prot · G30930 · 1979-12-31 00:00:00 — Resultatet av denna debatt kan Ju inte bli någonting somvisar framåt, någon förbättring i fråga om barnomsorgen. Hur länge skall manförsumma barnen och barnfamiljerna? Sedanvill jag ta upp den reservation som ingen från den borgerliga sidan vågat gå inpå, nämligen vår gemensamma reservation där vi tillsammans krävde attbindande normer skulle utfärdas. Del är enligt utskottels mening, heter delhär, särskilt viktigt att normer faslställes beträffande gruppstoriekarna iförskolan och beträffande personaltätheten. Detta har framhållits i motionersom har väckts av företrädare för , ochvänsterpartiet kommunisterna. Det är också vi som står för reservationen.Frågan om personaltätheten har starkt samband med såväl gruppsiorieken somandra faktorer och, heter del slutligen, regeringen bör utarbeta erforderiigaförfattningsbestämmelser om förskolans kvalitetsfrågor. Ja, detta har man heltsprungit ifrån. sprang ifrån det , och nuspringer också ifrån den tidigare reservationen. Jag tycker attdetta är mycket beklagligt, inte bara från hederligheissynpunkt utan därför attdetta försämrar barnens situation i barnomsorgen. Sammanfattningsvis kan mankonstatera atl regeringen frånhänder sig ansvaret.Man för in ett lönsamhetstänkande och en privatisering inom barnomsorgen. Manär inte beredd alt medverka lill en kraftfullt utbyggd verksamhet, och man ärinte beredd atl medverka lill de kvalitetsförbättringar som är helt nödvändigaför att den skall fungera och . GABRIELROMANUS (fp): När man arbetar för fier familjedaghem får man ibland höra "ni ärför en privatisering". kommunisterna har ungefär deninställning som var ganska vanlig både bland en del socialdemokrater och en delinom LO ; familjedaghemmen var någonting negativt som maninte skulle salsa på. Lyckligtvisändrades denna inställning. Vi fick statsbidrag till familjedaghemmen, någotsom inte fanns då. Vi fick en utbildning för dagbarnvärdarna, vi fick ettstarkare grepp om familjedaghemmen från kommunernas sida. Del ledde lill attdet finns 80 000 förskolebarn och nästan 30 000 skolbarn i kommunalafamiljedaghem. Alternativet för dessa barn hade inte varit att fä daghemsplats,utan del hade varit att inte få någon tillsyn alls. Jag tycker därföratt del är bra, alt den uppfattning som kommunisterna nu görsig till tolk för inte fick råda. Det är bra all vi har fått fram så här mångafamiljedaghem och all del även har blivit en kvalitetshöjning. Detbetyder inte alt man bör ersätta daghemmen med familjedaghem, utan alt vi i delkrisläge som vi befinner oss i - del är inte någon plötsligt påkommenuppfattning frän min sida atl det ärett krisläge,det vet Inga Lanlz mycket väl- sä behöver vi alla länkbara former. Det långsikliga målet måste vara allföräldrarna skall kunna välja den tillsynsform de föredrar för sina barn. Ävende som vill ha familjedaghem skall kunna få det. Men vi vet att allt fier villha plats på daghem, vilket jag tycker är bra. Alt kommunerna bygger utfamiljedaghemmen kan naturligtvis aldrig vara en ursäkt för dem att inte följaavtalet om 100 000 daghemsplaiser. I del rådande krislägel måste man satsa påbåda formerna och inte tala illa om familjedaghemmen. EvaHjelmsiröm och Jag börjar bli riktigt överens. Om debatten pågår ett tag lill,kanske jag inte ens underförstått har sagt atl barn är vildar som skallkontrolleras, höll med om att del finns en massa detaljreglersom man bör ta bort. Det är utmärkt. Hon sade också alt hon inte vill gå sålångt som lill att man skall kasla ut barnen från de daghem där ytan är förliten, Bra! Mendet är väl ändå litet väl enkelt alt säga atl del inte finns någon motsättningmellan kvalitet och kvantitet, I ett gammalt bostadsområde, där man har svårtalt få fram nya lokaler, finns naturiigtvis en sådan motsättning. Om man kräveralt antalet barn pä vissa barnstugor skall minskas kraftigt, blir det en delbarn som inte får plats. Så länge vi haren kö blir denna kö då längre än ombarnen tas in. Delär klart all man inie