prot · G309124 · 1979-12-31 00:00:00 — Den fråga om skrotförsörjningen som ochflera debattörer här berör och som tas upp i den åberopade skrivelsen är enföljd av att planerar att lägga ned metallurgin i Domnarvel. Jag villerinra kammarens ledamöter om vad jag har skrivit i SSAB-propositionen somriksdagen har godkänt och som jag har haft tillfälle att åberopa ,nämligen att inte skall vidta sådana mått och steg i sin rörelse att detskapar väsentliga problem förde mindre handelsstålverken. Del här är enväsentlig utgångspunkt när vi nu fortlöpande överlägger om hur bl. a.skrotfrågan skall lösas. Jag kan också i det här sammanhanget notera attJernkontorets ordförande har förklarat sig beredd att kallastålverken till överläggningar om situationen på skrolmarknaden. Och den omständigheten att det är en politisk fråga, som , kan inte undanskymma det faktum att vi har behov av alt företagen ändålägger en grund för de politiska besluten. Får jag sedan sammanfatta det mera principiella inslaget iden här debatten med att säga att man bör komma ihåg att det är två frågor somavser situationen i Spännarhyttan och . För del första gäller det sysselsättningsfrågorna. Jagvill vid det här tillfället klart ha sagt att ägarna, företagel, har ettavgörande ansvar för sysselsättningen på orten om man nödgas vidta vissastrukturella förändringar - en omläggning av produktionen. Jag tror mig ocksåha försäkringar från ägarföretaget att man skall göra allt man kan - och detbör med tanke på den koncern del rör sig om vara åtskilligt - för att underalla förhållanden se lill att sysselsättningen på orterna under enomställning. För det andra bör det slås fast i sammanhanget altutvecklingen i branschen som helhet nu är inne i ett avgörande skedeförhandlings- och ulrednings-mässigl. Jag har mänga gånger sagt, bl. a. isamband med uppvaktningar -och del borde inte vara någon hemlighet för dagensfrågeställare, som anklagar mig för att del inte har hänt någonting-att jag harutfäst mig all ha klarat ut regeringens ståndpunkt i de härfrågorna. Jag räknar nämligen med att det utrednings- och förhandlingsarbetesom pågår och har pågått under lång lid då skall ge ett klart resultat. Det kaninte vara någon överraskning-i varje fall borde frågeställarna ha kunnatsamråda med facken på sina hemorter och få klart besked om det tidsschema somgäller. Får jag sedan gå in på de enskilda inläggen. odlar ju myten om all del inte kommit något klart besked, trots attvi alltså till både företagen och facken och i tidigare debatter här iriksdagen sagt hur förhandlingsmönstrel är. kräver att vi skallgå in i verksamheten, att vi skall släppa fram nya processer och att vi överhuvud taget skall gå in och föreskriva vad företagen skall göra. Jag tror inteatt det är denna modell som vi skall använda, om vi vill nå effekt med insatserna.Om vi verkligen vill alt den inneboende utvecklingskraften i svensk stål- ochjärnindustri skall komma till sin rätt, bör vi inte gå in med pekpinnar ochföreskriva vad företagen skall göra. Det är kort sagt helt orealistiskapåståenden och krav här framför. delar uppfattning attdet är ett intetsägande svar som de har fått. När han säger della bortser hanhelt från del handlingsschema som jag redogjort för. talade om behovet av en samlandelösning. Det är ett begrepp som jag har mött från denna talarstol.Men när man går in och analyserar vad sådana begrepp som samlande lösningar ochöversiktliga planer innebär visar det sig alt det i allmänhet rör sig omingenting. Bristen på konkreta alternativ döljs ofta bakom kravet på samlandelösningar. Det vore bättre att vi gick in i en mera konkretdebatt. Får jaglill också säga alt övriga verk inte har visat Om sysselsättningen vid Suraham-mars i och Om sysselsättningen vid anläggningari och ettkommersiellt eller tekniskt intresse för den metallurgi som Spännarhyttan har,för den råjärnsförsörjning som Spännarhyttan har offererat dem. Jag ärövertygad om alt erbjudandet inte bara har gällt ett delägarskap utan att detockså