prot · G30966 · 1979-12-31 00:00:00 — Men jag tror att det ärolyckligt med alltför stor spridning i sättet att handlägga säkerhetsfrågorna -det kan skapa irritation. Vi vill inte ha bestämmelser som medverkar till enåtstramning av fondernas handlingsfrihet. Men bör ta fram ett brettunderlagsmaterial sorn möjliggör en enhetligare bedömning av fonderna. Det ärväl närmast den frågan som jag här vill komplettera rnin framställning med: Ärindustriministern intresserad av att medverka också i en sådan utvärdering somskulle ge ett bättre och vidare underlag för säkerhetsbedömningen i utvecklingsfonderna? Får jag då svara på den sista frågan först ochsäga att jag självfallet är beredd att medverka till att elt sådantunderlagsmaterial tas fram. Jag ser också möjligheten att i samband med denaviserade utredningen få noggrant gå igenom och utvärdera de erfarenheter somfinns. Det pågår f. ö. redan ett arbete i den riktningen iindustridepartementets egen regi. Jag tror att och jag är överens om att detvikliga är all utvecklingsfonderna behåller och utvecklar sin karaktär avsjälvständiga regionala organ, som utifrån sina bestämda förutsättningar börvara bättre skickade än något annat organ att bedöma kreditrisker och därmedförenliga relationer med förelagen. Jag vill också vitsorda att jag iårets budgetproposition inte bara har deklarerat att man vidmedelstilldelningen till de regionala utvecklingsfonderna skall ta stor hänsyntill deras regionalpoliliska betydelse, utan jag har 1,0, m. sagt att man skallta avgörande hänsyn till de regionala förhållandena vid medelstilldelningen.Däri ligger ju all jag inser utvecklingsfondernas stora och strategiskabetydelse också när det gäller att utveckla företagandet i de mesl induslrifattigadelarna av vårt land. Självfallet ökar därmed anspråken på säkerhet. Fondernakan få ikläda sig elt ökat risktagande, men det får då ske inom dentillgängliga ramen. Jag tror inte all man därför pä något sätt skall påverkautvecklingsfondernas karaktär av självständiga organ och därmed förändra derasmöjligheter att självständigt ta kreditrisker. Även om vi med ett nytt litetinstrument, som vi satt i utvecklingsfondernas händer - dvs. deras möjligheteratt teckna garantier - har fått en riskdelning på 50/50 mellan stat ochutvecklingsfonder, så fär i den primära kreditgivningen via utvecklingsfondernaallt framgent, som jag ser det, utvecklingsfonderna vara de organ som ocksåskall slå för kreditriskerna eftersom de har de bästa möjligheterna att bedömasituationen. JOHANOLSSON (c): Jag vill tacka för de kompletterandesynpunkterna. De utgör en form av deklaration som jag tror är mycket värdefullför den fortsatta handläggningen. Industriministern är dels positiv till ensådan utredning sorn jag uttalade önskemål om, dels till att fonderna rnåste tarisker. Förslagetom garantin i budgetpropositionen är bra och värdefullt. låneform kommer alt öka samverkan i länen mellan olikakreditinstitut - en samverkan som jag tror blir välgörande. Låneformen innebärockså alt staten tåren del av risken. Från centerhåll väcktes sedanen motion där det föreslogs att staten skulle ta en del av risken påproduktutvecklingslånen. Det problemet kan nu anses vara delvis löst, men jagtror att vi måste titta ytterligare pä denna fråga, I det län som jag kommer från har intresset för dessaproduktutvecklingslån varit stort. Vi har fördelat av lånesumman påsådana lån. Det kanske är alltför mycket och alltför riskabelt. Genomsnittet ilandet var under det föregående året , Men vi har satsat på idéer somenligt vår mening inte får stanna upp utan måste få chansen att utvecklas. Jag vill också framhålla ytterligare en sak när det gällerbedömningen