kan se ensidigl på della utan måsle göra en avvägning.Jag kan inte svära på all jag tycker atl man hargjort rätl i vartenda daghem iSiockholm. Om jag blir inbjuden kommerjag gärna och titlar. manskall inte överbelona lokalfrågorna; del går atl ordna bra barnverksam-hel äveni lokaler som inte är så märkvärdiga. Andra faktorer är viktigare, även om detnaturiigtvis finns en gräns som man inte får överskrida. Jagtycker också det är bra all inte vill vifta bort diskussionen omall utnyttja resurserna. Man skall inte göra mätningar veckan efter Jul, ochdel är klart all det kan finnas fel i undersökningarna. Men var och en av osssom har varit ute pä daghem landet runt vet all det ligger en sanning i dessapåpekanden. Det är ofta bara ell fSlal barn på daghemmen - resurserna utnyttjasinte på eu bra sätt. Men jag sade redan frän början att det är positivt attbarnen inte är pä daghemmet sä lång lid. Det är bra att det är lugnt påmorgonen och . Vi skall inte ge föräldrarna dåligt samvete föratt deibland tar hem sina barn frän daghemmet . Men vi skall ganskafördomsfritt fundera över om vi kan organisera arbetet sä att man utnyttjarresurserna bättre utan atl detta är till förfång för kvaliteten. Vikan alltså inte bara vifta bort kritiken för dåligt utnyttjande och säga attdet är reaktionärt tal. Nej, det är ett problem som vi måste la itu medpraktiskt. Del går inte heller att bara måla upp på väggen ochsäga att delta kan vi inte la på allvar. Det här är inie uttryck för någotlönsamhelslänkande utan del är ell uttryck för atl de begränsade resurser vihar måste utnyltjas av så många som möjligt, så all de med bevarad kvalilel kanfå sin daghemsplals. Defiesta som jag har diskuterat daghemsfrågan med förut vet, att Jag inte alls ärnöjd med situationen. Däremot tycker jag att man måste ge vårakommunalpolitiker det erkännandet, att det har varit ensnabb utbyggnad. Skulle vi inte göra det förnekade vi ju faktum. Men det ärallvarligt om man inte uppfyller avtalet, om man inte kommer all leva upp tilldel som har beslulat. Viskall inte hålla på med någon sifferexercis. Vad jag vänder mig mot äratt man isin iver atl slå larm ger fel tendens. Stalsbidragsandelen har inte minskat.Vilket är man än börjar ifrån är del så, alt av de totala kostnaderna förbarnomsorgsverksamheien - daghem och fritidshem - har siatens andel ökal ochkommunernas minskat. Jag bortser då från föräldraavgifterna. Del visar desiffror jag har fått från upplysningstjänsi för perioden 1975-1979.Det är bra att staten tar på sig ell större ansvar. Jag hänger inte upp mig påenskilda siffror, men det är viktigt alt klara ut i vilken riktningutvecklingen går. Viskall inte lämna kommunerna i sticket, men vi skall ge dem ett litet förtroendeinnan vi slår lill med formella hårda regler. Den PM som har utarbetatsinnebär ett steg framåt för oss som vill ha höjd personaltäthet och lagom storagrupper. Jag tycker alt man skall ge kommunerna en chans att anpassa sig lilldetta, om nu vill ställa sig bakom dessa normer. Det finns kanske inte någol skäl att förlänga denna debatt ytterligare.Därför vill jag bara göra några påpekanden, talade om hederiighelen.Del är nog bra. men då förutsätter man också all hon själv ärhederlig. Jag sade exakt det som själv påpekade, nämligen attstatsbidraget är indexreglerat genom att det ökas med hänsyn lilllöneutvecklingen för anställda i offentlig tjänst. Det var exakt vad jag sade.Men antydde att jag underlåtit atl tala om alt ökningen stod irelation Just till löneutvecklingen. Atl det dessutom finns andra kostnader somökar är vi alla medvetna om. Men detta är fakta i målet. Därutövertycker Jag att hederiighelen också kräver atl konstaterar att jaginte gjort några bindande utfästelser i de avsnitt hon tog upp i slutet av siltanförande. Men jag har heller inte avvisat de krav som här harställt. Vad jag har sagt äratt vi studerar dessa problem ingående och mycketseriöst i barnens intresse och atl vi sedermera skall återkomma med resultatenav våra