prot · G30951 · 1979-12-31 00:00:00 — Kan vi påskynda vår behandling av frågorna, så att människor sombehöver reformer inte skall få vänta onödigt länge? Det visar sig att ElverJonsson inte på någon punkt är beredd att gå in i en diskussion av det slaget.Han försöker i stället att få det hela till att jag går ut med, så som hanuttrycker det. häftiga anklagelser mot bl. a. socialistiska regeringar. Därmedförsöker han komma ifrån det som framhöll, nämligen att dettafrån början är ett socialdemokratiskt initiativ. A nställningsskydd för långtidssjuka, m. m. Vi har drivit den här frågan, men tyvärr har vi stött påborgerligt motstånd. Det blev en borgerlig regering , och av den reform somhade kunnat vara i kraft blev intet. Tvärtom röstade ElverJonsson mot det socialdemokratiska förslaget om en förtursbehandling. och då var frågan så besvärande för er att nitvingades godta den förtursbehandling som ni året innan hade röstat emot. Mendå inträffar det att den ansvarige folkpartiministern plötsligt känner avpåtryckningar från och från arbetsgivarna. Den proposition som varplanerad till fördröjs först till juni, sedan till den 30oktober för att slutligen inte komma förrän . Det är ingettvivel om att de borgerliga här har förhalat, fördröjt och försenat. Det ärbeklämmande att inte är beredd att gå till självrannsakan. Det lönar sig naturligtvis inte specielltmycket att tala om det som kanske borde ha skett men inte skett. Men jag villändå tillbakavisa påstående att man från den dåvarandesocialdemokratiska regeringens sida skulle ha betraktat den här frågan så attsäga med slöa ögon. Tvärtom har vi varit pådrivande. Det vet jag av egenerfarenhet, eftersom detta var den första frågeställning jag tog upp här iriksdagen i samband med en fråga till dåvarande biträdandearbetsmarknadsministern om jusi rätten till anställningsskyddför människor rned sjukbidrag. Vi hade vid en senare överläggning, redan ijanuari 1977. kontakter med löntagarorganisationerna för att klara ut hur dethela skulle se ut. Det har väl anda, såsom har framhållit,under de år som gått funnits många tillfällen för bl, a. folkpartietoch att ställa upp för det här förslaget från socialdemokratinssida. Jag vill bara konstatera att så inte har skett, förrän - och detborde kunna erkänna. Hur man än räknar har ju haftregeringsansvaret under ett större antal år då den här fråganvarit aktuell än socialdemokratin hade. Överläggningen var härmed avslutad. Proposifionergavs på bifall fill dels utskottetshemställan, dels motion 117 av m. fl,, och förklarades den förrapropositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifallerarbetsmarknadsutskottets hemställan i betänkande9 mom, 1 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit motion 117 av m, fl. Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. rösträkningverkställdes votering med omröstningsapparat. Denna omröstning gav följanderesultat; Ja - 300 Nej - 19 Kammaren biföll vad utskottet i dessa moment hemställt. Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. § 20 Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m.m. Föredrogs arbetsmarknadsutskottetsbetänkande /80:10 med anledning av propositionen 1979/80:56 med förslagtill lag om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m, jämtemotioner, I proposition 1979/80:56 haderegeringen (), efter föredragning av statsrådetKarin , föreslagit att anta inom arbetsmarknadsdepartementetupprättade förslag till 1. lag om jämställdhet mellan kvinnoroch män i arbetslivet, 2. lag om upphävande av lagen(1979:503) om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet. Beträffandepropositionens huvudsakliga innehåll anfördes följande: "På grundval av jämställdhetskomrnitténs betänkande(SOU 1978:38) lade regeringen fram ett förslag till lag omjämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet (prop. 1978/79:175). Enligtförslaget förbjöds könsdiskriminering vid bl. a. anställning och befordran. Detskulle