prot · G30925 · 1979-12-31 00:00:00 — Jagkan t. ex. ta fram uppgifter från om att det har regnat ovanligt mycketunder 1978-jag vet inte om det har det, men låt oss säga att sä varit Om åtgärder mot kapitalflykt fallet- och sedan kan Jag säga all industriinvesteringarna här i Sverigegått ned , men för den skull faller det väl ingen förnuftig människain att säga all det skulle vara rimligt att påstå alt industriinvesteringarnaunder 1978 har gått ned därför att det har regnat så mycket. Man får väl ta medäven andra faktorer än det här regnandet i beräkningen. Detta är vad Jagkallaren nonsenskorrelation, gör nämligen gällande-i och för sigmed rätta - att de företag som varit ivrigast när det gällde att öka sinainvesteringar i utlandet är just de företag som i kunnat öka sinsysselsättning. Det är i och för sig ett faktum, men för den skull kan ju ennonsenskorrelation föreligga. Vad är del för företag som det här handlar om?Gösta nöjer sig med att konstatera att del är samma företag, och då drarhan av detta den slutsatsen att deras investeringar utomlands har hjälpt uppsysselsättningen här i , Visserligenär det tänkbart att ett sådant samband kan förekomma i enskilda fall, det villjag inte bestrida, det är inte uteslutet. Men om man ser pä företagen finnerman att del ärjust de storföretag vilka som ett av dragen i sin utveckling haralt de här i trampar ner och äter upp småföretag. Vi har ju hela tidenunder både de socialdemokratiska och de borgerliga regeringarna haft enpågående koncentrationsprocess när det gäller kapital här i landet. De storaföretagen med multinationella kontakter eller sådana som själva är att betecknasom multinationella företag har kraftigt ökat sin makt och sin verksamhet,medan däremot allt flera småföretag har trängts ut, i vissa fall tagits över avde stora monopolföretagen, de stora multinationella koncernerna eller de storafinansgrupperna i landet. Det är då ett fullständigt logiskt drag i derasbeteende all de å sin sida ökar sina direkta investeringar utomlands, eftersomdet så att säga är kännetecknet på deras multinationella karaktär, medan desamtidigt lägger under sig en allt större del av marknaden ' här hemma. Detbetyder alltså att dessa två faktorer kan förekomma sida vid sida med varandrautan att det för den skull utgör något som helst tecken på att derasinvesteringar utomlands skulle ha ökat sysselsättningen här i . Det är fö. av de yttre faktorerna all döma inte särskilt sannolikt att det har skett.Antag i stället att dessa multinationella företag, som saknar all lojalitet tillSverige och till den svenska nationen, har använt dessa pengar till att förnyaproduktionen här i ! Är det då inte rätt troligt och rätt logiskt attanta att sysselsättningsökningen i hade blivit väsentligt större ochatt landets framtida förutsättningar hade blivit väsentligt bättre än de harblivit genom att de tillåtits att föra ut kapital på det sättet? Härärjag framme vid en viktig hypotes, som Jag erkänner också i hög grad är enhypotes. Men den har en viss ekonomisk och ekonomisk-historisk relevans ochfakta som talar för sig. Vivet att det finns stadier i den industriella utvecklingen i ett land. Vi vetalt ett land vid återkommande tillfällen , t. ex. 100-150år, kommer i lägen där den gamla klassiska produktionen inte längre når denframgång som den har gjort. Det som en gäng var en expanderande ochförnyande del av produktionslivet har på något sätt stagnerat. lägenfinns det naturligtvis stor risk för att andra länder inte bara hinner i faltutan också går om ens eget land. Då är det naturligtvis oerhört vitalt att manjust inom landet kan bevara invesleringsmedel för det jag skulle vilja kallatoppinvesteringar som har den förnyande karaktären, som åstadkommer ettkvalitativt språng i den nationella utvecklingen och slår in på nya vägar somkan hjälpa till att återvinna förlorade positioner. Vadjag skulle vilja hävda är att den kapitalexport som här obestridligen har ägtrum, detta utflöde, som jag skulle vilja beteckna