prot · G30917 · 1979-12-31 00:00:00 — Och kravet på höjdainkomster måste hålla sig inom de snäva ramar som oljeberoendet skapat. Sverigesoljeberoende måste nedbringas. Det är i def syftet som regeringen kommer attlägga fram förslag om höjda skatter eller avgifter på olja, bensin och el,avgifter som ingår som elt inslag i en internationell strategi både för att begränsa följderna på väridsmarknaden av ytterligareoljechocker . Deproblem som vi har au se fram emot är i vikligahänseenden helt andra än dem vi mötte . Våra relativa arbetskraftskostnaderoch vår internationella konkurrenssituation är gynnsammare än vad de vardå. Den svenska kronan är starkare. Del valutautflöde vi haft har inteberott på den svenska kronans ställning utan på de höjda oljepriserna och deninternationella ränteutvecklingen. Till skillnad har vi nu återvunnitoch håller fortfarande på att återvinna marknadsandelar utomlands. 1976 gickindustriproduktionen ner. Då hade vi väldiga överlager inäringslivet. Det har vi inte . Och både bruttoinvesteringar ochindustriinvesteringar har åter börjat öka. Inflationstakten är nu lägre än denvar , och den akuta kris som då förelåg i näringslivet i dess helhet har viinfe , även om det fortfarande flnns krisföretag och krisbranscher. Vadsom i stället har inträffat är - förutom oljeprisstegringarna - att problem somsammanhänger med den offentliga sektorns snabba expansion under en lång följdav år trätt i förgrunden. Och detta har starkt bidragit till växande statligabudgetunderskott. Någrasiffror belyser på ett enligt min mening nästan drastiskt sätt innebörden avden offentliga sektorns tillväxt . Mellan1969 och ökade den offentliga sektorn i fast penningvärde med 6 96 varjeår, med sammanlagt priser. Under samma periodökade bruttonationalprodukten - våra gemensamma tillgångar -med i genomsnitt1,eller med . Den offentliga sektorn slukadealltså hela tillväxten och därutöver ytterligare Under treårsperioden1973-1976 steg den offentliga sektorns utgifter med ifasta priser men BNP med bara . Den offentliga sektornstillväxt var alltså snabbare änbruttonationalproduktens. Underden senaste treårsperioden var motsvarande ökning av den offentliga sektornsutgifter 24,4 miljarder, medan BNP-ökningen stannade vid 15,9 miljarder.Utgiftsexpansionen var alltså en och en halv gång snabbare än tillväxten avvåra gemensamma inkomster. Omden offentliga utgiftsökningen skulle dras ner till 5 96 - dvs. med enprocent under genomsnittet för hela 1970-talel - skulle delta ändå innebära enutgiftsökning på . Om BNP-tillväxten skulle uppgålill 3 96 - dvs. väsentligt mycket mera än genomsnittet under 1970-talet-skulledetta ge . Oförändrat skattetryck skulle ge bara 8 miljarderav de 14 behövliga. En skatteskärpning på skulle alltså blinödvändig enbart för att fö rh indra en fortsatt ökning av budgetunderskottet. Men6 miljarder är en nettosiffra. Den nödvändiga förbättringen av den offentligasektorns finansiella sparande skulle kräva en betydligt större skatteökningbrutto. Och detta måste i sin lur negativt påverka den ekonomiska tillväxten.Vi skulle inte kunna nå upp lill den 3-procenliga BNP-tillväxt som jag nyssangav. Och en långsammare tillväxt skulle i sin tur medföra en långsammareökning av den offentliga sektorns inkomster och drabba hela samhällsekonomin.Sverige har med andra ord -Jag tycker att de här siffrorna belyser det - råkatin i den onda cirkel som jag år varnat för i . OlofPalme påstod att de borgeriiga partierna dolde verkligheten i valrörelsen.Oljeprishöjningarna kunde vi, om vi så skulle vilja, inte dölja. Konjunkturernautomlands kunde vi inte, om vi så skulle vilja, dölja. Bytesbalansbristen kundevi inte heller dölja. Budgetunderskottet var också alldeles uppenbart. Jagförsökte - som åtskilliga av kammarens ledamöter kommer ihåg - ta upp en debattom långsiktiga ekonomiska problem, bl. a. med utgångspunkt i deanalyser som långtidsutredning hade gjort och som visade alt med enutveckling i samma takt som skulle