prot · G309106 · 1979-12-31 00:00:00 — En sådan kategori är "personer som lider avpsykopatisk personlighet, sexuell avvikelse eller själslig defekt". Tilldenna kategori hänförs bl. a. homosexuella personer. förklarade de amerikanskahälsovårdsmyndigheterna att de inte kunde på medicinska grunder avgöra om enperson är homosexuell. Frågan om en person på denna grund skall vägras visumeller inresa kan därför inte längre avgöras på grundval av medicinsk utredning.I stället får de amerikanska viserings- och immigrationsmyndigheterna själva taställning till denna fråga. Detta är självfallet en vansklig uppgift. I det formulär som används vid ansökan om visering tillFörenta staterna finns ingen fråga som avser om sökanden är homosexuell, ochdet torde därför mera sällan komma i fråga att vägra visering på denna grund. Även vid inresan i torde det varaovanligt att avvisning sker på grund av homosexualitet, även om detta lär haförekommit i ett fåtal fall. Förslag till ändring av lagen på denna punkt har lagtsfram både i senaten och i representanthuset, och en av kongressen tillsatt kommissionför immigrations- och flyktingpolitik har också tagit upp denna fråga tillbehandling. Man räknar med att denna kommission kommer att i början av är 1981lägga fram ett förslag till ändring av immigrationslagen innebärande atthomosexualitet inte längre skall utgöra grund för avvisning. Självfallet är det för oss helt främmande atthomosexualitet skall anses som en grund för avvisning. Av min redogörelseframgår att man även i håller på att ompröva sin syn på denna fråga och atten lagändring är att vänta i en tämligen nära framtid. Någon särskildframställning från den sida är mot denna bakgrund inteaktuell. Såvitt gäller sista fråga vill jag påpekaatt bestämmelserna i artikel 212 i immigrafiorislagen inte är tillämpliga pådiplomatisk personal eller på personal vid internationella organisationer. Om regeringsåtgärder mot inter-nationeU diskr'i-mineringav homosexuella JÖRNSVENSSON (vpk); Jag får tacka för svaret. Jag har under minaår i hunnit att ställa ett relativt stort antal interpellationer ochfått ett motsvarande antal svar. har svaren varit bra, ibland har devarit mindre bra. kan man väl t. o. m. erkänna att ministrarna varit 6 protokoll 1979/80:105-108 Om regeringsåtgärder mot internationell diskrimineringav homosexuella ursäktadedärför att svaren har varit svåra att ge; det har rört sig om kompliceradefrågor. nödgas jag konstatera att den sortens ursäkter knappastkan gälla för det synnerligen svaga svar som jag här med största besvikelsemåste notera. Oavsett vad och vpk i övrigt kan ha föroöverensstämmelser i sin politik måste de nog med ledning frän detta svar hållamed om att den som har förebrått den sittande regeringen för en passivutrikespolitik har genom detta interpellationssvar verkligen så att säga fåttolja på elden. Det är ett utomordentligt undvikande och passivt svar, och detkontrasterar mycket skarpt mot de attityder som man kan fä se i andrasammanhang när det förefaller utrikesministern och regeringen partipolitisktlämpligt att inta när det gäller andra typer av diskriminering och övergrepp. är det i och för sig alltid förtjänstfullt att ingripanär brott begås mot mänskliga fri- och rättigheter eller mot den medborgerligalikställdheten på olika håll i världen och i olika länder. På partiplanet görvi det själva mycket ofta, både åt det ena och det andra hållet. Men här kanjag inte undgå intrycket att har lagt locket på, av den anledningenatt den här akuta frågan uppenbarligen är mycket pinsam för anseende.Jag skall gå in litet närmare på interpellationssvaret och på de problem somdet aktualiserar. Först en liten notering. Utrikesministern säger att JörnSvensson har ställt dessafrågor "under uppgift att införten skärpt praxis". Om det vill jag notera att den uppgiften alls intekommer från mig. Det är alltså inte uppgift, vilketutrikesministern mycket väl måste veta. Denna uppgift går fillbaka på ettcirkulär från det amerikanska och är