som en förlust för nationen,just har förhindrat eller försvårat en sådan förnyelse. Kapitalexporten harmedverkat till att hålla kvar i en mera klassisk och ålderdomligstruktur, vilken, om den inte förändras, kan få en ödesdiger verkan förframtiden, I detta avseende finns det ingenstans - vare sig hos de borgerligaregeringarna eller hos den tidigare socialdemokratiska - några verkligaperspektiv eller något verkligt erkännande av detta problem. harheller inte erkänt det. Han är så rädd att jag skall komma fram med kritik motkapitalismen alt han till varje pris måste förneka att problemet över huvudtaget finns. Så måste jag tolka honom, svenska ekonomiska historien kan vi iakttaga att vid tre olikatillfällen hamnat i sådana här lägen, där gammal klassisk produktion, som varitbärande i ett tidigare skede och medfört fördelar för landet, på något sättråkat i stagnation och framkallat nödvändigheten av att gå över till annanstruktur, att snabbi och effektivt göra förnyande investeringar för allförskjuta produktionsschemat i riktning mot andra så att säga meraframtidsbetonade varor och en framtidsbetonad teknik. Vikan iakttaga sådana perioder , Vi hade en sådan period undermellankrigstiden, och vi har uppenbarligen nu en sådan period under 1970-talet.Det intressanta och oroväckande är att alla dessa tre perioder haråtföljts av och stått i samband med djupgående ekonomiska depressioner,kroniska depressionstillstånd, som det visat sig vara svårt att komma ut ur,och det finns många tecken på att -jag behöver inte upprepa dem här, föratt inte bli onödigt långrandig - det kan förhålla sig så att viär inne i ensådan typ av period, 1 ett sådant läge är den säkraste vägen att ta sig urdetta att nyinvestera i en grundläggande förändring, i en förnyande förändringav landets samlade produktionsapparat. Det behöver inte gälla baravaruproduktionen utan det kan gälla transportväsendet, det kan gällautbildningen och det kan gälla forskningen. Del gäller myckel. Delbetyder alltså all de förnyande investeringarna, toppskiktet av de kvalitativtviktigaste investeringarna, i en sådan period och i ett sådant läge antar enoerhörd betydelse. Ja, en livsviktig betydelse. Om den delen av det samladeinvesieringskapilalet inte används här utan i en övervägande eller till mycketstor del används utomlands, så kan mycket farliga effekter uppstå. VadJag nu kommer all säga är naturiigtvis en politisk hypotes, men jag tror attden kan ha intresse för diskussionen. Man kan betrakta den som sann eller ickesann. men man kan diskutera den, och den har aldrig diskuterats i denpolitiska eller ekonomiska debatten i . Jag tillhör dem som tolkar situationenungefär på det här sättet. står inför en period när mycket stora ochomfattande, välplanerade och långsiktiga investeringar måste till just för attåstadkomma den här förnyelsen. Jag tror att det kan förhålla sig så att densvenska storfinansen, dvs. de stora finansgrupper som samlar sig kring storbankerna,de som i stort sett kontrollerar det av svensk industri som är värt attkontrolleras, som bestämmer de stora invesleringsströmmarna och vilkas beteendepåverkar landet på ett djupgående sätt, ställs inför ett sorts val. Antingenkan de med stora ansträngningar och kanske med hopp om att först få utnågra rejäla vinster gå in i en djupgående och mödosam förnyelse av det svenskaproduktionslivet. Det är det ena alternativet. Det är det som från folkets,nationens och framtidens synpunkt borde inträffa. Men de kan naturligtvis ocksåresonera så här: Det här blir för mödosamt - vi binder för mycket kapital isådant som inte kommer att ge oss vinst förrän om , och då vet vi intehur läget är. Någon särskilt stor framförhållning har vi ju inte, I stället görvi det lättare för oss och gör snabbare pengar genom att bygga ut industrier it, ex, , där del inte finns några riktigt legala fackföreningar, därarbetarklassens situation är mycket svår och där man också kan pressa lönekostnadernapå ett annat sätt. Över huvud taget tilläts