prot · G309124 · 1979-12-31 00:00:00 — I det lägel säger industriministern att han inte är bereddatt göra någonting. Varför går inte industriministern in i verksamheten och tarde tag som behövs för att rädda en svensk malmbaserad specialstålsindustri?Varför inleds inte ett arbete på en sådan utvecklingsplan i vidare mening somjag frågat om? Jag trodde att vi hade en industriminister därför att hanskulle agera lill förmån för landet och sköta den övergripande planeringen förvårt s. k. näringsliv. Men det är tydligt att han i kraft av sinmarknadsekonomiska tro tillbedjer de högre makter som styr vårt land,dvs. Det verkar som om industriministern också övergått lill attvara kamrer, pekande på den tomma kassakistan. Som jag ser det - utifrån min ståndpunkt - borde NilsÅsling agera på följande sätt: Som första åtgärd: Rädda Spännarhyttan och SurahammarsBruk! Hyttan är relativt modern, och den behövs för både specialstålsindustrinoch orten. Dessutom har det påbörjats ett kraftverksbygge i anslutning tillhyttan, vilket kommeratt kunna betjäna hyttan i fortsättningen. Facken i Surahammarhar i sin uppvaktning hos lämnat ett bra underlag för olikaställningstaganden. Som andra åtgärd: Se över hela situationen förspecialstålsindustrin och för de mindre järnbruken! Lägg fast ulvecklingsramaroch besluta om nödvändiga åtgärder som garanterar fortsatt drift! Omnedskärningar måsle göras så skalljobben garanteras på resp. ort. Om man fullföljer tankar som finns i den avfacken lämnade promemorian och de idéer som finns hos i U-län,kan det bli nödvändigt all i samma veva ställa garantier för dem som drabbas påandra orter. Som tredje åtgärd: Se lill att specialslålsindustrin iframtiden inte blir beroende av mera skrot än vi har här i landet! Detimporterade skrotet blir både knappt och dyrt. Med nuvarande utveckling kommerimporlbehovet all mångdubblas under 1980-lalet. Del kan heller inte varasamhällsekonomiskt riktigt att göra oss beroende av en dyr importvara när vihar en annan användbar råvara i marken. Som fjärde åtgärd: Lägg förslag om investeringar i de nyaprocesser som tagits fram! Det vore fel att släppa taget om dessa när nusvensk stålindustri åter ser ut att ligga främst vad del gäller teknisktkunnande. De nya processerna är ju malmbaserade och kan dessutom producerabilligare än , har det släppts ut en nyhet om ett tänkbart sådantsamarbete mellan ett av de företag som står bakom en av de nya processerna ochföretaget i . Det är sådana här långsiktiga lösningar som behövs för attgöra till ett stålland igen. behöver vi bevara både deanläggningar som finns och yrkeskunnandel. När får vi besked om all regeringen börjar ta i de härframlidsfrågorna? När tänker industriministern lämna ett besked om ett handlingsprogrampå bäde kort och lång sikt som bevarar svensk stålindustri? Om det ärkapitalinlressena, , som är del stora hindret - och det tror jag alldet är - så koppla bort dem från den här vikliga frågan. Vi har inte råd medderas spel med framtiden. Jag ber att få tacka industriministern försvaret på min fråga. Frågan har framställts mot bakgrunden av det allvarligaläge som stålsituationen i vårt land befinner sig i och med anledning avdet hot om en nedläggning av Spännarhyttan i och stålverket iSurahammar som förelagsledning aktualiserat. Jag kan långt ifrån förklara mig nöjd med det intetsägandesvar jag fått mottaga. Det svar som industriministern presterat understryker denmycket passiva inställning som den borgerliga regeringen under sin regeringslidgett uttryck för. inte minst när del gäller industripolitiken. Problemet med specialslålverkens råjärnsförsörjning är påintet sätt nytt för industriministern. Det har aktualiserats vid ell flertaltillfällen såväl av berörda fackförbund genom skrivelser och uppvaktningar hosregeringen som genom socialdemokratiska motioner och interpellationer samt inteminst genom specialstålsföretagen själva. visade en utredning utförd inomindustridepartementet alt specialstålverkens råjärnsförsörjning