prot · G30994 · 1979-12-31 00:00:00 — samt därutöver självfallet ett ökat beroende avden internationella oljemarknaden. Växande välstånd kräver mer energi. Förstärktkonkurrenskraft och industriell utveckling kräver också mer energi. Vi strävar exempelvis också efter att bvgga 60 000nya lägenheter för att kunna ge den nva generationen bostäder och föratt ersätta dåliga och dragiga lägenheter med tidsenliga bostäder. Nr 94 sektor kräver en betydligt ökadenergitillförsel - för uppförande och för Onsd'ieenden uppvärmning. På samma sätt är detinom varje sektor av dagens komplice- 77februari 1980 ''"' samhälle. Varje reform, varje förbättringoch varje förnyelse av gammaltoch uttjänt kräver energi. Att säga nej till tillväxt är att säga ja till Finansdebatt stagnation och tillbakagång, tillmotsättningar mellan dem som hardet bättre och demsom har det mindre bra. till social oro och till ökad otrygghet. Enbart för att uppfylla våra åtaganden gentemotpensionärerna - de som byggt upp välstånd - krävs en tillväxt av denprivata konsumtionen med en halv procent . Skall vid dessutom klarastandarden för den aktiva generation som bygger morgondagens välstånd, krävsytterligare 1 å i ökad privat konsumtion. ställer vi alla. inte minst i den här kammaren,krav på den offentliga konsumtionen. Det gäller allting från polis, försvar ochbrandväsen på den ena kanten till barnomsorg och vård av de äldre på denandra. Allt detta är svårt att uppnå om tillväxten - som vi måstebefara - ligger . och jämför vi med den genomsnittligatillväxttakten , som varit , är det lätt att inse vilkenoerhörd utmaning vi står inför i vårt land . Detta, fru talman, är realiteter, betraktade fränenergiförsörjningssynpunkt. En ökning av BNP medför en ökadenergikonsumtion i storleksordningen - i ökad tillväxt och iökad energitillväxt. Detta är ett sätt att se på vår energiförsörjning. Detfinns också andra lika belysande exempel på sambandet mellan energi ochvälfärd. Det råder bred samstämmighet om att vi inte i längden kanleva på att låna utomlands. Och om vi skall slippa låna. måste vi bygga ut vårindustri med i förhållande till dagsläget, och i ökad industriproduktion kräver i motsvarande man ökad tillförsel avelektricitet. Behovet motsvarar ganska exakt vad vi kan klara av om vianvänder våra kärnkraftverk, sparar energi och fortsätter en ambitiösutveckling av alternativa energikällor. Alla undersökningar visar att det ärhelt omöjligt att uppnå den nödvändiga ökningen av eltillgången utan kärnkraft.Skall vi avveckla kärnkraften måste vi alltså sänka de krav vi alla egentligenvarit överens om i fråga om industriell och ekonomisk utveckling i vårt land. utmålas gärna alternativa energikällor ochenergisparande som något slags motsats till användande av kärnkraft. Från samhällsekonomisk synpunkt är detta felaktigt. Energisparande och utveckling av alternativa energikällor utgör ett komplement till användning av kärnkraft. Det är inte fråga om ett antingen-eller utan om ett både-och i våra ansträngningar att bringa ned oljeberoendet. Om de kalkyler som har åberopats i debatten om möjligheterna att spara och om framtidsutsikterna för alternativa energikäl lor vore riktiga, så skulle självfallet ingen vara gladare än landets ekonomiminister, oavsett vad han heter. Då skulle vi nämligen kunna spara 62 ytterligare 5 miljarder i minskadeoljekostnader utöver vad kärnkraftsan- vändningenger och dessutom kunna begränsa utgifterna för en kolimport Nr 94 Låtmigskjuta in att de planerade 12 reaktorerna skulle, närde blir färdiga. 