prot · G309117 · 1979-12-31 00:00:00 — Världshälsoorganisationenutvalts som internationella mönsterorganisatio- iq anril 1980 ner -samarbetscentra - för forskning kring och behandling av stora sjukdomsgrupper,såsom prostatacancer och urinblåsecancer, tvingas de att Hälso- ochsiuk-fullgöra dessa ansvarsfulla uppgifter utan motsvaranderesursförstärkning. \;ärd m m Detta allt under det att remisshandlingarcirkulerar eller ligger stilla -notorisk är fördröjningen av ärenden inom dens. k. - och inga beslut tas. Jag har den allra största respekt för Sverigeslandsfing som samhällsorgan, för landstingens ledamöter personligen och förLandstingsförbundets makt över alla oss som tillhör riksdag. Jag harvarit med om att se landstingen ta över provinsialläkarna och sinnessjukhusenfrån en ovillig och häglös stat och i kraft av sin större närhet till - ochdärför starkare engagemang i - problemen samt sin då för tiden bättre ekonomige nya impulser åt utvecklingen på dessa områden. Jag har i upplevt hurett landsting och en kommun utanför landsting på ett föredömligt sätt tagit sigan och sörjt för även undervisningssjukhusens speciella behov. Men i dåstaten ställer allt hårdare ekonomiska krav på kommunerna kan man inte ta förgivet att landstingen i fortsättningen skall kunna prioritera sådant somegentligen är en statlig uppgift lika högt som tidigare, i konkurrensen medandra mera direkta krav från kommunernas innevånare. Såvitt jag kan förstå harvi nu kommit till en vändpunkt, där staten kan överföra mer och merav ansvaret för riksuppgifter på landsting och kommuner utan snarare måstebereda sig att själv återta uppgifter, förpliktelser och ansvar. Till dettaslag av uppgifter hör obetingat den högre utbildningen och forskningen på detkliniska området. Jag föreställer mig att riksdagsledamöter, som också äreller har varit landstingsmän, ofta måste känna en viss kluvenhet här iriksdagen. Man kan av maktskäl önska en vidgad decentralisering, och samtidigtav ekonomiska skäl vilja att kostnaderna i möjligaste män skall belasta denstatliga budgeten. Det är möjligt att finsnickeriet i LUA-avtalen har gått förlångt: man har inte på länge kunnat genomskåda dem, och ingen kan identifieravilka prestationer huvudmännen tillhandahåller för de bidrag de får.Förmodligen är det nödvändigt att göra enklare och rakare lösningar avsamarbetet mellan stat och landsting på detta område. Ansvaret förutbildningsresurserna bör förmodligen helt vila på staten. Vad beträffar bedömer jag det somnödvändigt att staten i fortsättningen och allt framgent tar sitt fulla ansvar.Sjukhuset kommer under nästa budgetår genom de beslut nu går attfatta att underkastas en svältkur. Jag är övertygad om att sjukhusets ledningoch läkarstab kommer att föra noggranna journalanteckningar över dess effekter.Det är att hoppas att en sådan sakkunnig redogörelse-och inte bara teoretiskaräkneövningar i - i fortsättningen skall bilda ett säkrareunderlag för ofrånkomliga ansvarstagande för den institution som själv skapade och därefter Hälso- och sjukvård m. m. fortlöpandehar byggt upp. Det hade varit helt rimligt - och säkert framgångsrikt -att i en dialog med dem som har att svara för den egentliga verksamheten sökavinna förståelse för sådana inskränkningar som ett trängt ekonomiskt läge kankräva. Men det är knappast rimligt att utfärda ensidiga diktat i fråga om enverksamhet, vars omfattning inte primärt regleras av befattningshavarna utan avallmänhetens anspråk. Det är inte heller rimligt att ge personalen ett intryckav att statsmakterna är beredda att lämna både verksamheten och dem själva isticket, när snålblåsten sätter in. Det armin förhoppning-och förvissning-attvi till nästa skall ha ett fastare underlag för ett beslut, sorn kanåterge denna förnämliga, men plågade, institution tron på sig själv och påmöjligheten att lösa sina uppgifter på ett rationellt och meningsfullt sätt. GUNNAROLSSON (s): Vi har, några stycken socialdemokrater, iinotion 635 tagit upp problemet