hotades om inteen satsning gjordes på Spännarhyttan. I den utredningen slogs också fast attdetta bara kunde göras Om sysselsättningen vid i och 9 protokoll 1979/80:123-126 Om sysselsättningen vid i och på ettrationellt sätt om inköpen av råjärn samordnades och de berörda företagen fickett gemensamt ägaransvar för anläggningen. Någon reaktion på detta förslag frånindustriministerns sida har inte kunnat noteras. I stället harspecialstålverken successivt gått över till skrot som råvara. Bristen på skrothar, som industriministern också framhåller i sitt svar, tilltagit - ett faktumsom alltså måste vara oroande även för industriministern. skrev fem fackförbund tillindustriministern, efter det att situationen kraftigt hade försämrats förSpännarhyttan och . I brevet begärde fackförbunden omedelbaraåtgärder av regeringen för all se till att de mellansvenska malmerna utnyttjasför råjärnsframställning och att Spännarhyttan görs till den svenskaspecialstålsindustrins huvudleverantör avkvaliietstackjärn. I annat fall hotarnedläggning av gruvorna i och , masugnen i Spännarhyttan ochstålverket i . Utvecklingen har lett till att den situationeninträffat. Surahamniars besked om nedläggning av Spännarhyttan och stålverket iSurahammar, om inte utnyttjandet kan öka genom större beställningar, ger klartuttryck för detta. Och riktigheten härav understryks ytterligare i ettuttalande i dagens nummer av , där verkställandedirektören vid säger: "Spännarhyttan kan bara leva vidare i sin nuvarandeform om den svenska specialstålindustrin är villig att köpa vårt högraffineradetackjärn i tillräckliga kvantiteter och till priser som medför fullkostnadsläckning för oss." går det inte längre för regeringen attpassivt följa utvecklingen, utan nu måsle regeringen inse del allvarliga yläget och la initiativ till en samlad lösning av hela specialstålsindustrinslångsiktiga strukturproblem. När industriministern i sill svar säger att "despecialstålsföretag som står som huvudsakliga avnämare till påtackjärns- och råstålsområdet knappast har något affärsmässigt motiveratintresse att engagera sig i metallurgiska enheter",frågar man sig om del innebär att industriministern menar att läget är sådantatt de övriga företagen inte har behov av stål av kvalitel. Bedömerinduslriministern situationen på så sätt, att de övriga stålföretagen motbakgrund av skrotsituationen och deras egna utvecklingssträvanden inte behövertackjärn? Nej, läget är väl det. att man inte på förfråganvisat intresse för all gå in som delägare i Spännarhyttan. Men i stället finnsju alternativet lill långfristiga leveransavtal där resp. företag köper sittbehov till priser som på skäligt sätl beaktar lill verkningskostnaderna. Harindustriministern sonderat intresset för ett sådant alternativ? Frågan är pä vilket sätt man skall producera stål - ellerfå tag i stål - av de kvaliteter nu kan tillverka, om Surahammarsmetallurgi läggs ner. Skall man då överge produktionen av de bästa produkterna? Det är många skäl som talar för alt en nygenomgång av stålindustrins situation är nödvändig och brådskande. Dettabelyses inte minst i den socialdemokratiska partimotion om stålindustrin som f. n. Men jag vill ytterligare komplettera och stryka undernågra av skälen. För detförsta: Del aktuella lägel i Spännarhyttan och . För del andra: Möjligheterna till införandet av nyaprocesser, t. ex. SKF:s plasmametod och ASEA-Stora Kopparbergs elredrnetod. Hurskall den nya tekniken prövas och sättas in i produktionen? Vad betyder det förSurahammar? Och hur angeläget är det för svensk specialstålsindustri över huvudtaget? För del tredje: Skrotförsörjningssiluationen. Del måstevara ett nationellt intresse att få klarlagt hur situationen under i förstahand den närmaste femårsperioden kan förväntas utveckla sig. Vi har alt räknamed successiva förändringar både inom och utom landet som påverkarmöjligheterna för stålindustrin i vårt land. För det fjärde: Även för annan råvaruförsörjning än densom gäller skrot bör samverkan