prot · G309100 · 1979-12-31 00:00:00 — I har börjatinstallera sitt medeldistanskärn-vapen, SS 20, med en träffsäkerhet på någrahundratals meter när, med en sprängverkan starkare än Hiroshimabombensoch med möjlighet att från sovjetisk yta träffa varje huvudstad i Västeuropa.Dessa nya vapenbärare är redan utplacerade på sovjetiska förband, och detta varockså en av orsakerna till NATO-beslutet om bl. a. kryssningsrobotaratt installeras . De sovjetiska trupprörelserna kring Afghanistanhade då redan börjat, och dessa kan alltså icke förklaras av NATO-beslutet. Krigets ohygglighet gör det nödvändigt att arbetet på enallmän nedrustning bedrivs med all kraft. Den nuvarande kapprustningen ärförödande. Den innebär ett vanvettets slöseri. exempel frånBrandtkommissionen var talande nog. Den innebär därtill en latent krigsfara.Båda supermakterna har där sitt ansvar, och den tröghet eller ovilja som detidigare har visat inför småstaternas maningar är icke blott förkastlig utanlivsfarlig. I det allmänna nedrustningsarbetet har gamla traditioneratt bevara, och regeringar av olika partifärg har gjortbetydande insatser i detta syfte. Det är sannerligen inte vårt fel omresultaten har blivit få, om t. ex. , 1979, blev ett förloratår i nedrustningshänseende. Som ett litet europeiskt land har också allanledning att verka för en balanserad och ömsesidig europeisk nedrustning -balanserad därför att en nedrustning som ger det ena maktblocket fördelar pådet andra blockets bekostnad kan innebära fara för vår neutrala alliansfriapolitik. Med tillfredsställelse noteras att regeringen är beredd att, om de politiskaförutsättningarna för en europeisk nedrustningskonferens föreligger efterESK-konferensen i , låta stå som inbjudare till en sådankonferens. På den punkten är det också en glädje att kunna instämma med bådeherr och . Men förberedelserna måste vara omsorgsfulla;alltför ofta har konferenser slut;.t i fiasko eller något liknande. Slutomdömetom FN:s stora allmänna nedrustningskonferens kan således inte gärna blipositivt. När man t. ex. för fram tanken på ett kärnvapenfrittNorden - i och för sig i allra högsta grad värt att sträva efter - måste manockså klarlägga vilka områden som i så fall bör tas med. Från svensk sida anservi, vilket redan påpekade, att gränsområden på andra sidanÖstersjön hör dit-Baltikum, Leningradområdet etc. Men den tanken torde det varasvårt att vinna respekt för. När det gäller förtroendeskapande åtgärder inomESK:s ram arbetar man med en zon från gränsen , men någon liknandesiffra har inte nämnts i fråga om kärnvapenfri zon. Icke på de nordiska ländernas territorier men i Östersjönligger permanent sex sovjetiska u-båtar. Att båtarna äräldre minskar inte riskerna. Pä samma sätt måste man i fråga om nedrustning i Europaoch tanken på Nr 100 ett kärnvapenfritt bestämma var gräns går. Går den vid Onsdaiien den ? Eller var går den? Redan frågeställningen säger tillräckligt om it mars 19S0 svårigheten. Jag skall inte göra någon sådan rundvandringsom två Utrikes- och han-tidigare talare, herrar och , gjort medsådan elegans, utan jag delspolitisk debatt skall i fortsättningen i stället taupp några skilda punkter. Efter det med dess miljoner döda ochallt som följde i dess spår frågade människorna som ofta efter ett krig: Hurskall man förhindra ett upprepande? Många trodde att krigets utbrott till stordel berodde på att informationsverksamheten och medborgarupplysningen i tvåstormakter - och - låg i händerna pådiktatorer, vilka mer eller mindre avgjorde vad som kom till medborgarnaskännedom. Därför borde arbetet på fri information och nyhetsförmedling över gränsernapåskyndas och befästas. En inkallades för detta ändamål ,men ansträngningarna där och senare gav föga resultat. När ESK sammanträdde iHelsingfors hade man detta i minnet och ville som kompensation föreftergifterna åt i fråga om gränser trygga mänskligarättigheter, familjers återförening och ett fritt kultur- och nyhetsutbyte.Detta inskrevs i dokumentet men har