av riskerna för den enskilde företagaren. Han har för det första iregel måst skaffa ett eget kapital. Om han inte själv har kapitalet kanske hanbelånar sitt hus, om han har ett sådant. Han kan också gå till sina grannar ochvänner för att försöka få ett bottenkapital som han kallar för eget kapital.För det andra måste han ställa säkerheter för de ovanpå det egna kapitaletliggande banklånen. Det är först därefter som utvecklingsfonderna kommer in.Det är då mycket angeläget att hänsyn las fill del totala risklagande sompåläggs denna företagare. Det kan vara svårt att åstadkomma en rimliganvändning, men om vi vill nå framsteg på detta område tror jag att vi måsteangripa problemet. Vi måste också titta på den skatteproblematik som antyds isvaret. Jag vill uttala förhoppningen att den attityd somindustriministern har visat i svaret skall nå ut till fonderna och att vi kanprioritera åtgärderna mot progressiv och framåtsiktande - inte baraupprätthållande - verksamhet som kan ge utdelning i form av bättre ekonomi,högre sysselsättning och kanske en bättre handelsbalans. Detta gäller inteminst i de svagare regionerna, där de små förelagen egentligen är det endahoppet. Det hjälper inte med en regionalpolitik som är aldrig sä bra, orn viinte har något som bildar det materiella innehållet i den. Och det årsmåföretagen och deras verksamhet som vi hår har att satsa på. Om strålskyddet inom sjukvården Överläggningen var härmed avslutad. §12 Om strålskyddet inom sjukvården Statsrådet erhöll ordet för att besvaraMargot () anmälda interpellation, 1979/80:107, ochanförde: har frågat dels om jag kanmedverka till att kompetensregler utarbetas och fastställs för personal sornarbetar med joniserande strålning, dels vad jag avser att göra för att förbättrakontrollen av röntgenutrustning i samarbete med somhandhar statens strålskyddsinslitut, dels hur strålskyddet för patienter ochpersonal Om strålskyddet inorn sjukvården kan förbättras och dels om jag kan medverka till att enregistrering kommer till stånd av alla röntgenundersökningar som varje individutsätts för. Enligt strålskyddslagen (1958:110) fordras tillstånd avstrålskyddsmyndigheten, , för all inneharöntgenutrustning och föratt bedriva radiologiskt arbete. Den som bedriversådant arbete är skyldig att vidta allt som - med hänsyn till arbetets naturoch personalens yrkesvana -kan göras för att förebygga skador av strålningen.Inom sjukhusen är det i regel klinikchefen för röntgenavdelningen ellerradiolerapeulisk avdelning som har det direkta ansvaret för verksamheten. ger fortlöpande ut föreskrifter,anvisningar och råd om användningen av röntgenutrustning och annan tekniskutrustning som sänder ut joniserande strålning. Särskilda tillsynsmän inominstitutet inspekterar verksamheten. har i egenskap av tillsynsmyndighet försjukvården att se till att säkerheten för patienterna ar tillfredsställande.Delta sker genom inspektion och överläggningar med huvudmän och personal.Styrelsen ger också ut råd och anvisningar i ämnet. Jag vill här erinra om attsocialstyrelsen i en kungörelse, SOSFS (M) 1978:26, om ansvar förmedicinteknisk utrustning i sjukvården m. m. ingående behandlatsjukvårdshuvudmännens och medicinalpersonalens ansvar i samband med sådanutrustning. Styrelsen anför att del följer av huvudmännens ansvar för allsjukvården bedrivs ändamålsenligt att huvudmannen tillhandahåller nödvändigaresurser. Personal med erforderlig teknisk kompetens måste anlitas för attgranska och godkänna ny utrustning samt hålla den funktionsduglig. Detta gällernaturligtvis i hög grad radiologisk verksamhet. Huvudmannens arbetsgivaransvarinnebär också att arbetsskyddsaspekter måste beaktas. Socialstyrelsenunderstryker