överväganden. Dä kräver hedern att meddeballören också erkänner att såär förhållandet. Jagsade även, när jag diskuterade familjedaghemmen, att mina erfarenheter sägeratt ell familjedaghem av god kvalilel kan Jämföras med ell daghem av godkvalitet. Det visar också undersökningar. Daghemsverksam-heten har i sig myckelpositivt och värdefullt för barnen. Inte minst lyckerjag alt syskongrupper ochandra nya grepp som man tar i daghemmen är ofantligt bra. Vi måste få tillbakanågol av del som vi har föriorat i del moderna samhällets små syskonskaror,liksom del gäller all bättre förbereda barnen för skolan. Detta har betydelseför hela vuxenlivet. Mendet är här fråga om familjedaghem med väl utbildade dagbarnvärdare. Del äralltså i familjedaghemmet lika väl som i daghemmet ett yrkesarbete som manutövar. Vård av barn kan Ju inte vara mindre värd i ett hem än i en oitenlliglOkal, vård av barn ar anlsa ett aruete som ar vart an uppsKaltmng och skall haallt stöd del kan få, Dagbarnvårdaren skall också ha rätt lill utbildning. Dåkan vi tala om kvalilel i båda avseendena. Det är detta som är självaförutsättningen. Härvidlag skiljer sig kanske min uppfattning och EvaHjelmströms uppfattning om familjedaghemmens värde. Jag vill inte all det honsade skall stå oemotsagt. Vi behöver alla typer av barnomsorg. Del skall inte inågot fall bara vara en lillsyn - all rnan ser lill all barnen inie slår sigfördärvade. Barnen skall få omsorg, oavselt var de har sin dagliga lillvaro. (vpk): Jag skall försöka falla mig korl, för Jag iror inie heller all debattenkan föra mycket längre. Delhar yttrats många vackra ord här i debatten av såväl som GabrielRomanus, Men går vi bakom dessa vackra ord och ser till verkligheten, så finnervi all den inte är lika skön, GabrielRomanus talar om en krissituation. Vilka har försall oss i denna krissituation?Vi har omkring 750 000 barn i förskoleåldern och lika många barn i åldern7-14 år. För dessa barn finns alltså 115 000 daghemsplatser och 35 000fritidshemsplalser - nu skall Jag inte fortsälta sifferexer-cisen. Vad gör allaandra barn? Vad gör alla andra föräldrar som förvärvsarbetar? LO:s undersökning harvisat att barn tvingas följa med sina mödrar som Nr 30 jobbarpå nallen på sjukhus och sova där. Föräldrar tvingas arbeta i skift. den föräldrar tvingas till de mest häpnadsväckandelösningar föratt klara den här krissituationen som de på grund av regeringensförsummelser har hamnat _ i. Om utbyggnaden av barnomsorgen Verklighetenpå daghemmen är också en annan. Syskongrupper - Ja, det låter naturligtvisväldigt bra, och vi är också positiva lill syskongrupper. Men de förhindras jugenom att man skriver in för många barn på daghemmen, genom att lokalerna pågrund av det stora barnantalet inte räcker lill för en övergäng tillsyskongrupper. ;ulle kunna la många konkreta exempel på sådana här hinderi det dagliga arbetet pä daghemmen. Man kan inte plocka in ett sex eller sjumånaders barn tillsammans med 14 eller 15 vilda sexåringar, när del dessutominte finns skölmöjligheter, när del över huvud tagel inte finns möjligheter attta barnen till något annat rum än där de är . Detta är alltså någotav den verkliga bilden - hur del ser ut. GabrielRomanus påslår fortfarande all det finns en motsättning mellan kvalitet ochkvantitet. Jag förnekar detta. Sanningen är i stället att del är ni som skapardenna motsättning. Jag har jobbat i barnstugeaktioner, jag har varit med därbåde köföräldrar och föräldrar till barn som fått plats på dagis varit heltöverens om att ingendera parten - allra minst barnen - tjänar på den överinskrivningsom faktiskt förekommer. Sedan åter till diskussionen om frånvaron på dagis.Gabriel säger att det är ett reellt problem, som vi måste ta itu med päallvar. vill jag fråga. Skall vi skriva in fler barn? har äntligenpå vissa daghem, kanske genom personalens fackliga kamp, kanske genomföräldrarnas aktiva rriedverkan, situationen något förbättrats. Dä skall manuppenbarligen - för det är väl den enda möjliga utvägen