mellan olika förelag i järn- och stålbranschenkunna innebära möjlighet till sänkta kostnader. Hur skall sådan samverkanorganiseras? Ytterligare motiv, utöver de anförda, anserjag inte att industriministern behöver ha för alt snabbt verkställa ensamordnad utredning avseende en investerings-, struktur- ochsysselsätlningsplan för vårt lands specialstålsindustri. Naturligtvis skall ensådan utredning göras i nära samverkan mellan staten, berörda företag,fackförbund och kommuner. De problem som vi nu diskuterar är inte bararegionalpolitiska utan av avgörande betydelse för hela vårt lands framtidastålindustri. Avslutningsvis vill jag utöver svar på de frågor jag nuframställt efterlysa svar på en av mina tidigare delfrågor, somindustriministern i sitt svar glömde alt kommentera: Vilken handlingsberedskapanser sig regeringen ha för att trygga sysselsättningen på här berörda orter omdet värsta skulle inträffa, nämligen den aviserade nedläggningen av metallurgini Surahainmar? Alt jag ställt denna fråga måste väl le sig naturligt förindustriministern. för vad den ytterst gäller är livsvillkoren för alla demänniskor som lever, bor och trivs i våra bruksbygder. Om sysselsättningen vid i och THUREJADESTIG (s): Jag noterar statsrådets tillmötesgående ochtackar för att vi har beretts möjlighet att få en sammanhållen debatt i dessafrågor. Socialdemokraterna har vid fleratillfällen krävt åtgärder för att främja en nödvändig strukturomvandling inomspecialslålsindustrin. Vi har i partimotioner redovisat vär syn på branschensproblem, pekat på utvecklingsvägar och föreslagit åtgärder. De fackligaorganisationerna har delat vår syn på branschens utveckling och på åtgärderna. har branschen hamnat i en svår situation. Orsakenhärtill kan diskuteras - det blir ytterligare en debatt i dessa frågor här ikammaren . En serie omständigheter har spelat in, t. ex.internationell lågkonjunktur, förenad med internationell konkurrens. Främstaorsaken är dock bristen här hemma på framtidstro och investeringsvilja.Utomlands Om sysselsättningen vid i och möter man"den nya tiden" med ny teknik och med nybyggda större anläggningar.Här hemma har vi på något sätl varit handlingsförlamade. Inom den privataföretagsverksamheten med dess ägarintressen har man varit oroande passiv ochvisat en tydlig ovilja till samverkan för att lösa problemen. Jag måste ocksåsäga att regeringen har varit olovligt passiv och inte försökt att ta fasta påde möjligheter som ändå förefunnits för samordning. Man har nöjt sig med attdeltaga i en form av dialog. Man har förlitat sig på vad som i den politiskadebatten brukar kallas "självläkande krafter". Jag skall inte här upprepa vad mina länskolleger redan haranfört i debatten, men jag vill säga att vi som lever och verkar i bruksbygderi dag känner stor oro för framtiden. Kan du tänka dig denna bygd utan jordbruk? Den devisen harsäkert statsrådet haft som bakgrund i någon talarstol. Jag tror att vi skullekunna göra om den. Vi i de industrialiserade bygderna kan inte acceptera attvår industri slås sönder. Vi hoppas att dagens debatt skall åstadkommaförståelse från statsmakternas sida för våra problem, även om det gäller ett avlandets mest industrialiserade län. bruksorter har sina speciella problem.Västmanland har av tradition ett ensidigt näringsliv, ofta baserat på ochberoende av enstaka slörre induslrienheter. Under 1970-talel har vi som företräder länet här iriksdagen pä olika sätt argumenterat i dessa frågor. Vi har utöver arbetet häri medverkat vid uppvaktningen hos myndigheter och statsråd. Egentligen var vi ute i väldigt god tid. Jag törs nästansäga all vi var först på plan när det gällde att visa på den mellansvenskaspecialstålsindustrins problem. Vi såg tidigt trenden, och vi varnade för den.Redan i samband med Länsplanering 74 krävde vi en utredning av järnhanteringensframtid. Stålbranschrådel tillskrevs, men vi fick egentligen inte någotgensvar. gav emellertid vårt arbete ändå resultat.Centrala utredningar kom i gång. gjorde