utrymmet för realainkomststegringar för våra löntagare vara helt obefintligt. Vilka var det somdå hukade sig? Vilka var det som då vägrade alt delta i den debatten? Vilka vardet som då smet undan? Vilka var det som i ställel föreslog högreskatteökningar som skulle göra problemen ännu större, om inte desocialdemokrater som beskyller oss för att ha försökt dölja verkligheten?Vi har talat klarspråk. Socialdemokraterna har i del här hänseendet smugit ibuskarna. Föratt angripa de stora underskotten i vår statsbudget och hindra en fortsattökning måste vi /d> det första hålla tillbaka utgifterna,yö> det andrastimulera del totala sparandet i samhällsekonomin ochjördet tredje stimuleratillväxten. Det är helt uteslutet atl låta den offentliga sektorns utgifterfortsätta atl i reala termer- för del är del det är fråga om - växa med de 6 96per år som har gällt tidigare. Även om vi skulle utnyttja alla tillgängligamedel för det, kan en sådan ökning inte finansieras. Problemen blir bara störreoch det samhällsekonomiskaläget ännu värre. Detmest överhängande problem som vi nu står inför när det gäller äralltså atl komma till räUa med den offentliga seklornsexpansion. Det äreflväldigt svårt problem, men vi måste komma lill rätta med det, om vi skall kunnaåterställa balansen i svensk ekonomi, om vi skall kunna fortsätta alt reformeraskatteskalorna i enlighet med regeringsförklaringens intentioner och våramedborgares i handlande uttryckta önskemål, om vi skall kunna öka tillväxten,förstärka vår samhällsekonomi och trygga välfärdsutvecklingen under kommandeår. Om vi skall åstadkomma allt del här, är del nödvändigt att angripa denoffentliga sektorns alltför snabba expansion. Denhär politiken, som enligt min alldeles bestämda mening framstår som alltmertvingande, förutsätter atf alla vågar medge öppet hur riskfyllt läget är ochatt alla är beredda atl ta sitt ansvar och lämna sin medverkan. Politiken måstemed andra ord bygga både på realism - på den verklighet som jag talade om ibörjan av det här anförandet och som vi aldrig kan komma ifrån -och påsamförstånd. Kortsiktig partipolitisk konfrontation, som gav prov påi sina anföranden fören stund sedan, kommer att göra svårigheterna ännu störreoch problemen ännu mera svåriösfa. Och det kommer att drabba alla grupper avmedborgare i vårt land, vilkas berättigade önskemål och intressen det är vårskyldighet som politiker att tillgodose efter måttet av vår förmåga. Dettaär det allvariiga i dagens läge. Skall vi klara vår ekonomi framöver, skall vige våra medborgare vad de kräver och önskar, då måste vi med öppna ögon se hurverkligheten ser ut, och vi måste ha mod alt gemensamt angripa problemen.Annars blir det bara värre för de människor som i val gett oss alla sittförtroende. () replik: Jag haren fråga också till , men först delta: om samförstånd som nästan en moralisk kvalitet. Jag minns alt under dens. k. jämviktsriksdagens tid störtade ut ur alla de lokaler där viförhandlade och avvisade med enorm hårdhet de överenskommelser vi träffademellan tre partier. Jag beskyllde icke för dålig morahjag troddeatt han från sina konservativa utgångspunkter hade sakliga skäl för att intevilja ansluta sig till det som andra partier kom överens om. Vi kan inte underlåta att kritisera en politik som innebärsänkt reallön för de stora grupperna av arbetare och tjänstemän, ökade klyftori samhället, gigantiska överföringar av pengar till kapitalägarna och de bättreställda. Jagfick ett brev från en mycket framgångsrik författare, som skrev: Iegenskap av utpräglad höginkomsttagare har jag märkt hur de tre borgeriiga årenhar gett mig en klar förbättring av min standard. Men min son, som är svetsare,och min dotter, som är gift med en mellanstadielärare, har båda fått det sämreunder de här tre borgeriiga åren. - Det är väl ändå en ganska exakt sammanfattningav vad det är fråga om: de ökade klyftorna. Samförstånd är alltid beroende av politikensinnehåll. För oss är förutsättningen för samförstånd en politik