med den nuvarande snedfördelningen avläkarresurserna i vårt land och därvid pekat på nödvändigheten av en merasolidarisk läkarför-sörjning över hela landet. Utskottet har skrivit mycket om motionen och tycksingalunda vara av någon annan uppfattning än den som vi motionärer ger uttryckför, men utskottets ställningstagande utmynnar ändå i ett avstyrkande avmotionen. Innan man kommer så långt har man i ett stycke, som jag ber att fåcitera, beskrivit situationen på det här sattet: "Med läkarfördelningsprogrammen har man söktkanalisera nytillkommande läkarresurser till de verksamhetsområden där de bästbehövs. Bristen på läkare har emellertid medfört svårigheter att rekryteraläkare till mindre attraktiva verksamhetsområden och orter och en bådeverksamhetsmässig och geografisk snedfördelning av läkarresursernaföreligger." det är precis vad vi upplever ute i skogslänen, ochdet är just det förhållande som utskottstexten här beskriver som gett upphovtill vår motion. Vi har nämligen ansett det helt oacceptabelt attglesbygdslänens befolkning får sämre sjukvård beroende på en snedfördelning avläkarresurserna. Landstingen måste i praktiken få möjlighet att leva upptill sitt totalansvar, och det måste vara ett centralt mål att erbjuda allahälso- och sjukvård på lika villkor, var vi än bor i landet. , med brist på läkare, kan intesjukvårdshuvudmännen i full utsträckning tillgodose människornas behov av vårdpå många håll i landet. När jag i motionen sökt beskriva vårdsituationen iskogslänen, har jag av naturliga skäl valt mitt eget hemlän, . Här är situationen den, att i exempelvis östrasjukvårdsdistriktet är inte en enda av de fem ordinarie tjänsterna vidsjukhuset i besatt. I , som tillhör samma kommun, har detinte funnits en ordinarie läkare . har trelångtidsvikariat, som sannolikt upphör , varför krisen blir ännuvärre än . I direktionsoinråde, som omfattas av oeh med Nr 117 ca 22 500 invånare, finns inte en enda specialistläkare, och av Torsdieen den nllmänläkartjänsternaär mindre än hälften besatta. Detta är två exempel på situationen i . Hörde jaghemma i , i . eller i skulle jagvittna Hälso- och siiik-om att vakansprocenten där är mycket hög. allra värst iNorrbotten som har yw ,,, v,, av alla tjänster i sluten och öppen vårdvakanta. Situationen är allvarlig, 'och framtiden inger oro för mångasjukvårdshuvudmän, även efter . ochden överenskommelse som träffats mellan och . En förbättrad läkarförsörjning - och en solidarisk sådan -ar villkoret för att sjukvårdshuvudmännen skall få förutsättningar för att klarasitt totalansvar och att målsättningen, vård på lika villkor, skall kunnauppfyllas. Vi vet att efterfrågan på hälso- och sjukvård väntas ökaunder . Detta är i första hand betingat av den snabba ökningen avantalet äldre människor. I beräknar vi att antalet 85-åringar ochäldre skall öka . I vår motion pekar vi på att antalet läkare kommer att ökamed 4 500 . Det sammanlagda antalet läkare kommerdärmed att uppgå till ca 26 1985. vilket motsvarar ungefär 1 läkare på300 invånare. har vi omkring 21 000 utbildade läkare. För 20 årsedan hade vi endast 7 000 läkare i vårt land. Trots den kraftigt ökadetillgången på utbildade läkare frågar vi oss med rätta ute i skogslänen: Varttar alla läkare vägen? Inte kommer de till oss. Inte kommer de till Norrbottenoch inte till . I utskottsbetänkandet redogörs utförligt för de åtgärdersom har föreslagits för att råda bot på snedfördelningen av läkarresurserna. Menvi vill nu se kongressbeslut, läkarfördelningsprogram och förslag till framtidaformer för fördelning av läkare omsatta i praktisk handling. Vi vill nu ha ut läkarna i landet. Vi som saknar läkare påort efter ort kan inte tolerera att läkare klamrar sig fast på vikariat såsomspecialister i storstäder och tätorter. Även glesbygdens befolkning måste favård. Vård på lika villkor får inte bli bara ett slagord från politikerna införett val. Jag finner det intemeningsfullt att nu yrka bifall till vår motion, eftersom utskottet