prot · G309105 · 1979-12-31 00:00:00 — I det här sammanhanget är det också väsentligt att de somföreträder patienterna- det finns ju en riksorganisation för de njursjuka -också får vara med i det här viktiga arbetet. Min fråga blir därför: att ta några initiativ för att skynda på, så att vi verkligen får enriksplan för den framtida njursjukvården i landet i god fid i stället för attsocialstyrelsen bara lägger fram en plan. Jag tycker att detär ytterst angeläget att så sker. Där har statsrådet möjligheter att påskyndaarbete; dels genom kontakter med , dels och framför allt genomkontakter med sjukvårdshuvudmännen. Jag vill också säga att vi från sida har tagitinitiativ i den här riktningen. inbjöd den dåvarandemajoriteten i till en konferens med huvudmännen -och departementet - för att få till stånd ett påskyndande avdet här arbetet. Man var från sjukvårdshuvudmännens sida överens om att det varytterst angeläget. Tyvärr hade inte departementet ansett det nödvändigt attsända någon företrädare till den här konferensen. Ytterst vilar ändå ansvaretpå regeringen att tar fram den här planen. Sedan vill jag, herr talman, något beröra situationen iGöteborg. Jag har i min interpellation frågat statsrådet vilka initiativstatsrådet avser att ta för att lösa den akuta kris som uppstått vidnjurkliniken på Sahlgrenska Inte heller på den frågan har jag fått något positivt svar. Iinterpellationssvaret står endast "att jag har inhämtat att man inomsjukvårdsförvaltningen arbetar med dessa frågor. Jag räknar med atttransplantationsverksamheten vid kommer att fortsätta ien omfattning som tillsammans med verksamheten vid ochAkademiska sjukhuset i samt tillgodoser behovetav transplantationsvård i ." Vad menas med detta svar - atttransplantationsverksamheten vid Sahlgrenska skall fortsätta "i enomfattning som tillsammans med verksamheten" vid de andra sjukhusentillgodoser behovet av en transplantationsvård? Det ger ingen som helstupplysning till sjukvårdshuvudmännen i , som redan nu måste planera förframtiden. Sedan säger statsrådet att hon inhämtat att man inomsjukvårdsförvaltningen arbetar med dessa frågor. Ja, det gör man - men ack medvilken snigelfart! Jag vill så kortfattat som möjligt erinra om bakgrundentill den situation som uppstått. skrev iVästsverige till dåvarande ordföranden i sjukvårdsstyrelsen, kommunalrådetBengt , och påtalade de oacceptabla förhållanden som rådde vid njurklinikennär det gäller transplantationer och framför allt efterkontroll. En och en halvvecka därefter beslöt sjukvårdsstyrelsen på socialdemokratiskt förslag attuppdra åt förvaltningen att redovisa vad man skulle kunna göra i detta ärende. Första gången man behandlade frågan i sjukvårdsstyrelsenvar . Av det tjänsteutlåtande som då utarbetats avsjukvårdsförvaltningen framgick det att en utökning av resurserna varmotiverad, men man menade från tjänstemannasidan att utökningen borde kunna skegenom en omdisponering av befintliga resurser för allmän kirurgi. Socialdemokraterna ansåg sig inte kunna släppa frågan pädetta sätt, och det gällde enligt den dåvarande majoriteten att åstadkomma ettbättre utnyttjande av landets samtliga resurser i fråga om transplantationer.Det var då man tog initiativ till den konferens som hölls . Frågan behandlades sedan på nytt det , ochdå beslöt sjukvårdsstyrelsen, på förslag av den socialdemokratiska majoriteten,att man skulle inrätta en enhet om sex till tio vårdplatser vid Sahlgrenskasjukhuset för efterkontroll av njurtransplanterade och att denna verksamhetskulle starta . Just denna efterkontrollverksamhet är alltså den somär eftersatt vid njurkliniken i , och eftersom en stor del av klinikensvårdplatser upptas av patienter som är inne för efterkontroll hartransplantationsverksamheten fått minskas väsentligt. Beslutet idenna fråga fattades alltså . Sedan hände ingenting. Men så blev det en ny majoritet isjukvårdsstyrelsen, och beslöt den dåvarande majoritetenatt avslå det krav som de njursjuka hade ställt och som man frånsocialademokratiskt håll hade fört fram . Om ökade resurser för njursjukvården Om ökade resurser för njursjukvården därför attdet kostade . Denna snålhet har alltså resulterat i atttransplantationsverksamheten i har fått minskad omfattning. 