enligt in "upp över öronen" igen pä dessa daghem. INGA (vpk): Försl en liten kommentar lill . Han säger att det harvarit en väldigt snabb utbyggnad av barnomsorgen. I viss mån har han Ju rätl,men i förhållande till behovet av utbyggnad har utbyggnaden varit uruselt låg.Den här diskussionen säger ingenting om att utbyggnaden kommer att öka.Eftersom regeringen är så njugg och så avigt inställd när det gäller atl ställaupp för kommunerna med de resurser som behövs, betvivlar jag mycket starkt attdel kommer att bli någon ändring i den dåliga barnomsorgsutbyggnaden. Sedanlill om bidragen. finns det ju inte anordningsbidrag, utan manbarett enda bidrag. Det tycker vi frän kommunisterna är dåligt,och vi har föreslagit att man återinför anordningsbidraget. Delstatsbidrag som finns är knutet till löneutvecklingen, men det tar inte hänsynlill produktionskostnadernas stegring, och den stegringen har som bekant varitoerhört stor. Byggkapitalel har hämningslöst fått sko sig på del förhållandelall man behöver bygga ul daghemmen. Byggkoslnaden för en daghemsplals ärungefär . ; den är högsl 75 000 eller , som här för en slund sedan. Brutlokostnaden för ett daghem är . Det är möjligt att jaghar siffror, och då skall de väl räknas upp något. Deltavill Jag ha sagt med tanke på alt statsbidragen inte räcker, vilket också ärvitsordat av kommunerna. Tillsist vill jag konstatera atl i det här svaret, som har lämnats av ,ser vi ingen ljus framtid för barnomsorgen. Man har sagt nej till kravet fränvänsterpartiet kommunisterna, att alla barn skall ha rätt lill daghemsplals.Man vet inte ens hur fullföljandet av planen kommer atl . Jaghar inte fått något svar på frågan vilka målsättningarna skall vara för dekommande förhandlingarna med . Man vill inte öka siatens stöd,och man är inte beredd att medverka till bindande normer. Jag har inte fåttnågot som helst svar när del gäller den reservation som vi tillsammans varöverens om 1976 om bindande normer för kvaliteten inom barnomsorgen. Man sägerockså nej lill ett mycket aktuellt krav, nämligen behörighetskravet inombarnomsorgen. Dettasammantaget gör alt jag går härifrån mycket deprimerad inför barnomsorgensulveckling och framtid. Det som är sagt är väl sagt i den här debatten, men jagbeklagar alt man så totalt frånhänder sig ansvaret för denna mycket viktigafråga. Jag tror också att den här diskussionen bör lida mot sitt slut, och jagskall försöka medverka till det. Viärju överens om alt detta är ett område där del fattas väldigt mycket, och överens om att del uenover göras mycKet. ivlen uet ar inget Srcai tiil attangripa dem som arbetar ute i kommunerna på att få fram fler daghem och somfaktiskt har hållit sig ganska nära den överenskomna planen. Detallvariiga är Ju att de planer som avser framåt ärotillräckliga, EvaHjelmsiröm sade att man inte kan ordna syskongrupper, därför atl man inte kanstoppa in ett sju månaders barn tillsammans med 14 eller 15 vildasexåringar,Men det ärju inte någon syskongrupp - att ha 14 eller 15 vildasexåringar och en sju månaders baby. Det är i varje fall inte vad Jag menar medsyskongrupp. Mankan inte komma ifrån de målkonflikter som finns i verkligheten bara genom attsäga att man vill ha allting. Om man hären kö, som man hart. ex. i ,och säger att man skall minska antalet barn på vissa barnstugor, betyder ju detatt de som står i kön får vänta på alt komma in, så länge man haren kööver huvud tagel. Det ärju ett faktum. Sedanärdet klart att man inte får använda delta som ett skäl föratt la in så mångabarn alt del bli ren dålig verksamhet -del ärjag också på del klara med. Fråganär bara: Måsle vi absolut ha en tvingande lagstiftning om della, eller kan mantänka sig att kommunerna kan få bedöma det själva? Närdetgäller personal och storleken på grupperna lyckerjag all man har krävtför lite från staten. Jag menar att trycket frän statens sida skulle föras överfrån lokalerna lill personalfrågorna. Man skulle alltså öka trycket på Departementspromemorian är ell ullryck för