prot · G309100 · 1979-12-31 00:00:00 — Oljeländerna - vi hade ju oljeländer med i kommissionen -förpliktar sig att garantera tillflödet av olja, och de rika länderna åtar sigatt för sin del utarbeta ett energiskt sparprogram. Vidare är man överens omatt skydda realvärdet för oljeleveranserna genom index eller valutakorgar ellerpå annat sätt. Vi får alltså räkna med fortsatta prishöjningar på olja, menvårt krav var att dessa prishöjningar skall vara någorlunda förutsebara och skei jämnare takt. Slutligen skall vi göra väldiga insatser för olje- ochgasprospektering.i den tredje världen liksom för att utnyttja alternativaenergikällor. Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt Och så byggde vi upp ettkrisprogram på dessa punkter: massiv resursöverföring för att lyfta den fattigavärlden, överenskommelser på livsmedelsområdet, överenskommelser omdemokratiska reformer och ett stort program för att bemästra oljekrisen. Jag vill tillägga, herr talman, att en grundläggandeförutsättning för denna energistrategi är att de rika länderna håller tillbakasin oljekonsumtion. De begränsade tillgångarna bör i ökad utsträckning komma defattiga länderna till godo. Det är de som drabbas särskilt hårt. att hans land betalade ett ton socker för ett tonolja. är priset socker för ett ton olja. På det sättet kommerockså vår svenska energipolitik in i bilden. Det är ett ofrånkomligt faktum att ensnabbavveckling i av kärnkraften skulle innebära en ökning av våroljeförbrukning-det har knappast någon vågat bestrida. Det är också ettofrånkomligt faktum ätten snabbavveckling i världen av kärnkraften-över 200reaktorer är i drift - skulle leda till en förödande energibrist som skulleöka spänningarna och främst drabba de fattiga folken. Jag kan, herr talman, inför de fattiga folken försvara enavveckling av kärnkraften i som innebär att vi ersätter den medinhemska förnybara energikällor. Jag har haft många, många resonemang ute i defattiga länderna om detta. Det här accepterar de - det kan de förstå. Jag kandäremot inte inför dessa fattiga folk försvara en avveckling av kärnkraften somökar vår oljeförbrukning. Detta är, herr talman, en politisk och moralisk fråga som ärförenad med en internationell solidaritetspolitik. Jag har verkligen levt meddessa problem , och de glåpord från anhängarna av linje 3som mött mig under den pågående kampanjen, därför att jag intagit den härståndpunkten, lämnar mig fullständigt oberörd. Jag menar nämligen att det ärganska viktigt att vi har en sammanhängande solidaritetspolitik när det gällervårt uppträdande mot de fattiga länderna. LARSWERNER (vpk) replik: säger: ansluter siginte till strävandena att slå vakt om de mänskliga rättigheterna. är det faktiskt sä, , att vårt parti slårvakt om de mänskliga rättigheterna därför att det erfarenhetsmässigt i förstahand är socialister och kommunister som drabbas av inskränkningar och övergreppsom begås. Men vi gör det, till skillnad från och hans parti,gentemot alla regimer i alla väderstreck, oavsett var och i vems namnövergreppen begås. Vi har ett aktuellt fall som både och jagtagit upp, nämligen frågan om morden i . Jag tycker det vore klädsamtom den svenska utrikesministern med ett enda ord talade om var han själv ochden står när det gäller övergreppen i . Beträffande ivern och trovärdigheten då det gälleravståndstaganden vill jag bara säga att om ivern i avståndstaganden ochprotester är ett mått på bristande trovärdighet, då drabbar ju det allaengagemang, alla protester- ju starkareprotester, desto mindre trovärdighet. Är det på det viset vi skall Nr 100 uppfattaOlaUllstensolikaprotesternärhanframfördemivissa väderstreck, den så är detju verkligen avslöjande för hans inställning. Men jagställde en annan fråga som var genomgående i mitt huvudanfö- rande -frågan om regeringens passivitet. Jag kan förstå utrikesministerns Utrikes- ochhanbehov av att framställa sin och regeringens politik som initiativrik ochdelsnoliti'>k debatt målmedveten. Men