alltså juridiskt enbekräftelse på en redan befintlig bestämmelse eller delbestämmelse i dengällande MaeCarran-lagen. har genom detta cirkuläråstadkommit att man blåst nytt liv i diskrimineringen av homosexuella och attsom följd därav viseringsväg-randen har skett när det gällt utländskamedborgares ansökan om inresa till . Speciellt uppmärksammadehar då några fall i blivit. Det är också väl känt - det är en sak som ger anledningtill stora betänkligheter och som f. ö. rycker undan grunden för en hel del avutrikesministerns svar och attityd här - att det i en del politiskakretsar i förekommit en stark reaktion mothomosexualitet och mot människor som har homosexuell läggning och att detbedrivits skärpta hetskampanjer mot dessa medborgare, där reaktionäraströmningar ledda av sådana personer som bl. a. den beryktade sig breda och i vissa delstater faktiskt också åstadkommit politiskaresultat, som stått i strid med den tendens som också finns i Förenta staternaoch som utrikesministern pekar på, nämligen till försök att undanröjadiskriminerande bestämmelser. Men den reaktionära opinionen har genom sinapåtryckningar på de känsliga politikerna i lagstiftande organ och idelstaterna lyckats förhindra att diskrimineringen upphävts. Därför är detalltjämt i en rad av delstater direkt eller indirekt straffbart att varahomosexuell ellerföreta sig homosexuella handlingar. Från den progressiva opinionen världen övergäller det att hälla tillbaka den politiska reaktionen i . Motden bakgrunden skulle en helt annan attityd från det svenskautrikesdepartementet ha varit motiverad. Jag vill också notera att det inte saknats tillfällen-ochberättigade sådana, det vill jag starkt understryka - när det svenskautrikesdepartementet och dess utrikesminister personligen har gjortdeklarationer som varit kritiska mot olika former av övergrepp mot mänskligaoch medborgerliga fri- och rättigheter i skilda länder. Men det har dä somregel rört sig om övergrepp mot medborgare i andra länder. Jag menar att det varit viktigt att protestera mot sådanaövergrepp och hålla fram dessa. Men desto mera förvånande är det då attutrikesministern, som framgår av hans svar, när det gäller övergrepp mothomosexuella pä något sätt glider undan. Dä är plötsligt de mänskliga ochmedborgerliga fri-och rättigheterna inte så farligt hotade. Då vill man integöra något uttalande som på något sätt skulle kunna stöta den amerikanskaambassaden här i landet för pannan. Det är så mycket mer anmärkningsvärt somdetta inte rör enbart andra länders medborgare utan faktiskt också hartillämpning på svenska medborgare och alltså kan drabba sådana. Svenskamedborgare som har en homosexuell läggning skulle alltså riskera attsärbehandlas genom de bestämmelser som tillämpas i . I detta sammanhang är det f. ö. helt oväsentligt att, somutrikesministern gör, peka på att det i själva ansökningsformuläret inte ställsnågra direkta frågor om huruvida den person det gäller är homosexuell. Nej,skulle jag vilja säga, litet förnuft finns det väl t. o. m. på de amerikanskaambassaderna. Man ställer inte sådana frågor, och det är också dumt att göradet, eftersom man knappast kan lita på de svar man får. Det är lika dumt somatt fråga en människa om han eller hon är kommunist eller röstar påkommunisterna. Vad det egentliga problemet gäller är dock följande. Dehomosexuella har själva bedrivit kamp för sina intressen, för att blibetraktade som likaberättigade medborgare och få sin homosexualitet erkänd somen alternativ form för mänsklig sexualitet, och som ett led i detta framträderallt fler människor öppet med sin homosexualitet. De anser nämligen att dennaskall accepteras på likaberättigad grund. Allt fler namngivna människor både idet svenska samhället och i andra samhällen blir alltså kända som homosexuellaoch visar öppet att de lever som sådana. Det är i den situafionen som denaktuella typen av diskriminering blir så farlig och osmaklig. De amerikanskamyndigheterna får i det nämnda förhållandet en hållpunkt, som de kan