en intern analys avspecialstålet. tillkom mer eller mindre offentliga utredningar,t. 1 sammanhanget bör kanske också nämnasdet analysarbete som genomfördes av . Hade man tagit slörre hänsyn lill de här utredningarna ochde tendens-problem som de i många fall visade på tror jag att vi hadevarit bättre rustade. Vi fick en borgerlig regering. Jag har redan sagt att jagtycker att den har nonchalerat de här frågorna. De kom så alt säga i kläm vidsammanläggning då skapades. Statsmakterna vidtog inte de kraftfullaåtgärder som hade behövts. fick inte fullfölja sitt uppdrag, utanman överlät åt ägarintressena att forma framliden. står vi i Bergslagen inför problemen. Vi ställer ossfrågande, undrande, oroande: Hur kommer det att gå med våra gruvor? Hur kommerdet att gå med special- och handelsstålel? Med en fastare framförhållning hadesituationen varit betydligt bättre. Låt mig i all enkelhet påminna statsrådet om våra debatteri gruvfrågorna. t. ex. om Bäckegruvan i . Redan dä' framstod detsom nödvändigt med en samlad branschplan. Vi talade om den malmbaseraderåvaran, vi kände oro för det skrotintresse som redan då hade börjat bliskönjbart. Resultatet av den dialogen oss emellan blev faktisktinrättandet av en delegation för de mellansvenska gruvorna. Den är enrealitet. Man skall inte glömma bort att Bäckegruvan fick chansen att överleva.Har statsrådet någon kommentar till delegationens arbete? Kan del betyda att vii framtiden kan vidmakthålla en malmbaserad råvara lill specialslålsindustrin?Delegationen har mig veterligt inte slutfört sitt arbete. Det framtidaskrotbehovel har - rätt oroande - beräknats till en halv miljon ton. Kan viförlila oss på enbarl den här skroltillgången och möjligheten att köpa skrotetutomlands? Tror f. ö. statsrådet alt vi i ett längre perspektiv kan känna osstrygga, om vi skall förlita oss på en skrotbaserad stålindustri utan att hatillgång lill en malmbaserad sådan? Jag har fått ett brev i min hand, som är ställt tillindustriministern med anledning av en uppvaktning ochdagtecknat i . Det är ett inlressanl brev. som slular meden hemställan i tre punkter. Låt mig nämna två av dem. 1. all regeringenmåtte taga initiativ till snara och kraftfulla åtgärder för ytterligarestrukturering av den svenska handelsstålsindustrin. 2. att genomåtgärder från regeringens sida Spännarhyttan förblir i drift. Brevet är undertecknat av två verkställande direktörer.Den ene är vid , den andre är vidHalmstads . Låt mig också läsa en enda mening ur själva brevet, sominnehåller intressanta ting: Vi ber nu att få framhålla att frågan gäller svenskjärnhanterings framtida struktur och är i sin grund politisk. Här finns det faktiskt en överensstämmelse mellanägarkapitalet och t. ex. socialdemokratin, men från olika utgångspunkter: denhär frågan måste lösas politiskt. Jag vill därför fråga statsrådet: Vad ärkommentaren till detta? Och, framför allt, vilken framförhållning planerarstatsrådet? Om sysselsättningen vid i och ANDERSGERNANDT (c): Del finns så mycket rikligt och klokt ochvärdefullt i vad tidigare talare har sagt i den här frågan alt det kanske hadesett snyggast ut i papperen, om jag hade sagt ungefär samma saker för altmarkera alt även vi centerpartister i har samma syn. Men jag avstårfrån det, för del är så naturligt att befolkningen på de berörda platsernakänner en stor oro, det är så naturligt alt vi alla i länet är medvetna om attnågot som vi trodde skulle bli ett värdefullt och starkt metallurgiskt centrumriskerar att inte kunna bli det, om inte korten sköts på rätt sätt av allainblandade. Jag ärinte särskilt kunnig på det här området, men vi har hemma i länet en Om sysselsättningen vid Surahain-mars i och näringslivskommitté,som har till första uppgift att studera hur man har det i näringslivet för attlära och för att om möjligt ge tips vidare. , när man har vuxit sigstarkare och kunnigare, skall man också kunna komma med goda förslag och varamed och styra utvecklingen litet grand. Vad jag framför allt känner inför