1975 hadevi en kö i det här landet pä 80 personer som behövde transplantationer. I dagär motsvarande siffra 180. Jag vill inte, herr talman, dramatisera detta och säga attmänniskor dör onödigtvis osv., men visst är det allvarligt för de njursjukanärde hamnar i en sådan här situation. Jag tycker därför att statsrådet måsteta kontakt med sina partivänner i sjukvårdsstyrelsen i och se till attden njursjukvård på transplantationsområdet som är så väsentlig, inte bara förGöteborg utan för landet i dess helt, kan ligga kvar på den nivå där den i dagbefinner sig. Den akuta krisen i talar ju ett klart och entydigtspråk, nämligen att vi möjligt måste få till stånd en riksplanering pådet här området. Vi kan inte vänta på att lägger fram en plan1981 som sedan kanske blir en realitet 1983-1984. Jag tycker att denhär verksamheten av medicinsk karaktär är så väsentlig och humanitärt såvälmotiverad att man måste ta i dessa frågor omgående. Jagar, fru statsråd, fullt medveten om att vi inomsjukvården, liksom inom så många andra områden, måste väga olika krav motvarandra, måste prioritera - det tvingas ju vi politiker göra. Det måste manalltså göra även i den här verksamheten. Men uppenbarligen föreligger en ökadefterfrågan på den här typen av verksamhet. Att i den situationen inskränkamöjligheterna för denna viktiga transplantationsverksamhet genom att ickeställa sex till tio vårdplatser till förfogande för efterkontroll tycker jag ärhögst besynnerligt. Jag förstår fullt ut att de som företräder dessapatientgrupper med skärpa har reagerat mot detta. Det är min förhoppning attstatsrådet ställer sig på de njursjukas sida och vidtar åtgärder så att visnabbt kommer till rätta med situationen. Jag vill helt instämma i av njursjukvården i . Den har ett utomordentligt högtanseende både i och utomlands. Jag kan rent av ifrågasätta om det finnsnågon annan medicinsk verksamhet i landet som har så utomordentligt fintanseende ute i världen. Jag tycker alltså att det är mycket viktigt att dennaverksamhet kan fortsätta i oförändrad takt. Men hur stor del av den framtidatransplantationsverksamheten som skall ske i blir avgörande av denstudie som gör i och med att man tar fram underlag förriksplaneringen av njursjukvården i landet. Det arbetet är redan i gång, ochjag har ingen anledning att ta ytterligare initiativ i den frågan. Redan i maj1980 kommer ett underlag att läggas fram för en fortsatt diskussion medsjukvårdspolitikerna och de medicinska företrädarna. Det är alltså planeratatt man skall ta kontakt med sjukvårdshuvudmännen i den här frågan. Med detborde även önskemål vara tillgodosedda, tycker jag. Jag anseralltså inte att det t. v. finns någon anledning för mig att ta ytterligareinitiativ i den här frågan. Beträffande njursjukvården i och den diskussionsom har Nr 105 förekommit där och som är den indirekta anledningen tillKurt den interpellation så känner jag väl till att man ioktober hade överläggningar i 29 rnars 1980 Göteborg.Det var faktiskt som regeringen bildades här i ,och det kan möjligen vara en anledning till att socialdeparte- q ökade resur- mentet inte var representerat vid denna överläggning. Att så inte varfallet g fx. ijjufsjuk- kan jag beklaga. Jag förutsätter att sjukvårdshuvudmännen i kan lösade aktuella problemen. Jag har haft kontakt med företrädarna för sjukvården iGöteborg och de ansvariga politikerna där och diskuterat dessa frågor med dem.Jag vet också att det nu pågår en diskussion om eftervårdsplatserna. Självtycker jag att det är ett mycket begränsat antal platser som det rör sig om ochatt det borde vara möjligt att klara av den frågan utan några speciellaingripanden från sida. Jag har också upplysts om att denhär frågan kommer att lösas. T. v. har jag heller ingen anledning att taytterligare