anföra sombevis. Det är just detta som skett i det fall i somnärmast väckt så stor uppmärksamhet och som har föranlett stora demonstrafionerutanför den amerikanska ambassaden i . Det har också medfört enomfattande opinionsbildningsaktion från det holländska parlamentet. I dess enakammare har 133 av 150 ledamöter skrivit under en protest mot den amerikanskalagbestämmelse som det gäller. Det är motdenna bakgrund man har att se det mycket passiva och Om regeringsåtgärder mot internationell diskrimineringav ho-mosexueUa Om regeringsåtgärder mot inter-nationeU diskrimineringav homosexuella undanglidandesvaret och det otillfredsställande i att det icke från det svenskautrikesdepartementet och från den kan ges en klardeklaration om att man betraktar det som utomordenligt angeläget att Förentastaternas regering ser till att denna bestämmelse försvinner. Desto mermotiverad är, som jag tidigare sade, en sådan deklaration, med hänsyn till detfaktum att det förekommer en kamp mellan olika politiska strömningar i Förentastaterna, där en framseglande konservativ reaktion, bl. a. i denna fråga, harförsökt att hindra att bestämmelser av aktuell typ bekämpas eller avskaffas. Man kan tyvärr räkna med - det visar erfarenheten - attmånga amerikanska kongressmän, inte minst i situationen inför det val som snartskall hållas i , kan visa sig alltför känsliga mot denna typ avreaktionär opinionsbildning och reaktionära påtryckningar. Desto väsentligarehade det varit att den givit ett ordentligt uttryck för varden står när det gäller sådana bestämmelser som det gäller och inte baraallmänt hade förklarat att den inte för sin del kan tänka sig att tillämpasådana. Det är väl det minsta man kan säga, om man är utrikesminister i Sverigeoch folkpartiledare dessutom. Det är också säreget, måste jag säga mer i marginalen, attOla just som ordförande i inte kan få fram litet mera köttpå benen, en litet klarare svensk opinionsyttring i det här fallet, mot denbakgrunden att man måste erkänna att många, inte minst riksdagspolitiker, inomfolkpartiet i dessa frågor har tagit en förtjänstfull ställning och verksamtbidragit till att här i , i den svenska politiken, driva frågornaframåt. går in på en del förklaringar av huramerikanerna resonerar. Av meningarnas följd i texten kan jag sluta mig tillatt detta går tillbaka på pressmeddelanden som har cirkulerat från officiellaamerikanska pressekre-tariat. Ja» har ett sådant meddelande här, och det ärtydligt att eller den som skrivit svaret åt honom har lånat en heldel i det fallet. Det hade varit, tror jag, bättre om man gjort en litetsjälvständigare analys av problemet och hur det står till i . Någotsäregen är också följande passus i interpellationssvaret: "förklarade de amerikanskahälsovårdsmyndigheterna att de inte kunde på medicinska grunder avgöra om enperson är homosexuell. Frågan om en person på denna grund skall vägras visumelle: inresa kan därför inte längre avgöras på grundval av medicinsk utredning.I stället får de amerikanska viserings- och immigrationsmyndigheterna själva taställning till denna fråga. Detta är självfallet en vansklig uppgift." När man läser detta yttrande undrar man: Vad har denmänniska som skrivit detta egentligen tänkt? Vad har den människan förinställning? Jag förmodar att textutkastet har utarbetats av någon annan änutrikesministern - han sitter inte och plockar med sådant här smått, utan dethar han väl någon tjänsteman som gör. Hela återgivandet av resonemanget visarju att vederbörande inte alls vet vad homosexualitet är för någonting utanuppenbarligen är offer för en hel del av den grova vidskepelse som har vidlåttinställningen fill homosexualitet och homosexuella. Det är ju fullständigt meningslöstatt återge en förklaring att man inte längre på medicinska grunder kan avgöraom en person är homosexuell. Nej, det har man aldrig kunnat, för det är överhuvud taget inte någon medicinsk fråga. Ett psykosexuellt beteende kan intevara en medicinsk fråga, kan över huvud taget inte göras till