enhälligtavstyrker densamma, men Så länge ojämlikheten består kommer vi från skogslänenatt återkomma i den här frågan. Vi kommer inte att ge upp tanken på ensolidarisk läkarförsörjning. (vpk): I det föreliggande betänkandet frånsocialutskottet har behandlats ett flertal vpk-motioner, varav jag vill ta uppnågra. Det gäller först motion 1223 om riktade hälsokontroller i alla landstingför tidig upptäckt av bröstcancer. Detta är en fråga dar samtliga partier imotioner har ställt krav på åtgärder. Till innevarande föreligger tremotioner från olika partier, visserligen med litet olika yrkanden men ändå medsamma Hälso- och sjukvård m. m. syfte:möjlighet till tidigarediagnostik för upptäckt av bröstcancer. Alla är medvetna om att det är tidpunkten förupptäckten av en brösttumör som avgör behandlingsresultatet ochöverlevnadsmöjligheterna för de kvinnor som drabbas. Bröstcancer har här en godprognos under förutsättning att den upptäcks . Den statistik som föreligger talar om att minst 4 000kvinnor får bröstcancer , och av dem som drabbas dör 1 400 elleri genomsnitt fyra kvinnor . Bröstcancer är den vanligaste dödsorsakenför kvinnor i åldrarna . Dessa siffror är så avskräckande att deborde leda till ett snabbt handlande. Mammografi är ingen ny metod att upptäcka bröstcancer.Redan i slutet på 1930-talet kände man till tekniken, men dä var stråldosernahöga. har man kommit väldigt långt i utvecklingen. Tekniken medenbildstagning utvecklades av doktor ochutprovades i den s. k. Sandvikenstudien . Stråldosen med denna metod är0,1-0,05 rad, och det är bara en hundradel av den stråldos som krävdestidigare. Enligt betänkandet är ledamöterna i utskottet överens omdetta. "Genom röntgenundersökning av brösten kan även mycketsmå tumörer upptäckas. Det har visats att enbildsmammografi av varje bröst -med snedprojektion - innehåller tillräcklig information för att motsvarabehovet vid hälsoundersökningar." Trots detta har utskottet inte varit berett att tillstyrkamotionerna. I stället hänvisar utskottet till vad som kallas . enhälsoundersökning beträffande bröstcancer som pågår inom ochÖstergötlands län och vars syfte är att man genom en epidemiologisk studieskall söka fä fram mammografiundersökningarnas betydelse för överlevnad ochdödlighet. Projektet startade och beräknas pågå . Men vet redan att det är tiden som har denavgörande betydelsen när det gäller att framgångsrikt behandla bröstcancer ochatt det är dottertumörerna som orsakar dödsfallen. Att avvakta resultatet avdet nämnda projektet, som i en första etapp beräknas pågå till 1983. då 90 000av totalt 160 000 kvinnor beräknas ha undersökts, är att dröjaalldeles för . Enda möjligheten till en tidig och riktig diagnos när detgäller bröstcancer är tillgång till mammografi. som beslutet omriktade hälsokontroller med mammografi uppskjuts betyder ytterligare 1 400kvinnors död i bröstcancer - siffran ökar f. ö. ständigt. Att röntgenstrålning kan leda till cancer är experternaeniga om. men med all respekt för de risker som varje röntgenstrålning germåste ändå dessa risker ställas i relation till det stora antalet kvinnor sorndrabbas av bröstcancer. I genomförs totalt 17 miljonerröntgenundersökningar och av dem är 12 miljoner tandröntgen. Enligtgjorda beräkningar orsakas ca 110 nya fall av cancer av dessaundersökningar. Även om beräkningarna inte exakt kan fastställa eventuellacancerfall av röntgenbehandling, är det viktigt att rutinmässigaröntgenkontroller används försiktigare än . Men ändå måste, som jagredan sagt, undersökningar med mammografiställas i relation till det årliga antalet bröstcancerfall och deras Nr 117 f°'j''''- den Utskottethänvisar till sina tidigare uttalanden, där utskottet förordar att in anHl1980 mammografiundersökningerbjuds dem som vänder sig till sjukvården med _ anledningav misstanke om bröstcancer eller som av viss anledning anser sig f-inho-och siuk Utskottet utgår från att sjukvårdshuvudmännen vidtar y,-/Vm rn åtgärderför att sådan undersökning