7-7 fphi-i|-i[-i lowi) ge nästanlika mycket energi som samlade vattenkraft. jag intehört någon påstå att vi skulle kunna stänga av all vattenkraft i landetFinansdehatt utan att det fick allvarliga följder för vårt välstånd, I dettaperspektiv, fru talman - svensk energiförsörjning och dess betydelse för helavår samhällsekonomi under resten av detta sekel - borde vi kunna avhålla ossfrån det traditionella politiska käbblet om den ekonomiska politiken, omregeringens uselhet eller, för den delen, oppositionens svaghet och kverulans. Vi borde, fru talman, i stället kunna enas om en analys avde grundläggande problemen i den svenska ekonomin. Vi bordekunna bli överens om orsakerna till problemen. Vi borde - i varje fall i långa stycken - kunna skapa engemensam referensram för de åtgärder som problemen kommer att kräva, ochi morgon. Vi kan självfallet inte enas om alla åtgärder. Men vi borde kunnaenas om en beskrivning av de olika alternativ som öppnar sig och sedan väga demmot varandra. Men vad händer i stället? Jo, socialdemokraternaanstränger sig till det yttersta för att i nästan varje hänseende redovisa enannan ståndpunkt än regeringens. De har t. o. m. den goda smaken att i sinreservation till finansutskottets betänkande yrka bifall till en vpk-motion -som man i övrigt avvisar - om att inga åtgärder skall vidtas mot den kommunalautgiftsexpansionen. De gör det uppenbarligen med den illa dolda förhoppningenatt kunna tillfoga regeringen ett voteringsnederlag här i kammaren. Och de gördet trots att de vet att den kommunala expansionstakten måste begränsas. De stora problemen . fru talman, som ochdess medborgare står inför, borde leda till att alla tar sin del av ansvaret.Det gäller självfallet regeringen, det gäller parterna på arbetsmarknaden, detgäller näringslivet och det gäller kommunerna. Det borde också gälla vårt landsstörsta politiska, demokratiska parti. Under detta anförande övertogförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar, () replik: Det var en väl genomskinlig taktik som ekonomiministern valde i sitt högstämda anförande. Han uppehöll sig nästan helt vid Je långsiktiga ekonomiska problemen. Han genomförde en exercis med siffror om svensk ekonomi fram , Han visste på tiondels procent när vad reallöner, konsumtion och konununala utgifter far bli . Men vad kommer att innebära i fråga om tillväxt, inflation och reallön har ingen aning om. Där döljer han sig bakom de allmänna förmodanden som finansutskottets majoritet har gjort. Det är bra att sikta mot stjärnorna, men risken är att man hållerblicken 63 Nr 94 så högt att man snubblar på destenar som man har framför fötterna. Onsdaeen den också just nu framför oss stenar som vi måste göra något åt, 27februari 1980 Visst är det viktigt attinvesteringarna i detta land ökar . talade om , Jag skulle tro att det är en underskattning. Finansdehatt behöver bygga ut industrin ännumer. Men hur går det med det långsiktiga programmet,om 1980 blir ett nytt förlorat år när det gäller industrins investeringar ochde under trycket av inflationen, rekordräntorna och kostnadsutvecklingen fallerigen? Visst är det nödvändigt att hålla kostnadsutvecklingen nere förexportindustrins skull, men vad händerom 1980 blir ett nytt inflationsår medprisstegringar på eller kanske mycket mer? Det är medandra ord bra att vet vad han vill göra 1985, och att hanhar en sifferbarriär att ställa upp när det gäller den delen, men det vore ännubättre om han visste vad han skall göra 1980. "faktiskt passeras, innan vi kan fortsätta i den riktning som svensk ekonomi I vanlig ordning kräver nu ansvar av alla:löntagare, kommuner, konsumenter, företagare, socialdemokrater och kanske t. o.m. kommunister - vad vet jag. Socialdemokratin spräcker denna vackra bild avansvarstagande, för vi anstränger oss att inta andra ståndpunkter än regeringen.Men det är en fysisk omöjlighet. Regeringen har inte intagit några ståndpunkteralls beträffande den ekonomiska politiken utom den att ingenting skall göras.Därför är det omöjligt för oss att inta en annan ståndpunkt. Vi är de enda somi denna debatt har redovisat några åsikter om vad som borde göras med svenskekonomi , (vpk) replik: Min korta repliktid räcker inte till någralängre utläggningar. Jag vill bara ta upp ett mycket centralt principielltproblem i ekonomin, nämligen den borgerliga regeringens och enkannerligen GöstaBohmans sätt att se pä den s. k. offentliga sektorn. Jag vill