föremål för någonmedicinsk analys. Det står alltså: "Frågan om en person på denna grundskall vägras visum eller inresa kan därför inte längre avgöras på grundval avmedicinsk utredning." Nej, självfallet inte-det har aldrig kunnat avgöraspå grundval av någon medicinsk utredning. "I stället får de amerikanskaviserings- och immigrationsmyndigheterna själva ta ställning till dennafråga." Och så kommenterar då den som skrivit svaret: "Detta ärsjälvfallet en vansklig uppgift." Då vill jag fråga utrikesministern: är det envansklig uppgift? Vad har en svensk utrikesminister för anledning att betecknadetta som en vansklig uppgift? Vår ståndpunkt borde ju vara, som företrädareför en demokratisk nation och som värnare av medborgerliga fri- ochrättigheter, bl. a. för svenska medborgare som kan beröras här, att detta skallinte vara någon vansklig uppgift. Det skall över huvud taget inte vara någonuppgift. Vi skall protestera och säga ifrån att man skall inte, när man låteren människa resa in i , ställa sig inför uppgiften att avgörahuruvida vederbörande är homosexuell eller ej eller huruvida vederbörande överhuvud taget har den ena eller andra sortens sexuella vanor. Det är en fråga somdet inte anstår och myndigheter att ställa till ensvensk medborgare. Det är en förolämpning mot en svensk medborgare att på detsättet gräva i vederbörandes privatliv. Och det är en särskild förolämpning mothomosexuella medborgare i att just de skall utsättas för denna typ avgranskning. Det jag nu har sagt om detta borde ha stått, tycker jag, iutrikesministerns svar, därför att det är det som är den centrala punkten. Därborde vi ha visat en starkare reaktion - en reaktion som hade varit oss meravärdig som värnare av våra medborgares rättigheter och som också hadeöverensstämt mer med det mycket kraftfulla uppträdande som holländskamyndigheter, det holländska och representant iFN:s kommission för de mänskliga fri- och rättigheterna har visat i den härfrågan. Om regeringsåtgärder mot internationell diskrimineringav homosexuella började med att säga att hanhar framställt många interpellationer i och fått bättre och sämresvar. Det här var uppenbarligen ett av de sämsta. Får jag återgälda med attsäga att jag har hört göra många inlägg i . Det här varett av hans allra sämsta. Han försöker elda upp sig till någon sortsindignation över att jag är "likgiltig" inför en bestämmelse somdiskriminerar människor på grund av deras sexuella läggning. Jag tycker att det är ganska dåligt av atthan inte uppfattar att mitt svar är en protest mot den här bestämmelsen, atthan inte uppfattar Om regeringsåtgärder mot internationell diskrimineringav homosexuella att jagogillar att det finns en sådan bestämmelse i den amerikanska immigratkonslagen,att han inte uppfattar att jag anser att denna lagstiftning bör ändras och atthan inte heller tycks uppfatta innebörden när jag säger att det är en vanskliguppgift för immigrationsmyndigheterna att fastställa om en person ärhomosexuell eller inte. Självfallet skall det över huvud taget inte vara enuppgift för immigrationsmyndigheter - inte för några andra myndigheter heller. I mitt svar har jag redovisat vad som är känt. Ganskabetecknande för försök att koka spiksoppa är att han hänger uppsig på formuleringen i början av svaret, där jag säger att Svenssonställer sina frågor mot bakgrund av uppgifter som åberopatbeträffande den amerikanska immigrationslagstiftningen. ställeruppenbarligen sina frågor mot den bakgrunden. Det brukar höra tilluppläggningen av interpellationssvar att man börjar på det vis som jag gjorthär. Det har ingen politisk innebörd. Jag har alltså redovisat att vi känner tilllagstiftningen. Jag har också redovisat på vilket sätt den numera tillämpas,sedan de medicinska myndigheterna uppenbarligen tagit sin hand ifrån den. Jaghar dessutom påpekat, vilket är korrekt, att inte bara jag och Svenssonutan också tydligen inflytelserika amerikanska polifiker tycker att den härlagstiftningen är felaktig och bör ändras och att man