också kan erbjudas. Utskottets ledamöter torde inte vara ovetandeom att den möjligheten till undersökningar inte ges. För att detta skallfungera erfordras just det som vi krävt i vår motion, nämligen bröstcentralermed erforderliga specialister i alla landstingsområden. Jag yrkar därför bifalltill motion 1223. Innan jag går över till nästa motion måste jag ställa enfråga till utskottets talesman. I betänkandet står: "När det gäller fråganom användning av mammografi i massundersökningar bör man avvakta utvärderingenav och de överväganden som cancerkommittén skall göra. Enligt vadutskottet inhämtat beräknar kommittén presentera resultatet av sittutredningsarbete ." På ett annat ställe i betänkandet står:"Projektet som startade beräknas pågå ." Skallutvärderingen göras innan projektet är färdigt, och kan det påverka ettbeslutsfattande i frågan om riktade hälsoundersökningar med mammografi? Motionerna 164 och 1880 om äldresjukvården gälleregentligen två sidor av samma fråga, för det går inte att lösa vårdkrisen inomåldringsvården om man inte löser personalproblemet. Att planeringenav sjukvården inte följt med i utvecklingen erinras vi om. Patienter ibehov av sjukhusvård skickats hem, många av dem tvingas söka sigtill akutsjukvården för eventuell hjälp. Jag har ett alldeles närstående fall som visar hur det kangå till. En kvinna på hemväg drabbades av ett yrselanfall med sprängandehuvudvärk och trodde själv att det var en hjärnblödning. Hon hamnade efterambulansfärd på men skickades hem efter en ytligundersökning. Hemma i trappan fick hon ett nytt anfall, grannar larmadeambulans, samma förare kom för att hämta henne tillbaka till sjukhuset, där honlades in på intensiven. Hon kom sedan till förspecialistvård och fick ligga kvar där . Hon hade tur - det kundelika gärna ha slutat på bårhuset. Detta är bara ett fall; det finns otaliga exempel - vi serdet i pressen varje dag- på hur slumpartat det fungerar för olika människor närde råkar behöva sjukhusvård. När man väl fått en plats på ett sjukhus, såfungerar sjukvården oftast utan anmärkning. I första hand är det de äldre som drabbas av den bristandeplaneringen, beroende på att de genomgående klassas som en särskild grupp avsjukvårdsbehövande. Men detta är inte med verkligheten överensstämmande.Övervägande delen av de äldre är inga särfall inom sjukvården. De är beroendeav samma sjukvård som den övriga befolkningen och borde inte 5 protokoll 1979/80:117-120 Hälso- och sjukvård m. m. Det är inte brist på utredningar på sjukvårdsområdet - ibetänkandet hänvisas till flera sädana. Det finns i utredningar också konkretaförslag som skulle innebära vissa förbättringar. Men om politiker inte tar sittansvar och på ett annat sätt styr inriktningen av sjukvårdssatsningen, dähänder ingenting. Vi tvingas konstatera att områden som psykiatri,långvård och öppenvård, som politikerna prioriterat, fortfarandehar det flesta antalet läkartjänster obesatta, därför att läkarna inteprioriterar på samma sätt som politikerna önskar. Läkarna väljer specialiteterefter status, makt och karriärvägar och inte efter samhällets behov. Störredelen av personalökningen har också gått till verksamheter som inte skulleprioriteras. Långtidssjukvården arbetar med ständig underbemanning påhela personalregistret. Den krassa verkligheten innebär att långvård den tillstora delar står och faller med en outbildad extrapersonal. För att råda bot pådetta föreslås i betänkandet att en organisation med lagarbete/vårdlag prövasoch utvecklas inom hela hälso- och sjukvården. Om den ersätter den hierarkiskabeslutsmodell som tillämpats är det positivt. Man borde då på ettbättre sätt kunna ta till vara annan personals kunskaper. Speciellt inomlångtidssjukvården är kanske beroendet av sjuksköterskor, kuratorer och annanvårdpersonal större än behovet av läkare. Det är positivt när utskottet i betänkandet konstateraratt den försöksverksamhet som bedrivits vid ochSabbatsbergs sjukhus påverkat personalrörligheten. "Sålunda