initiativ i den frågan. Jag har fått den uppfattningen att manmycket snart kommer att klara av det här problemet nere i . Huruvida den totala riksplaneringen skall behöva läggastidigare än kan jag inte svara på. Jag förutsätter attsocialstyrelsen arbetar intensivt med de här frågorna och ser till att vi fåren lösning av dem. Jag ber att få tacka statsrådet föruttalandet beträffande den akuta situationen i . Jag tycker också attdet hade varit möjligt att klara av detta. Som företrädare för kommunupplevde jag som något av en chikan att man har hamnat i den här situationen.Nu hoppas jag att statsrådets uttalanden i verkligen utgör ettmemento för den politiska majoritet som föreligger i kommunfullmäktige ochsjukvårdsstyrelsen - att man handlar i enlighet med de intentioner somstatsrådet här gav uttryck för. Sedan vill jag gä tillbaka till den fråga som jag anservara principiellt viktigast, nämligen hur vi skall ha den här verksamhetenorganiserad . Jag tror att det är väldigt väsentligt att man snarastkommer till en uppfattning om hur fördelningen skall vara mellan de olikaenheter som svarar för verksamheten. Jag ställde en fråga som jag kan ställa på nytt: att den omfattning som transplantationsverksamheten har - ungefär 100 transplantationer - är den omfattning som verksamheten även bör ha i ? Den akuta krisen är delvis sammankopp lad med frågan hur stor omfattningen skall bli . Det är en fråga om inte bara personalresurser och vårdplatser, utan det gäller även lokaliteter osv. Skall även svara för av den här verksamheten, så är vi kanske uppe i 150 transplantationer i , eftersom man förväntar sig en ökning från 200 till 300. Därför är det alltså viktigt att man kommer till klarhet i denna fråga. Om ökade resurser för njursjukvården Det har varit litet olika uppfattningar. har vi fyraenheter i landet som svarar för den här verksamheten. I utredningen föreslogsatt man eventuellt bara skulle ha tre enheter. Det är mycket viktigt attsjukvårdshuvudmännen för de enheter som bedriver denna verksamhet får klart försig hur det skall vara. Jag noterar med tillfredsställelse att statsrådet gernjurkirurgin i ett så gott betyg. Vi har kanske världens bästa ochskickligaste kirurger på detta område just i . Jag tänker på professorLars-Erik och docent . Men kan dessa företrädare för enutomordentligt viktig del av njursjukvården bedriva verksamheten i vettiga ochlämpliga former? Vi har ca 18 vårdplatser men oftast 24-25 patienter. Omman inte kan lösa dessa frågor , finns det mycket stor riskför att det världsberömda läkarlag vi har kommer att lämna vårt land. Det trorjag vore den allra största skada som skulle kunna inträffa för njursjukvården ivårt land. Det är därför inte underligt att de njursjuka, även medutgångspunkt i detta förhållande, kräver snara lösningar så att man ifortsättningen slipper uppleva den situation man upplever i dag- att patientersom kanske skulle ha kunnat bli föremål för transplantation inte kan bli detdärför att efterkon-trollverksamheten tar i anspråk de vårdplatser som skullekunna användas för transplantationsverksamhet. Frågan om hur stor andel avtransplantationerna som skall ske i är enligt min mening omöjlig attbesvara förrän har blivit klar med sitt arbete. Vi måstealltså ha det underlaget innan vi kan lämna ett definitivt svar. Beträffande frågan om på hur många ställen i landet dessatransplantationer kan ske, vill jag säga att grundförutsättningen naturligtvisär att de inte skall äga rum på alltför många platser. Då sänker man jukvaliteten på vården alldeles kolossalt. I regionsjukvårdsutredningen sägs bl. a. följande:"Även om den framtida volymen njurtransplantationer mycket väl skullekunna vid tre enheter, är utredningen ändå inte beredd att följaförslaget. Å andra sidan bör transplantationsverksamhet f. n. inte etableras påytterligare platser i landet." Jag instämmer i den bedömningen. Det är självfalletviktigt för sjukvårdshuvudmännen att få klart för sig hur planeringen av njursjukvårdenskall ske . Det