kommitténsrapporteringar är ett stort mänskligt medlidande med människorna i de traktersom det är fråga om. Därnäst kommer frågan: Vad är att göra? De arbetare ochtekniker som jobbar med de här sakerna är skickliga. Del gär alt framställastål av mycket hög kvalitel. Men problemet ligger inte i Spännarhyttan. iSurahammar eller var hanteringen nu sker. Problemet ligger ju ute påvärldsmarknaden - dvs. alt tillverka stålet går bra, och del är alla dukligapå, men att sälja det är en annan sak. Jag menar att del är väl snarare där, påsäljsidan. som man skall försöka stötta upp verksamheten, för om staten pumparin mer pengar eller om fackföreningarna och staten och förelagen strukturerarom. så torde inte det svenska stålet bli så myckel mera lättsåll ute i världen. Del är som sagt önskvärt att man gör insatser på den sidadär det är fråga om alt placera stålet ute i världen. Och jag vill frågaindustriministern: man gjort tillräckligt på det området för att visa attdet svenska stålet verkligen biter? Har man utnyttjat möjligheterna att gå utoch försöka göra varubyten t. ex. - svenska stålprodukter mot olja eller andravärdefulla produkter utifrån världen? Här borde man verkligen kunna hittaleverantörer, om man går ut och söker på ett effektivt sätt, i länder som villetablera nya industrier, i länder som vill börja med gruvdrift, i länder som pånågot vis vill industrialisera upp sig och kan lita på den svenska kunnigheten,kan lita på det svenska stålet och på de produkter som framställs av det. Härborde en grupp verkligt skickliga människor resa omkring och studera i vad månvi har möjligheter att vara med på platsen där det händer någonting: attleverera dels material, dels färdigprodukter som passar in och behövs i justden verksamhet som bedrivs. Alltså: jag tror inte att den här hemmaverksamheten görvårt stål nämnvärt billigare. Bättre blir det väl - det kan jag gärna säga -men det blir kanske inte mer attraktivt, utan vi måste gå ut i världen och sökaupp de ställen där vi kan lägga leveranser av svenskt stål. har jag föreslagit i motioner i början på 1970-laletnär del gäller hela näringslivet - vi måste mer och mer inrikta oss på enuppsökande verksamhet. Och till min glädje har jag sett hur man -dock alltför långsamt enligt min mening- ökat ut personalen påhandelssekrele-rarkonloren o. d. Men jag anser att denna verksamhet, inte baraför stålindustrin utan för hela landets näringsliv, bör ökas i mycket, myckelhög grad. Det skulle då hjälpa till även på stålsidan. Vill industriministern vara snäll och ge uttryck ät sinuppfattning om detta? Och för att haka på vad några av de tidigare talarna harsagt vill jag vidare fråga: Hurdan är beredskapen om man trots allt skulle fålov att dra ner verksamheten i de här aktuella områdena? Det finns någontingsom heter etableringsdelegalionen, och den skall syssla med sådant här. Harindustriministern tillfälle att säga något om hur del fungerar på det området? KARLBJÖRZÉN (m): Statsrådet har i sitt svar påinterpellationen och frågan berört situationen vid och talatom kunderna. Han säger: "Dessa företags framlida behov avråjärnsleveranser från är begränsat, även med beaktande av attnu föreliggande prognoser på skrotmarknadens utveckling tyder på en förväntadskrotbrist ." Jag vill inte alls förneka att det förhåller sig så, menbakgrunden är ju delvis alt stålföretagen har levt under ganska besvärligaekonomiska förutsättningar och därför tvingats tilllösningar som kanske på kan visa sig vara äventyrliga. Och del ärsärskilt om skrotförsörjningen som jag vill ställa en fråga. Skrot har ju en fördel som järnråvara framför malm - detgär åt mindre energi att göra stål med skrot som råvara. Men det är inte baraför de svenska stålverken som detta gäller, utan det gäller överallt i världen.Och det gör alt den internationella skrotmarknaden är ganska speciell. Del har sagts ifrån specialstålsförelagen alt detföreligger risk för skrotbrisl i landet. Man ser framför sig ett stortimporlbehov. Då är