prot · G309154 · 1979-12-31 00:00:00 — Samhället står således införuppgiften att erbjuda alla ungdomar gymnasieutbildning. Eleverna är olika i anlag, förutsättningar och intressen.De har rätt att vara olika, och de har rätt att kräva att utbildningssystemettar hänsyn till deras olikheter. Olikheterna är inte en brist i samhället, deär en tillgång, en rikedom. Regeringens ambition är därför att skapa ettutbildningssystem präglat av flexibilitet. Endast så kan de ungas skiftandebehov tillgodoses, och också samhällets behov, inte minst därför att systemetbör ha en aktiv beredskap för förändring som resurserna användseffektivt och rationellt. uttalande och 1968 attungdomarnas önskemål om viss typ av utbildning måste vägas mot samhällets ocharbetsmarknadens behov samt de tillgängliga utbildningsresurserna ärsjälvfallet också fortfarande giltigt. Medlet att åstadkomma ettutbildningssystem som uppfyller dessa krav är decentralisering. Åtgärder för att främja ungdomens utbildning i gymnasieskolanrn. Detta synsätt präglar SIA-reformen och den nya läroplanenför . Så vill vi nu också utveckla gymnasieutbildningen. Med deförslag som framläggs i budgetpropositionen och i proposition 1979/80:145 blirdet möjligt för den lokala skolstyrelsen att anordna en gymnasieutbildning sompassar alla elever. Det innebär utbildningar inom gymnasieskolan ellerutbildningar förlagda delvis till skolan, delvis till arbetslivet i enproportion som svarar mot resp. utbildnings krav och ungdomarnas behov. Antalet utbildningsplatser inom den stora ramen ökas med 7000. Därutöver är det möjligt att erbjuda ett introduktionsprogram förutbildning . För dem som efter dessa åtgärder inte kunnatplaceras kan en 40 veckors yrkesintroduktion anordnas. Yrkesintroduktionenriktar sig således till ett ganska litet antal elever och skall ges enindividuell utformning. Den skall också innehålla utbildningsmoment förifrågavarande yrke. Gemensamt för de senaste årens reformer, och det gällerockså för den nu aktuella, är betoningen av det lokala ansvaret. Endast lokaltkan behov och tillgängliga resurser korrekt bedömas, och staten och ansvarigamyndigheter är garanterade snabb erfarenhetsåterföring som underlag föreventuella förändringar i systemet. I själva verket är det ökade lokalainflytandet en förutsättning inte bara för möjligheten att dimensionera utbildningenefter de lokala behoven utan också för möjligheten att anpassa innehåll ocharbetssätt efter eleverna. Decentralisering ställer dock stora krav på klar ochentydig utformning av målen för verksamheten och på en precisering av de ramarsom skall gälla. Givetvis bortfaller inte därmed statsmakternasuppföljningsansvar. Proposition 145 har på sina håll väckt starka reaktioner,vilka till en icke ringa del får tillskrivas avsiktliga eller oavsiktligavantolkningar av vad förslagen innebär. Man har sålunda uttryckt farhågor förutbildningens kvalitet när det gäller den del som förläggs till företag. a.LO har tidigare i flera avseenden anfört kritik mot den inbyggda utbildningen.Inte minst denna kritik, som inte har varit alldeles oberättigad, har föranlettden starka betoningen i propositionen av skolstyrelsens ansvar för attkvalitetskraven upprätthålls och av de ökade resurserna för tillsyn, planeringoch uppföljning av företagsförlagd utbildning. Vad beträffarintroduktionsprogrammen och yrkesintroduktionen ges dessutom SÖ i uppdrag attnoga följa denna försöksverksamhet. I den socialdemokratiska reservationen tillutbildningsutskottets betänkande framkommer - vilket jag finneranmärkningsvärt - ingen som helst tilltro till de lokala skolstyrelserna, ochsamrådsorganet mellan skola och arbetsliv, , nämns över huvud tagetinte. I SSA-råden ingår representanter för arbetsgivare ochlöntagarorganisationer, och SSA-råden bör ha såväl resurser som kompetens attbidra till att de i propositionen föreslagna utbildningsformerna planeras ochföljs upp på ett riktigt sätt. Det kan f, ö. vara skäl att så att säga vända på stekenoch ta hänsyn