trots allvarliga försök att med mångaord förstora det lilla som görs. så misslyckas ju utrikesministern. Kritikenmot regeringen och utrikesministern på just den här punkten, i fråga om denmycket passiva neutralitetspolitiken, är ju med all rätt ganska omfattande.Kritiken kommer dels från oppositionen här i , dels frånfackföreningsrörelsen. Jag citerade tidigare en ledarkommentar i , som ju var kritisk. Ja, t. o. m. eget ungdomsförbund ärkritiskt - kanske ännu mer kritiskt. ungdomsförbunds ordförande sade attdet tycks som om försiktigheten har tagit säte i palats och attSverige hjälper till med att upprätthålla världsordningen, utsugningen av defattiga länderna. Han gav fyra exempel på detta: för det första beslutet attmedge tillstånd för att investera i , för det andra oviljanatt stoppa flygningarna på , för det tredje passiviteten införNATO-upprustningen i och för det fjärde bristen på ökningar avinsatserna för . Han sammanfattade detta som en utrikespolitik ifilttofflor, vilken enligt honom var ovärdig en liberal utrikesminister. Som om inte detta vore nog tar FPU-ordföranden på nytttill orda i och kräver liksom vi i vpk och andra attSverige måste lämna - därför, som han säger, att medlemskapetkantstöter den svenska neutralitetspolitiken och undergräver dess trovärdighet. Ja, det är ju verkligen att ta till. Är indignationen ochhögljuddheten i dessa frågor enligt ett bevis på bristandetrovärdighet i FPU-ordförandens engagemang eller vad är det tecken på? Jag håller dock faktiskt med FPU-ordföranden. Jag skulleockså kunna ange fler exempel i linje med dem som han lämnade, men jag skallavstå från det. Det räcker med detta. Jag skulle förstå, om utrikesministern förklarade att deti den nuvarande regeringen inte går att komma längre, på grund av det starkahögerinflytandet. Men tröstlösa försvar för regeringensutrikespolitik visar att högerns och regeringens utrikespolitik är densamma somhans egen. Nog sagt om detta. Jagställde, herr talman,ytterligareen fråga till utrikesministern, nämligen om den svenskaalliansfrihetens konsekvenser. Jag frågade om vill redovisahuruvida regeringen är beredd att ställa förslag om svensk anslutning till denalliansfria rörelsen. Jag sade att det saknar trovärdighet när LarsWerner och andra kommunister försöker göra gällande att de intar en neutralhållning Utrikes- och handelspolitisk debatt mellanmaktgrupperingarna och en tvärsigenom aktiv och positiv hållning till förmånför de mänskliga rättigheterna. Jag gjorde det därför att jag menar att detinte räcker med försäkringar och avståndstaganden till aktuella händelser, idet här fallet från den sovjetiska supermaktens sida; det måste också finnasnågon sorts trovärdighet i själva det kommunistiska budskapet för att man pådet hållet skall bli tagen på fullt allvar. uppmanar mig att gå hem och läsa amerikanskhistoria. Jag skulle vilja uppmana att själv gå hem och läsa svenskhistoria, det svenska historia. Plocka fram de gamlahyllningstelegrammen till ! Plocka fram det urskuldande försvaret förden imperialistiska östpolitiken. Studera f. ö. också de aktuella programskrivningarna! Jag tror att då skall se att det finns enskillnad mellan hur kommunister agerar när man är i opposition idemokratiska stater och vad de egentligen står för och vad man harstått för. F. ö. tar jag på inget vis åt mig kritiken för passiviteti svensk neutralitetspolitik på något av de områden som talar om.Vi har agerat minst lika kraftfullt som tidigare när detgäller att få till stånd nedrustning. Vi har gjort det i nedrustningskonferenseni , där vi själva är med, och genom att mana supermakterna tillförhandlingar- en del av dem pågår redan, och andra borde tas upp. Vi kan idetta avseende naturligtvis inte göra annat än att delta i den internationellaopinionsbildningen, göra vår röst hörd i den debatt som pågår om nedrustningoch emot rustningsvansinnet. Jag tar inte heller på något vis åt mig kritiken motregeringen, vare sig det gäller den här eller de