prot · G30956 · 1979-12-31 00:00:00 — Och det arbetare och tjänstemän efter tillmötesgåendet attacceptera korttidspermitteringar med stora ekonomiska förluster fick varbeskedet att nära halva arbetsstyrkan skulle avskedas. Jag förstår denupprördhet som arbetare och tjänstemän vid LMV känner när en storkoncern beter sig på detta sätt, SKF är en av våra största multinationella ellertransnationella koncerner och har fabriker på en rad platser ute i världen. Detborde alltså finnas en god grundval för produktionen vid LMV, som ju harspecialiserats på tekniskt mycket avancerade verktygsmaskiner. Det lär ocksåvara ett faktum att det från i fanns en mycket stororder till LMV. Denna order skulle ha klarat problemen för avsevärd tid framåt.Men detta dotterförelag i fann att det kunde köpa samma maskiner någotbilligare på annat håll i världen, och så blev det inte något kontrakt med LMV. Detta visar hur man icke får uppföra sig inom enmultinationell koncern. Där måste man känna ansvar för hela koncernenssysselsättning och verksamhet. Det finns ju på det internationella planetuppförandekoder för de multinationella företagen. Jag tycker det börjar bli att vi får enuppförandekod också för de företagsom har sin bas och rot häri , oavsettom de är multinationella eller inte. Och tycker jag att SKF på ettupprörande sätt har brutit mot de regler som borde ingå i en sådanuppförandekod. Jag har haft tillfälle att besökaLidköpings Mekaniska Verkstad, att gå igenom verkstaden och föra resonemangbåde med företagsledningen och med de anställda. Vad som framför alltimponerade på mig var, måste jag säga, den utomordentligt stora yrkesskicklighetsom fanns i detta företag. Man räknade med att en yrkesarbetare behövde en tidpå av arbete innan han var fullärd. Många av arbetarna har alltså enteknisk utbildning som praktiskt taget kan jämföras rned eningenjörsutbildning. En stor del av denna utomordentliga yrkesskicklighet nu avstå ifrån, Man tvingar dessa arbetare att ta avsked ellerförtidspensionera sig. Man kastar ut dem i en oviss framtid på den s, k.arbetsmarknaden. Jag tycker att detta är ett samhällsekonomiskt slöseri sominte borde få förekomma i vårt samhälle. Tänk om man skulle göra någonting liknande på ettuniversitet eller ett sjukhus och avskeda hälften av läkarna ellerprofessorerna! Vilket ramaskri det skulle bli, kanske också från den borgerligaregeringens sida. Men här är man inte pä minsta sätt upprörd över det storaslöseri som sker med yrkesskicklighet hos dessa arbetare och tjänstemän, sominte får tillfälle att arbeta med det som de lärt sig . Jag tyckeratt regeringen borde visa en annan hållning i denna fråga. Om arbetsmarknadsproblemen i , m. m. På förslag av talmannen beslöts att kammarensförhandlingar skulle fortsättas ,30, 10 protokoll 1979/80:56-57 Nr 56 § 20 Meddelande om val 18december 1979 TALMANNEN: Jag får meddela att val av valprövningsnämnd kommeratt ske vid Meddelande om morgondagens sammanträde, § 21 Anmäldes och bordlades Anmälan av inter- betänkande pellationer 1979/80:14angående tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret § 22 Talmannen meddelade att på föredragningslistan förmorgondagens sammanträde skulle finansutskottets betänkande 14, som denna dagbordlagts första gången, sättas sist. § 23 Anmälan av interpellationer Anmäldes och bordlades följande interpellationer som ingivits till kammarkansliet 1979/80:108av () till kommunikationsministern om samverkan mellanaffärsverken och statliga myndigheters verkstäder: tillkalladedåvarande chefen för en sakkunnig för utredning omsamverkansmöjligheterna hos vissa affärsverks och myndighetersverkstadsrörelser m. m. (K 1976:01), Enligt direktiven skall den sakkunnige bl,a, söka finna alternativ till en minskande produktionsvolym i affärsverkensverkstäder som kan bli följden av den tekniska utvecklingen och därmedsammanhängande faktorer, I tilläggsdirektiv betonas betydelsen avatt verkstäderna kan fillgodogöra sig forsknings- och utvecklingsresultat inomsina verksamhetsområden. De