till stor del stannat på papperet.Behandlingen av oppositionella eller misstänkta i öst ger vid handen att fögauppnåtts. Fallet Sacharov är det senaste exemplet. Och statligtdirigeradepresskampanjer förekommer regelmässigt i diktaturstaterna. Parentetiskt skallhär sägas att , i synnerhet då , varit iskottgluggen. Ändå har, som påpekade i och som här harkonstaterats, intet inträffat i som varit ägnat att rubba eller ändra påden nordiska balansen. Denna upprätthålles av fem stater med skildasäkerhetspolitiska mål och medel men ändå förenade i en strävan att bibehållafred och stabilitet i . Försök att genom informationsstimulerande åtgärder stoppakriget har alltså inte varit framgångsrika. Vänstern i har lätt att fördöma men också lätt attförlåta. sade att begått en dumhet medden regelrätta invasionen av vietnamesiska trupper i Cambodja, men han tillade:"Långt värre är nu om stannar kvar i Cambodja, ja, det är värre änden dumhet man nu begått." är kvar i Cambodja och där finnsen quislingregim. Men hörs redan röster i socialdemokratisk press attutvecklingen i tycks gå mot en sorts normalisering, något som vi iSverige skulle ha anledning att understödja. Pot-regimen var omänsklig.Dess massutrotning och terror är nära nog exempellös. Men tycks ocksåha begått folkmord såväl när det gäller hundratusentals förlista båtflyktingarsom i Cambodja. Skulle detta vara skäl för normalisering? Extremvänsterns uppträdande beträffande kanockså ge anledning till många reflexioner. är geografiskt närmare beläget än , men detta har icke märkts på . Var finns alla tidigare demonstranter? Var finns bössorna utanför systembolagen? Utrikes- och handelspolitisk debatt Vid session iIsland förklarade en av partivänner från , ,att det inte var så mycket att säga om invasionen i , eftersom därförelåg ett avtal mellan legitima regeringar, och . Legitimregering - ja, stödd på främmande bajonetter. Men i och med hennes uttalande -hon tillhör icke stalinistgruppen i partiet - har kommunister imotsats till partivännerna i och men väl i överensstämmelse meddem i ställt sig på ockupantens sida. Detta inlägg kändes som en kallpust i och bland de varma källorna där. Många främmande iakttagare har förvånat sig över den ringauppmärksamhet som den senaste världspolitiska krisen väckt i Sverige.Utomlands tar man krigsriskerna på allvar - de diskuteras i alla kretsar. Påsamma sätt går debatten om förvisningen av Sacharov till . Vad innebärden för framtiden? Men i är det i stort sett tyst. Massmedia ägnar sigfrämst åt kärnkraftsomröstningen, frejdade idrottshjältars bedrifter eller enfackföreningsledares klammerier. En utländsk journalist skrev :"Svenskarna har skapat den perfekta isoleringen. De är mästare i atttitta ut på kylan." Men tro därför icke att vi vill vara isolerade i ennordisk ankdamm. I vissa avseenden är det tvärtom. Valet i följdes i kanske mer intensivt än i något med oss jämförligt land. kom nya rapporter. ' Av någon anledning tycks alltså mer avlägsna händelservara mer intressanta än närliggande. Det som är fjärran träder i förgrunden;och Asien-ja, så intressant. Men Europa-det ligger så nära. Och attSverige i hög grad kan beröras av skeendet i synes overkligt, ja,ofattbart. Kanske är det vår långa fredsperiod, som en nådig försynförlänat oss, som gör oss så tysta inför vad som sker i vår närhet.Krigsrisker- inte kan det gälla oss! Inte kan och vara viktigareför en supermakt än ! Att svensk säkerhetspolitik i främsta rummet är till försvenskarnas skull, för vår rätt att överleva och föra våra åskådningar ochkultur vidare, synes många overkligt, ja, rent av egoistiskt - hellre stickerman huvudet i busken inför förföljelser och förtryck i vår omgivning. TV geross bilder av världsdramatiken - men ger den oss också intryck av attdenna berör oss? Ändå avgörs öde och framtid icke i ellerSydöstasien, icke vid utan i . Den sanningen tycks ickestå klar för alla. En sak till, herr talman. I en svensk utrikesdebatt börnog sägas något om det nya hot mot