inte heller vara tillåtet att tillämpa sämre anställningsvillkor elleratt fördela arbetsuppgifter uppenbart oförmånligt på grund av någons kön. S. k.positiv särbehandling av ett underrepresenterat kön skulle dock vara tillåten,om den ingick som ett led i strävanden att främja jämställdhet i arbetslivet. föreslagna lagen fanns också regler om skyldighet för arbetsgivare att inomramen för sin verksamhet bedriva ett planmässigt och målinriktat jämställdhetsarbete.Arbetsplatserna skulle t. ex., så långt det var rimligt med hänsyn tillarbetsgivarens resurser och omständigheterna i övrigt, anpassas sä att delämpade sig för både kvinnor och män. Andra s. k. aktiva jämställdhetsåtgärdersom berördes i lagförslaget tog sikte på rekrytering av arbetssökande ellersyftade till en jämnare fördelning mellan könen i skilda typer av arbete ochinom olika kategorier av arbetstagare. På de områden av arbetsmarknaden där det fanns s, k.jämställdhetsavtal skulle det enligt förslaget bli en uppgift förarbetsmarknadens parter att övervaka lagstiftningen och främjajämställdhetsarbetet. För arbetsmarknaden i övrigt skulle de motsvarande uppgifternahandhas av ett jämställdhetsombud och en jämställdhetsnämnd. Propositionsförslaget tillstyrktes avarbetsmarknadsutskottet med vissa mindre justeringar (AU 1978/79:39). Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. stannadeemellertid en majoritet av ledamöter för en lag med regler endast päkönsdiskrimineringens område och överlät åt arbetsmarknadens parter attensamma svara för det aktiva jämställdhetsarbetet. Den reformen skulle träda ikraft , I den nu föreliggande propositionen föreslåskompletterande regler om aktiva jämställdhetsåtgärder på den ickekollektivavtalsreglerade delen av arbetsmarknaden och om det kompletterandejämställdhetsarbete som bör ankomma på en jämställdhetsombudsman och enjämställdhetsnämnd. För att en rad organisatoriska och andra frågor skallhinna lösas och för att arbetsmarknadens parter skall få tid att anpassa sigtill de nya reglerna föreslås att hela jämställdhetsreformen skjuts till den 1juli 1980. Propositionens lagförslag har med endast redaktionellaändringar utformats i enlighet med arbetsmarknadsutskottets betänkande. Ifråga om den föreslagna lagens närmare innehåll hänvisas därför till prop.1978/79:175 och AU 1978/79:39." I detta sanrmanhang behandlades demed anledning av propositionen väckta motionerna 1979/80:116 av m.fl. (s), vari yrkatsatt skulle avslå regeringens proposition med förslag fill lag omjämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m., och 1979/80:124 av m. fl. (vpk), vari yrkats attriksdagen med avslag på i propositionen 1979/80:56 framställt förslag till lagom jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet beslutade anta avmotionärerna framlagt förslag till lag mot kvinnodiskriminering i arbetslivet,innebärande bl. a. att det inte skulle utses någon jämställdhetsombudsman;däremot skulle regerittgen inrätta en jämställdhetsnämnd med en majoritet förarbetstagarnas organisationer. att med avslag på motionerna 1979/80:116 och1979/80:124 skulle anta de i propositionen 1979/80:56 framlagda förslagen till 1, lag om jämställdhet mellan kvinnoroch män i arbetslivet, 2, lag om upphävande av lagen(1979:503) om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet. Reservation hade avgivitsbeträffande avslag på propositionen av , , , , , och (samtliga s) som ansett att utskottet bort hemställa att med bifall tillmotionen 1979/80:116 skulle avslå propositionen 1979/80:56 och motionen 1979/80:124. Jag kan inte låta bli att inledningsviskonstatera att det uppenbarligen är sä att jämställdhet mellan kvinnor och månär en fråga för Ivarje fall ger talarlistans massiva övervikt för kvinnliga talare detintrycket. Jag tycker att det är synd. Jämställdhet mellan kvinnor och mänberör i lika män män som kvinnor och kommer att kräva förändringar i den traditionellasåväl mans- som kvinnorollen. Jag