där av det politiska systemet entyp av industriell rovdrift som trots allt icke tillåts i ett land som ,där de politiska styrkeförhållandena är annoriunda. Omdet är så - och det tycker jag att man för framtiden bör diskutera - är lägetytterst allvarligt. Då koncentrerar sig väldigt mycket av denna diskussion påfrågan om den politiska makten. Skall vi verkligen tillåta ett litet fätalstora finansgrupper att öva ett avgörande inflytande över deninvesteringspolitik på vilken så mycket av landets ekonomiska och materiellaöde ändå beror? Jag närmar mig nu slutet av mitt anförande. Jag vill bara peka på ettpar saker som inte framhåller men som han rimligtvis måste varamedveten om. När man använder den officiella statistiken för in-och utgåendekapitalströmmar får man icke glömma att det förekommer en kapitalutförsel urlandet vid sidan av den politiskt illustrerade och statistiskt belagda. Dennakapitalexport är dels legal, i varje fall iden betydelsen att den inteärlagstridig, dels illegal, dvs. tåren form som innebär ett klart brott motlagstiftningens anda. Bägge formerna förekommer. Låtmig för att ta ett exempel bland andra se på de svenska direktinvesteringarnai . De utgör enligt den officiella svenska statistiken 27 milj. kr.under ett visst år. Men det hindrar inte att de enligt singaporiansk statistikkan uppgå till 57 milj. kr,, dvs. mer än dubbelt så mycket. Det stämmernaturiigtvis till eftertanke att man måste räkna med att de faktiska siffrornaär betydligt högre än vad den svenska statistiken utvisar, dvs, den som GöstaBohman har använt och som även jag är nödsakad att använda. Enandra och - låt mig säga det - mer betänklig form för svensk kapitalexport -vars existens också rimligtvis måste vara medveten om - är farligdärför alt man inte får något grepp om den så länge som den svenskastorindustrin och de svenska storbankerna utgör ett Nr 25 privatkapitalistiskt reservat, där ingen utomstående släpps in i de hemliga den rummen, Man kan få kapital attflyta ut pä mänga sätt. Ett sätt är att vara intressent i_ eller ägare avproduktionsförelag utomlands och att köpa deras produkter till Qfj åtgärdermot för att häranvända dem som insatsvaror i produktionen. t, ex, vara fråga ommaskiner av olika slag, 1 sådana fall kan det göras upp dubbla kontrakt: ettkontrakt, som man visar upp för skattemyndigheter i och som säger attmaskinen kostar 11 milj, kr,, och ett kontrakt - det verkliga kontraktet-vilketligger deponerat någonstans på en plats i utlandet och enligt vilket maskinenegentligen bara betingar ett pris av 5 miljoner. kan då föra ut 11 milj,kr, ur landet och får disponera mellanskillnaden 6 miljoner för investeringarutomlands. Vimåste också la hänsyn till att den existerande kapitalflykten ur landet -ochjag menar att den är ett hot mot de vitala nyinvesteringarna iproduktionsapparaten - i betydande utsträckning tar den formen. Det är intesvårt att få fram exempel på detta, men del är väldigt svårt att juridisktbelägga dem, I vida kretsar vet man emellertid, inte minst hos företagensjälva, att sådan kapitalflykt förekommer. Meddetta, herr talman, har Jag gått igenom vad jag ville säga. Jag vill baraavslutningsvis konstatera att har - även om han har ort det pä ettskickligt sätt - undvikit det vitala problem som invesleringsflykten utgör. Jaghar en känsla av att han hade vunnit mera på att erkänna denna situation förSveriges del. Sedan kan man diskutera hur man politisktskall bemästra det, i vilka delar det ärett hot och i vilka delar det är gynnsamt- för del behöver inte uteslutande vara ett hot. Men jag tror att landetsekonomiska framtid hade kunnat ses i ljusare dager om inte hadekoncentrerat sig på att så frenetiskt hävda tesen att problemet inte existerar.För en sak är väl ändå klar trots våra skiljaktiga politiska uppfattningar:problemet existerar, och det kommer att få mycket stor betydelse för både enoch två generationer svenskar och för hela denna nation. Under detta anförande övertog tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Jagskall gärna erkänna att Jag är en aning konfunderad över debatten och litet osäker om hur jag egentligen skall föra den. Jag skulle ioch för sig gärna ta upp en ingående diskussion med om industriella struktur, hur vårt näringsliv fungerar, hur beroende vi i Sverigeär av vår omvärld - vi är faktiskt mer beroende av omvärlden än omväriden av oss. Och jag skulle också gärna ta upp en debatt om villkoren och förutsättningarna lör den marknadshushållning som vi ansluter oss till - i varje fall Jag -och vilka konsekvenserna blir för vår handlingsfrihet inom det begränsade område som är föremål för interpellation. Om åtgärder mot kapitalflykt skullefaktiskt ännu hellre vilja sälta mig framför en brasa och föra en mer abstrakt,semantisk debatt med om begreppet kapital och omproduktionsfaktorernas betydelse, gå tillbaka till de gamla källorna ochdiskutera realkapital, finansiella transaktioner och sådant mot bakgrund avdet. Jag tyckte att i dessa hänseenden sträckte sig väldigt långtutanför det område som är föremål för hans interpellation. Interpellationenvar faktiskt uppbyggd på det sättet att mitt svar av naturliga skäl - om manskall vara hövlig och försöka tillmötesgå en interpellanl, och del försöker jagfaktiskt vara - måste få den utformning det fick. Hade interpellationen varitlagd på ett mera ideologiskt och abstrakt plan skulle Jag efter måttet av minförmåga ha försökt att redan i svaret ge de besked som hanefterlyser. Faktumkvarstår emellertid, att när man skall diskutera begrepp som hur stort detsvenska kapilalutflödel är i form av investeringar utomlands och hur delförhåller sig till våra totala resurser och till inflödet av kapital tillSverige, är det bara siffror som möjliggör ett meningsfullt meningsutbytemellan två parter som i ideologiskt hänseende står så långt ifrån varandra somJörn och jag. Eljest kommer så mänga subjektiva och ideologiskafaktorer in i debatten all det blir svårt all låta debatten mynna ut i ettresultat som kammarens ledamöter-det fätal som är närvarande här och de somläser protokollet - kan ha något intresse av att tillgodogöra sig. NärJörn övergick från den abstrakta till den mer konkreta sidan sade hanatt del intressanta är alt få klart för sig hur kapitalströmmarna påverkarlandets förmåga och möjligheter att förnya sin produktionsapparat, och detproblemet kom tillbaka till gång pä gång. Produktionsapparaten -och hela näringslivet f ö. - är ju inte något självändamål ulan syftar till altproducera de varor och tjänster som vårt folk eftersträvar. Genom att vi harett effektivt näringsliv har vi fått ett högt välstånd i vårt land. Del bidrarockså till en fördelning av tillverkningens resurser över en stor del av vårvärldsdel. Vi är inte en isolerad ö, , vi är en del i ett globaltutbyte av varor och tjänster och därmed också av kapital. Ytterst är det frågaom hur man skall tjäna människorna i landet - och i andra länder också för dendelen - på bästa möjliga sätt. När vi då ur denna synvinkel skall bedöma vadsom är gynnsamt och inte gynnsamt kan vi inte se bort från de arbetsbetingelservi har och de regler som vi är tvungna att följa så länge vi är beroende avomväriden. Om vi hade rest murar runt vårt land, om vi hade en genomfördsocialistisk planhushållning i , där ett antal politiker och statsmakterstyrde handelns strömmar, skulle vi befinna oss i en helt annan situation.Vilka konsekvenser detta skulle få för vårt välstånd och vår frihet skalljaggärnadiskuteramed i ett annat sammanhang. Men är vi beroende av despelregler som gäller pä den internationella marknaden, och dem skall viutnyttja på tor oss bästa möjliga sätt. Kan vi därutöver göra mänskligheten idess helhet en tjänst skall vi också försöka göra det efter måttet av vårmycket begränsade förmåga. vände sig emot den kvantitativa syn som jag har låtit komma tilluttryck i mitt svar på en interpellation som jag uppfattade som ävenden kvantitativt betingad. Genom att göra kvantitativa Jämförelser får