därför i amerikanskakongressen har tillsatt en kommission som har i uppgift att utarbeta ändringar.Kommissionen förväntas lägga fram ett förslag . , herr talman, vore det bra att veta vilkaprotester mot övergrepp på mänskliga rättigheter som jag har framfört och somJörn tycker har varit överflödiga eller icke på sin plats. Kan detmöjligen gälla de in- och utresebesrämmelser som tillämpas avkommuniststaterna? JÖRNSVENSSON (vpk): Utrikesministern bevisar ju själv hur passträngd han är genom den sista lilla knorren som han åstadkom. Jag kan upplysahonom om att kommunisterna förmodligen är det enda parti här iSverige som på sin kongress har antagit sådana uttalanden som föranlett attgäster från de nationer som vi protesterat mot har lämnat kongressen. Vi vågargöra sådana uttalanden, så jag tror inte skall misstänkliggöra ossför att favorisera den ena eller andra typen av samhälle när det gäller attprotestera mot vad vi betraktar som övergrepp var de än förekommer. Sedan har jag inte beskyllt för att varalikgiltig för den här frågan eller för att ha en felaktig inställning. Men nogger det ett disproportionerligt intryck - det var det jag ville säga genom minreferens till andra protester som utrikesministern har gjort. I andrasammanhang har han kunnat ge sina protester mot personliga övergrepp, bl. a. ivissa socialistiska länder, en ganska skarp form, och med skäl - det har gälltpersonliga övergrepp som är helt förkastliga och där det svenskautrikesdepartementet helt korrekt har protesterat. Men här säger utrikesministernatt han inte finnernågon anledning att göra någon som helst framställning. Det är den storaskillnaden. Om är ledsen över att jag säger att han inteverkar särskilt engagerad i den här frågan, så har han faktiskt själv givitupphov till det. Det är en tydlig skillnad i attityden i den här frågan och ien rad andra frågor av ungefär motsvarande dignitet. Det är inte heller någontillfällighet att , som är dehomosexuellas stora intresseorganisation i , faktiskt har haft anledningatt offentligen uttala krifik mot förre utrikesministern och , för vad man ansett vara vagheter och inaktivitet närdet gällt att i akuta fall ta ställning mot diskriminering av homosexuella. Jag understryker att det som gör den här väldigaåterhållsamheten och vagheten så anmärkningsvärd är att de diskriminerandebestämmelserna nu faktiskt riktar sig mot svenska medborgare. Det är alltsåinte fråga om att ta ställning fill övergrepp mot andra länders medborgare,utan det handlar om något som det är utrikesdepartements skyldighetatt bevaka, nämligen svenska medborgares rättsförhållanden vid inresa tillandra länder. Vad jag anmärker på är alltså att , som detklart tycks mig när jag läser svaret - och jag har läst det så attjag tror att jag har fått ett hyfsat intryck av vad det handlar om - av någonanledning ger denna fråga en sådan liten dimension, trots att den direkt berörsvenska medborgare och svenska intressen, jämfört med andra motsvarande frågor,som han inte varit rädd för att ge en betydligt större dimension och uttala sigbetydligt skarpare om, och med rätta. Han borde ha använt litet mera skärpa idet här fallet. Jag villsluta med ett par frågor som belyser just detta. I har inte bara den överväldigandemajoriteten av parlamentsledamöterna och parlamentsparfierna hänvänt sig tillFörenta staternas utrikesdepartement och regering med en massiv protest som harväckt stort uppseende. Man har också låtit sin delegat i FN:s kommission för demänskliga rättigheterna ta upp frågan och där hålla ett långt anförande med ensvidande kritik av denna amerikanska praxis. Där har man alltså inte på dettasätt försökt ursäkta med att en förändring ilagstiftningen kanske kommer, något som vi f. ö. inte vet någonting om, medtanke på den politiska utvecklingen och den politiska stämningen i Förentastaterna. Varför skulle det vara så svårt för utrikesministern i attagera såsom hans nederländska kolleger på det parlamentariska och ministeriellaplanet har gjort? - Det är