diplomatin som tagande av gisslan på enambassad innebär. Det kanske inte är något alldeles nytt i diplomatinshistoria, men det är nytt i modern tid. De amerikaner som inspärrades i Teheranden sitter kvar, och förhandlingarna om de inspärrade ambassadörernai Bogotå har brutit samman. Det råder inget tvivel om attockupationen i hade slutat för länge sedan om de stora nationerna hadevarit eniga om attbehandla det hela som ett brott mot civiliserade kommunikationer Nr 100mellan stater och vidtagit mått och steg därefter. Så skedde icke. Det blev den icke något samförstånd, trots att detta normalt borde ha legat iallas intresse. Någoneller några vill icke vara med därom - måhända vill de dra egna fördelar av situationen. Särskilt förödmjukande är den undfallenhet motutpressningen som FN:s delspolitisk debatt generalsekreterare efterkonsultationer med de berörda såg sig tvingad att ge prov avtärd, även om det ännu inte är slut på desshistoria, är minst sagt snöplig. Och risker föreligger för att utpressning somblir framgångsrik kan få efterföljd, att vi med andra ord skulle få nya kriseri den internationella ordningen, kriser där inget botemedel synes näraliggandeoch som, vad gäller det mellanfolkliga umgänget stater emellan, skulle bli enkvarnsten om halsen. Sä vill jag säga ett par ord till om hans talnär det gäller den alliansfria rörelsen. Det våren sak som glömdeatt tala om, med avsikt, nämligen att den kris som råder i den alliansfriarörelsen till stor del har sitt upphov i att är ordförande, attden alliansfria rörelsens säte är förlagt till . Det aren viktigupplysning i sammanhanget. Den vittnar om hur ringa allvar det är bakom dessfrihet från militära block, som talade om. Det är också riktigt somUndén sagt och som citerats här tidigare, att alliansfrihet inte innebär skall gå in i ett block av alliansfria stater - då har man lämnat alliansfriheten. Men det är också att observera att i sinmotion till säger att ett svenskt medlemskapskulle möjliggöra brytandet av det ensidiga beroendet av de kapitalistiskaländerna, men framför allt att skulle tillhöra en mäktig kraft i kampenför fred, nationellt oberoende och nedrustning. Jag frågar : På vadsätt skulle oberoende stärkas av att vi var med i ? Drog det landet nytta av sitt medlemskap i denalliansfria rörelsen? Motionen är dagtecknad , alltså efterockupationen av . en helt annan fråga, herr utrikesminister.Kanske en liten fråga men av stor betydelse för den som är berörd. , tjänsteman iFN i , skulle i FN-uppdrag resa till . På vägen gjorde hon ettuppehåll i för att hälsa på sina föräldrar och anhölls dä för ettpåstått spioneribrott. hölls hon häktad. Deninternationella juristkommissionen i intresserade sig för fallet ochutsåg en aktad svensk jurist, f. d. hovrättslagmannen , attsom observatör följa rättegången. Vederbörande polska myndigheter underrättadesi februari om detta av kommissionens generalsekreterare, en tidigare medlem aven engelsk labourregering. Denne anhöll också om tillstånd för Hadding attfölja rättegången. anlände Hadding till och möttes påflygplatsen av ambassadör i . Men i passkontrollen meddelades han att han icke fick komma in i förrän , då ju rättegången skulle Nr 100 vara över. anmodades han att återvända medsamma plan som han Onsd-men den kommitmed, och var han tillbaka i . P mnrs1980 "'" dömdes polskan av enmilitärdomstol till fängelse. Om domen kan jag, herr talman, självfallet inteuttala mig. Utrikes- och han- Hadding,stödd av den svenske ambassadören, vägrades inresa är minst sagt delspolitisk debatt uppseendeväckande. Vilken uppgift fyller egentligenvisumavtalet mellan och ? När jag lyssnade till blevjag först litet konfunderad. Han startade med att säga att moderatasamlingspartiet delar den principiella inställningen i regeringsdeklarationen,och sedan gav han några exempel. Jag trodde att regeringsdeklarationen sådanden presenterats här inför är hela regeringens, också moderatasamlingspartiets. Sedan några kommentarer till det tog