ställa någrafrågor angående detta. har tvä teser som han för till torgs. Den enaär att det finns en produktiv sektor. Den andra är att det sedan finns enoffentlig sektor, som underförstått är improduktiv och som lever, parasiteraroch när sig på den s. k. produktiva sektorn. Är det verklighet? Till den offentliga sektorn hör bl. a, utgifter förvetenskap och forskning. Inte annat än vad jag förstår kommer produktionen attskadas, om utgifterna för vetenskap och forskning hämmas eller dämpas. Dessautgifter är alltså inte improduktiva efter vad jag förstår, även om GöstaBohman tycks göra gällande detta. De är tvärtom av största betydelse förproduktivitetsutvecklingen. Ocksåskolningen av människorna ute i skolväsendet är i högsta grad någontingsom har positiva effekter på deras insatser i arbetsliv och näringsliv.Följaktligen kan man inte heller där saga att den offentliga 64 sektorn skulle vara tärande.Tvärtom är på den punkten den offentliga sektornnärande och tillför produktionen någonting som denna annars inte Nr 94 skulle kunna tillgodogöra sig. Kommunikationernatillhör den offentliga sektorn. effekternaoch den ineffektivitet som finns och som påverkar industrins kostnaderberor i viss mån på försummade investeringar i de offentliga Finansdebattkommunikationerna. Skulle man inte med förbättrade sådana investeringar kunnaeffektivisera transporterna och därmed förbilliga produktionen? Jag har velat ställa dessa frågor - och jag begär ett svar- utifrån den huvudtesen att på många områden är det faktiskt så att ökadesatsningar på den offentliga sektorn direkt kommer produktionen till godo iform av ökad effektivitet och förbättrad kompetens hos dem som arbetar. Jag skall återkomma i denna fråga, men jag vill ha ettsvar på om ser den offentliga sektorn som en parasitisk sektoreller om han ser den som en sektor med mycket väsentligaproduktivitetsbefrämjande investeringar som absolut inte får skäras ner utansnarare måste ökas. Det gäller särskilt undervisnings- ochutbildningsinvesteringar, som är något av det mest produktiva man kan satsa på. vice talmannen () replik: Jag avserinte att gå i replikskifte med GöstaBohman utom på en punkt, nämligen när det gäller energianvändningen. Jag fickett intryck av att ekonomiministern har återgått till de höga värden som manräknade med proposition - proposition reducerades judessa värden med , Jag är alltså inte beredd att skriva underekonomiministerns ödesmättade skildring av den svenska samhällsutveckling somskulle bli en konsekvens av kärnkraftsavveckling och utveckling av alternativaenergikällor. Vi som seriöst har diskuterat kärnkraftsavveckling under några årser också de positiva framtidsmöjligheterna i en sådan utveckling. Jag taladeom detta i mitt första anförande och pekade på den utveckling som kankomina att ske på det industriella området när det gäller de alternativaenergikällorna. Det är allmänt accepterat att kärnkraften ärfarlig. Vi kan diskutera graden av farlighet, men samtliga partier här iriksdagen har kommit fram till att den är farlig. skall jag som sagt inte gå in inågot mera omfattande replikskifte, men jag skulle vilja säga till kärnkraft och alternativa energikällor är ett både-och. Bygger man in enstarkt ökad energianvändning i det svenska samhället, så finns det ingaalternativ kvar att ersätta kärnkraften med annat än kolet. En storsatsning påkol tycker jag knappast bör vara den riktiga vägen. Jag fick exakt det svar från jag hade befarat men inte hoppats. Jag har sagt att ekonomi förframtiden kräver att alla tar sitt ansvar - regeringen, parterna påarbetsmarknaden, 5 protokoll 1979/80:94-95 Nr 94 kommunerna och ävenoppositionspartiet-därför att jag ser problemen som Onsdaeen den väldigt stora, att det är en ''genomskinlig taktik" jag ">! febrinri 1980 ägnar mig åt när jag från dagensbild försöker teckna vad som kommer att hända i , om vi inte alla ärberedda att ta vårt ansvar för att lägga om Fiiiansdebatt P°''t'ken i rätt riktning. När jag talar