som präglas avrättvisa och solidaritet. HerrBohman hade otroligt många siffror i sitt tal, men en siffra borde ha stått somen eldskrift för honom när han talade. När den borgerliga trepartiregeringentillträdde var underskottet i statens budget . Det är nu ca50 miljarder kronor Det ärdet statsfinansiella moras som ni har skapat. Delvar mot den här bakgrunden vi betraktade yviga löften om sänktskatt under valrörelsen. Hur kan ni lova sänkt skatt när ni har eltbudgetunderskott på 50 miljarder? Då svarade man med , sade herrar och , sänkte priset påflyget, och så blev det fler passagerare och del gick bättre. Precis så skallvi göra också, Vi skall sänka skatten, och då får vi mera inkomster. På det sättetavskaffar vi budgetunderskottet. Tvådagar efter valet begärde denne höjda priser på Linjeflyg. Såramlade det här som en brinnande vinge i havet. Nubidrog Ju även till att avslöja verkligheten. Här säger han i sittlånga, sifferspäckade tal - jag vet inte om han har hunnit läsa dettillräckligt -aft om den offentliga utgiftsökningen dras ner jämförtmed del som gällt , så krävs en skattehöjning med 6miljarder. är det realiteter plötsligt, nu redovisar han ett växandebudgetunderskott, och man måste höja skatten föratt täcka def ellerskära nerutgifterna. Såtill min fråga: På i hängde det långt efter valet kvaren affisch där det stod: Lägre skatter! Den blev ganska gulnad.Den har definitivt rivits ner av . Kan nu äntligenerkänna att yviga skattesänkningslöflen under valrörelsen var enbluff och ingenting annat än en bluff? LARSWERNER (vpk) replik: talar mycket vackert om samförstånd. I valrörelsenlät def helt annoriunda. Då var det konfrontation och gammal unkenantikommunism från det kalla krigels dagar som hördes mest. talar ocksåGösta så att man nästan kunde tro all han är landels statsminister. Ochdef är möjligt aff han har anledning att låta som om han vore det. Moderaternafick ju åtta siatsrådsposter. Själv är tillbaka som regeringensstarke man och ekonomiminister, och partiet fick en stalsrådspost ibostadsdepartementet och en annan i . Dessutom fick de Junästan en talman. Allt detta tillsammans med valframgång och GöstaBohmans position som partiledare för landets största borgeriiga parti är kanskeskäl nog för honom aft tala som om han vore landets statsminister. Moderaternahade också framgång i regeringsförhandlingarna när det gällderegeringsförklaringen. Dels motade ni bort den s. k. milienpolitiken,"sfrunlpolitiken", dels lyckades ni helt eller delvis få med era egnaförslag. regeringsförklaringenframhålls sålunda gång på gång alt den offentliga och privata konsumtionenmåste hållas tillbaka, och har ju också nu uppehållit sig längevid detta. Det betyder atl kommunerna inte får öka sin verksamhet: de får intebygga ut barnomsorgen, äldrevården eller annan angelägen verksamhet.Löntagarna, som har förlorat två månadslöner under , får infe återställa sina reallöner. kan vi läsa attGösta tagit ytterligare ett initiativ i den vägen och föreslagit attkommunernas expansion måste hejdas med lagstiftningens hjälp. Jagvill i det sammanhanget fråga om han inser följderna av en sådanlag. Inser han att detta skulle drabba de mest angelägna verksamheterna ikommunerna, dvs. barnomsorgen, äldrevården och den sociala servicen? Del voreockså intressant att få höra honom förklara var gränsen går för kommunernasexpansion, hur en eventuell lagstiftning skall vara utformad och framföralltvilket råd han vill ge kommunerna, som har brist på daghemsplatser, som harmånga pensionärer och utslagna, som vill bedriva en aktiv och solidarisk socialverksamhet. Hur skall de klara sina angelägna behov, om de med lagens hjälpförbjuds aft bygga ut den här verksamheten? Nuhar statsministern dess bättre till en del dementerat här , men jag vill ändå fråga om hanumgås med liknande planer för att begränsa den privata konsumtionen, dvs.löntagarnas köpkraft. Det aren annan intressant fråga. Vad händer, om löntagarnaförhandlar sig till högre löner och därmed också ökar sin konsumtion? Kommerregeringen då att upprepa tricket från den förra avtalsrörelsen och i efterhandkorrigera resultatet av förhandlingarna? Kommer ni atf höja momsen, eller harni andra planer? Jag tror att om någon är mannen att besvara justdessa frågor, och det är f. ö. ganska rimligt att 3 miljoner löntagarefår besked på den här punkten av landets ekonomiminister. 