den ena frågan. Dén andra frågan som jag avslutningsvis skulle viljaställa är: Vad har man från svensk sida gjort för att på lämpligt sättunderstödja det initiativ i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna somtogs av den nederländske delegaten? Har det förekommit någon kontakt med dennederländska delegationen i det här FN-organet? Har man på något sätt uttalatsitt stöd för de officiellt framförda nederländska synpunkterna, eller har manvarit tyst och stilla även där? Orn regeringsåtgärder mot inter-naUonell diskrimineringav homosexuella Om regeringsåtgärder mot inter-nationeU diskrimineringav homosexuella Ett praktiskt skäl till att inte harhållit något anförande i för de mänskliga rättigheterna är attvi inte är medlemmar där, vilket däremot är. Ett annat speciellt skältill att gjorde det, var att det var en holländsk medborgare somdrabbades av bestämmelserna. har väckt en interpellation i den härfrågan. Den har föranlett den svenske utrikesministern att protestera mot denamerikanska immigrationslagstiftningen. Jag tycker att skall låtasig nöja med det. (vpk); Det är första gången som utrikesministernsäger att han protesterar. Det gör han nämligen inte i interpellationssvaret.Jag tror att det hade varit bra om det hade stått där. I stället säger han: "Självfiillet är det för oss helt främmande atthomosexualitet skall anses som en grund för avvisning." Om man försöker analysera denna mening rent språkligtmåste man fråga sig vilken innebörden är. Innebörden måste vara att dettaförhållande är främmande för oss - i skulle vi inte kunna tänka oss atttillämpa den typen av bestämmelser. Man måste verkligen ha sinne fördjuplodning för att i detta kunna inläsa någon direkt protest mot attamerikanska myndigheter tillämpar sådana bestämmelser. Indirekt är detnaturligtvis fråga om en mild förebråelse. Om jag skulle säga att jag intekunde tänka mig att göra så-med referens till att någon annan handlat på ettvisst sätt - är det indirekt självfallet fråga om kritik. Men det är också denmildaste och försiktigaste kritik som man över huvud taget kan tänka sig. Detriktiga hade varit att säga, att vi betraktar det som högst beklagligt attFörenta staternas regering fortfarande håller på med den här typen avdiskriminering och att den är lagfäst i . Vi betraktar det bådesom ett svenskt intresse och som ett intresse när det gäller anseende ivärlden att sådana bestämmelser kommer bort. Hade uttalandet varit litet mera rakt på sak hade jagkunnat hålla med om att det var en protest - för den skull är det intenödvändigt att använda ett högt tonläge. Men vad som sagts är det minsta manöver huvud taget kan säga. kan ju i den här frågan inte varaalldeles tyst och därmed så att säga sanktionera det amerikanska beteendet. Atthär tala om att svaret skall tolkas som en protest är verkligen att hårdrafrågan under debattens tryck. Men när nu säger att hans uttalandeskall tolkas som en protest skulle jag vilja be dem som arbetar på denamerikanska ambassaden och som eventuellt läser den svenska riksdagenssnabbprotokoll att notera detta. Överläggningen var härmed avslutad. § 15 Om datoriseringens effekter på sysselsättningen Arbetsmarknadsministern ordet för att besvara (vpk) anmäldainterpellation, 1979/80:153, och anförde: har frågat mig vilkaåtgärder regeringen planerar att vidta för att möta datoriseringens effekter påsysselsättningen. Hon har också frågat om regeringen kommer att ta någrainitiativ för att ge de fackliga organisationerna ökade möjligheter tillkontroll och inflytande över datoriseringen. Datatekniken utvecklas nu mycket snabbt. Det är många somi sitt dagliga arbete kommer i beröring med denna. Regeringen har därför - somMarie-Ann nämner i interpellationen - tillsatt flera utredningar, somfrån olika utgångspunkter skall belysa datateknikens effekter. , som chefen för industridepartementet har tillsatt, väntasinom kort redovisa olika utvecklingstendenser i fråga om bl. a. robotar ochnumeriskt styrda maskiner inom verkstadsindustrin.