utvecklingsresurser som finns vid affärsverken ärviktiga i detta sammanhang. Den sakkunnige bör därför, sägs det itilläggsdirektiven, inom ramen för sitt utredningsarbete även utföra enkartläggning av dessa resurser samt undersöka i vilken utsträckning planernaför utvecklingsverksamheten kan leda till produktion vid verkstäderna. Densakkunnige bör även undersöka om det finns områden där en ökad samverkan i affärsverkensutvecklingsarbete kan vara ändamålsenlig. De frågor som utredningen har att behandla är enligt minmening i hög grad väsentliga i sysselsättnings- och näringspolitiken.Efterfrågan på varor och tjänster förändras. Viss produktion måste minskaseller helt läggas ned. Om sysselsättningen skall kunna upprätthållas, måste denbortfallande produktionen ersättas med nya produkter och tjänster. Utredningens uppgift är alltså att klarlägga hur sysselsättningenvid affärsverkens och myndigheternas verkstäder skall upprätthållas, inte genomen konservering av den nuvarande produktionen, utan genom en förnyelse avverksamheten. Utveckling av nya produkter och tjänster förutsätter imänga fall ett nära samarbete mellan producenter och användare. dessafunktioner ligger, närdet gäller de här aktuella verkstäderna, inom denstatliga sektorn. Av det skälet föreligger särskilda möjligheter att medutgångspunkt i användarnas behov bygga upp ny verksamhet vid verkstäderna. Föratt konkreta resultat skall kunna uppnås krävs emellertid att arbetet bedrivsmycket målmedvetet och längsikfigt och att avsevärda resurser avsätts förverksamheten. Jag vill därför understryka vad som sägs itilläggsdirektiven till utredningen, nämligen hur viktigt det är attverkstäderna kan tillgodogöra sig forsknings- och utvecklingsresultat inom sinaverksamhetsområden och att det finns utvecklingsresurser inom affärsverken ochderas verkstadsrörelser. Vidare vill jag understryka vad som sägs i deursprungliga direktiven - att man i utredningsarbetet bör undersökamöjligheterna till en ökad avsättning av produktionen vid verkstäderna tillstatliga myndigheter i övrigt, statliga företag, kommunala institufioner samtenskilda företag i berörda branscher. Jag instämmer också i vad som där sägs ombehovet av en bättre koppling till pågående utvecklingsprojekt inom i förstahand den statliga sektorn. De statliga verkstadsrörelserna måste enligt min meningges personella och ekonomiska resurser så att man aktivt kan ta del och dranytta av de ökade samhälleliga insatser som görs när det gäller tekniskforskning och utveckling, exportfrämjande åtgärder m, m. bör i ökadutsträckning dessa statliga verkstadsrörelser ses och engageras som en aktivdel i själva det näringspolitiska arbetet på dessa områden. Dessa verkstäderbör med sitt kunnande och sin nära anknytning till viktiga samhälls- ochframtidsområden inom transport- och kommunikafionssektorn, energisektorn,hälso- och sjukvårdssektorn etc, enligt min mening kunna bli vikfiga byggstenari en offensiv och framtidsinriktad industripolitik. Det bör kunna gälla arbetetpå både central och regional nivå. Jag ser här kopplingen t. ex. till arbetet ide nationella utvecklingsbolag som inrättats pä energi-,kollektivtrafik- och miljöområdena. Vi måste få en mer medveten upphandlingdär samhällsorganen lägger ut beställningar bl. a. till de statliga verkstädervi här talar om, med utgångspunkt i behovet av nya produkter och ny teknik påolika samhällsområden. Därmed skapas förutsättningar för utvecklingsarbete ochför avsättning i det besvärliga introduktionsskedet. Likaså ser jag kopplingaroch samarbetsmöjligheter gentemot de regionala utvecklingsfondernas arbete utei länen. Affärsverkens och myndigheternas verkstadsrörelser skulle på dettasätt bli ett aktivt instrument i den framtida industripolitiken i landet. Utredningen har till uppgift att bedöma vad den utvecklingoch de förändringar som sker inom de olika verkens verksamhetsområden kan föramed sig för verkens verkstadsrörelser. En sådan samlad genomgång är nödvändigför att vi skall kunna bedöma