har förekommit diskussioner om skilda former av gemensamma arrangemang,typ långsiktiga leveransavtal. Men uppenbarligen har övriga företag inte haftintresse av detta. Självfallet kan vi inte genom politiska beslut tvinga företagall träffa leveransavtal som de inte upplever som kommersiellt riktiga. Övriga anföranden i denna debatt ber jag att få återkommalill i mitt nästa inlägg. HANS i (vpk): Industriministern beskyller oss för att krypabakom sådana allmänna formuleringar som konkreta alternativ och säger alt dettavisar att vi inte har några alternativ. Det är väl ända alt ropa: Ta fasttjuven! Det är ju industriministern som inte presenterar något förslag. Hansäger bara att han inte nu är beredd att göra någonting och att han möjligentill sommaren skall överväga om del är nödvändigt med några åtgärder frånregeringens sida. Han hänvisar i det sammanhanget till att han tror påägaransvaret. ASEA är en stor koncern, och den ordnar säkert detta, sägerindustriministern. Men vad gör induslriministern om del går som det brukar isådana här sammanhang, dvs. alt människorna ställs utanför grindarna? Ävenindustriministern måste ju hålla med om att det är det vanligaste resultatet.De fall är ganska få där ett företag har tagit det sociala ansvaret för enbygd. för de anställda och för framtiden. Företagen häri första hand ansvaretför profilen. Det är deras jobb alt ansvara för denna, och längre sträcker siginte deras tankar. Industriministern säger att vi inte har några konkretaalternativ att komina med. Del är möjligt att han inte räknar det förslag somjag framförde som ett alternativ, men då bör vi ta en diskussion kring del. Jagföreslog åtgärder i fyra steg utifrån min enkla ståndpunkt och minaerfarenheter av att leva i en bruksbygd och av att försöka hänga med i vad somhänder inom stålindustrin. Milt förslag är ett mycket mera konkret alternativän vad presenterade genom att säga: Vi väntar och tror. Del är industriminister som inte ärkonkret. Jag tycker att vi nu skall ta en debait om vad som möjligen kan göras,i stället för att beskylla varandra för att vara passiva. KARL-GUSTAFMATHSSON (s): Industriministern underströk i början av sittanförande att han var glad över att i denna debatt få möjlighet att angeregeringens färdriktning när det gäller stälindustripoliliken. Men jag ärfortfarande mycket frågande inför vad denna färdriktning innebär. Jag kan intetolka industriminister svar på annorlunda sätl än att den innebär allhan fortfarande överlåter åt varje enskilt förelag att avgöra hur framlidenskall te sig för svenskstålindustri, trots att vi på så många områden har fått belägg för alt dendoktrinen inte häller. Det förvånar mig också att industriministern hänvisar osssom har interpellerat och frågat lill att tala med fackföreningarna. Jag skullevilja fråga industriministern: ger inte industriministernfackföreningarna klara besked? Varför lyssnar inte industriministern påfackföreningarna när de gör sina uppvaktningar och lämnar konkreta förslag tillåtgärder? Nog finns det anledning all se denna grupp som experter också i dennafråga. Vid en uppvaktning hos induslriministern överlämnades ett konkret förslag och ett krav att regeringen skalltillsätta en neutral utredningsman för all se över denna fråga och få fram justen samlad lösning. En samlad lösning innebär ju all man fångar in helastålindustrins problematik, med alla kringliggande problem. Man får ingensamlad lösning om varje företag efter sitt gotlfinnande och efter sitt snävasynsätt skall se på problemen. Om sysselsättningen vid i och THUREJADESTIG (s): Det kändes på något sätt tryggt närstatsrådet sade att anda svävar över departementet och att vi kanförlita oss pä att man arbetar med dessa frågor i den riktning som han angivit.Jag hoppas verkligen att sä är fallet. När det gäller har vi aldrig sett del som alt delskulle råda något konkurrensförhållande, inte ens från den mellansvenskaregionens horisont. Vi har sett som ett komplement och en nödvändighet föratt vi skall