uppom socialdemokraternas inställning till . sade i sitt inläggtidigare att drabbats av omätliga lidanden genom en supermakts övervåldoch hotas av en annan supermakt, men har fastnat iockupationsmaktens tragiska roll. Längre fram i sitt tal sade , sedanhan berört förhållandena i Cambodja: Jag delar i övrigt den mening om Indokinasom regeringen framfört i sin deklaration. Där har också dessa synpunkterframförts. Det är möjligt att det var en missuppfattning från minsida, men jag tyckte att det som inledde sitt anförande med varanmärkningsvärt. Det känns oerhört tillfredsställande att fåstå här i och efter många års agiterande mot förtrycket i nufa konstatera att folket där har fått sin frihet. Även om det ännu är förtidigt att definitivt dra en lättnadens suck finns det nu för första gångenverkligt goda förutsättningar för att trygga friheten och framstegen för densvarta majoriteten. Vad som har hänt i är ju en fullkomligt unikhändelse, som för bara tedde sig närmast otänkbar. För förstagången har man lyckats få de stridande parterna i ett gerillakrig att sätta förhandlingsbordet och komma fram till en lösning. harman med fredliga medel lyckats få en liten minoritetsdiktatur att acceptera attfienden, en befrielserörelse, skulle få ställa upp i fria val på lika villkor. Kanske trodde förtryckarna och deras allierade bland desvarta att de faktiskt hade stöd hos folkmajoriteten. I så fall har degrundligt tagits ur den villfarelsen. Ett förtryckt folk kan tvingas accepteraförtryckaren , men när människorna verkligen får chansen att välja fritt- då väljer de befriaren. För förstagången har vi fått se ett blodigt befrielsekrig avgöras genom fria Just för att få se detta unika hända, för att få se att demokratinkunde fungera också under dessa förhållanden, var vi så oerhört 42 angelägna om att valen skulle bliverkligt fria och rättvisa val. skäl tillkritik mot vissa inslag i valproceduren och förberedelserna, men Nr 100 bör vinöja oss med att konstatera att vi bör dra de lärdomar vi kan av vad som Onsd-itren den hänt och istället vända blickarna framåt. För ävenom har fått sin frihet och sin demokrati sä återstår oerhört mycket att göra. " Mest akut är fortfarande flyktingsituationen. Över 150 000flyktingar i delspolitisk debatt grannländerna hann aldrig återvända förevalen. De måste beredas möjlighet att komma tillbaka till sitt hemland.Därtill kommer ännu många fler interna flyktingar - människor som pä grund avkriget och truppernas härjningar tvingats lämna sina hem och fly till tryggareområden. Och på finns alla de grundläggande problemenoch orättvisorna som det tar tid att ta itu med. Det är fortfarande så att denstörsta och för jordbruk bäst lämpade delen av jorden ägs av den lilla vitaminoriteten -högst av befolkningen. Industrin domineras av de vita och avutländska kapitalintressen - inte minst sydafrikanska. Levnadsstandardenärfruktansvärt ojämnt fördelad. För att detta skall kunna ändras krävs stora förändringar.Självfallet måste man gå försiktigt fram. och det har också valets segerherreRobert förklarat att han tänker göra. Annars är risken för nyakonfrontationer inom landet och med grannen stor. Men är det helt klart att det måste tillförändringar. Industrin ägs och leds avvita-det måste förändras. Administrationenleds av vita, som har väldiga möjligheter att lägga hinder i vägen förförändringen av samhället, och det måste ändras. Men detta kräver tid, pengaroch kunnande. Och det kräver ett väldigt internationellt stöd, ekonomiskt stödför att man skall kunna ta itu med t. ex. den väldiga utbildningsuppgiften.Fortfarande är stora delar av befolkningen analfabeter, och få har tillräckligutbildning för ledande befattningar. Politiskt stöd behövs för att man skallkunna förhindra obstruktion eller väpnade aktioner från de vita rhodesiernaeller . Den vita minoriteten kan känna sig trygg till liv ochhälsa - det blir inte några våldsamma hämndaktioner, inte ens rättegångar motde otaliga krigsförbrytare som finns bland