har det bl. a.visat att man genom höjd grundbemanning på vårdavdelningarna, som minskarbehovet av vikarier och extrapersonal, kan skapa en bättre arbetsmiljö förpersonalen till oförändrade kostnader." Detta är ju vad som ständigt framhållits frånpersonalhåll. Med en bättre grundutbildning för all sjukvårdspersonal skulleman säkert kunna åstadkomma mycket goda resultat. Vpk har i motion 164 yrkat på en annan form avförsöksverksamhet som säkert skulle innebära ytterligare förbättringar påpersonalsidan. Vi tror inte heller att kostnaderna skulle bli så stora. Flerskulle öka sin arbetstid i stället för att den skulle minska. Större delensjukvårdsanställda arbetar mindre än . Att förändra arbetssituationen för de anställda inornlångtidsvården är svårt. Ökad personaltäthet är naturligtvis ett steg på vägen.Men den fysiskt och psykiskt tunga belastningen på personalen kvarstår, vilketär den främsta anledningen till svårigheten med personalrekrytering ochpersonalomsättning. Ingen orkar med en arbetsdag inom dettaområde. Trots att behovet av platser är stort kan färdigbyggda institutionerinte öppna på grund av att det fattas personal. är det sistaexemplet som har redovisats. Där är kön av sökande lång men personalbristenakut. Landstings- och kommunpolitiker ger varandra skulden för att inte havarit tillräckliet förutseende. Vpk anser att en försöksverksamhet med kortare arbetstidinom långtids- Nr 117 vården skulle ge sjukvårdsansvariga ytterligare erfarenheter när det gäller Torsdaeen den personalrekrytering och personalomsättning, som är ett avgörande problem iq pj| 1900 inom hela hälso- och sjukvården. Hälso- och sjukvård m. m. Jag yrkarbifall till motionerna 164 och 1880 i berörd del. Det är inte bara vårdkrisen som drabbar patienterna, de ärockså rättsligt utlämnade. Vpk har därför till årets riksdag återkommit med enmotion med förslag om en annan rättsordning. De dåliga rättsförhållandena harkonserverats av den medicinalväsendets ansvarsnämnd som har existerat.Denna nämnd har dominerats av utpräglade kårintressen och avvårdadministrationen. Att av de anmälningar som har gått lett till några åtgärder tyder pä att deninte fungerar tillfredsställande från patienternas synpunkt. Frånvaron avpatientrepresentanter i nämnden gör att den måste betraktas som en partsnämnd.Detta har lett till att en rad patientföreningar av allmän karaktär har bildatsför att försöka tillvarata patienternas intressen. Men sjuka människor är ensvag grupp i samhället, och de behöver en opartisk talesman som kan föra derastalan. Frågan om en patientombudsnian är inte ny, men den blir mer och meraktuell - det är en tjänst som borde vara självklar inom varje landstingsområde. Jag skall inte ta upp en vidare debatt, då denna frågabehandlades ingående så sent som . Jag kan i likhet med vadutskottet har nöjt sig med i sitt betänkande säga, att någon omständighet hardärefter inte inträffat som föranleder vpk till annat ställningstagande i deaktuella frågorna. Med den motiveringen yrkar jagbifall till motion 1668 i här aktuell del. ANITABRÅKENHIELM (m): betänkande nr 32 behandlarbl. a. anslag till och de statliga undervisningssjukhusen.Frågorna har inte varit kontroversiella, och det har inte varit svårt att nåenighet. Jag vill i detta sammanhang, fru talman, passa på att yrkabifall till utskottets hemställan pä samtliga punkter. Enigheten i utskottet innebär inte att området ärproblemfritt. Olösta bekymmer finns bl. a. fortfarande när det gäller en överlandet solidarisk läkarförsörjning. Jag återkommer till detta. Bland nya anslag kan nämnas anslaget till statensmiljömedicinska laboratorium, som avses få resurser för att klara tillsyns- ochplaneringsuppgifter när det gäller fysikalisk och kemisk miljömedicin. Dennainstitution kompletteras från i armed ett institut förpsykosocialmiljömedicin, som avses få en samordnande funktion för forskning och utvecklingbeträffande psykiska stressfaktorer i vårt dagliga liv. Även de statliga undervisningssjukhusen