till det påpekade förhållandet att en del kommunerinte anser sig kunna skaffa tillräckligt aktuell maskinutrustning för t. ex.verkstadsutbild- ning.Utbildning på en gammalmodig maskinpark kan knappast leda till ett kvalitativtgodtagbart resultat. Mera upprörande finner jag dock den opposition vara somdrivits fram mot förslaget att ersätta kortsiktiga arbetsmarknadsåtgärder för16-17-åringar -det rör sig dock om ca 8 000 ungdomar - med utbildningsinsatsersom gör ungdomarna bättre rustade för framtiden, för hela livet. De felaktigauppgifter som spritts om vad som härvidlag skall ske efter den 1 juli 1980kommer väl att tas upp av arbetsmarknadsministern, men jag vill dock redovisanågra samtal jag haft med en del ungdomar som protesterar mot propositionen.Dessa ungdomar hävdaratt de är utslagna och att de tillhörde svaga grupperna.När jag frågar vilken grund de har för dessa påståenden, framkommer det att dehar dåliga betyg från - inte beroende på bristande kapacitet utandärför att de inte "kände för" att anstränga sig. De "känner"heller inte för någon form av utbildning - de vijl ha jobb. På frågan om de vetom det finns några lediga jobb svarar de att det finns "skitjobb" somstädning och diskning och att de för sin del vill ha andra och bra betaldaarbeten. Deras sätt att resonera är naturligt mot bakgrund av derasålder - och mot bakgrund av vad de hört de vuxna säga. Men jag hävdar att detingår i vårt vuxenansvar att fostra dem till att inse att vi alla måsteanstränga oss, att de lika väl som sina kamrater måste skaffa sig utbildning,att de inte har rätt att se ned på något arbete, att de inte kan kräva bättrevillkor än sina kamrater bara på den grunden att de inte "känner för"att utbilda sig. Att rätten till beredskapsarbeten skall kvarstå, när ingaandra alternativ kan erbjudas, frarfigår klart av propositionen. Jag anser attde som nii har drivit fram en opinion som lett till att ungdomar skolkar frånskolan eller strejkar från beredskapsarbeten för att måla plakat ochdemonstrera gör dessa ungdomar en allvarlig otjänst. Det har slutligen, herr talman, gjorts gällande attreformen inte kan genomföras från - kommunernas förberedelsertar . Mot detta påstående vill jag för det första erinra om attpropositionen innebär att möjligheterna kan tas till vara från höstterminen,men att det klart sägs att det på sina håll kan behövas en övergångstid. Jagvill för det andra peka på att kommunerna har ettuppföljningsansvar för denna ungdomsgrupp och således är väl förtrogna medproblemen och att de numera har en viss rutin på extraordinära insatser i ochmed de s. k. korta kurserna och den anpassade studiegången på högstadiet. Jag vill vidare för kammaren redovisa att jag vidkontakter med kommuner, länsskolnämnder och en del företag fått veta att man påmånga platser har gått ut med information mycket tidigt till såväl företag somskolledare. På många håll har planeringsgrupper bildats eller håller på attbildas. Så är t. ex. fallet i . , ,och . Några initiativ har tagits redan före avlämnandet avpropositionen, t. ex. i och i . I begärdesocialdemokraterna i en motion - som såvitt jag vet nu också lett till ettbeslut, visserligen något förändrat - att skolstyrelsen skulle ta ansvar för Åtgärder för att främja ungdomens utbildning i gymnasieskolanm. Åtgärder för att främja ungdomens utbildning i gymnasieskolanm. ungdomar i gymnasieåldern, oavsett om statsbidrag skulleutgå eller ej. Praktisk gymnasieutbildning, omfattande ca 1 000 platser, bl. a.i privata företag, föreslogs starta . Jag vill också erinra omden försöksverksamhet som äger rum detta läsår i kommuner i ochi kommun. Förslagen i budgetpropositionen och iproposition 1979/ 80:145 innebär sammantagna att utbildningsvolymen förgymnasieskolan kan ökas till en omfattning som den haft, såvälräknat i absoluta tal som i förhållande till antalet 16-åringar. Vi får nu engymnasieutbildning som kan anpassas till alla elever, en utbildning som genomden utformning förslagen har fått skapar jämbördighet