tidigare som jag deltagit i,för att den skulle ha varit passivnär det gäller händelseutvecklingen i södra . I själva verket har densvenska regeringen - och det tror jag att kan få kvitto på frånåtskilliga ledare i tredje världen - gått i spetsen för stödet förfrihetssträvandena i den delen av världen. Vi har också gjort vad vi kan göraför att delta i opinionsbildningen mot det ohyggliga apartheidsystemet iSydafrika. Och jag tror faktiskt att är ganska ensam om att påståatt det skulle vara utmärkande för den , den nuvarande ellernågon tidigare, att vara passiv i de här frågorna. Vad vi brukar få utstå kritik för, , är att viär för aktiva, att vi t. ex. stött Patriotiska frontens bådagrenar och satsat så mycket av vårt bistånd på länder i södra - eftersomdetta uppfattats vara just den politiska markering det också varit avsett som. Jag har faktiskt aldrig, utom just från , fåtthöra dessa generella omdömen om att den svenska politiken skulle vara passiv ide här avseendena. Det finns inte heller, , någon som helst grundför påståendet -det spelar ingen roll hur ofta det framförs här i -att vi skulle vara likgiltiga inför den strategiska upprustning somstormakterna ägnar sig åt i , med SS 20, kryssningsmissiler,Pershingrobotar och allt vad det nu är. Det är bara det att vi inte velat levaupp till den Wernerska doktrinen att vara tysta när det rustas på en kant men tala när detrustas på den andra kanten. Vi har tagit oss friheten att kritiseraupprustningen som sådan och har beklagat att det som vi fått uppleva har varithur den ena stormaktens beslut att installera nya vapensystem ganska snartföljts av den andra stormaktens svar på tal och att därigenom upprustningenblivit ett faktum. Jag kan inte, herr talman, hur jag än försöker att lyssnavälvilligt till , komma till någon annan slutsats än att vad hanägnar sig åt när det gäller utrikespolitiken är precis samma enklaopportunistiska gottköpspolitik som kommunisterna ägnar sig åt när det gällerinrikespolitiken. Man försöker vara alla till lags och hävda sinsemellan heltoförenliga ståndpunkter - i det här fallet både att man stöder den svenskaneutralitetspolitiken och att man egentligen inte gör det. Utrikes- och handelspolitisk debatt () replik: Vi socialdemokrater har vid åtskilligatillfällen kritiserat den borgerliga regeringen. Men vi har inte gjort det , sedan vi fått en regeringsdeklaration som vi väsentligen tycker är bra ochregeringen dessutom gått med på socialdemokratiska förslag på väsentligapunkter när det gäller nedrustningen och beträffande . Vi finner då ingenanledning att ta upp en kritik. Men det innebär ingen frisedel för framtiden. Dispyten mellan och skall jag intemycket lägga mig i. Jag vet inte om var på väg att anmäla sig sommedlem i FPU - den organisationen har haft något originella medlemmar förut, såäven en sådan rekrytering kan väl tänkas. Men den provpredikan i alliansfrihet som utföll inte helt till belåtenhet. Det är en något snedögd alliansfrihetsom representerar i skildringen av de två supermakterna. Densnedbelastningen åt det ena hållet stärker icke trovärdigheten. Men det skalljag strunta i i det här sammanhanget. Jag skall i sak ta upp frågan om denalliansfria rörelsen. Vi har haft utomordentliga förbindelser med denalliansfria rörelsen och många av dess medlemsländer. sade en gångatt vi skall inte heller ansluta oss till ett block av alliansfria. Det varhans skäl för att inte vilja gå med i den rörelsen. Vi har visat attvi - nästan med större kraft- kunnat föra en alliansfri politik genom attverkligen stå helt fria. Men vi har deltagit i den alliansfria rörelsens mötenmed observatörer och upprätthållit mycket nära förbindelser med den alliansfriarörelsen. Men jag vill tillägga att om det är någon tidpunkt som ärolämplig för en anslutning till denna rörelse, så är det just . För just nugenomlider den alliansfria rörelsen en kris. genom att invaderadeen medlem av den alliansfria rörelsen utan att det till att börja med kom enklar reaktion från den alliansfria rörelsen, i hög grad beroende påordförandeskapet. Sedan visade det sig i FN att den alliansfria rörelsensmedlemmar i allt 3 protokoll 1979/80:100-101 Nr 100 väsentligt röstade emot densovjetiska invasionen. Det blev alltså en den väldig manifestation. 