har fått känna avatt det inte längre råder gyllene tider med obegränsade resurser på sjukvårdensområde. Hälso- och sjukvård m. m. Man harinte kunnat tillgodose i och för sig angelägna behov av bl. a. nyaläkartjänster. En god vilja tycks dock finnas, inte minst hos Akademiskasjukhuset, att inom en stramare budget ändå försöka klara av att något utvidgaverksamheten. Till problemområdena hör, som framgått av föregåendeinlägg, den orättvisa läkarfördelningen. Till vill jag säga att jag har en mycket godkännedom om och erfarenhet av problem liknande dem som beskivits i den motionsom väckts av honom och några medmotionärer. Som utskottet understrykerförekommer i samråd mellan berörda parter - ,, och läkarnas fackliga organisation - ettfortlöpande programarbete för att uppnå en rättvisare läkarfördelning i landet.Beslut har också fattats som innebär att nya läkartjänster endast får tillkommainom bristområdena. Som speciellt viktigt vill jag framhålla det avLandstingsförbundet med en översyn av jour- ochberedskapsorganisationen i syfte att minska behovet av vikarier, alltså läkaresom kan tjänstgöra på samma sjukhus utan att inneha entjänst, dvs. gå utöver det ordinarie programmet. Jag vill passa på att påpekaatt denna punkt berör kärnan i problemet och delvis ger svar på vart en tredubblad läkarkår tagit vägen. Ett mycket stort antal harsugits upp av arbetstidsreformer, bestämmelser om kompensation i ökad fritidoch en allmän inkomst- och skattepolitik som i vissa fall gör ledighet meralönande än arbete. i har i ett annat sammanhang liknatde stora sjukhusen vid fästningar, stödpunkter i kriget mot sjukdomar.Trupperna därutanför hänför han till gerillastridskrafter utan förmåga attklara sig utan befästningarna i bakre stridslinjen. Liknelsen är god. GunnarBiörck har alltid tillhört fästningskommendanterna och gör rätt i att här hålladeras fana högt. För den som i likhet med mig har tillhörtgerillatrupperna finns det möjligheter att också förstå behoven av att ienlighet med vad vi tidigare diskuterat dirigera resurserna också ut iperiferin. Inte minst skulle jag vilja understryka att en kvalitetsförbättringi vad gäller forskningsmöjligheterna ute på fältet skulle kunna återföras iäven för basstridskrafterna värdefulla strategiska upplysningar, för att nu gåvidare med de martialiska liknelserna. Vad det nu egentligen handlar om när det gäller en vissinskränkning av sjukhusets läkarresurser är ju inte att minskakvaliteten eller forskningskapaciteten. De tjänster som försvinner försvinnerså att säga genom naturlig avgång, i och med att de s. k. restblock sominrättades för att klara övergången mellan en gammal och en ny form avspecialistutbildning inte längre behövs, då de som utbildades på det gamlasättet slussats vidare till högre befattningar och blivit färdiga.Det är ju utbildningstjänster det här är frågan om. Givetvis innebärinskränkningen ett visst bortfall av arbetskraft för t. ex. öppen patientvård,men den innebär också en minskad belastning i vad gäller handledning, vilketborde kunna ge utdelning i en viss ökad möjlighet till sjukvårdsverksamhet förberörda Även måste tyvärr känna av att bistraretider råder inom sjukvården i fråga om tillgången på personella och materiellaresurser. Som utskottet påpekar har beslutet om en stram behandling av i ochför sig välgrundade behov om utökning av verksamheten vid sjukhusetockså en läkarfördelningspolitisk innebörd. Vi måste se till att en bättrebalans kommer till stånd mellan tillgängliga tjänster i landet och antaletläkare, innan nya tjänster på attraktiva sjukhus, som ,inrättas. Valet mellan gott och ont är som bekant ofta lättare än valet mellangott och gott. Jag är säker pä att unga läkare som måhända stimuleras att istället söka sig till andra delar av landet för utbildning skall finna attacceptabla livsmiljöer och stimulerande arbetsuppgifter också finns utanförfästningsmurarna. tar upp utskottets behandling av de olikamotionerna beträffande mammografi.