samverkans- och utvecklingsmöj- ligheternahos dessa verkstäder. F. n. pågår en diskussion om den framtida verksamheteninom de olika verken där personalorganisationerna mycket aktivt är med. Dettamåste självfallet utnyttjas i utredningsarbetet. Det räcker emellertid inte att man på detta sätt, vid ettvisst tillfälle, gör analyser och bedömningar om den framtida utvecklingen. Härmåste till en fortlöpande utredningsverksamhet och planering. En viktig uppgiftför utredningen måste därför enligt min mening vara att skissera hur dettaarbete bör organiseras och var ansvaret bör ligga. Enligt vad jag erfarit arbetar man nu inom utredningen medinriktning på ett delbetänkande , Jag ser med intresse fram emotdetta betänkande. Det har gått utredningen tillsattes och jagförutsätter att utredningsarbetet nu skyndas på så att detta viktiga materialsnabbt kommer fram. Jag vill med hänvisning till vad jag här anfört ställaföljande frågor till kommunikationsministern: 1, Delarkommunikationsministern min uppfattning om angelägenheten av att vi fårfram ett underlag i de frågor som den s. k. samverkansui:redningen behandlar?Kan kommunikationsministern säga något om tidsplanen för det aviseradedelbetänkandet och i grova termer ange vad detta betänkandekommer att innehålla? Kan kommunikationsministern i övrigt säga något om detfortsatta arbetet efter detta delbetänkande, tidsplan m, m? 2, Delarkommunikationsministern den syn som jag här redovisar om de statligaaffärsverkens och myndigheternas verkstadsrörelser som ett aktivt instrument iden framtida industripolitiken? 1979/80:109 av () till justitieministernom ordningsvakters befogenhet, rn. Föregående lördag barordningsvakterna i ut en person som på innetorget samlade inpengar till de s, k. Palestinagrupperna, har vakterna tagit ifråninsamlare deras insamlingsbössor och dessutom hotat insamlarna med att"nästa gång kommer vi med batonger". Försök har gjorts att köra utolika grupper från innetorget: , daghemsgruppen ochPalestinagruppen, Förhållandena på innetorget i har under årendiskuterats livligt. Representanter för olika politiska partier har uttalat sigför att innetorget skall tas in i den lokala ordningsstadgan som jämställt medallmän plats, vilket skulle innebära att ordningshållningen skulle komma attutföras av polispersonal. Detta har dock avvisats från polishåll, bl. a. därföratt polisen då skulle få ett merarbete, med tillstånd för lotterier o, d,, ochen intensivare polisbevakning, i är ett enskilt köpcentrum somhar karaktär av allmän plats utan att vara det i allmänna ordningsstadgansmening. (SOU 1978:33) framhöll beträffande denna typav platser: "Allmänheten har dock ett berättigat intresse av attingripanden mot personer på de platser där allmänheten fritt får uppehålla siguteslutande sker med för uppgiften välutbildad polispersonal. Under hänvisninghärtill vill vi bestämt förorda att ordningsvakter inte används för allmännaordningshåll-ningsuppgifter på allmänna platser enligt AOst och därmedjämförliga platser." "Ordningsvakter har kommit att ersätta polismän päflera områden där ordningshållning av principiella eller sakliga skäl börutföras av polismän. Exempel härpå är ordningshållning i tunnelbanan iStockholm, i bostadsområden på olika håll i landet, i enskilda köpcentra somhar karaktär av allmänna platser även om de inte på grund av föreskrift i AOstär allmänna platser, på torg, vid ambassader och andra platser. Dessutom tjänstgörordningsvakter även inom den egentliga polistjänsten som arrestant- ochförpassningsvakter, I flera av dessa situationer synes anledningen tillutvecklingen ha varit en önskan från polismyndigheternas sida att avlasta denpolisutbildade personalen från arbetsuppgifter som ansetts kunna utföras avpersoner med lägre utbildning, alternativt brist på egentlig polispersonal.Enligt vår uppfattning är detta frågor som bör lösas inom ramen för hurpolisväsendet kommer att utvecklas och utformas och inte med hänsynfill ordningsvakternas eller bevakningsföretagens verksamhet." betänkande