kunna bibehålla de mellansvenska näringsgrenarna. Vad vi harkritiserat är ju de frikostiga ekonomiska avlösningssystem som användes och somi myckel hög grad gynnade ägarintressena. Hade man följt den socialdemokratiskainriktningen hade man haft många sköna miljoner som man kunnat använda . Frågan om skrolmarknaden tycker jag faktiskt attstatsrådet inte lar tillräckligt allvarligt på. Jag skulle vilja ställa frågan:Har statsrådet någon analys av hur situationen är på den marknad som vi imycket hög grad förlitar oss på, nämligen USA-marknaden? Kan vi lita på att vikan fortsätta alt som göra inköp av skrot därifrån? Det råder en optimism och en investeringsvilja inom svenskjärnhantering, sade statsrådet. Det är klart att ett fastläggande avenergipolitiken stimulerar våra energikrävande industrier att ha någotstörre framtidstro än de har haft tidigare. I del avseendet är del ju myckelglädjande. Men brevet från två ledande industrimän inom svensk järnhanteringintresserar nog statsrådet i hög grad- kanske mer än ett brev från den fackligarörelsens sida. Del intressanta är att de kräver en politisk lösning. Då sägerstatsrådet all vi emellertid också måste se vilken inriktning företagen har ochställa krav på den. Men är det egentligen inte tvärtom, herr statsråd, nämligenså att statsrådet skall agera på sådant sätt att svenskt näringsliv och svenskföretagsamhet stimuleras att gå i den riktning som samhället önskar? Vi fårinte vara så negativa. Om sysselsättningen vid i och De utredningar som fanns när statsrådet tillträdde och denutvärdering som på statsrådets inrådan gjorde borde inteligga i arkivet, utan de borde kunna utnyttjas som underlag för åtgärder som ihög grad skulle kunna gynna den industriella utvecklingen. Del fanns en hel delgemensamt i de här utredningarna. Där trodde man nämligen på Bergslagensmöjligheter att klara hemmamarknaden och konkurrensen. Men man sade ocksåganska enstämmigt att detta kunde ske endast under förutsättning att vissavillkor uppfylldes, och dessa gällde strukturen, marknaden ochproduktionsinriktningen. Ett annat gemensamt drag i de här utredningarna var pekade på nackdelarna med att bara väga in de företagsekonomiskabedömningarna och inte de samhällsekonomiska. Jag tycker att statsrådet i sillagerande i alltför hög grad koncentrerar sitt intresse på de företagsekonomiskaaspekterna och ytterst sällan vill väga in de samhällsekonomiska. Om intestatsrådet nu agerar och medverkar lill att lösa frågan om Spännarhyttan, vilkasamhällsekonomiska konsekvenser får detta? Jag vill i det sammanhanget ställaden konkreta och just nu viktiga frågan till statsrådet: statsrådet verkaför och medverka till att vi fåren positiv lösning på frågan om Spännarhyttan?Del är av avgörande samhällsekonomisk betydelse att vi får behålla denmetallurgiska verksamhet som där bedrivs. Jag vill till att börja med säga till AndersGernandt att det naturligtvis är exportmarknaden som i hög grad bestämmerutvecklingen inom svensk specialstalsinduslri. Jag tycker att vad som pa detområdet har skett är klart positivt. Jag tillsatte förre statssekreteraren iindustridepartementet att utreda specialstålsindustrin ,och det ledde till att vi startade specialstålsdelegalionen. Ävenom specialslålsdelega-lionen fick ell begränsat inflytande över strukturförändringarna,så initierades genom den Hagslrömska utredningen och genom specialstålsdelegationenen strukturanpassning inom specialstålsindustrin med ett fortlöpandeproduktutbyte, med specialisering, med teknisk utveckling etc. Delta har varitmycket välgörande för specialstålsindustrins marknadsposition internationelltsett. När det gäller handelsstålet är situationen en annan,eftersom ju handelsstålet i allt väsentligt är producerat för hemmamarknaden.