manklart för sig hur stort problemet är i förhållande till de resurser som vi hari värt land, i förhållande till de medel som vi avsätter här hemma. Det ger ettmycket bättre begrepp om vad det ytterst är fråga om än subjektiva bedömningarsom att de här pengarna skulle ha utnyttjats bättre och lett till bättreresultat för oss alla om de hade använts just där eller där utan hänsyn till omdel hade varit möjligt att använda pengarna på det sätt som Svenssonantyder. Utgångspunkt för resonemang var, om Jag intemissförstod honom-det varmånga inskjutna satser-, att de pengar som vi harinvesterat utomlands skulle det svenska folkhushållel ha haft mera nytta av omde hade investerats här hemma. Förstoch främst är det inte säkert att pengarna hade investerats här hemma.Nedgången av investeringarna visaratt möjligheten att investeralönsamt - annars är det rätt meningslöst att investera - här hemma har varitstarkt begränsad av olika skäl som vi gång efter annan har diskuterat här ikammaren och att valfrihet strängt taget inte har funnits. Genom att investerapengarna utomlands har vi faktiskt satsat på ökat välstånd och ökad sysselsättninghär hemma. Då säger : Hur kan bevisa det - att deföretag som har investerat utomlands också har ökat sin sysselsättning iSverige mer än andra företag har gjort kan ju bero på att just dessa företag ärstora och starka och har köpt upp små företag. Ja, visst kan det bero på det,, det skall jag gärna medge. Det är utomordentligt vanskligt allövertygande bevisa alt ett ökal välstånd -om jag nu får använda det ordet - ide svenska företag ,som har investerat utomlands beror på att Justinvesteringarna utomlands har gjort all dessa företag går bättre än de annarsskulle ha gjort. Men motsatsen kan i varje fall inte bevisas, görgällande att hade dessa pengar inte investerats utomlands skulle de hainvesterats här hemma och gjort större nytta och ökat välståndet här. Iett land som är så ullandsberoende som vårt - vår bytesbalanssituation ärrätt belysande för hur känsliga vi är för våra möjligheter att sälja på andramarknader- är vi beroende av de villkor som ställs i de länder där vi villsäljavåra varor. Om bygger en fabrik i t, ex, gör intedet föran tyckeratt del är roligt, gör det för att företaget baragenom att tillverka dessa bilar i över huvud taget kan sälja sinabilar i del landet. Genom utbytet av tjänster får möjligheter allutveckla sin tekniska kapacitet i ett land som är föremål för utveckling, -Jagkanske inte skulle ha nämnt just utan andra länder där har satsat.Detta återför pengar till , Ett svenskt företag som har svårt att fåtillverkningen här hemma att gå ihop kan genom investeringar i ett annat landfå en sådan total räntabilitet att det kan klara tillverkningen, ävenföriustbringande sådan, här hemma i varje fall under en övergångstid. Men mangör investeringarna inte därför alt man hellre vill investera utomlands utanför att man anser att det är till fördel för , för landet och förmänniskorna här hemma. Den tillverkning, den försäljning av bilar, detöverförande av teknik som det här är fråga om skulle annars inte komma till Om åtgärder mot kapitalflykt ståndeftersom konsumtionslandet ofta ställer absoluta krav på att produktionenskall skejusl där föratt vi över huvud taget skall få sälja där. Sä är det intepå alla håll, men sä är det på väldigt många håll. Desvenska regler som gäller för de svenska företagens direktinvesteringarutomlands är utomordentligt stränga. har väl fullt klart för sigatt Just beroende av en öppen och fri handel, av överföring av varor,tjänster och kapital mellan länderna, är en anledning till att vi haraccepterat ett stort antal konventioner som tvingar oss att medge friakapitalrörelser. Vi är alltså i detta hänseende en del i ett internationelltspel som ytterst syftar till bästa möjliga utnyttjande av världsmarknadenstillgångar och till att skapa globalt välstånd. (vpk): Jag skall börja med att säga alt Jag tror att det är ytterst värdefulltatt det blir en diskussion om