om ansvar, innebär det självfallet inte attregeringen skall avsvära sig sina skyldigheter, utan jag talar om ansvar därföratt det måste ligga i alla dessa olika gruppers intresse att se till att detSverige som vi har framför oss blir ett bra land att leva i, ett bra land föross själva och våra efterkommande - det vore fel att inte i ordet ansvar läggain också ansvar för dem som kommer efter oss. Men då förvandlas det hela avKjell-Olof till "genomskinlig taktik"! Vi står faktiskt på tröskeln till ett 1980-tal medstora problem, och då är det naturligt att man bedömer morgondagens möjligheteroch risker mot bakgrund av den politik som vi bedriver . Jag vågar bestämt hävda att finansplanen för första gångeni historisk tid presenterar en helt ny inriktning av den ekonomiska politiken.I arets finansplan drar tre partier upp riktlinjerna för en framtid som vi ärrädda för och som vi vill göra så bra som möjligt. Men för detta har Kjell-OlofFeldt bara allmänna negativa fraser till övers - och det är trist. Jag hade hoppats att skulle taupp frågan om den privata konsumtionen och den offentliga konsumtionen. Dessatvå storheter hänger ju ihop. Jag skall inte förenkla alltför mycket, men detär ungefär som en sufflé - jag hoppas att alla vet vad det är. Vi har det somfinns i formen att dela pä, och det blir inte mer över om vi blåser uppsufflén. Om vi blåser upp den, har sufflén samma näringsvärde men ser större ut- den blir ett skal. Det är detta som på vanligt språk kallas inflation. Tarden offentliga sektorn för stor del av sufflén, blir det mindre över ät demänniskor som skall se till att suffléformen blir större. Denna problematik har jag försökt få en debatt om. mensocialdemokraterna vägrar varje gång att ta upp debatten. De vet att jag harrätt, och de vill inte gå i närkamp om detta problem. Socialdemokraterna stårnämligen mellan två hötappar. De vill inte gå ut och tala om sanningen, attförutsättningen för att våra löntagare skall få vad de behöver och vad de villha är att vi skär ner de offentliga utgifterna, både de statliga och dekommunala. Men denna debatt vill inte socialdemokraterna gå in i, och det ärtrist att de tiger. Jag skall svara på fråga, även om han sade:Jag vill ha svar. Jag förbehåller mig faktiskt rätten att avgöra om jag villsvara, men jag skall som sagt ändå svara . Den offentliga sektorn lägger beslag på av vadvi förfogar över. var motsvarande andel . Qm denna utveckling fortsätter, kommer den offentliga sektorn att lägga beslag på hela den svenska nationalinkomsten efter skatt. Det skulle alltså inte bli ett enda dugg kvar av vad vi får i lön. Det vore en orimlig situation. 66 Ingen löntagare, inte heller JörnSvensson, kominer att finna sig i att den offentligasektorn lägger beslag på alla våra löner i . Det vet likabra som jag. måste vi stoppa denna utveckling - vi har redan gåttför långt. Orsaken till flertalet av våra problem är just att den offentligasektorn har fått växa mer än dubbelt så snabbt som våra reala resurser. Dettainnebär inte att jag underkänner den offentliga sektorns betydelse - fattasbara att jag skulle göra det, jag vet mycket väl vad den betyder - men detmåste finnas en rimlig proportion mellan den offentliga sektorn och den privatasektorn, annars går inte vår ekvation ihop. Detta är mitt svar. Jag vill sedan, fru talman, återvända till Kjell-OlofFeldts första anförande. Det innehöll ett par saker som jag borde ha tagit uppredan tidigare. kastade i sitt anförande ur sigpåståendet att vi skulle ha förlorat marknadsandelar på världsmarknaden. Varinte det litet vårdslöst? I själva verket har vi ju vunnitmarknadsandelar på världsmarknaden. Jag skall bara ge ett exempel. Om vi tarhänsyn till det viktigaste för vår framtid, nämligen bearbetade varor påOECD-marknaden, förlorade som var medoch styrde, 1974-1976, av sina marknadsandelar. Under åren 1977-1979vann vi . Det finns mycket mer att säga, om vad vi vunnit, men detta må välräcka som illustration. angrep oss för inflationen. Ja, vad harhänt? Det kan vara bra att ha följande inläst i kammarens protokoll. Under åren1970-1972 hade vi i snabbare inflation än genomsnittet inom . Underåren 1973-1975 hade vi något lägre inflation än genomsnittet. 