Även om en betydande export förekommer, är den av mera marginell betydelse. Etableringsdelegalionen är naturligtvis till nytta i dethär sammanhanget, eftersom den är det instrument vi har för att hålla enfortlöpande kontakt med de större förelagen, men den har kanske inte varitverksam speciellt inom den här branschen. Fär jag så till säga att skrotbristennaturligtvis är ett problem. Vi har inom industridepartementet diskuterat deltaunder och följer spänt vad som händer på det här området. Jag sadetidigare att vi tycker det är bra att ordförande nu går in ireella förhandlingar om skrotförsörjningenmed de berörda verken. Vi tycker att det i hög grad är någonting som företagensjälva utifrån sina rent kommersiella och tekniska förutsättningar noga måsteanalysera och bevaka, därför att den internationella skrotmarknaden iframtiden uppenbarligen kommer att få en prisutveckling som inte är positiv.Dessutom är den ju i hög grad nyckfull med tanke på konjunkturen etc. Men härmåste företagen själva ange färdriktningen, innan regeringen genomnäringspolitiska åtgärder ger sig in på frågan. och upprepade att devill att det skall ske någonting nu alldeles oberoende av att t. ex. ännuinte har lagt fram sin av beställda utredning om ett mediumverk iLuleå. Jag vill fråga herrar och : Innebärdelta att ni anser att frågan om ett mediumverk i är helt ointressant förutvecklingen inom svensk stålindustri, eftersom ni nu på detta sätt är bereddaalt springa ifrån en riksdagsbeställning genom era ganska orealistiska krav påatt det här skall komma samlande grepp och översiktliga planer, innan man haralla komponenter på plats? Innebär det all oppositionen har ändrat inställningbeträffande mediumverket i ? Jag måste avvakta utredningsarbete föratt ha ett komplett beslutsunderlag. avgör i hög grad inriktning och hur relationerna lill de mindre handelsstålverken skallutformas. 1 realiteten utlöser det aktiviteter som gäller hela området. Skallvi föra en meningsfull debatt måste vi beakta vad det hela rör sig om: attdetta är slutfasen i ett omfattande utredningsarbete och alt besluten måste haett ordentligt underlag. sade alt jag överlåter på företagensjälva att avgöra utvecklingen. Naturligtvis gör jag detta. Företagen är ju denrationella enheten för företagsekonomiska, kommersiella och tekniska beslut.Som när det gäller skrotfrågan måste företagen själva ange hur de tänker klarasin råjärnsförsörjning, innan man kan ange den näringspolitiska färdriktningen.Det är inte staten som här går in med pekpinnar. Det skulle innebära att stateni realiteten tar över alla företag i den här branschen. Kanske är det detta somKarl-Gustaf Mathsson är ute efter och kanske är det detta som döljer sig bakomden s. k. samlande lösningen: alt staten redan nu rätt okritiskt skulle gå utoch säga att den övertar det hela. Hur den strukturförändringen skulle kunnautformas är ju en annan fråga. sade i sitt inlägg att ägarintressena iSSAB blev favoriserade vid uppgörelsen. Det där aren socialdemokratisk myt somhar odlats med en viss envishet. Jag kan inte påstå alt det finns något beläggför detta. Det finns t. ex. inte något belägg i näringsulskottets betänkande.Vad socialdemokraterna när del begav sig krävde var en ökning av det statligaägarengage-manget i , dvs. man ville alt de enskilda intressenterna skulleslippa undan med ett mindre ansvar för den strukturförändring i branschen förvilken de, enligt min uppfattning, måste la sin beskärda del av ansvaret. Deltavar den socialdemokraliska linjen. Skrotmarknaden har jag redan berört. Här avvaktar vialltså branschens ställingstagande och följer frågan med spänt intresse. Om sysselsättningen vid i och Om sysselsättningen vid i och sade att den nya energipolitiken haråstadkommit en ökning av aktiviteten inom näringslivet. Så förhåller det siginte. När gjorde sin stora företagsenkät mitt uppe ifolkomröstningskam-panjen noterade man ju, enligt enkäten, att näringslivetredan då var rätt optimistiskt belräffande investeringsaktiviteten. De nyametallurgiprocesser som vi har utvecklat här i landet är närmast inriktade påett samhälle med en helt annan energipolitik, mycket mer inställd påresurshushållning och sparande, än den traditionella metallurgin. Jag tror i branschen