de vita. har t. o. m. lovatatt vita jordägare skall få behålla den jord de faktiskt brukar. Bara mark sominte används skall fördelasiden första jordreformen. Men naturligtvis är detsvårt att komma över de fruktansvärda skräckskildringar av befrielserörelsernasom de vita matats med . Patriotiska frontens medlemmar skildras somhänsynslösa Moskvastyrda terrorister, som skall skilja barn från sinaföräldrar, som skall expropriera all egendom, som skall bränna kyrkorna, somskall mörda de vita osv. Och här bär alla krafter i västvärlden som hummat medi beskyllningarna ett tungt delansvar, om det skulle visa sig bli enutvandringsvåg bland vita. För faktum är ju att de lugnt kan stanna kvar - underförutsättning att de inser att det kommer att bli förändringar. Det är slut på det förtryck som möjliggjort de vitas väldiga rikedomar. Det är slut på de vitas totala makt. Det är slut på diskrimineringen av folkmajoriteten och på utsugningen. Det måste man inse. '*-' Nr 100 Vad kan då spela för roll? , I Ja, har redan spelat roll eenom det viktiga stödet till Onsdagenden & k & , , ,Qr,,| Patriotiska fronten under krigetoch genom stödet till de frontstater som fått utstå väldiga påfrestningar på grund av sitt stöd för befrielserö- ,,, ., , / relser. måste stödet fortsättaoch helst öka. Jag noterar med tillfreds- hl fl' k debatt ställelse att utrikesministern accepterar förslagom att möjligt bjuda in representanter för regeringen i föratt diskutera utvecklingsstödet. Demokratin vinner man inte en gäng för alla genom ett val.Den måste vinnas . Den måste byggas upp i ett målmedvetet, långsiktigtoch tålmodigt uppbyggnadsarbete. Här behövs mat och vatten, skolor och sjukhus,kommunikationer, industri och jordbruk. Och här kan hjälpa till. Därtill är det viktigt att uppmärksamma frontstaternassituation. Flera av dem har fåttbära väldiga bördor och har gjort oerhörtmycket större insatser än några av västvärldens rika demokratier för Zimbabwesfrihet. Städer, byar, broar och vägar har bombats i och Mogambique.Tusentals oskyldiga människor har dödats. upplever en annalkandehungerkatastrof bl. a. på grund av sitt stöd för befrielse. Det lilla fattiga har fått härbärgeratiotusentals flyktingar, vilket allvarligt har försvårat dess möjligheter. Vikan inte låta dessa mycket fattiga länder få bära befrielsekampens bördaensamma. kan inte klara allt självt. Här behövs större insatser, somdock kan bidra till att bilda opinion för. Särskilt viktigt är det, därför att dessa länder jufortfarande är frontstater. Den största rasistiska förtryckarstaten består -. Här måste nu hela det internationella samfundet ta på sig ett störreansvar för att kortsiktigt hjälpa oppositionen mot apartheidpolitiken och föratt ta sig an apartheidpolitikens offer. Men vi måste också starkt öka vårainsatser för att nå det långsiktiga målet - det rasistiska Sydafrikasomvandling till ett fritt land med demokratiskt majoritetsstyre och likarättigheter för alla oavsett ras. Här har socialdemokraterna i en partimotion tagit upp ochföreslagit åtgärder som vi tycker att man bör genomföra. De smärrefasadputsningar som vi nu märker i är inte tillräckliga. Den sydafrikanska regimen försöker alltmer målmedvetetgenomföra skenmanövrer som kallas bantustanpolitik. Vi kräver inte sådana härsnygga fasadförändringar. Vi kräver slut på rasismen och förtrycket, påfolkförflyttningarna, på arbetslösheten och på orättvisorna. Och orättvisornablir inte mindre för att man byter namn på det område där de begås. I ställethar bantustanpolitiken i många fall lett till värre förhållanden. I många fallhar den drivit fram rena hungerkatastrofer - i ett land som är ett av Afrikasrikaste! är nu också militärt så starkt, möjligen redanen kärnvapenmakt, att den nuvarande regimens existens är ett hot mot världsfreden. Därför måste hela det internationella samfundet skärpa sinSydafrikapo- 44 litik, och få länder har en bättretradition på att gå i spetsen än . svenskainitiativet att stoppa nyinvesteringar