är för min del helt övertygad om attjämställdhet också innebär positiva förändringar för både män och kvinnor. I regeringsförklaringen sägs det att enutvidgad lag orn jämställdhet i arbetslivet skall läggas fram, detta som ettled i det niålrnedvetna arbete för att främja jämställdhet mellan kvinnor ochmän som regeringen avser att driva. Det behövs åtgärder på många områden föratt främja utvecklingen mot jämställdhet mellan kvinnor och män. Pä arbetsmarknadensområde är bristen pä jämställdhet uppenbar och här finns möjlighetertill ett konstruktivt jämställdhetsarbete. För att stödja detta arbete behövssmidiga instrument, och den reform som nu skall ta ställning till serregeringen som en betydelsefull och nödvändig åtgärd för att skapaförutsättningar för jämställdhet i arbetslivet. har redan antagit en lag som förbjuderkönsdiskriminering i arbetslivet, och det är ett viktigt framsteg i sig. Jaganser dock att en sådan förbudslag inte är effektiv förrän den kompletteras medbestämmelser om aktiva åtgärder. Jag skall strax återkomma till varför. Låt mig först redovisa varför regeringen så snabbt ladefram det fullständiga lagförslaget - som är i det närmaste identiskt med detförslag som statsrådet lade fram under vårsessionen. Den begränsade lagsom antogs då beslutades träda i kraft . Det är självfalletinte lyckligt att med kort tids mellanrum var för sig låta två lagar sorn harett mycket nära samband med varandra träda i kraft. Det innebär svårigheter atthantera lagstiftningen administrativt och också svårigheter vid den praktiskatillämpningen av den ute på arbetsplatserna. Denna uppfattning delades avarbetsmarknadens parter vid de överläggningar som jag haft med dem innan jaglade fram propositionen. Eftersom reglerna mot diskriminering hör ihop med reglernaom aktivt jämställdhetsarbete får ikraftträdandet konsekvenser för lagenstillämpning. kan det ibland vara mer verkningsfullt att göra konkretajämstalld-hetsprogram i företaget - enligt lagens regler om aktiva åtgärder -än att åberopa paragraferna om könsdiskriminering och ta itu med individuellafall av könsdiskriminering. Därför är det olämpligt att lagstiftningen träder ikraft i två steg. är, som jag ser det, ocksåoerhört viktig för att just vägleda och stödja enskilda och svaga grupper idiskrimineringstvister. Ombudsmannen skulle - orn inte hela lagen trädde ikraft -komma in i bilden i ett stadium då förbudsreglerna redan trätti kraft och börjat tillämpas. Det är viktigt att just enskilda får ett gottstöd i ett inledningsskede: detta har betydelse för andras tilltro till lagensmöjligheter att hjälpa dem i en diskrimineringssituation. Förbudet mot könsdiskriminering innebär att även människorsom inte har en fast position på arbetsmarknaden skyddas. Det gäller personersom söker Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. sin förstaanställning, som inte är firckligt organiserade än och kan åberopa de vanligaskyddsreglerna för sin anställning. Det kan gälla kvinnor som under många årarbetat i hemmet och är ovana och osäkra i en anställningssituation. Det kangälla ungdomar, som kanske vill ge sig in på något otraditionellt yrkesområde,och det kan gälla andra svaga grupper, där det faktum att en person är maneller kvinna i kombination med att hon eller han tillhör en speciell grupp, t.ex. invandrare, blir anledning till en diskriminerande behandling. Jag anser att de regler som antogs av undervårsessionen förstärks betydligt genom den uppföljningsom ryms i det fullständiga lagförslaget. För grupper med starkt fackligt eller annat stöd ochenskilda som har möjligheter att själva agera för sin sak kan enbart reglernaom förbud mot diskriminering vara tillräckliga för att få rättelse. Menförsvaga grupper, och särskilt då näi-de är arbetssökande, krävs ett gedigetstöd, någon att vånda sig till. Men enbart förbudsregler löser inte de strukturellajärnställdhetsproble-rnen på arbetsmarknaden. Visserligen finns redan