frågan om induslriministern delar den uppfattningen, och dettycks han av svaret att döma göra. Man kanske har olika uppfattningar om hurstor skrotbrislen blir, men alt den blir betydande är man tydligen överens om.Då återstår frågan om det finns möjligheter alt tillgodose imporlbehovet.Utvecklingen tyder ju på att del går alt importera skrot i lågkonjunktur menatt del kan visa sig vara väldigt besvärligt i en framtida högkonjunktur. Jag har erfarit att man till departementet lyckats knytaen skrotexpert, som sedan någon månad tillbaka biträder inom departementet i dehär frågorna. Jag undrar om han har hunnit så långt i sitt arbete all hankunnat ge några synpunkter på möjligheten alt över huvud laget klaraskrolförsörjningen med det importbehov som ser ut att föreligga. Del förefaller som om vi kan få enliten principdebatt om näringspolitiken i vad den avser järn- ochslålhanteringen. Och det är självfallet bra att på det här sättet få tillfälleatt ange färdriktningen för regeringens del och beskriva situationen i skildaavseenden. Jag skulle här först vilja ta upp det inlägg som ThureJadestig gjorde, därför att det var av mer principiell karaktär. Han sade attdet finns en brist pä framtidstro i svenskt näringsliv som sätter sin prägel påockså den här branschen. Jag tror alt del är en förhastad slutsats. Just nu finnsdel en betydande framtidstro och investeringsvilja i näringslivet. Mensjälvfallet sätter den förödande lågkonjunkturen, som man varit inne i.fortfarande sin prägel på denna bransch. Den internationella marknadssituationen,med en betvdande överkapacitet i varje fall när det gäller handelsstålet, ärnaturligtvis också någonting som sätter sin prägel på dispositionerna. Men här ilandet, med våra traditioner, har vi i någorlunda politisk enighet Om sysselsättningen vid Siiralmrn-mars i Surahainmar och Om sysselsättningen vid anläggningari Surahainmar och tagitbeslut om att formera . en stor koncern för handelsstålel,vilket inneburit all strukturåtgärderna har kunnat konkretiseras och föras uti verkligheten på ett helt annat sätt än i många andra stålproducerande länder.Bildandet av - och aktiviteter -sätter naturligtvis i hög grad sinprägel på branschen. Och en del av de problem som las upp här är ju beroende avatt har fattal beslutet att bilda och starta den här stora strukturprocessen.Jag tror att man skall hålla det i minnet. Detta är dock ett positivt inslag, som är klartframtidsinriktat och inte tyder på någon bristande framtidstro. Man kan inteheller säga att den utformning av nya metallurgiska processer som skett inomsvensk stålindustri är ett utslag av någon pessimism - tvärtom. Det äråtminstone tre parallella utvecklingslinjer som har utformats och som gör detmöjligt att gå vidare med en helt ny teknologi inom metallurgin. Jag tycker också att man skall konstatera i det härsammanhanget att i varje fall delar av specialslålsbranschen f. n. upplever enmycket bra exportkonjunktur. Det finnsalltså en hel del intressanta och positiva inslag i bilden. Jag vill också erinra och övrigadebatldeltagare om att det var med den förra trepartiregeringens tillkomst somdet här arbetet startade. En av mina första åtgärder var att startaspecialstålsutredningen. Vi fick ägna ett stort arbete åt att bilda , medutgångspunkt i all två av de ingående företagen hade långtgående ekonomiskasvårigheter. Jag tillkallade som utredningsman när det gällde demindre handelsstålverken, och jag kan försäkra att de tankar somden Geijerska utredningen framförde alltjämt lever och är av stort värde i delfortsatta arbetet. Jag bara beklagar alt är borta och inte självkunde medverka i den fortsatta processen. tar också i sill resonemang upp denskrivelse som vi har fått från och och somnaturligtvis får betraktas som en partsinlaga men som är intressant därför attden visar att branschen nu inser att här måste ske saker och ting. Vi har juunder årens lopp haft inte bara de här åberopade utredningarna, utan ävenganska många överiäggningar i frågan.