1976 och 1978hade vi högre inflation än genomsnittet. Alla vet att vi 1977 hade en höginflation och att det berodde på vår saneringsoperation. Under det av herrFeldt kritiserade hade vi en lägre inflation än man hade utomlands. Ochinflationen hade blivit , om inte oljeprishöjningarna och deninflationskris och de diskontohöjningar som dessa ledde till ute i världen hademedfört att lades till den inflation på som viannars skulle ha fått. kom tillbaka till den politik som fördesefter 1976. Han ville fortfarande göra gällande att en av anledningarna till debekymmer vi har är att den borgerliga trepartiregeringens politik hademisslyckats. Han ville göra gällande att vi har gått och skrutit med vårpolitik och förtigit de svårigheter som har förelegat. Jag vågar påstå att ickei något enda anförande där jag har talat om vad man åstadkoni 1976 har jagförtigit att det var de kortsiktiga, akuta problemen som vi kommit till rättamed men att de långsiktiga problemen - som jag belyste i mitt första anförande- var kvar och krävde stora insatser för att angripas och för att kunna lösas.Icke någon enda gång har jag förtigit detta. erkänner ju socialdemokraterna - som jag påvisade imitt anförande -att stod det klart att hade stora problem.Det var de talade om det dukade bordet. Får jag fråga Kjell-OlofFeldt: Skulle vi ha devalverat eller skulle vi inte ha devalverat? hadevalverat eller inte om de hade suttit i regeringsställning? Vi har fått en mängdolika uppgifter pä denna punkt . Ge oss ett klart besked nu:Skulle ni ha devalverat eller skulle ni inte ha devalverat? Skulle ni hastramat åt konsumtionen eller skulle ni inte ha gjort det? vetatt vi hade överkonsumtion i , och det var en avanledningarna till våra problem. Skulle ni ha dragit åt konsumtionen ellerskulle ni inte ha gjort det? När man lyssnar till socialdemokraternas dialektiki dessa frågor så går tankarna till den gamle : "Midnattssolen på bergen satt, blodröd till attskåda; det var ej dag, det var ej natt, det vägde emellan båda." Tala om åt vilket håll det vägde!Det skulle vara värdefullt för oss. och då skulle vi också kunna slippa dennamotsägelsefyllda debatt i fortsättningen. Vi får kritik för att vi åberopar internationellaexperter. Men är det så besynnerligt, , att vi gör det när vihör den debatt här i kammaren som brukar föra, där manständigt talar om att vi bedrev en misslyckad saneringspolitik efter 1976? Vikan då läsa i och Valutafondens rapporter att gjorde det bra,att det var en lyckad politik man bedrev i . Och socialdemokratiskafinansministrar - vi umgås faktiskt väldigt bra över partigränserna på detinternationella planet -säger att det var en fin och lyckad politik vi förde.Vi får beröm i stora sammanhang. Är det då så märkvärdigt att en vanlig, enkelmänniska som har ekonomiministerkläder på sig kommer hem och talar om. att närni skäller på oss, får vi beröm utomlands? Det kan ju vara skojigt att någongång få objektiva värderingar om det vi sysslar med och inte bara dessasubjektiva nedvärderingar, som vi lyssnat på , månad eftermånad, år . Man tycker att orden skulle sätta sig i halsenpå herrar socialdemokrater i deras negativa missnöjespolitik. Men jag äroptimist, så jag hoppas att vi skall få se slutet på klanket och attni reser er upp och säger att ni lyckades bra med er åtstramningspolitik - denså kallade Bohmanska svångremspolitiken - att ni lyckades bra medsaneringspolitiken men att det nu finns många andra problem att ta itu med. Dethade hedrat er om ni hade gjort på det sättet. Jag vet att att vi gjorde rätt, och det gör inte saken bättre. Får jag sluta med att citera vad självsade i sitt anförande: "Den andra långsiktiga uppgiften är att lyfta statensfinanser ur det djupa förfall som de hamnat i. Det stora