della.Då säger : Ja, men vi hadeju en reservation , där detstod alt det skulle vara en författningsreglering, och promemorian föreslärbara atl skall uttala vissa rekommendationer. Ja, jag medger all detär en skillnad. Med hänsyn till del allmänna önskemål som finns om alt inte gekommunerna så myckel detaljerade regler lyckerjag atl man först skulle försökamed sådana här rekommendationer. De innebär för många kommuner att de tvingaslill en standardhöjning, om de skall följa rekommendationerna. Jag tyckeralltså all det vore värdefullt om man prövade della. Om inte det räcker fårman, som det slår i promemorian, återigen ta upp tanken på en hårdare styrning.Men om man vill ge kommunalpolitikerna ell visst förtroende - och det finns ju,Inga Lanlz, progressiva kommunalpolitiker- kan man ju börja med en rekommendation.Det är inte att lämna kommunerna i sticket. IngaLantz ansåg all den här debatten har visat att regeringen kommer all vara njuggmed resurser. Jag hoppas att debatten inte har visat del. Jag har inteuppfattat socialministerns besked på det sättet. Hon har inte avvisat tanken påatt man kan ta upp en diskussion med efter de linjersomjag varinnepå-eit ökal statsbidrag, kanske efter en annan modell, med procenlbidrag,som finns med i promemorian, men under förutsättning atl man fårmotprestationer frän kommunerna i form av mera bindande utfästelser än , och naturligtvisäven högre ulbyggnadsmål. Hennes ullalande att man skall sätta sig ned ochförutsättningslöst diskutera med kommunerna tolkade jag så, att det finns ensådan möjlighet. Jag hoppas att den också kommer att visa sig iden praktiska handläggningen. Delär inte sant all ingenting sker på del här området. Även vi som tycker attläget är otillfredsställande måsle erkänna all både kommuner och staten undersenare år hargjort en hel del. Jag hoppas verkligen alt det kommer attfortsätta. Jagdrar för min del den slutsatsen av den här debatten att regeringen är bereddalt fortsätta med ell engagerat arbete för att få kommunerna att uppfyllaavtalet. När man nu har fattat ett beslut om en femårsperiod, bör kommunerna fäsin chans innan itian ingriper med hårdare beslämmelser. Följer kommunerna iniebeslulei, blir det dags att la upp frågan om vilken metodik som skall användasi fortsättningen. Överläggningen var härmedavslutad. §6 Om bättre balans mellan tillgång och efterfrågan på arbetskraft, m. m. Arbetsmarknadsministern erhöll ordetför alt besvara () anmälda interpellation, 1979/80:40,och anförde: har frågat mig vilka ålgärderjag har företagit elleravser atl företa för att skapa bättre balans mellan tillgång och efterfrågan påarbetskraft. Hon har också frågat om jag avser atl föreslå ökad läriings-ulbildningi företagen och förbättra företagens villkor för sådan utbildning. Attunderlätta en anpassning mellan efterfrågan och utbud pä arbetskraft har underlång tid varit sysselsättningspolitikens viktigaste mål. Den ekonomiska politiksom har förts har haft som ell centralt mål alt trygga jobben. Påskolans område har flera viktiga steg tagits för all underlätta övergängenmellan skola och arbetsliv. Arbetsförmedlingenhar en nyckelroll när del gäller att fä utbud och eftei . "rågan på arbetskraftalt passa ihop. Förmedlingen har tillförts ca 800 nya tjänster ochomfatlande ADB-utrustning som har gjort det möjligt att utveckla framför alltdel individuellt inriktade förmedlingsarbelet. Del pågår också fortlöpandeansträngningar att förbättra arbetsformerna vid platsförmedlingen. Sedan 1977pågår försök med fasta arbetsformer som skall ge alla en individuellt anpassadservice, Sornjag har sagt i bl, a, den senaste budgelproposilionen, måste arbetsmarknadspolitikenstyngdpunkt nu ännu mer än tidigare ligga på de individuellt inriktadeansträngningarna atl åstadkomma en anpassning mellan utbud och efterfrågan. Delär många och ofta oförenliga krav som ställs, Personalanställare har ofta kravpå de sökandes utbildning, yrkeserfarenhet, ålder, kön osv., och de sökandehar krav på arbetsförhållanden, arbetstider