1valrörelsen bedrev ni moderater en myckel fräck och utmanande politik. Nipresenterade då en sparplan. Ni sade att ni ville spara . Niville slopa skatteutjämningsbidraget till kommunerna, ni ville slopa 100 nyatjänster till arbetsförmedlingarna, ni ville slopa studiestödet fill 18-19-åringaina,ni ville slopa ökningen av platser i gymnasieskolan, ni ville slopa bidragettill studiecirklarna, ni ville minska stödet till invandrarorganisatio-nerna,ni ville minska slödel till byggande av idrottsanläggningar, ni ville minskabidraget till allmännyttan för hyresföriuster, osv. Nuvill Jag fråga som ekonomiminister: Hur blir det med den härsparplanen? Kommer den aU sättas i verket eller är den lagd åt sidan? Har denhamnat i papperskorgen eller i byrålådan, där den enligt min mening hör hemma? Detär i och för sig typiskt för att ägna sig åf sådana här frågor. Nihar ju under hela valrörelsen spelat rollen av ett svenskt Glistrupparti. Nihar förespråkat en hård ekonomisk politik. Ni har ingen förståelse för löntagarnaskrav, för ungdomens krav, för de utslagnas krav och för de Människorna i dessa grupper inryms inte i lankevärid, ochdärför går fram med rödpennan och stryker hårt ner sådana förslagsom syftar lill att stärka de svagas villkor i samhället, som syftar till attskapa rättvisa och jämlikhet. mest anmärkningsvärda är inte aft driver den här politiken,utan det är att de två andra partierna är tysta som möss i fråga ommoderaternas politik. återkommer - som han brukar göra - tillHagaöverenskommelsernas tidevarv, då jag påstås ha slagit i dörrar och intevelat medverka. Men om , som ledde dessa förhandlingar, hade lyssnatbättre på vad vi ansåg om den ekonomiska politikens inriktning när vi underjämviktsriksdagen diskuterade detta, så hade en stor del av de bekymmer ochproblem som vi brottas med inte funnits. Vårt läge hade varit avsevärtbättre om då hade lytt våra råd. Jagtalar inte för ett samförstånd mot bättre förstånd, utan jag talar för ettsamförstånd med bättre förstånd. Vi var klokare än vad ni var den gången. Ochdet vet om han fänkerefter riktigt ordentligt-gör det ! OlofPalme sade: Jag har rätt att kritisera en politik som innebär sänkta reallöner.Ja, del ärOlof Palmes skyldighet att kritisera en sådan politik. Men själ vautgångspunkten för de ekonomiska analyser som jag har redovisat här ochsom regeringen redovisat så är att om vi fortsätter med denpolitik som vi har varit inne påsedan många år tillbaka, så kom mer def-enligtlångtidsutredningen och enligt alla andra ekonomiska analyser - att innebäraatt våra löntagare icke får en höjd reallön. Hur skall vi kunna gå ut ochbegära av våra löntagare att de skall prestera ökad produktion och höjdproduktivitet, som vi så väl behöver för att klara balansen i vår ekonomi, omden offentliga sektorns väldiga expansion lägger beslag på så stor del avutrymmet att löntagarna inte får några pengar alls kvar i reell köpkraft, isina plånböcker och portmonnäer? OlofPalme har fullt klart för sig - och det tror Jag att flertalet av de ledamöteri kammaren som var med på den liden också har klart för sig - att politiken1975 och 1976 innebar en stimulans av konsumtionen för att överbryggaoljeprishöjningarnas konsekvenser för efterfrågan. Det var en överkonsumtionsom vi log på oss här i för att vara beredda att sedan sänka vårkonsumtion. Vi tvingades 1978 att göra en neddragning av de tidigare årensöverkonsumtion. Del var en konjunkiurmässigl betingad dragspelspolitik, som nii den socialdemokratiska regeringen räknade med nar ni inledde den häröverbryggningspolitiken. OlofPalme påslår au det skett