också behovet av utbildning av personal som handhar medicintekniskutrustning. Styrelsen erinrar om att det ingår i det administrativa ansvar somläkare i överordnad ställning har alt ansvara för att apparatur användsrationellt och att underställd personal har erforderlig kompetens för atthandha den. 1 svar pä en inlerpellafion i samma ämne av MargotHåkansson lämnades en ingående redogörelse för de åtgärder somvidtagits för att förbättra strålskyddet inom hälso- och sjukvården. Jag villdärför nu endast redogöra för utvecklingen inom det aktuella området sedandess. Strävandena på centralt håll att förbättra strålskyddethar fortsalt . Sålunda har i en särskildcirkulärskrivelse informerat sjukvårdshuvudmännen omstrålskyddsproblemen och särskilt pekat på behovet av periodisk tillsyn avröntgenapparatur och ersättning av försliten material så att onödigt högastrålrisker kan undvikas för patienter och personal. Vidare har sjukvårdens ochsocialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri) beslutat attstarta ett projekt som syftar till alt förbättra strålskyddet inom sjukvården.Strålskyddsinstitutets och samarbetsgrupp förpatienlstrålskydd har fortsatt sitt arbete, och dessa myndigheter avser attsnarast komma ut med ett gemensamt nytt cirkulär i ämnet. harockså så sent som i i en särskild skrivelse tillstrålskyddsinstitutet tagit upp frågan om kompetensen hos personal som arbetarmed joniserande strålning och därvid understrukit vikten av att det inomröntgendiagnostisk verksamhet alltid - vid sidan av sakkunnig läkare - måstefinnas assisterande personal som är väl förtrogen med apparaturen ochgenomförandet av undersökningarna. För tillstånd att bedriva radiologiskt arbete inomröntgendiagnostisk verksamhet bör enligt uppfattning inormalfallet krävas specialistkompetens i röntgendiagnostik. I sådana fall därdetta krav skulle te sig ovanligt - exempelvis vid mindre vårdcentraler iglesbygd med långa avstånd - bör enligt styrelsens förslag krävas att det finnstillgång till specialistkompetent röntgenläkare, t. ex som konsult, ochsakkunnig personal för träning av röntgenpersonal och tillsyn av apparatur.Motsvarande krav bör enligt styrelsens mening gälla för sjukvård som bedrivs iprivat regi. Detta innebär en betydande skärpning av kraven för radiologiskverksamhet. Enligt vad jag har inhämtat räknar strålskyddsinstitutet med attkunna ta ställning till förslag under de närmaste månaderna.För egen del anser jag att vi bör avvakta resultaten av detta arbete och vadsom i övrigt görs för att förbättra strålskyddet, innan initiativ tas tillandra åtgärder av tvingande karaktär, t. ex. preciserade kompetensregler förolika personalkategorier. Kontrollen av röntgenutrustning har successivt förbättratsunder senare tid. Allt flera landsting har anställt sjukhusfysiker med uppgiftatt bl. a, svara för teknisk fillsyn av apparatur. Ett flertalsjukvårdshuvudmän har i egen regi börjat se över rutinerna för handläggning avstrålskyddsfrågorna. I flera fall har man planer på att införa periodiskakontrollmätningar som en del av rönlgenassistenternas arbetsuppgifter. Det ärenligt min mening angeläget att dessa strävanden fortsätter. När det gäller frågan om registrering av alla röntgenundersökningarsom en individ utsätts för är det tveksamt om en sådan särskild registrering päindividbasis har fördelar som uppväger de betydande kostnader för huvudmännensom registreringen medför. Nuvarande patientjournaler innehåller i regelfillräcklig information för alt man vid behov skall få besked om patientensstråldos. En registrering av stråldoser kan f. ö. lätt bli missvisande ochkommer sannolikt inte nämnvärt att förbättra noggrannheten