och arbetets belägenhet.Förmedlingen måsle diskutera de här kraven med vederbörande och ge denupplysning som behövs för att var och en skall kunna göra en realistisk bedömningav olika handlingsmöjligheter. Avde lediga platser som finns anmälda till förmedlingen gäller de flestapersoner med yrkesutbildning, Pä något sätt måste efterfrågan anpassas eftervilka arbetssökande som faktiskt finns. De arbetssökande måste också anpassasina krav på arbetena. När vi nu har en konjunkturuppgång och antalet obesattaplatser ökar, måsle vi finna vägar för att bereda plats i arbetslivet också förungdomar ulan utbildning. Vi måsle snabbi få mycket bättre kontakter mellan.skola och arbetsliv. Arbetsmarknadsparternahar yttrat sig över del förslag till gymnasial företagsulbildning somden dåvarande regeringen presenterade . Regeringen kommer inom kortatt ta ny kontakt med parterna för fortsatta överläggningar. Min ambition äratlregeringen skall kunna förelägga ett ställningslagande under dettabudgetår. När det gällerlärlingsutbildningen, som tar upp i Ombättre balans mellan tillgång och efterfrågan på arbetskraft, m. m. Ombättre balans mellan tillgång och efterfrågan på arbetskraft, m. m. inierpellaiionen, så finnsett riksdagsbeslut om att den skall inordnas i den reguljäraskolplaneringen. Lärlingsutbildningen spelar i vissa branscher en viktig rollför upplärning av ungdomar. Men den har också kritiserats, bl. a. för atl gealltför litet av teoretiska kunskaper. Förslaget till gymnasialföretagsulbildning innebär en något annoriunda uppläggning. Skolan skallmedverka i större utsträckning, och man bör när det är möjligt utnyttja fleraolika företags utbildningsresurser. Jaganser del självklart all en ulvidgad förelagsutbildning måste förenas medväsentligt större krav på utbildningens innehåll. - Del är viktigt att så mångasom möjligt går igenom en gymnasial utbildning som häller måttet i fråga ombåde teori och praktik. Jag ber att få tacka arbetsmarknadsministern för svaret, som innehålleren ganska god redogörelse för arbetsmarknadspolitik i allmänhet men tyvärralltför litet om den fråga som jag har intresserat mig speciellt för, nämligenlärlingsutbildning inom företagen, för all jag skall vara nöjd. 1måndags gjorde mina riksdagskolleger på Värmlandsbänken en "imponerandevärmländsk uppmarsch", för att citera industriminister . Hanuppmanade oss värmlänningar all ta lill vara allt positivt engagemang, allamöjligheter som ändå finns inom del värmländska näringslivet och hosvärmlänningarna själva. Denna fråga ger eu sådant tillfälle. Jag hadesjälvfallet hoppats att fä veta litet mer om hur vi skall använda oss av justden här speciella situationen. Delär nämligen så att det i del hårt drabbade inom vissa sektorer,framför allt inom verkstadsindustrin, finns ganska gott om arbetstillfällen.Men där finns det inga arbetssökande. Inom andra områden råder del som bekantstor arbetslöshet, I en av Värmlandsiidningarna kunde man i slutet av oktoberläsa: "Mitt i krisens " - "Förelag söker med ljus ochlykta efter folk," Vidare: "behöver ett hundratal nyasvetsare," Företeelsen är förvisso inte något slags Värmlandsfenomen, mendet faller sig naturiigt för mig att utgå från mitt läns speciella situation. Vidett besök i en helt annan del av landet nåddes jag av en annantidningsrubrik: "Var finns de arbetslösa? Företag annonserade, men ingenhörde av sig." Somledamot av harjag vid varjesammanträde varit med och diskuterat just den bristandebalansen mellan tillgång och efterfrågan på arbetskraft. I några fall har viförordat s. k. bristyrkesulbildning, framför allt inom vårdområdet. Närdethar gällt den verksladsmekaniska sidan har vi kunnat konstatera att det ofta har funnits kvar en tredjedel av de utannonserade platserna.Man har alltså inte fåll någon sökande. Vi vet av erfarenhet också all varkenutbildning eller arbete inom denna sektor är populärt. I vissa regioner är delbara en elev av tio som söker verkstadsmekanisk utbildning i första hand.