har ännu interesulterat i några åtgärder. Från polisen i uppges att en tänkbar förklaring tillvad som påstås ha inträffat på innetorget kan vara att det fidigare anlitadebevakningsföretaget gått i konkurs och att det företag som övertagitverksamheten inte fillräckligt känner förhållandena och gällande föreskrifter. Situationen på innetorget i aktualiserar enligt minmening två problem. Det första gäller om tillgång eller brist på polispersonali ett lokalt polisdistrikt skall medföra att allmänheten utsätts förpolisingripanden från ordningsvakter med bristfällig utbildning och dåligkännedom om gällande regler. Det andra gäller om motivet "brist påpolispersonal" skall få vara elt avgörande skäl för om en plats skallanses vara allmän eller inte, I den män bedömningen leder till att bristen fårstyra detta ställningstagande i negativ riktning leder bristen på polispersonaltill inskränkning i den "yttrandefrihet" som tillkommer allmänhetenpå en allmän plats i form av mötesfrihet, rätt att företa insamlingar, ordnalotterier etc. Jag kan inte finna att det i någon av dessa situationer ärrimligt att polisbristen får styra utvecklingen, särskilt som denna lätt kaninnebära att vi i vårt land får en fortsatt utveckling mot privata poliskårer,vilket vore djupt olyckligt utifrån den principiella grundsyn som hittillspräglat vår syn på polisen och dess verksamhet. Allmänheten har ett berättigatkrav på rättssäkerhet även vid vistelse på allmänna platser och därmedjämställda platser. Under hänvisning till vad jag här anfört hemställer jag omtillstånd att till justitieministern få framställa följande frågor: År justitieministern beredd att vidta åtgärder för attjämställa s, k. innetorg med allmänna platser enligt allmänna ordningsstadgan? Vilka åtgärder avser justitieministern att vidta för attkomma till rätta med de olägenheter som uppkommer genom alt väktare utrustasmed ordningsvaktsbefogenheter? 1979/80:110 avyo/ro/t () till industriministern omutvecklingsfondernas lånesäkerheter; De regionala utvecklingsfondernabildades i syfte att bl. a. skapa bättre förutsättningar för den mindre ochmedelstora företagsamheten. Utvecklingsfondernas uppgift är att på olika sättfrämja nyförelagande och utveckling av den mindre industrin. En väsentlig deldärvidlag är att öka tillgången på det riskkapital som krävs vid satsningar påutveckling av företag, nya produkter och marknader. Låntagarna skall givetvis ställa vissa säkerheter för delån som utvecklingsfonden ger, men redan den s. k.företagarföreningsutredningen underströk att rimliga säkerhetskrav måstetillämpas så att syftet med stödet inte motverkas. Utredningen ansåg vidare attkraven på personlig borgen i många fall bör kunna begränsas, men att frågan omborgen får avgöras från fall till fall. Utredningen underströk kraftigt attsyftet med fonderna var förfelat om dessa krävde bankmässiga säkerheter för attkunna utlämna direktlån. I proposition 1977/78:40 understryker också föredragandenatt syftet med stödet inte får motverkas av kraven på alltför rigorösalånesäkerheter. Föredraganden framhåller att "som allmän riktlinje börgälla att relativt svaga säkerheter och därmed betydande kreditrisker bör kunnaaccepteras". Föredraganden framhåller vidare att lån till nyetableradeföretag bör kunna förknippas med särskilt stora risker. Krav på personligaborgensåtaganden som riskerar den enskildes ekonomiska situation borde inteställas. Intentionerna i såväl utredning som beslut ärsåledes att utvecklingsfonderna skall i väsentlig omfattning öka tillgången påriskkapital som bankerna normalt inte fillhandahåller. Dessa klara intentionerhar emellertid inte alltid följts upp i utvecklingsfondernas verksamhet. Manhar i fonderna delade meningar om hur lånesäkerheterna skall behandlas.Handläggningen är skiljaktig mellan fonderna i olika län. Från låntagarna haranförts att kraven på säkerhet för lån är lika stränga hos utvecklingsfondernasom hos bankerna. Detta blir än mer anmärkningsvärt som säkerhetsbestämmelsernaför