12 m-irs1980 ' dagsläget upplever den härrörelsen alltså en kris. Vi har all anledning att följa den fortsatta utvecklingen. Jag hoppas att man klarar upp den. Utrikes-och han- hoppas det, inte minst av det skälet att om vi verkligen skall få eneffektiv dehnolitisk debatt nord-syd-dialog måste den alliansfria rörelsen iväsentliga delar konstituera den ena parten. Jag instämmer i allt det beröm somhar östs över president , som varit den store konstruktörenoch sammanhållande kraften inom den här rörelsen. Vi får nu se vad som händer. Menför dagen är det utomordentligt olämpligt att lägger sig i den härproblematiken. Fattigvärlden har kunnat hålla samman kring den politiskaavkolonise-ringen. Länder som förtrycktes av stormakter, som inte hade sinnationella självständighet, hade någonting som förenade dem. Den alliansfriarörelsen har kunnat hålla samman mot sådana vederstyggliga företeelser somrasismen. Det kan den fortfarande, men tycker man sig ändå kunna börjaskönja det skede då rasismen kan hänvisas till historiens skräpkammare,åtminstone som politiskt system. gäller det om denna rörelse kan samlaskring den ekonomiska nyordningen i världen, om den kan samlas till att på ettkonstruktivt sätt genomföra en ny ekonomisk världsordning. gäller det attfrån slagordens tid - som kanske varit nödvändig - komma till de ekonomiskarealiteternas och de hårda förhandlingarnas tid. Vi har all anledning att i detskedet önska att den alliansfria rörelsen förmår hålla samman och ärframgångsrik. Det kan i dagens läge icke vara ett mål för svensk utrikespolitikatt ansluta sig - men däremot att upprätthålla nära kontakter och godaförbindelser. (vpk) replik: Utrikesministern säger att han inte tar åtsig av kritiken mot regeringens passivitet. kan jag naturligtvis inte tvingaOla att ta åt sig och ta intryck av den kritik som förs fram. Jag harju ändå begränsat mig till att i huvudsak citera fpu-ordförandens kritik. OlaUllsten får väl då klara upp detta med den honom närstående ordföranden iungdomsförbundet, om han anser att den kritiken är ovederhäftig och oriktig. Jag ställde en annan fråga som hade varit intressant attfå diskuterad men som utrikesministern avstår från att ta upp, nämligen fråganom alliansfriheten och vårt förslag om anslutning till den alliansfriarörelsen. Den frågan tog den ställföreträdande utrikesministern uppi stället, och det var i och för sig ett intressant resonemang han förde. Till frågan om vi skall ansluta oss till fpu vill jag sägaherr att det inte är aktuellt. Samarbetet med får ni hamonopol på här i kammaren. Men jagtycker alltså att det var ett intressant resonemang som förde,även om jag inte till alla delar är överens med honom om det. ocksåvarit intressant att få höra den formella svenska utrikesministerns 34 mening om detta. Han har ju inteanfört några konkreta och rejäla argument emot detankegångar som vi har. Den alliansfria rörelsen bildades1961 och omfattar 95 medlemslän- Onsdaeen den der, som representeraromkring 1,5 miljarder människor. Bland de många p medlemsländernafinns , , , , och Jugoslavien.Gemensamt för dem alla är att de inte är anslutna till något tjtrikes ochhan-militärblock. Vår uppfattning är att , med vår neutralitet ochvår delspolitisk debatt alliansfria utrikespolitik, mycket väl kan varamedlem av den alliansfria rörelsen. Jag är överens med om att det finns probleminom den alliansfria rörelsen. Men jag tycker inte att det förhållandet att detfinns problem i en organisation eller en rörelse är skäl nog för att man skallställa sig utanför, om vi genom ett eventuellt medlemskap skulle kunna spela enpositiv roll i denna rörelse. Det är faktiskt så att vårt lands uttaladeståndpunkter