redan har klart för sig att den energipolitik vi skall ha iframtiden är en som i hög grad syftar till energihushållning och att maninrättar sig därefter. Det innebär all energipolitiken kanske inte har denavgörande roll för branschens investeringsaktivitet som man skulle tro. säger alt vi inte borde låta utredningarnaligga i arkivet. Del gör de inte. Del är ett viktigt beslutsunderlag, alltifrånden första utredning som vi föranstaltade om. till denGeijerska utredningen. Det är ett väsentligt erfarenhetsmaterial, som ligger ibotten när vi nu successivt fattar beslut i de här frågorna. Avslutningsvis frågade om jag är beredd attagera i fallet Spännarhyttan, underförstått garantera sysselsättningen där,eller om jag skulle kunna medverka till en positiv lösning där. Ja,självfallet. Jag har följt utvecklingen i Spännarhyttan ganska nära undertämligen lång lid. Jag har fortlöpande haft samtal med ägarföretagen och andrasom har intresse av Spännarhyttan, med facket, med kommunerna, medlänsmyndigheterna. Naturligtvis är jag angelägen om att sysselsättningen iSpännarhyttan skall kunna . Den skrivelse som åberopats här tidigare från SKF tillgruvdelegafionen om möjligheten att konvertera hyttan i Spännarhyttan till enny råjärnsmetod är också intressant, och vi har studerat del förslaget. Jag vetatt ägarna också har ett intresse av att noga studera de här möjligheterna. Delgör att Spännarhyttan kan ha en framtid som råjärnsproducent, och ingen skullevara gladare än jag om det är möjligt. Om det inte är möjligt anser jag mig haförsäkring om att den ansvariga företagsgruppen är beredd att se till att annansysselsättning kommer orten till del. KARLBJORZEN (m): Jag har full förståelse för aU statsrådetÅsling gärna ser aU företagen själva utreder, förhandlar och försöker kominafram till lämpliga lösningar och att det är den rätta vägen att de får försökakomma så långt de kan innan departementet inkopplas för att eventuellt hjälpatill. Men när jag tog upp frågan om den internationellaskrolmarknaden gjorde jag det därför all det är någonting som ligger litet överden egna branschens problem. Vi har motsvarande problem på skogsindustrisidan.Vi är bekymrade för att våra massafabriker har brist på råvara och blir alltförberoende av import. Man kan skymta en framtid när även den svenskastålindustrin blir beroende av import, och det beroendet kan bli mycketbesvärande. Dä är man inne på en del av det problem sorn är av övergripande karaktär,av rikskaraktär. Min fråga var närmast om den bilden börjar klarna och om delfinns skäl för statsrådet att markera detta för industrins förelrädare. om manbör göra exlra insatser för att gemensamt komma fram till en vettig lösning. Jag ber alt kort få återkomma lill de tvåhuvudpunkterna i mitt lilla anförande tidigare. När jag talade om den första-hur angeläget det är attverkligen arbeta ute på världsmarknaden för att placera vårt stål och andraprodukter där, något som kanske är mycket mer angeläget än att göra en mängdhemmaarbete i form av rationalisering, omstrukturering, subvenlionering ochannat - så svarade induslriministern att specialstålsdelegationen har gjort endel ansatser i den riktningen. kan jag inte tänka mig att specialstålsdelegationen harkunnat göra så myckel ute på världsmarknaden i den anda som jag angav, nämligenatt söka upp de platser och t. o. m. de enskilda förbrukare som kan behövasvenskt stål och andra svenska produkter och sätta in en stöt just på deaktuella områdena; en uppsökande verksamhet som vi säkert - ju förr dess bättre-måsle bedriva i allt högre grad. Kostnaden för att ha sådana här uppsökanderepresentanter ute i världen understiger säkert kostnaderna för de stora lokalasatsningar som vi gör i - och ändå inte får ut våra produkter. Jag vill gärna att industriministern är vänlig och ger sinsyn på frågan om uppsökande verksamhet, inte bara för slålmarknaden ulan ävenför övriga produkter. Det svenska handelsstålet är ju för sin leverans tillsvenska tillverkare så beroende av att