dessa ting, även från olika ideologiskautgångspunkter. Jag skulle vilja gä så långt att jag säger alt man faktiskt, omman försökte föra denna diskussion på ett konkret sätt, skulle kunna bortsefrån att och Jag har helt olika värderingar av vad storfinansensmakt betyder, om den är bra eller dålig osv. Jag skulle kunna bortse från våraskiljaktiga ideologiska utgångspunkter, för även utifrån en verklighetsbeto-nadoch ansvarsmedveten borgerlig syn måste det vara ett stort problem ifall ettland befinner sig i en situation där väsentliga förnyande investeringar inomlandet hotar att eftersättas på grund av att det kapital som skulle ha kunnatinvesteras här vill vissa finansgrupper inte använda på det sättet, utan devill investera del på annat häll. Jag skall koncentrera milt inlägg till justdelta intressanta förhällande. Somjag sade tidigare genomgår den industriella kapitalismen olika faser under sinlångsiktiga utveckling. Med bestämda mellanrum inträffar en fas där det sker enutfiyttning av aktiviteter och av kapital från vissa länder och regioner iväriden till andra. Vi har haft fiera sådana exempel. Jag har tidigare nämntatt vi hade ett utpräglat exempel pä en sådan allmän förskjutning på1880-talel. Vi har också haft en , och det förefaller somom vi har en . Vi känner alla till hur nya industriländer skjuter upp, hurgamla industriländer av typen faller tillbaka osv. Enligtvad jag förstår tyder ett övervägande antal tecken pä att befinner sigi det läget alt de gamla klassiska "numren" inte går längre. Härmåste det till något radikalt nytt, här måste det investeras i ett kvalitativtsprång framåt. Jag tror att mänga, oavsett politisk åskådning, håller med omatt mycket tyder pä att situationen är sådan. 1 det läget måste det varaväldigt vitalt att det investeringsvilliga kapital som återstår när man harreinvesterat, när man har hälMt den gamla existerande apparaten vid makt, detkapital som alltså återstår för verklig förnyelse, för att hjälpa till med ettsprång framåt, finns här i landet och inte någon annanstans. För om det finnsnågon annanstans, hjälper det ju till i den process av förskjutningar som hotaratt lämna pä efterkälken och föra andra delar av världen framom värtland. Del kan rimligtvis inte vara av något intresse, oavsett om man ärliberal. Detmåste väl - nu blir Jag naturligtvis litet mer ideologisk - även från borgerligsynpunkt och för en borgerlig ekonomiminister utgöra ett allvarligt problem,både ett politiskt samvetsproblem och ett ekonomiskt problem, om kontrollenöver detta kapital ligger i händerna på några få små finansgrupper, som heltenkelt säger: Vi föredraratt använda detta kapital pä annat sältan till attåstadkomma ett språng framåt här i . Det måste väl ändå aktualisera endiskussion om de investeringspolitiska metoderna. Det kan del naturligtvis görapå olika sätt. Förenmarxist är det kanske naturligast att säga att vi får dämma upp detta kapitalutflöde. Men en borgeri ig ekonomiminister bör faktiskt kunna säga: Vi måstefinna en annan inhemsk kapitalkälla, som kan kompensera detta uteblivande inyinvesteringar. Faktum är ju, , att investeringarna i desvenskägda industrierna i utlandet ökar, medan industriinvesteringarna här ilandet minskar. Det sistnämnda måste, oavsett hur vi bedömer storieken på ochbetydelsen av utlandsinvesteringarna, vara ett problem i en situation då vi vetatt en stor framlida förnyelse är nödvändig och önskvärd. Ochdå måste även en borgeriig ekonomiminister börja tänka i termerna att vi pånågot sätt måste kompensera delta. Vi måste finna andra kapitalkällor. Kanskebehövs det ett statligt investeringsprogram, om ingen annan vill ta ansvaret.Eller behövs det någon annan form av kapitalrekrytering för att fä kapital somman sedan kan använda i en medveten process för att hjälpa fram denyinvesteringar som är nödvändiga? Även för en borgerlig ekonomiministergärdetinte att barasäga: Vi skall garantera alt de svenska storföretagen får ökadevinster genom all minska skattebördan för dem.