mångagoda intentioner och praktiska försök att bryta den könsuppdeladearbetsmarknaden, att öppna vågar för män och kvinnor att arbeta även iotraditionella yrken, att ändra könsskillnaderna i arbetslivets hierarki, attförbättra möjligheterna för män och kvinnor att kombinera förvärvsarbete medbarn och hem. Men i detta långsiktiga arbete måste vi anstränga oss betydligtmer för att verkligen nå resultat inom överskådlig tid. Jag har sagt att utan ett aktivt arbeteav arbetsmarknadens parter finns det inte stora utsikter att göra framsteg ijämställdhetsar-betet. Därför är det glädjande att arbetet inom ramen för deolika jämställdhetsavtalen nu tycks börja komma i gång på allvar. Men detarbete som arbetsmarknadens parter satt i gång måste kompletteras med åtgärderfrån samhällets sida. Även om ambitionerna är goda sä dröjer de konkretaframstegen. L)et räcker inte att samhället förbjuder könsdiskriminering i detläget. Det aktiva jämställdhetsarbetet måste också stimuleras och drivas på. Deframåtsyfcande regler som föll bort i den föregående riksdagsbehandlingenskall stödja den delen av arbetet. Jag ser därför det utvecklande arbetet somdet helt avgörande för om vi skall lyckas skapa jämställdhet i arbetsliveteller inte. Lagen är dock i den delen dispositiv och lämnar åt parterna på denavtalsreglerade delen av arbetsmarknaden att själva svara för arbetet. Vissa avarbetsmarknadens parter är fortfarande kritiska till den del av reformen jag nulagt fram. Man jag vill understryka att de kollektivavtal som redan finns ellerkommer att träffas skall tillmätas sådan betydelse att de inte endast tar överlagen utan också blir avgörande för praxis vid lagens tillämpning även utanfördet kollektivavtalsreglerade området. Jag är övertygad om att den utformningsom lagen nu får på inget sätt kommer att försvåra parternas arbete; det blirtvärtom ett instrument som tillsammans med redan etablerade arbetsformer kommeratt öka möjligheterna att arbeta flexibelt och praktiskt. Jag vill understryka att det enligt propositionen framförallt är den del av arbetsmarknaden som inte täcks av avtal som kommer attberöras av lagen. Även jämställdhetsombudsrnannen och jämställdhetsnämndenskall ha sin verksamhet inriktad på denna del av arbetsmarknaden när det gällerde aktiva åtgärderna. Vid det här laget förutsätter jag att alla missförstånd omatt lagen skulle innebära könskvotering - dvs. att könstillhörighet skulle gä föreformella meriter- är ur världen. Vad som sägs i reglerna om de aktivaåtgärderna är att arbetsgivaren skall bedriva ett målinriktat arbete för attfrämja jämställdheten. Det innebär att arbetsgivaren - med hänsyn till sinaresurser och andra omständigheter-skall se till att arbetsförhållandena lämparsig för både kvinnor och män. Arbetsgivaren skall också främja en sä jämnfördelning sorn möjligt mellan kvinnor och män - han skall se till att bådakönen kan söka lediga anställningar och t. ex. att båda könen får utbildningoch kan fördela sig jämnare pä skilda typer av arbeten och inomolika kategorier arbetstagare. Det är inte fråga om att kvotera in detunderrepresenterade könet - det är fråga om att komma ifrån slentriantänkandetoch onödiga hinder för kvinnor eller män att fä det arbete de önskar och harförutsättningar för. Pä sikt är detta åtgärder som inte bara främjar individensmöjligheter att utvecklas och trivas i arbetslivet utan också kommer samhällettill godo i form av mindre arbetslöshet, större utnyttjande av mänskligaresurser och större förutsättningar för jämställdhet på andra samhällsområden. Jämställdhet mellan kvinnor och män är det mål somriksdagen slagit fast och regeringen strukit under vikten av. Vi måste försökahitta metoder att nå dit. Lagar på ett område, som präglas av fördomar ochtraditionella attityder, kan bara utgöra en ram för det arbete som måstebedrivas överallt. Det krävs många olika åtgärder för att ta steg framåt motjämställdhet. Det var också jämställdhetskommittén enig om i sitt förslag tillnationell handlingsplan som är ute på remiss och som jag avser att föreläggariksdagen i vår. Det är bredden i arbetet som kommittén stryker under i sittbetänkande. Att arbetslivet är ett av de områden som är centrala och där mångaåtgärder är nödvändiga framgår också klart. Därför är en fullständigjämställdhetslag för arbetslivet - även om den bara är en av många reformer somär nödvändiga - av grundläggande betydelse för det fortsatta arbetet. Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. ANNA-GRETALEHON (s): upplevde ju denfolkpartistiska minoritetsregeringen ganska många nederlag här i riksdagen.Det mesta tog man med ro. Man sade ungefär så här: Ja, det är ju bara smärrejusteringar som nu har gjort i det som huvudsakligen ändå varfolkpartiförslag. Men på en punkt avvek reaktionen märkbart, och det gälldejämställdhetslagen. När folkpartiregeringen bara fick igenom halva sittförslag så tog man det mycket hårt. Jag trorinte att det är någon överdrift att påstå att det var den här förlusten Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. som fickluften att gå ur hela planering för valrörelsen. Man hade ju tänktgöra ett stort nummer i valrörelsen av det här jämställdhetsombudet. vilket är en inofficiell hemlighet, redan utsett en medlem avfolkpartiregeringen som skulle få uppdraget, och såvitt jag förstår ävenefterträdaren till henne i regeringen. Grärnelsen ledde till handlingsförlamningi . Men det här nederlaget i ledde också till att manbehandlade riksdagsbeslutet väldigt nonchalant. Folkpartiregeringen föreslog ju själv enlag som inkluderade ett jämställdhetsombud och en jämställdhetsnämnd, och manföreslog att detta skulle börja fungera från . Man sade ocksåatt denna lagstiftning skulle föregås av en informationskampanj, så brettupplagd att den även skulle kunna nå ut till våra invandrargrupper. Man taladeom kompletteringar av piocessregler och annat, som allt skulle hinna görasunder sommaren och hösten. Men det var tydligen så att grärnelsen överriksdagsförlusten var så stor, att man lade detta viktiga arbete åt sidan, ävendet som egentligen var en nödvändig uppföljning av riksdagsbeslutet. Det hände väl - det skall jag i och för sig erkänna - attvi socialdemokrater under den s. k. jämviktsriksdagen ibland gnisslade tändernär vi fick en riksdagsförlust. Men den socialdemokratiska regeringenobstruerade inte mot riksdagsbeslut, som jag vill påstå att folkpartiregeringeni det här fallet gjorde. Det är självklart att vi skall återkomma till den härfrågan i annat sammanhang. Dessutom är det faktiskt så, att genom den härförskjutningen i tiden tillåts arbetsgivare att fortsätta att diskriminera mänoch kvinnor ytterligare . Och hur ett parti som anser att det här ären av de allra viktigaste frågorna med vett och vilja försätter sig i densituationen, det kan man ju fråga sig. Sedan försöker man både i propositionen och iutskottsbetänkandet hänvisa till parterna - det gör nu också -och ta dem som ursäkt för den här förskjutningen i tiden. Jag har talat medfolk från LO som var med vid diskussionen i fråga, och de är mycket förvånadeöver de skrivningar sonr föreligger på den här punkten. Det kommer att bli mycket intressantatt se hur många av de män som svek folkpartiregeringen, som harrättat in sig i leden. De kan ju naturligtvis i så fall, om de ändrar sittställningstagande, hänga upp det på sakskäl, för det är ju så att det gamlajämställdhetsombudet i det nya förslaget från trepartiregeringen har blivit enjämställdhetsombudsman. 