budgetunderskottetfördärvar kapitalmarknaden och investeringsverksamheten, det är ett ständigthot om inflation, och det skapar nya orättvisor. En sanering av statsfinansernakräver stor återhållsamhet med statens utgifter. Men en statsbudget i bättrebalans kan aldrig uppnås utan en grundläggande reform av vårt skattesystem," detta är alldeles riktigt, menvad gör ni? Ni späder på underskottet, och Nr 94 ni höjerskatterna utan ättens rodna. Utan ättens rodna handlar ni stick istäv Onsdaeen den mot vad ni själva rekommenderar. KJELL-OLOFFELDT (s) replik: Finansdebatt Mitt omdöme om det taktiska i var att han valde att tala om en avlägsen framtid för att slippatala om våra akuta problem, I den här repliken flydde han till det förgångna.Fortfarande har han inte sagt ett ord om vad som skall göras i . Den kritik vi anförde mot svångremspolitiken tycker jagatt på ett alldeles utmärkt och koncentrerat sätt återger i sinfinansplan. Frågan blir då: Varför avvisar svångremspolitiken ? Han anger själv skälen: Den leder till arbetslöshet, den hämmarinvesteringarna, den sänker tillväxten. Exakt detta var det som inträffade åren1977,1978 och i stor utsträckning också 1979, och det var det vi kritiserade. Sedan vill jag säga. fru talman, att jag inte missunnarnågon beröm, inte ens vanliga, enkla ekonomiministrar som . De mågärna suga i sig det beröm de kan få både i och i andraframstående organ. säger att han vill ta sitt ansvar för attlägga om politiken. Det är ett intressant uttalande, för det antyder trots alltatt en omläggning behövs. Men motivet för att inte nu göra någonting är, om jagförstått det rätt, att och hans regering inte vill blanda sig iavtalsrörelsen. säger att man skulle ta ställning för den enaparten, om man tog upp något av de förslag som vi socialdemokrater har lagtfram. Det är ett ganska överraskande besked. Är det alltså så, ,att om regeringen ingriper mot inflationen, då tar den därmed ställning förLandsorganisationen och TCO mot arbetsgivarna? Värid på tesen, och den blir ganskaförskräcklig! Det måste ligga i alla medborgares intresse att regeringennu agerar. Och med allt tal om ansvar, , så är det väl dags attregeringen tar något ansvar själv? Så till frågan om den offentliga sektorn, eftersom GöstaBohman klagar över min tystnad på den punkten. Den uppläggning av den ekonomiska politiken som vi harföreslagit förutsätter både att vi ser över utgifterna och att vi sanerarskatterna. Men det gör - och han har gjort det många gångertidigare -är att försöka skapa motsättning. Han säger till löntagarna:Förutsättningen för att ni skall få några höjda reallöner är att niaccepterar sämre sjukvård, sämre utbildning, lägre ersättning när ni ärarbetslösa, lägre bostadsbidrag, lägre bidrag till studiecirklarna och tillallt det ni nu håller på med. Det är detta vi vänder oss emot. Det finns nämligenmöjligheter, , att skapa en ekonomisk utveckling som gör detmöjligt att behålla den välfärd vi har och ändå få ett utrymme för förbättradereallöner. har nimisslyckats med , och det gör att den enda utväg ni nuanvisar löntagarna är: Acceptera social nedrustning, så får ni litet mer pengari plånboken! Det är budskapet. (vpk) replik: svarade på en helt annan fråga änden jag ställde, och det var kanske trevligt, men det vore intressant om vikunde hålla oss till det saken gällde och det som själv tog upptidigare. Frågan gällde nämligen inte om den offentliga sektorn har ökat försnabbt eller ej. för det är mera en fråga om politiska idéer och om vad manvill medverka till att satsa på i samhället. Vad jag frågade var om det ärriktigt som och hans moderata propagandister i landet försökerframställa det, att den offentliga sektorn är en improduktiv sektor som när sigparasitiskt på den s. k. produktiva sektorn. Är det sant, eller är det intesant? Jag håller före att det inte är det, och jag tycker inte att moderaternaskall säga att det är så. Det gör ni nämligen väldigt ofta, i synnerhet när niråkar säga vad ni egentligen tänker.