en gigantisk överföringav pengar till kapitalägarna. Deua är inte sant. Kapitalägarna fick mindrepengar under dessa gångna år än vad löntagarna fick. Vi är fullständigtmedvetna om att löntagarna fick skära ner sin konsumtion, men jag har påvisatatt en sådan utveckling var själva innebörden i den Hösten1976 hade vi ett hyggligt budgetläge. Men, , vi hade ingen sundekonomi. Det dukade bordet var inte dukat med anrättningar som folk mådde braav. Vi övertog svåra problem. Vi tvingades göra väldiga industripoliliskasatsningar, att satsa på AMS-politik. Och vi ärvde ett i den tidigare budgeteninbyggt underskott som värkte ul . Jag påstår alltså au denbudgelbrist vi har inle är en följd av trepartiregeringens politik utanen konsekvens av en felaktig politik som socialdemokraterna förde under hela1970-talet. Om den politiken skulle tillåtas att fortsätta, så kommer den att ledalill att hela BNP:n efter skall kommer atl gå åt för atf täcka de offentligautgifterna . Det är bara alt sätta sig ner med siffror framför sigoch räkna, , så kommer ni all kunna konstatera att detta kommer altske. Men det problemet vill ni inte diskutera. Varje gång jag har tagit uppdetta och bl. a. särskilt vänt mig till LO:s representanter här i kammaren såhar del visat sig alt man inte velat gå in i en debatt om frågan: Hur skall detgå med löntagarnas reella löneökningar, när situationen ter sig som den gör? Låtmig sedan knyta an till vad sade i sitt första anförande. Hanskildrade med den skicklighet som är honom förunnad eländet utanför del härglashuset, ute på , tunnelbanevåldet, situationen för de utslagna,problemet med narkoiikaoffren och mycket annat. Innebörden av hans anförandemåste vara att med mera insatser från samhällets sida, med mera statliga ochkommunala insatser, med mera politisering, med ökad makt åt politikerna och medhögre skatter skulle man kunna komma åt de här problemen. Men det elände somOlof skildrade och som är en realitet i dagens har Ju faktisktväxt fram och har sina rötter i den period då socialdemokraterna styrde vårtland. Det här är inte en följd av trepartiregeringens politik och inte avfolkpartiregeringens politik, utan det har sina rötter mycket längre tillbakaunder den socialdemokratiska epoken, alltså under ett skede då de offentligautgifterna i vårt land steg från i runt tal av vår bruttonationalprodukttill dagens 65 96. Dåfrågar jag mig: Har det blivit så mycket bättre i det svenska samhället i dehänseenden som påtalade av en våldsamexpansion av den samhälleliga verksamheten, eller har det kanhända rent avblivit sämre? Jag fick ett intryck av all menade alt del hade blivitsämre, men han får väl korrigera mig i sin replik. Nupåstår jag självfallet infe att missförhållandena och samhällsproblemen skullebero på de ständiga skatteökningarna, på den offentliga sektorns expansion somsådan. Men au åberopa dessa missförhållanden och sociala motsättningar sommotiv för högre skatter, som argument mol ett bättre skattesystem, hållerdefinitivt inte. Det finns ingenting i verklighetens som talar för atlvi skulle få det bättre i de här hänseendena, all människorna skulle blilyckligare och att livskvaliteten skulle bli bättre om valfriheten för våramedborgare ytterligare begränsades. argumentation - om det nu varen argumentation - saknar all förankring i den vardagstillvaro som vi allaupplever i vårt land. Jag minns den tid då alltid beskylldemig för alt svartmåla. Men jag känner mig ibland numera som en amatör på detområdet i jämförelse med och hans professionellasvartmålningskonsier. De problem som skildrade så vältaligt och somvi alla är medvetna om har kommit till tidigare. Det är inle efter 1976 som denskola har byggts upp, vars brister har blivit allt tydligare. Det är inte efter1976 som de trista bostadsområden har uppförts, i vilka många av de här socialamotsättningarna och problemen grundläggs. Och narkotikaproblemen, ,är inte nya. De lösa nyporna mot problemen har inte präglat tiden efter 1976.Tvärtom