idosuppskattningen. Av stor betydelse för såväl patientstrålskyddet sompersonalstrålskyddet är de nya undersökningsmetoder som vuxit fram under senareår. Här kan erinras om ullraljudsdiagnostikens och endoskopins ökandebetydelse. Undersökningsmetoder som dessa medför avsevärt minskad belastning avjoniserande strålning. I detta sammanhang bör också datortomografin nämnas. Denhar medfört att vissa särskilt dosbelastade undersökningsmetoder som innebärkomplikationsrisker i hög grad kunnat ersättas. Den snabba teknisktvetenskapliga utvecklingen kan väntas ge oss ytterligare alternafiv tillröntgenundersökningar. Det börhär också nämnas all och strålskyddsinstitutets Om strålskyddet inom sjukvården Om strålskyddet inom sjukvården informationsinsatserbeträffande strålskyddet och strävandena alt begränsa dentidigare röntgenexpansionen synes ha varit mycket framgångsrika. Den totalaröntgenvolymen har minskat . Skärpta indikationer för attanvända röntgendiagnostik har börjat tillämpas, och angelägenheten av att hållastråldoserna vid varje undersökning låga beaktas numera allmänt. Jag vill här erinra om de lokala röntgenkommittéer somefter rekommendation av och strålskyddsinstitutet har börjatinrättas inom vissa landstingsområden med uppgift att samordnarönlgenverksarnheten och bevaka strålskyddsfrågor. Dessa kommittéer bör kunnaspela en viktig roll i strävandena att förbättra strålskyddet och motverkaonödig användning av röntgenstrålning. Av vad jag har anfört framgår att åtskilligt har gjortsför att förbättra strålskyddet inom sjukvården. Jag är väl medvetenom att mycket återstår att göra. Enligt min mening måste de problem som ärförknippade med röntgenverksamhet angripas pä bred front med en rad olikaåtgärder. Några enkla lösningar finns inte. Jag är förvissad om att de berördaämbetsverken och sjukvårdshuvudmännen kommer all göra vad som är möjligt utanatt störa den sjukvårdande verksamheten för att förbättra strålskyddet förpatienter och personal. MARGOTHÅKANSSON (fp): Jag vill först tacka statsrådet för svaret. På de viktiga punkterna är svaret tyvärr inte så konkretsom vore önskvärt. Det är tredje gången jag interpellerar i denna angelägnafråga, och jag vågar dess värre inte tro alt det är sista gången. Jag har ocksåmotionsvägen försökt flytta fram positionerna för att fä ett bättre strålskyddför patienter och personal. Visst har det hänt en del som har förbättratsäkerheten inom strålskyddet, men det återstår oändligt mycket, och bristernaär fortfarande stora. Tillstånd saknas, utrustning kontrolleras inle, utbildningsaknas eller är bristfällig, och både patienter och personal utsätts för onödigoch farlig strålning. En arbetsmiljögrupp inom , , har med hjälp av förbundets länsavdelningar gjorten undersökning över hela landet . Undersökningen har visat attdet finns ett bristande intresse hos arbetsgivarna - i vissa fall har det varitsvårt för SHSTF alt få fram uppgifter. Underhåll och service av utrustningenhar misskötts på många håll. Ofta har det dröjt länge efler kontrollen avapparatur innan felen åtgärdats. I flera fall har hänvisats till kontroller somstatens strålskyddsinslitut, SSI - som är ansvarigt för kontrollerna-gjort för bortåt . Det skulle behövas kontroll av experter en gång om året.Dessutom behöver specialistpersonal som arbetar med utrustningarna regelbundetgöra översyn. De största bristerna finns ute på mindre mottagningar ochvårdcentraler. På många ställen finns där direkt farliga apparater. Dessutomsaknar många av dem som arbetar med denna apparatur röntgenutbildning. Den skyddsutrustning som finns används inle heller alllid.I vissa fall har den bristfälliga utrustningen motiverats med de