mellan allautbildningsvägar, huvudsakligen teoretiska eller huvudsakligen praktiska. Jagbetraktar detta som ett stort steg mot rättvisa och jämlikhet mellanungdomarna. Det får inte längre finnas utrymme för förakt mot praktiskt ellermanuellt arbete. Teori och praktik måste förenas i de insatser som bygger uppvårt samhälle och för utvecklingen framåt. Jag tror att många ungdomar till leda harhört oss politiker tala om vår ambition att erbjuda ungdomen arbete, utbildningeller praktik. Vissa politiker har t. o. m. dristat sig till att tala om s. k.ungdomsgaranti. Men hur ser verkligheten ut för ungdomarna? Ja, det ärenkelt att konstatera att alltför många ungdomar har fått pröva på ihåligheteni den s. k. ungdomsgarantin. Ungdomsarbetslösheten är en hårdhänt realitet.Många ungdomar avvisas från sökt utbildning, medan andra skoltrötta inte ens sökervidare. De reguljära gymnasieutbildningarna är inte något gott alternativ förde skoltrötta ungdomarna. Den redan kärva situationen för ungdomarna försvårasytterligare av att den s. k. ungdomspuckeln med ökade ungdomskullar f. n. nårsin högsta nivå. Den här situationen har länge krävt kraftfullaregeringsinsatser, som dess värre har uteblivit. har dock regeringen efterlång tids funderande presenterat sin s. k. ungdomsproposition. Förslaget har,som statsrådet nämnde, rönt omfattande kritik från fackligaorganisationer, från elevorganisationer, skolfolk, arbetsmarknadsfolk,socialarbetare och en mängd kommuner förutom från den politiska oppositionenhär i . Innan jag går in på den kritiken av propositionen vill jaggöra klart att vi socialdemokrater har den uppfattningen att de olikautbildningarna på gymnasienivå måste förändras, så att de bättre anpassas tillungdomarnas behov och att dessa utbildningar bör knytas närmare tillarbetslivet. Detta var- enligt de socialdemokratiska ursprungsdirektiven - enhuvuduppgift för gymnasieutredningen. I avvaktan på den utredningen och dessbetänkande borde förändringar i den här riktningen kunna göras. På så sätt vill vi förbättra utbildningsmöjligheterna förungdomen. Vi menar också att jämnare ekonomiska villkor bör skapas för ungdomari gymnasieutbildningensstudiestödssystem och ungdomar med olika arbetsmarknadsstöd. Genom sådanaåtaganden kan sedan samhällets åtgärder i form av beredskapsarbete och andraarbetsmarknadspolitiska insatser minskas. Men de senare åtgärderna förutsätterganska omfattande insatser inom utbildningssystemet, vilket dess värre denborgerliga regeringen inte till fullo har insett. I stället har regeringen merblickat på möjligheten att genom avveckling av de arbetsmarknadspolitiskaåtgärderna för ungdom under 18 är kunna göra inbesparingar i statsbudgeten. För folkpartisterna borde det vara ganska genant att deltai dagens beslut om man inte helt förtränger den ambition som ändå låg ifolkpartiregeringens förslag om den s. k. ungdomsgarantin t. ex. vad avserstudiestödet. Det är alldeles tydligt att , , har fått ta kommandot inom regeringen på bekostnad av de mest utsattaungdomsgrupperna. Propositionen rubriceras som "åtgärder för att främjaungdomars utbildning i gymnasieskolan m. m.". I "m. liggerminskade statsutgifter för denna ungdomsgrupp på omkring 350 milj. kr. Enligtvår mening kan detta inte kallas reformpolitik. I stället rör det sig om ettcyniskt besparingsnit, som går ut över en hårt drabbad ungdomsgrupp, något somockså kommer att leda till att kommunerna fått ta på sig ökade kostnader i formav ökade sociala utgifter, vilket många kommuner har påtalat. Förutom besparingsnitet finns i den här propositionen ettannat typiskt borgerligt drag - den stora tilltron till företagens vilja ochförmåga att ställa upp samt generositet med statsbidrag till företagsförlagdutbildning, som inte motsvaras av verkliga kvalitetskrav. Helt klart måsteutbildningarna på gymnasienivå öka. En stor del av dessa måste också ges somföretagsförlagd utbildning, dels därför att det ofta är den enda möjlighetenatt möta det ökade behovet av utbildning - och i företagen finns den utrustningsom behövs för utbildningen och som skolan inte har -, dels därför attungdomarna behöver en så verklighetsnära utbildning som möjligt. Om detta råder det alltså inte någon oenighet, men detfinns avsnitt där vi inte kan acceptera propositionen. I regeringsförslaget harman inte tillräckligt beaktat svårigheterna att upprätthålla kvaliteten på denyrkesutbildning som förläggs till företag. Visserligen strör regeringenomkring sig en mängd kvalitetsfraser, men man sätter inte makt och allvar bakomorden. Det är bl. a. av det skälet som regeringsförslaget i Facklärarförbundetsspråkrör har kallats för "ett attentat mot yrkesutbildningen". Ett inslag är helt nytt i proposition 145, nämligen den s.k. yrkesintroduktionen. Med denna nyhet avser man att avlösa beredskapsarbeteoch övriga arbetsmarknadsåtgärder för ungdom samt kortkurserna. Såsom yrkesintroduktionen beskrivs i propositionen finns det dock väldigt storarisker för att denna enbart kommer att utgöra gratis eller t. o. m. betaldarbetskraft för företagen. Ungdomarna kommer förmodligen att i stort sett fåfungera såsom beredskapsarbetande ungdomar har gjort, men med den storaskillnaden att ungdomarna inte längre skall få lön för sin insats ellerutbildningsbidrag som tilldelas ungdomar i kortkurser. Åtgärder för att främja ungdomens utbildning i gymnasieskolanm. Åtgärder för att främja ungdomens utbildning i gymnasieskolanm. vanligastudiestödet gälla - oförändrat . Det blir alltså en kraftigekonomisk försämring för ungdomarna och en förtjänst för staten och förföretagen. Regeringen har tagit fel på något sätt. Det blev ingenungdomsgaranti. Det blev en arbetsgivargaranti. Vi socialdemokrater kanomöjligt se det som en reform. Under har regeringen i olika sammanhanghänvisat till detta förslag. Men regeringsförslaget har dröjt, och har detdröjt så länge att det försätter kommunerna i en omöjlig planeringssituation. Iett brev beskriver ett kommunalråd situationen så här: "Det verkar som omingen som varit med om att ta fram propositionen har en aning om hur skolanadministreras. Det är fysiskt omöjligt att genomföra förslagen till höstterminen1980." Massor av liknande kritik har framförts av en stor mängd kommunerbl. a. till utbildningsutskottet. Ändå har den borgerliga majoriteten i utskottet valt attslå dövörat till inför den här proteststormen. Det har för den borgerligamajoriteten varit viktigare att rädda regeringens ansikte än att lyssna påprotesterna och ta till sig verkligheten. Dess värre går dennaregeringsadvokatyr ut över ungdomars möjligheter att få arbete, utbildningeller praktik. Det ligger i dessa regeringsförslag också någraprincipiella utbildningspolitiska frågor. När man tar samman de olikaförslagen som berör gymnasieskolan finner man en smygande omläggning avyrkesutbildningen så att den förläggs till företagen. , somegentligen aldrig har ställt upp för den integrerade gymnasieskolan, ser härchansen att genom successiva förändringar bryta upp den integreradegymnasieskolan. Vissa elever skall gesen mer direkt yrkesutbildning förlagd tillföretag, där det inte är så viktigt med de allmänna ämnena, medan andra eleverskall gä i den traditionella gymnasieskolan. Det är en smygande omvälvning avgymnasieskolan i högerpolitikens anda. Vi beklagar att den borgerliga regeringen sysselsätter sigmed olika skenlösningar vad gäller ungdomens möjligheter till en meningsfullutbildning. Enligt vår mening borde de möjligheter som faktiskt stårtill buds redan ha använts bra mycket effektivare. Det gäller t. ex. besluten om gymnasieskolans kapacitet. Dessvärre har vi år fått uppleva hur de borgerliga regeringarna beräknatett alldeles för lågt antal platser i gymnasieskolan. ökaderiksdagen gymnasiekapaciteten - i enlighet med en socialdemokratiskpartimotion - till att omfatta av årskullen 16-åringar. Tyvärr krånglade regeringen också detta år meddimensioneringssiffrorna, vilket utskottet föreslår att nu rättartill genom att bifalla årets