiftarbetet används för det ekonomiskaintressets skull och att detta intresse får gå före det mänskliga intresset. Enbegränsning av skiftarbetet är därför nödvändig. Varför görs då ingenting? och riksdagenhänvisar år in och år ut till utredningar, som i praktiken lägger hela fråganpå is och inte föreslår några ändringar. och ställersig på de ekonomiska intressenternas sida mot de mänskliga intressena. Skiftarbetet bör begränsas till vad som är nödvändigt förteknikens skull eller för samhällsservicen, t, ex, för sjukvård och vissakommunikationer. De som har arbetat skift under eller som är över 45 årskall kunna slippa skiftarbete. Vid genomförandet av en kortare arbetstid börskiftarbetarna ha förtur. 30 timmars arbetsvecka bör genomföras . Vi vet alltså att skiftarbetet är någonting omänskligt. Viär skyldiga att göra någonting, nämligen begränsa skadeverkningarna till ettminimum. Jag yrkar därför bifall till vpk-motionerna 185 om begränsning avskiftarbete.