är, förmodar jag, också en fråga som kommer attdiskuteras i samband med den kommande regionindelningen i landet. Frågan kommeratt tas upp i samband med det förslag till regionindelning som kommer attläggas fram för inom inte alltför . Jag vill också klart säga ifrån att jag vet att deansvariga för sjukvården i har precis samma höga uppskattning avnjursjukvården där som och jag har. Det är därför min absolutaförhoppning att man i skall göra alla tänkbara ansträngningar för attlösa problemet med Men också vet förmodligen att det handlar omett ganska komplicerat spel när det gäller att fördela resurser för kirurgiskverksamhet på ett sjukhus. Det är många som striderom resurserna och antaletplatser. Men jag hoppas verkligen att denna fråga i skall vara löstinom kort. Jag delar till fullo statsrådets uppfattningatt den tekniskt-medicinskt komplicerade verksamhet somnjurtransplantationsverksamheten utgör inte kan bedrivas på mer än ett fåtalplatser i . Vi har varken experter eller resurser för att kunna fördelaverksamheten på alla sjukvårdshuvudmän. Jag är också av den uppfattningen attdet för den framtida planeringen kan vara lämpligt att utgå från de fyraenheter där verksamheten nu bedrivs. Det är emellertid angeläget att relativt snart få enuppfattning om hur verksamheten skall fördelas vid resp. enhet. I Sverigegenomförs f. n. ca 200 transplantationer . En jämn fördelning skulleinnebära 50 transplantationer vid varje enhet. Men i utförs i runttal 100 njurtransplantationer . Om det sammanlagda antaletnjurtransplantationer ökar till 300 , vilket man har bedömt som sannoliktinom en relativt snar framtid, så skulle det med en jämn fördelning utföras 75transplantationer vid varje enhet. Vi har sagt att det är rimligt att i även i fortsättningengenomföra ca 100 njurtransplantationer , vilket vi har kapacitet för. Menvi vill också att det skall finnas ett tillräckligt antal platser föreftervårdskontroll. Det vore bra om statsrådet hade en uppfattning om densaken. Man måste redan nu få veta hur det blir för att kunna fördelaresurserna, planera för den lokala verksamheten osv. Det är nämligen så, herrtalman, att det även om antalet transplantationer icke ökar kommeratt ställas större krav på resurser på detta område. Med transplantationerföljer eftervård och retransplantationer, vilket betyder att en ökad framtidaefterfrågan är inbyggd i själva systemet. Det är frän de utgångspunkterna angeläget attsocialstyrelsen inte dröjer för länge med att utge riktlinjer på området. Jagsäger det dels med tanke på möjligheterna för sjukvårdsstyrelsen i mittlandsting att planera, dels och kanske framför allt med utgångspunkt i vad somframhålls av företrädare för de njursjuka patienterna. Det är för dem mycketväsentligt att få klart för sig hur den framtida utvecklingen kommer att blioch hur fördelningen på de olika enheterna kommer att utformas. Om ökade resurser för njursjukvården Jag är helt medveten om det kompliceradeförlopp som så vältaligt har skildrat. Jag har dock sagt att detredan i maj i år kommer att läggas fram ett underlag för fortsattadiskussioner, och jag tycker att det är ganska rimligt att avvakta detta. material kommer sjukvårdshuvudmännen också att ha ett underiagför sina bedömningar på detta område. Bara några korta synpunkter. Det är värdefullt om detta underlag läggs fram i maj 1980.I statsrådet svar heter det nämligen att avser att undervåren 1981 lägga fram en plan för organisationen av den framtidanjursjukvården. Om det är möjligt att , med utgångspunkt i det arbetesom bedrivs, ge en ungefärlig uppfattning om läget, blir det naturligtvis ettväsentligt underiag för huvudmännens planering av arbetet på detta område. Överläggningen var härmed avslutad. §8 Anmäldes och bordlades 1979/80:111om ersättning vid viltskador m. m. 1979/80:120om ändring i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar 1979/80:124 om den centrala organisationenför rationalisering och ADB i statsförvaltningen 1979/80:133 med anledning av beslutfattade