i hög grad sammanfaller med den alliansfria rörelsens program påolika områden. Det tycker jag är ett skäl för en svensk anslutning. Låt mig också i detta sammanhangpassa på att rikta en fråga till utrikesministern. Hur röstade i valetmellan och som ledamöter i säkerhetsrådet? Jag har hittillsförgäves försökt få besked om detta. Omröstningarna i FN är hemliga, det vetjag. Men det hindrar väl inte att regeringen för oss i ändå ger ettklart besked på denna punkt. Jag tycker att det är betydelsefullt att vi fårreda på den ställningstagande. är och var vidomröstningen också ordförandenation i den alliansfria rörelsen. Det är därförbeklagligt att den alliansfria rörelsen gick miste om denna viktiga post i FN:ssäkerhetsråd. Jag hoppas alltså att utrikesministern är beredd att lämna ettsvar på den här punkten. Jag tycker det var en lugnande försäkring attLars inte har för avsikt att begära inträde i folkpartietsungdomsförbund. Jag är alldeles övertygad om att han skulle trivas väldigt illadär, bland lidelsefulla unga demokrater. Det skulle vara. tror jag, ett förLars alltför påfrestande sällskap, även om jag har förstått att han påsenare tid har lärt sig att umgås också med personer som inte i alla avseendendelar hans grundläggande ideologiska övertygelse. Det var inte så mycket kvar av kritik dennagång. Jag tar visst åt mig av befogad kritik. finns det anledning att -också till denna regering- rikta uppmaningar om att den skall tala ut, användaklartext, när det begås brott mot människor och länder. Men när kritik mot regeringen från sina allmänna kommunist-opportunistiskautgångspunkter, tycker jag i regel att den kritiken bekräftar att den svenskaregeringen håller sig på rätt kurs. Vad sedan gäller detta att vi skulle söka medlemskap i denalliansfria rörelsen har i den diskussionen anfört en del skäl. Ettväsentligt skäl, kanske det viktigaste, är att vi i vill avstå från attinordna oss i grupperingar, vars avsikt är att samordna sin utrikespolitik. Vigör det därför att ett medlemskap i sådana organisationer i vissa lägen kanvisa sig vara svårt Utrikes- och handelspolitisk debatt att förenamed den svenska neutralitetspolitiken. Utan jämförelser i övrigt var det judetta som var huvudskälet till att avstod från att gå med i deneuropeiska gemenskapen. Därför att man där också eftersträvar enutrikespolitisk samordning. Detta innebär ingalunda att vi inte kan kännastark sympati för den alliansfria rörelsen, både såsom idé och när det gällervad den har uträttat. Det får vi på olika sätt tillfälle att ge uttryck för. Vifår också möjligheter att delta i den alliansfria rörelsens verksamhet eftersomvi inbjuds till de möten som hålls . Med detta, herr talman, hoppas jag att jag har besvaratLars fråga om den alliansfria rörelsen. Jagtackar för det bistånd somjag därvid fick från oppositionsledaren. vill jag apropå och och hurSverige röstade i generalförsamlingen säga att praxis, som välkänner till, är att man avslöjar på vilket sätt man röstar i sådana här frågor.Från svensk sida har vi förklarat att vi inte vill diskriminera någon medlem avFörenta nationerna. som voteringskrisen pågick framhöll vi ocksåatt vi ansåg det skadligt för FN:s anseende att man inte tidigare kunde hittaen lösning. gjorde man det, men det dröjde väldigt . Talmannen anmälde att och anhållitatt till protokollet få antecknat att de inte ägde rätt till ytterligarerepliker. Moderata samlingspartiet ansluter sig som ettav regeringspartierna naturligt nog till de allmänna principerna ochriktlinjerna i dagens deklaration. Vi vill med skärpa fördöma våldförandet påAfghanistan som ett brott mot , ett övergrepp mot en liten nation,vilket redan har drivit 700 000 av dess invånare att lämna sitt land och gåflyktingars ovissa öden till mötes. Moderata samlingspartiet stöder också deklarationens fyraslutsatser. Vi måste i av stigande internationell spänning fortsättavåra ansträngningar att upprätthålla FN:s fredsbevarande roll: Vi måste efterförmåga