socialdemokratiska dimensioneringsyvkande. Men detär fortfarande otillfredsställande att gymnasieskolans omfattning inte skallkunna anges i så god tid att kommuner och skolmyndigheter får förutsättningaratt också göra verklighet av besluten. De borgerliga företrädarna i utskottet skall dock ha eneloge för att de stod fast vid besluten om en 100-procentigdimensionering, även när regeringen inte till fullo ville svara upp mot detta. Det är vidare av värde att vi i utbildningsutskottet ienighet gjort en hel del uttalanden om flexibilitet i planeringen, som jaghoppas skall ha betydelse för gymnasieskolans organisation. I denna anda uttalar sig utskottet också enhälligt för enutökad försöksverksamhet inom de naturvetenskapliga och tekniska linjerna samtinom den sociala servicelinjen - intressanta förnyelseförsök som inte börbegränsas på det sätt regeringen föreskrivit. Genom flexibilitet och en storgenerositet mot förnyelse av gymnasieskolans verksamhet och ett vettigtanvändande av systemet med korta yrkesinriktade och påbyggbara kurser skullegymnasieskolan på ett helt annat sätt än nu kunna möta också skoltröttaungdomars utbildningsbehov. Detta är alltså något som kan äga rum inom dennuvarande gymnasieorganisationen. Men det behövs enligt vår mening också ett samlat programför ungdomens utbildning och arbete. I detta bör ingå förslag om utbildningardär praktik och skolverksamhet varvas, utbildningar som har ett mål ochgaranterad kvalitet även då verksamheten är förlagd till arbetsplatser. Även när man anordnar alternativa studievägar för ungdomarsom är starkt skoltrötta, får man inte tappa ambitionerna. Det är t. ex.viktigt att också dessa elever erbjuds för dem upplagda studier i allmänna ämnen,t. ex. svenska och orientering om samhället. För att motivera ungdomar för utbildning måste dennaanpassas till deras behov. Extra stödinsatser kan ofta behövas för de svagtmotiverade, något som klart har framgått vid de introduktionskurser som har ägtrum inom ramen för kortkursverksamheten. Förslagen i det samlade åtgärdsprogram som vi kräver måstevara så seriösa att de kan accepteras av ungdomar, lärare, fackligaorganisationer och kommuner, dvs. alla de som protesterar mot regeringensförslag. I ett samlat program måste också en mängd frågor ingå somregeringen har undvikit att ta upp i den proposition som vi nu behandlar. Detgäller främst frågan om ett förbättrat studiestöd för de ungdomar som genomgårutbildning i gymnasieskolans regi. Vidare måste studie- och yrkesorienteringenförstärkas för denna ungdomsgrupp. Och det gäller att lagstifta så att tillgångpå praktikplatser säkras. Programmet måste realistiskt utgå från att många ungdomarär skoltrötta. Vad dessa ungdomar önskar är främst ett jobb. Man får då integöra avkall på ambitionen att verkligen skaffa fram dessa eftertraktadearbetstillfällen och skylla ifrån sig med tal om att "ungdomar inte kännerför att arbeta". Jag förstår inte vad det resonemanget var avsett att ledatill i denna diskussion. Från socialdemokratisk utgångspunkt kan vi aldrig geavkall på ambitionen att verkligen försöka skaffa fram arbetstillfällen åtungdomarna. Vi tror på deras vilja att arbeta. Inom utbildningspolitiken får man inte lura på ungdomarutbildningsmäs-siga skenlösningar - och vi anser att det är skenlösningar sompresenteras i proposition 145. Jag hoppas att det finns några borgerligariksdagsledamöter Åtgärder för att främja ungdomens Utbildning i gymnasieskolanm. Åtgärderför att främja ungdomens utbildning i gymnasieskolan m. m. som hartagit intryck av proteststormen mot regeringens s. k. ungdomsproposition ochkan förena sig med oss socialdemokrater i de två reservationer som vi haravgivit vid utbildningsutskottets betänkande. De innebär avslag på proposition145 och krav på att ett samlat åtgärdsprogram för ungdomens utbildning ocharbete skall föreläggas . . Jag yrkar bifall till de tvåreservationerna vid utbildningsutskottets betänkande. (vpk): Inget förslag från regeringen under den härriksdagen