av internationella arbetskonfe- rensen år1979 vid dess sextiofemte möte § 9 Anmälan av interpellationer Anmäldes och bordlades följande interpellationer som ingivits till kammarkansliet 1979/80:166av () till industriministern om den inhemska vågtillverkningen: kommer genom en radaviserade åtgärder att radikalt förändra förutsättningarna för den inhemskavågtillverkningen. Efter köpet av AB Stathmos har man trots kraftigareduceringar av personalen vid Jönköpingsenheten icke uppnått avseddlönsamhet. Företaget påstår, utan att kunna redovisa påståendet i siffror, attorsaken härtill är en starkt vikande efterfrågan och lönsamhet när det gällermekaniska vågar. Opartiska bedömare anser emellertid att marknaden förvägningsutrustning både i och på traditionella exportavsnitt ärstatisk. Ofrånkomligt är att en övergång sker till elektroniska hjälpmedel förvägning och att detta pä sikt innebär en reducering av antalet erforderligaarbetstimmar för att producera vägningsutrustning för denna statiska efterfrågan. Telubs deklarerade handlingsprogrammed bl. a. varsel om uppsägning av 87 medarbetare innebär emellertid ingenlösning, eftersom det innebär en defensiv kostnadsjakt som reducerar enbartproduktionsdelen utan att angripa den alltför stora administrations-,utvecklings- och marknadsdelen. Jag befarar att Telub till följd härav förlorarmarknadsdelar och att en allt större del av landets behov av vägningsutrustningkommer att importeras av agenturföretag, som icke har Telubs tungakostnadsbitar för administration m. m. I landets läge med en ytterst ansträngd handelsbalansframstår denna utveckling som helt oacceptabel, i synnerhet som man med ganskaenkla medel kan undvika den. Alla som är knutna till verksamheten vidtillverkningsenheten i , inkl. regionala servicestationer, hävdar attdet finns utsikter att behålla denna verksamhet i landet med en ledning som harindustriell erfarenhet och inriktning och om man breddar basen genom att kompletteraverksamheten med en lätt mekanisk tillverkning. Telubs planerade omedelbaranedtrapp-ning av hela det mekaniska vågprogrammet skulle kunna ges en heltannan utfasning som är bättre anpassad till marknadens behov och den tekniskautvecklingen. På kort sikt kan basen breddas med legoarbeten åt företag medvilka redan etablerade kontakter finns. På bör egna produkter somligger tekniskt i linje med vägningsutrustning produceras. Denna uppfattningdelas av de berörda fackliga organisationerna. ,SIF och SALF, som med hjälp av löntagarkon-sult presenterat ett förslag tillrekonstruktion av företaget. Skapandet av ett självständigt företag med Statsföretageller något investmentbolag som ägare skulle förhindra skingring och förstöringav resurser som finns i form av personal, yrkesskicklighet och kunnande,ritningar och annan dokumentation, maskiner, utrustning och byggnader. Om en snabb rekonstruktion ej anses möjlig kanJönköpingsenheten temporärt tillföras lämpligt legoarbete från andra statsägdaföretag. Med en sådan insats kunde verksamheten hällas intakt till dessa funnit rätt form för företaget. För att rädda verksamheten behövsemellertid mycket snara åtgärder. Med hänvisning till vad jag här anfört vill jag ställaföljande frågor till industriministern: Anserindustriministern att det är angeläget att bibehålla vågtillverkningen inomlandet? Vilka åtgärderär industriministern beredd att vidtaga för att ge vågtillverkningen möjlighetatt utvecklas till en lönsam verksamhet? 