verka för en fortsatt dialog mellan supermakterna. Förhandlingarna omnedrustning och förtroendeskapande åtgärder måste gå vidare och säkerheten ivårt måste tryggas. Stabiliteten i måste värnas, och vårt bidragtill bevarande av det säkerhetspolitiska mönstret i innefattar uppgiftenatt vidmakthålla ett starkt försvar. Med kraft måste vi, den fjärde och sistapunkten, hävda vår självständighet och vår alliansfria ställning. Varför anföll då och varförockuperades landet? Varför tog denna risk för ett världens ogillande?FN:s fördömande samlade 104 röster, varibland ett stort antal från tredjevärlden. Ville med berått mod göra slut på avspänningen? Teorierna är många. Uppenbart är att det bakslag somSovjet råkade ut för års Cubakris kändes som en svårprestigeförlust. mera någotsådant, sades det. En marin upprustning påbörjades liksom en Nr 100 kraftigkärnvapenupprustning, men något löfte om återhållsamhet i ageran- Onsdieen den det iomvärlden gavs aldrig. I stället upprepade ryssarna att samexistens och p rnars 1980 minskningav spänningen med den andra supermakten icke på något sätt innebaratt det skulle vara slut med klasskampen. Målet var fortfarande att Utrikes- och /zam-Sovjetkommunismenskulle vinna ökad utvidgning och att delstolitisk debattskulle kunna fortsätta att på olika sätt stödja progressiva och antiimperialistiskakrafter var de fanns. som följde ökade det sovjetiska inflytandeti världen, främst i men också på andra håll. Stundom skedde det medbistånd av militär från länder som - förlängda arm -,, och, särskilt intressant för oss, till någon del ävenÖsttyskland. Med detta stöd har stora framgångar vunnits. I den ideologiskakampen har även haft stöd av dotterbolag i partiform i snartsagt alla stater, vilka partier med större eller mindre trofasthet drivit denkommunistiska ideologin. Vi hörde en partiledare tala. har, somnämnts, upprustningen gått vidare. Pessimistiska iakttagare ser emellertid krisen iAfghanistan så allvarligt att de bedömer den som en ouvertyr till ett kommandeoundvikligt krig om oljan. Kampen om råvarorna, känd från 1800-taletskolonialstrider, skulle därmed koncentreras kring en råvara: oljan, en vara avenorm betydelse för västs krigs- och fredspotential. egna tillgångar sägs börja sina. Vi vet alla attoljetillgångarna i är begränsade. Vi vet också att besittarna ickevill pumpa ut sin olja i takt med önskemålen utifrån och att knappheten påvaran ökar värdet. 1 själva verket pågår nu en gigantisk omfördelning avvärldens tillgångar till förmån för oljenationerna, att betalas av i-länder ochmindre lyckligt lottade . Historiskt sett torde en sådan omfördelningav rikedomar icke ha haft någon motsvarighet sedan den nya världenupptäcktes och de nya rikedomarna av silver och guld kom att förändravärldshandeln. Allvarlig politisk oro i oljeregimerna tillkommer-några exempel:Iran är stat utan statsledning. Produktionen inskränkes eller blirutsatt för sabotage. minskar sin export, och erbjuder ejheller framtida trygghet för sina oljekunder. Pulsådern för utflödet till väster går över ,genom vilket av oljan passerar. var tidigare 1 100 kmavlägset från detta sund, nu efter ockupationen i är distansen 550km. En Sovjetkännare, , säger sig icke tro pånågon omedelbar attack från på dessa områden, medan eminenteexpert på Arbatov förklarar i att panikåtgärderdelvis beror på oro för oljan - en bekräftelse på sitt sätt. En nära till hands liggande förklaring till vad som skettkan vara att inför vad som kan ske velat varamilitärt installerad i dessa viktiga områden för att från sin nya position setiden an. Och har den lilla staten vilja till oberoende ochfrihet hänsynslöst fått vika. Utrikes- och handelspolitisk debatt Hur är då styrkeförhållandenamellan de två stormaktsblocken ? Det är som att jämföra en elefant med envalross, säger en iakttagare. Det må vara, men i gäller att östsöverlägsenhet i fråga om konventionella vapen är obestridlig och enorm. I frågaom kärnvapen synes paritet vara nära.