i har rönt stor Nr 100 Därför behöver vi, som vi framhåller i den Onsdieen den socialdemokratiskapartimotionen, en svensk aktionsplan för hur vi skall p kunnabidra till att ytterligare isolera . Vi har i motionen angett detta i sex punkter. Som första steg måste planen innehålla åtgärder för atttäppa till eventuella delspolitisk debatt kryphål i den nuvarande lagenom investeringsförbud. Den bör också kompletteras med åtgärder för attförhindra teknologiöverföring till . På det området är det ocksåviktigt att få till stånd internationella åtgärder. Vi bör också i enlighet med FN:s handlingsprogram motapartheid sätta stopp för SAS flyglinje för persontrafik till . Härbidrar ju faktiskt de skandinaviska länderna direkt till att - helt mot vårpolicy - underlätta för att upprätthålla kontakter med omvärlden, bl.a. genom att underlätta turism. Just den sortens kontakter är vi överens om attförhindra. Då måste vi också ta konsekvenserna av vår politik i praktiken. : har lyckligt gått igenom sinbefrielseprocess. Då måste det inernationella samfundet rikta in sig mot nästasteg i kampen mot rasismen i södra . måste vi få ett intensivt tryck ifråga om . För svensk del bör det bl. a. handla om ökat stöd tillbefrielserörelsen och till . Men vi måste också offensivt tryckapå i de internationella sammanhangen för att se till att FN och dessmedlemsländer utsätter för starkare press för att tvinga det bortfrån den olagliga ockupationen av ett främmande land. måste vi satsa vårsolidaritet och all vår uppfinningsrikedom för att finna en väg för urförtrycket på samma sätt som man kunde finna en sådan väg för . () replik: Jag lyssnade med stort intresse till vad OlofPalme sade om -och noterade det med glädje. Jag har också noterat vadhan sade i en intervju. Vad jag ställde emot detta hans uttalande i fjolvar röster i socialdemokratisk press, som talar om att utvecklingen iVietnam skulle gå mot en sorts normalisering, vilket vi i skulle haanledning att understödja. Jag har en sådan tidningsartikel ur Aftonbladetframför mig. När jag ändå talar om vill jag påpeka att hangjorde sig skyldig till en liten felsägning när han sade att varobservatör vid den alliansfria rörelsens kongresser. Så är inte fallet. Även enobservatör blir ju enligt de regler som råder bunden av besluten på dessakongresser. Därför har företrädare för , när vi under hardeltagit i dessa kongresser, varit där som gäster, icke som observatörer. Svensk utrikespolitik har kännetecknats avstabilitet, kontinuitet och också en viss försiktighet. Växlingar av regeringar eller utrikesministrar har inte påverkat den fasta kurs som 45 Nr 100 följt. Vår fasta hållning ärbetydelsefull i samarbetet med andra länder. , , svenska principiella inställningeni betvdelsefulla utrikespolitiska frågor är Onsdagenden k k b . k e. inon väl känd och jag tror mig ocksä kunna säga respekterad.Ovidkommande 12 mars1980 .i t, t, hänsyn har inte fått spela någon roll när tagit ställning till ,, ., , , internationella problem. Säkerligen har genom sinbestämda attitvd Utrikes-och han- 6 p , , ; ; j ; ,, fått större möjligheter att påverka deinternationella ställningstagandena. delspolitisk debatt > h v b & Det är iåtskilliga sammanhang som tilldelats ordförandebefattningen och andrabetydelsefulla poster som gett vårt land stort inflytande i den internationellapolitiken. Vår alliansfria hållning har dock inte hindrat oss frånatt ta mycket aktiv del i det internationella arbetet. Den har inte hellerhindrat oss från att säga vår oförgripliga mening i olika frågor, t. ex. omstormakters ingripanden mot mindre länder som , och nusenast . , vår närmaste omvärld, är en stabil del av världen.De nordiska ländernas inbördes förhållande präglas av samarbete ochsamförstånd. Det är således inte endast soin följer en fast kurs. utanäven gör det. Trots att de nordiska länderna själva utformar sinutrikespolitik och har valt något olika säkerhetspolitiska lösningar, har de påen rad områden utvecklat ett nära samarbete.