har orsakat så många, så enstämmiga och så tungt vägande invändningarsom den proposition som vi nu behandlar. Det är också en enhällig opposition iriksdagen som i motioner och reservationer yrkar avslag på proposition 145.Lena har redan berört detta, men det förtjänar att ytterligareunderstrykas. Det är inte bara de båda arbetarpartierna och de fackligaorganisationerna som vill förkasta regeringens förslag i dess helhet - ocksåkommuner och landsting har avgörande invändningar. Låt mig t. ex. få citeraslutorden i kommuns försiktiga och skrivelse tillutbildningsutskottet: "Vår oro är främst grundad på vetskapen om att detblir ungdomarna som drabbas." Andra kommuner har pekat på de svårigheter med den alltförkorta tid för planering av denna nya s. k. ungdomsgaranti som skulle uppstå omriksdagens majoritet nu trots allt genomdriver förslaget. Dit hör kommuner frånMalmö till och . Men framför allt har de unga människor som skulle kommaatt drabbas av att beredskapsarbetena ersätts med obetald praktik inomföretagen reagerat, och ingen har kunnat övertyga dem om att deras oro skullevara obefogad. De har också i demonstrationer landet runt vädjat till oss idenna kammare att förkasta förslaget. Deras demonstrationer har stötts avuttalanden från LO och TCO, löntagarnas organisationer med tre miljonermedlemmar bakom sig. "Visa ungdomen solidaritet - ej förakt", skriverLO-sektionen i i ett brev till utbildningsutskottet. när.de nu regerande partierna utgjorde denminoritet som deras egentliga klassintressen motsvarar, då framfördes ofta medförtrytelse från borgerliga politiker huru orättfärdigt det var att ena hälftenav folket regerade över den andra. I och för sig uttrycker ju ett sådantresonemang en mycket ytlig syn på maktförhållandena i det kapitalistiskasamhället. Den synen på rnakten i erkänner bara det som sker inom denparlamentariska sektorn, men den ser inte det dagliga förtrycket från enenväldig härskande minoritet inom arbetslivet, inom produktionen och den privatstyrdaekonomin. Men har en borgerlig hälft av parlamentet kommandot, och mångengång har man häpnat över med vilken oberördhet somdenna enröstmajoritet utövar sitt övertag, framför allt med tanke på de enklaknapptryckarna i ledet, som hemma i den egna valkretsen har ställt helt andrakrav och utfärdat helt andra löften än vad röstningeni sedan har givit belägg för. Då frågar man sig : Kan det verkligen vara möjligtatt samtliga 175 borgare kommer att böja sig under den Bohmanska partipiskanäven i denna fråga, trots den kompakta kritiken och den vädjan som ungdomarnaoch löntagarnas organisationer har riktat till dem? Var det detta eländiga förslag som avsåg meddet något grumliga talet under 1979års valrörelse om en s. k. ungdomsgaranti?Varken utbildningsutskottet eller arbetsmarknadsutskottet har brustit ut inågra entusiastiska lovord över regeringens förslag. Det är förståeligt. Som insats för den arbetslösa ungdomen i ärförslagen ett håglöst pyssel med helt verkningslösa åtgärder. Man kan se försig statsråden och som ett lätt förvirrat par som beger sig i vägett par mil bortåt med var sin liten hink för att hämta vatten till en storeldsvåda. Det allvarliga är att regeringen i övrigt inte heller gör något föratt skaffa fram arbeten åt de unga. Den kamp som regeringen för motungdomsarbetslösheten kan sammanfattas så, att de arbetslösa i fortsättningen ivarje fall skall ha en längre utbildning bakom sig. De arbetslösa kommer attkunna glädja sig åt att vara världens bäst utbildade arbetslösa. Nästa steg idenna säregna politik för full sysselsättning kommer väl att vara att ocksåsystemet med förtidspensionering byggs ut. Vilka hissnande perspektiv öppnarsig inte då för den borgerliga regeringens arbetsmarknadspolitik. Frånskolbänken till parksoffan - det skulle väl bli en passande rubrik. skulle det ju dock, herr talman, kunna ge ett intryckav kraftlöshet om vi från oppositionen bara ägnade oss åt klagande och klandermot en regering som har allt svagare folkligt stöd.