bankerna är på väg att mjukas upp. har beslutat attbankernas rätt att inom en allmän ram lämna s, k, blancokrediter, dvs, krediterutan särskild säkerhet, vidgas från till av summan av bankens egetkapital och inlåning. Det råder numera stor enighet kring behovet av en expansivoch livskraftig småföretagssektor. Det krävs kraftfulla satsningar för attstärka näringslivet. Småföretagen är en grundläggande förutsättning för att nyaprodukter och marknader skall kunna etableras. En positivutveckling för den svenska ekonomin kräver att nyetableringar ochinvesteringar ökar och en bra väg att nå detta mål är genom en expansivsmåföretagsamhet. Det är därför enligt min mening nödvändigt attutvecklingsfondernas lånesäkerhetskrav lättas och kreditgivningen från dessaorgan sker i överensstämmelse med de beslut som fattat. Detta ärsärskilt angeläget i områden där vi har en svag industriell struktur och stortbehov av sysselsättningstillfällen. Med hänvisning till det anförda vill jagfråga industriministern: statsrådet beredd att företa en översyn avbestämmelserna och tillämpningen om lånesäkerhet hos utvecklingsfonderna isyfte att sfimulera nyförelagande och utvecklingen av befintlig mindre ochmedelstor industri? § 24Meddelande om frågor Meddeladesatt följande frågor framställts 1979/80:232 a\ (vpk) till industriministernom tillvaratagande av fiberrester: I våra älvar och sjöar och längs våra kuster finns storamängder fiberrester. Enligt uppgift är dessa fibermassor av storleken 11000miljoner ton. Följdverkningarna av detta är många och negativa. Det leder bl.a. till syrebrist i bottenvattnet, och det är till skada för fisket, för idessa fibermassor bildas svavelväte, vilket är en miljöfara. I en stor del avdessa massor finns stora halter kvicksilver. I en sjö utanför , därdet finns en bank med kemisk massa, har uppmätts enkvicksilverkoncentration på 45 ppm. finns det teknik för att tillvarataalla dessa fibrer, genom en ny metod att rena fibrerna från kvicksilver. Meddetta som bakgrund vill jag ställa följande fråga: År industriministern bereddatt vidta åtgärder så att ett tillvaratagande av dessa fiberbankar kan kommatill stånd? 1979/80:233 av () till utbildningsministernom fordringarna för intagning till högskolans läkarlinje: Enligt uppgift i en av dagenstidningar har en av våra ungdomar, som avslutat sin gymnasieutbildning med 5,0i medelbetyg, för tredje gången i följd vägrats inträde på högskolansläkarlinje. Hon har- som hon uttrycker det - blivit bortlottad för tredjegången. Kommer utbildningsministern att vidtaga åtgärderför att rätta fill sådana missförhållanden? 1979/80:234 av () till försvarsministern om framtidanedläggning och omorganisation av arméregementen: Minst fyra regementen läggs ned ochfyra slås samman på två platser i landet . Det ärarméchefen förslag för att klara den högsta ekonomiska ram somregeringen gett fram . Uppgiften har lämnats genom pressen, som även namngivit defyra regementena. Dessa är P 2 i , A 6 i , T 2 i ochdet fjärde anfingen I 3 i , I 12 i eller I 13 i . Meddelandet har givetvis väckt oro bland alla de anställdapä resp. regementen och i de kommuner som är indirekt berörda. Mänga av deanställda har för inte länge sedan upplevt nedläggningshot, och kommer sammapropåer igen. Man fär ingen arbetsro. Tryggheten är i fara. Med anledning av anförda uppgifter vill jag ställaföljande fråga till statsrådet : År det möjligt att ha en sådan överblick överförsvarets utveckling att man, som skett, kan förutsäga nämnda nedläggningoch omorganisation? 1979/80:235aiv () till justitieministern om förbud mot att bärastickvapen på allmän plats: Det har visat sig sedan stilettförbudets införande attmänga fler personer än man vanligtvis tror bär kniv eller dolk. På senaste tidhar många misshandelsfall - även med dödlig utgång - inträffat. Mot denbakgrunden vill jag ställa följande fråga till justitieministern: statsrådetberedd införa förbud mot att bära stickvapen, såsom kniv eller dolk, på allmänplats? § 25 Kammaren åtskildes kl, 18,03,