1 tidningarna fanns en del artiklar om detta. a. om , som påstås vika sig i omröstningen. Det står itidningen att han har sagt att propositionen hos en bred allmänhet har bliviten testfråga kring hela jämställdhetsarbetet. Därför blir det enligt ElisAndersson nödvändigt att acceptera ett dåligt förslag för att komma vidare. Jag skulle vilja fråga var han har möttdenna breda allmänhet. Jag tror snarare att det är så att vissa borgerligapolitiker, sorn kanske hardålig kontakt med vad sorn händer ute på arbetsplatserna, tror att detta medombudsmannen och jämställdhetsnämnden är viktigt för jämställdhetsarbetet. Moderaten var en annan av motståndarna ivåras. Han har enligt andra tidningsuppgifter fått böja sig, eftersom OlaUllsten har gjort denna fråga till en kabinettsfråga, alltså en för honomoerhört viktig fråga. Är det så, kan man fråga, att deltar iregeringen enbart för att få igenom ett beslut om den har ombudsmannen ochjämställdhetsnämnden? Jag vill i så fall påstå att det är ett väldigt högt prissom folkpartisterrra får betala. Jag vill vädja både till och tillandra att fundera bl. a. över vad utfall mot den offentligasektorn betyder av hot mot just jämställdhetstanken. Om det å andra sidan inte är för den här frågans skull somfolkpartiet sarnregerar med vill jag fråga varför man låterpartipiskan vina över , och andra. Hur omröstningenän slutar tycks det vara upplagt för att folkpartisterna skall avgå ur regeringen,antingen för att de faller på vad de betraktar som en kabinettsfråga eller föratt de har fått igenom den fråga som de egentligen har som ursäkt för attsamregera med och som gör att de uthärdar den situationen. Detskall bli ganska intressant att följa diskussionen och att följa resultatet avomröstningen. Det står dåligt till med jämställdheten utepå många arbetsplatser. Det har varit inne på, och i detavseendet håller jag med henne. Det är viktigt att det förhållandet ändras. Detär viktigt att den diskriminering som förekommer av kvinnor ute i arbetslivetförsvinner. Det är viktigt att vi kommer till rätta med fördomar och gamlaförlegade föreställningar om vad män och kvinnor passar för. Det är nödvändigtatt vi gör det både med hänsyn till de enskilda miinniskorna för att de skallkunna få de arbetsuppgifter som de själva egentligen helst vill ha, men det ärockså nödvändigt för att vi skall kunna klara av sysselsättningspolitiken päett bra sätt. Men dessa problem löser man inte genom att bygga upp enbyråkratisk apparat av det slag som föreslås. De problemen löser man baragenom en framsynt sysselsättningspolitik, genom ett aktivt arbete ute på deenskilda arbetsplatserna, genom att man från samhällets sida ser till att deanställda och deras organisationer får möjligheter till ett medbestämmande ochett medinflytande ute på arbetsplatserna. 1 de här frågorna skulle regeringenkunna göra väldiga insatser för att lösa upp den besvärliga situation, denlåsning av medbestämmandefrågorna och hela arbetslivslagstiftningen som vi nuhar fastnat i. kommer senare i sitt inläggatt redovisa det arbete med jämställdhetsfrågorna som de fackligaorganisationerna står mitt uppe i och som berörde ochberömde. Det är ett konkret arbete som när ut till de enskilda människorna, ettarbete sonr vi alla måste understödja. Men det gör vi inte genom att bygga uppen byråkrati av det här slaget. Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. rn. Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. Jag yrkar,herr talman, bifall till den socialdemokratiska reservationen. Det var mycket om regeringens iirterna arbetesonr jag fick reda på av , nren det skall jag inte kommentera. Förstnågot litet om procedurfrågorna. Jag redogjorde i mitt första inliigg rätt utförligt förvarför vi arrsett det nödvändigt att låta hela lagen träda i kraft vid ett ochsamma tillfälle. Det var orsaken till att man sköt påikrafttriidandet för den halva av lagen som antog . Jagbehöver inte upprepa det. Hur den följdlagstiftning skall se ut som nrycket riktigtskall konrma är helt beroende av om den skall vara en följdlagstiftning tillhela lagen eller bara bygga på diskrimineringsdelen. När det stod klart attregeringen skulle lägga fram förslag till en fullstärrdig lag, var detmeningslöst att lägga fram förslag om en följdlagstiftning för den halvariksdagen antog och som man nu förutsatte inte skulle träda i kraftensam.