dessa också får avsättning för sinaprodukter. Den andra punkten gällde vad etableringsdelegalionen göroch vad den har för instruktioner i vad avser att klara sysselsättningen pä deaktuella orterna. Det finns ett papper från industridepartementet, enhet 4,skrivet , där det står: "När det gäller statens åtgärder för att klarasysselsättningsproblemen för stålörterna, är detta en fråga som närmast handläggs på etableringsdelega lionen. Det kanske vore av intresse för oss att få veta vadetableringsdelegalionen har för instruktioner och vad den gör, speciellt inomde mellansvenska områdena. Om sysselsättningen vid i och HANSPETERSSON i (vpk); Induslriministern sade tidigare att HansPeterssons modeller var ingenting att lita lill. De innebär pekpinnar tillindustrin osv., och det är inte bra. Industriministern sade vidare attbeträffande skrotet får de privatägda företagen och tillsammans övervägavad som skall hända. Men det ärjust sådana pekpinnar som jag tycker är nödvändiga från Om sysselsättningen vid i och Hur ser industriministern på detta? Vad är nödvändigt för framtidensstålindustri? Kan vi acceptera att de privata företagen i kamp med varandra, islagsmål om en krympande skrotmarknad, pressar upp priserna och omöjliggör enrimlig utveckling? Kan vi acceptera att bli beroende av skrot på ett sätt somgör det svårt all - om vi nu helt förlorar skrotmarknaden - gå över tillmalmbaserad specialstålsproduktion? Det är som sagt sådana pekpinnar jag tycker är nödvändiga.Det är ingenting orimligt i att kräva det av en industriminister. Men jag förslår nu alt den här debatten är mer ellermindre avförd och att vi inte kommer att få några ytterligare besked när delgäller Spännarhyttan eller . Det är alldeles klart. När del galler mediumvalsverk i så är vi positivtinställda. Vi säger i vär motion att i måste råstålsframställningeninriktas på att försörja en utbyggd framställning av valsade produkter. Dettycker jag är klartext. Hela den svenska stålindustrin kommer naturligtvis attbehandlas i debatten om gruv- och stålindustrin, som jag antar att vi får den 8maj. Men det hade varit bra om vi kunnat få några vidare besked av NilsÅsling om hur det skall gå med Spännarhyttan och med de mellansvenska orterna.På de platserna är både stål- och gruvindustrin direkl berörda av vad somhänder med Spännarhyttan. Jag vill föra fram några ganska enkla förslag tillfyra åtgärder. Den första åtgärden är att bestämma sig för att räddaSpännarhyttan och , som har relativt moderna anläggningar-trots att det har kommit nya och modernare tekniker som vi måste investera i.Man har där också påbörjat ett kraftverksbygge. Som en andra åtgärd bör man ta reda på hur del blir medspecialslålsindustrin och de mindre järnbruken. Såsom i varje fall jag harläst ut av det underlag för åtgärder som kommit fram när del gäller olika sättalt rädda Spännarhyttan kan den åtgärden få återverkan på andra orter genom kan tänka sig leveranser dit från befintliga ugnar - jag tänker påmartinugnar som finns i , osv. Det måste varaindustriministerns ansvar all ta ett grepp över hela den uppgiften och att tillarbetare och kommuner i de mellansvenska stålbygderna säga: skall vi se fillatt vi får behålla jobben, och kan vi inte göra del i en föråldrad och hellomöjlig anläggning, får vi ordna del på annat sätl. Som en tredje åtgärd - som jag nämnde tidigare - bör manse lill alt vi inte blir beroende av skrotet, utan att svensk stålindustri iframtiden blir malmbaserad i större utsträckning än . Som del nu ser ut, ialla fall i de planer som jag sett, räknar man med att skrotimporten måsteåtlafaldigas under första delen av 1980-talel. Jag tror de siffror som harpresenterats är rikliga. Och som en fjärde åtgärd - men det är möjligl alt detkommer ett förslag till , när kammarens ledamöter bl. a. skalldiskutera vär motion om den framtida inriktningen av svensk stål- ochgruvindustri - bör man lägga fram förslag och planer i fråga om hur man skallkunna utnyttja den nya teknik som har kommit fram.