1979/80:167 av () till socialministernom sjukpenningplaceringen vid vidareutbildning: Under vissa förutsättningar kan densom vidareutbildar sig inom eget yrkesområde få behålla sinsjukpenningplacering. Om den studerande har tjänstledigt för studier inom egetyrkesområde med eller utan ersättning från arbetsgivaren bibehållsklassplaceringen under tid som erfordras för studier. För försäkrad som slutarsitt arbete för att bedriva studier med inriktning på det egna yrkesområdetbibehålls klassplaceringen under högst . Övriga studerande skall vidstudier som beräknas pågå än försäkras endast försjukvårdsförmåner eller i förekommande fall placeras i sjukpenningklass nr 1. I fall som gäller tjänstlediga resp. sådana som slutarsitt arbete för studier med inriktning på det egna yrkesområdet ärförutsättningarna tämligen klara för vad som gäller för sjukpenningplacering,men däremot kommer ett större godtycke till uttryck i bedömningarna av vad somär att anse som vidareutbildning inom eget yrkesområde. Detta är till men förden försäkrade, eftersom denne då inte får veta under vilka villkor han kan fåbehålla sin sjukpenningplacering. Försäkringsdomstolen har bl. a. biträtt ansökningar frånsjuksköterska som utbildar sig till barnmorska att få behålla sinsjukpenningplacering, från kontorist som utbildar sig till programmerare, frånskötare som utbildar sig till sjuksköterska, från dagbarnvårdare som utbildarsig till förskollärare (grundskola plus seminarium) och från sjukvårdsbiträdeunder utbildning till arbetsterapeut, men däremot avslagit tandsköterskeelevsbegäran om bibehållen sjukpenning under utbildning till tandsköterska. I detsenare fallet var försäkringsdomstolens mening skiljaktig. På försäkringskassorna har detta lett till osäkerhet vidbahandling av ärendena - till men för den försäkrade, som måste gå vidare ochpröva sin begäran i högre instanser till följd av att eventuell sjukpenningutbetalas först efter en lång väntetid. Sålunda har en radiotekniker vidlokalradion som begärt bibehållen sjukpenningplacering för utbildning vidjournalisthögskolan först fått muntligt besked om biträde till begäran ochsedan fått skriftligt avslag. Arbetet på lokalradion sker i form av"teamwork" mellan producent och radiotekniker. Det kan därför vara enbetydande fördel att tekniker och producent har utbildning inom varandrasområden. Motbakgrund av detta vill jag fråga socialministern: Anser socialministern att de riktlinjer som ligger tillgrund för bedömning av vad som är att anse som vidareutbildning inom egetansvarsområde är tillräckligt klargörande för att den försäkrade skall vetaunder vilka villkor han eller hon påbörjar en utbildning, som denne anser varavidareutbildning inom eget yrkesområde? 1979/80:168 av i (vpk) tillindustriministern om sysselsättningen vid anläggningar iSurahammar och : Ledningen för har låtit meddela att driften vid Spännarhyttans masugn är hotad. Ennedläggning av masugnen skulle beröva och kommuner ca 600arbetstillfällen. Den svenska stålindustrins kris kan egentligen intebeskrivas tydligare än genom detta besked. En av modernaste masugnar ärnedläggnings-hotad. Den har för låg beläggning. För att om möjligt räddadriften försöker få till stånd ett samarbete med Boxholms AB.Ett sådant samarbete kan i sin tur få effekter på sysselsättningen i . Allt fler stålverk tycks föredra skrotbaserad produktion.Skrotråvaran är konjunkturkänslig, och tillgång och priser kan väntas variera.En nedläggning av Spännarhyttan är därför oacceptabel, om man ser tillframtida behov inom specialstålsindustrin. En ytterligare övergång tillskrotråvara får också effekter för den framtida gruvhanteringen. Många små järn- och stålverk har problem. Ovetande omvarandras avsikter och i rädsla för konkurrens och blottande av affärsidéerfamlar varje bruk för sig i en oviss framtid. Det krävs samordning. Enplanering som - i motsats till SSAB-planen - får till uppgift att utvecklaproduktionen och bevara sysselsättningen på resp. ort borde utarbetas. Motbakgrund av det anförda vill jag fråga industriministern: Vilka åtgärdertänker industriministern vidta med anledning av de förväntade nedläggningarna iSurahammar och ? Avserindustriministern att skyndsamt lägga fram en utvecklingsplan för de mindrejärn- och stålverken, och när kan en sådan eventuell plan presenteras? § 10Meddelande om frågor Meddelades att följande frågor framställts 1979/80:381 av () tillarbetsmarknadsministern om visst arbetsmarknadspolitiskt problem: ställer sig allt flermedborgare frågande till den svenska arbetsmarknadspolitiken.