har den nya regeringen försökt hantera dessa problem med mycket störrerealism och verklighetssinne än vad som var fallet under tid. Vaddel ytterst är fråga om, när vi talar om de stora problemen i vårt samhälle, ärmedborgarnas ansvar för sig och de sina, ansvaret för barnen, ansvaret för deäldre samt skolans ansvar. börjar även fackförbunden och LO att reagera motden socialdemokratiska skolpolitiken, men del är så dags. Vi vidgar inteansvarsmedvetandet hos enskilda människor och enskilda familjer genom att läggaöver mera ansvar på samhället, dvs. på oss politiker. Jagär övertygad om atl allt fler i land efter land - del gäller inte bara Sverige- har kommit underfund med all ett genompolitiserat högskattesamhälle inle ärden bästa miljön för att lösa frågorna kring de enskilda människornas ochfamiljernas starkt varierande behov, deras önskemål, deras intressen, deras synpå begreppet livskvalitet. Det är inte mindre frihet som vi behöver, utan detär mera frihet. Det är inte mindre av enskilt ansvar som vi behöver, utan delär mera av enskilt ansvar. Allsedan den socialdemokratiska skattepolitiken är en av de grundläggandeorsakerna till obalansen i vår ekonomi tyckerjag atl jag har visat med desiffror som jag redovisade i mitt första anförande. Den obalansen leder tillatt vi får det svårare och att vi får mindre handlingsfrihet då det gäller attkomma till rätta med åtskilliga av de svårigheter som skildrade. Dethär är sanningen bakom den verklighet som för en stund sedanförsökte förvrida inför den här kammaren. () replik: I den här omgången ställde Jag bara en enkel fråga: Kan atl högerns skattesänkningslöften i valet var en bluff och ingentingannat än en bluff? Men gjorde inte en ansats till att besvara minfråga. Jag kan således konstatera att de var en bluff Detta alldeles oavsett omhan sedan försöker utnyttja sin tid till atl komma med förklaringar när jaginte har någon rätt lill replik. I stället väljer detkänslomässiga. Han går antingen långt tillbaka i liden lill den gamle,eller till någon bananhövding för att skylla ifrån sig. haregentligen bara ett svar på alla problem som tas upp: Det är socialdemokraternasfel. Det är ett lolali smitande från ansvar och ett känslomässigt rabblande avfraser. BeträffandeHagaöverläggningarna vill jag säga att det var en evig tur att vi allasade ett bestämt nej till den gången. De ville spä på konsumtionenmed om jag minns rätt ytterligare . Hade man gjort del ochsedan använt det Bohmanska dragspelet för att klara detta, så hade det behövtsen bälg vars make aldrig hade skådats i norra . Så ville ni spä på i erlöfteskarusell. Ivalrörelsen fanns det bara ett budskap på alla de torg där stod:Sank skatten! vågar inte upprepa det här . Han talar i ställetom den offentliga sektorn som ökar så mycket att man tvingas höja skatterna,och han hotar med storleken av skattehöjningarna. talar alliså omden offentliga sektorn, men han vågar inte redovisa en enda punkt, där han ärberedd att skära ned med en enda krona. Sällanbarett val fått elt så genomslag i avslöjande riktning. Här baretthelt parti gått fram med ett enda stort löfte: Vi skall sänka skatten. I dennaGlistrupanda man och på röster, men eftervalet tvingas man i sak au medge all hela denna kampanj inte var något annat änen bluff och att den förblir en bluff. (vpk) replik: Det är svårt att få besked av i debatten här . Annatvar det i valrörelsen . Då talade han på galor och torg omkommunister så att ställningarna rasade. GöstaBohman låtsas som om hans parti och han själv inte förespråkar en politik somdirekt går emot lönlagarnas, pensionärernas, de handikappades och de svagasintressen och rättigheter i samhället. Jag tror all det vid TV-apparaterna runtom i landet sitter människor och tittar som har väntat på besked frånregeringarna här i landet i för dem livsavgörande frågor. Många av dessamänniskor är handikappade. Det är också unga människor, medelålders och äldre.Men många av dem har en sak gemensamt - de är arbetslösa.