långa avstånden.Patienterna skulle behöva åka långt om man inte fick använda utrustningen påplatsen. I stället utsätts alltså personal och patienter för farlig strålning. Resultatet av detta blir kanske ändå att patienterna måsteåka de till ett sjukhus med specialister. Kvaliteten på de bildersom tagits med felaktig utrustning och/eller outbildad personal har ofta varitför dålig. Då utsätts patienten för onödigt många omtagningar av bilder.Tillstånd saknas i många fall. I minst ett fall har röntgenverksamhetenstoppats. På vissa sjukvårdsinrättningar i , , ochJönköpings län och på saknades tillstånd för röntgenverksamhet. På ett stort antal inrättningar hade kontroll avstrålskyddsinstitutet inte gjorts på mellan fem och . Bådetillståndsgivning och kontroll från uppvisarsåledes stora brister. Sjukvårdshuvudmännens ansvarstagande i denna fråga ärheller inte så helhjärtat som man kan kräva, och frågan är om inlearbetarskyddsstyrelsen bör kopplas in för utfärdande av sankfionerandeföreskrifter. När det gäller behörighet eller kompetensregler sägerstatsrådet i svaret all i en särskild skrivelse tillstrålskyddsinstitutet har angivit en del om kompetensen hospersonal, som arbetar med joniserande strålning, och att detta kommer attbetyda en skärpning av kraven för radiologisk verksamhet. Statsrådet sägerockså alt svar väntas från strålskyddsinstitutet . Jag trormöjligen att detta kan innebära en skärpning pä ett visst sätt, men tillät migända att tvivla på effekten av denna skrivelse och strålskyddsinslitulets svar.Just kompetensfrågorna har varit bland de viktiga frågor som under många århar drivits från Svenska hälso- och sjukvärdens tjänstemannaförbund. Det ärlitet underligt att man nu behöver avge en skrivelse och att intesocialstyrelsen helt enkelt utfärdar kompetensregler. Jag tror inte att någon avgörande förändring ochförbättring av personalens utbildning kommer att ske förrän just det händersom statsrådet vill undvika, nämligen all preciserade kompetens- ellerbehörighetsregler för olika personalkategorier fastställs och utfärdas. Del behövs också mer grundläggande kunskaper igrundutbildningen för sjukvårdspersonal - för att öka förståelsen när detgäller strålskydd och riskerna med joniserande strålning. I ett interpellationssvar som lämnade ijanuari 1979 fick jag ett ganska positivt svar på frågan om registrering avröntgenundersökningar. Jag är något undrande när det gäller statsrådet inför registrering av röntgenbilder. Varför skulle det vara så svårtoch dyrbart att registrera en för individen så riskfylld verksamhet? Vi är juganska bra på att registrera olika saker avseende människor i det här landet. Ivissa formulär är det nästan fråga om både sko- och skjortnummer-för alt nuskämta litet. Det allvarliga är att det företas undersökningar medröntgen så att säga för säkerhets skull. Det blirockså många misslyckade bilder, s. k. omtagningar görs. Om strålskyddet inom sjukvården Om strålskyddet inom sjukvården finns aldrig registrerade i en journal eller på ettpatientkort. vet vi också att människor tål mindre doser än mantroll tidigare. Därför är det viktigt att man ser till att personal utsätts förså små risker som möjligt i sitt arbete. I stort sett hälsoundersöks all berördpersonal och man använder också filmdosimeter. Denna är dock inte såtillförlitlig som en ny typ av dosimeter som används inom kärnkraftsindustrin.Den senare mäter mer förfinat erhållna doser. Denna används dock inte i sjukvårdsarbetet,där riskerna för joniserande strålning är betydligt större än vid kärnkraftverken. Jag vill därför ställa några kompletterandefrågor till statsrådet : Kan vi väntaoss behörighels- eller kompetensregler för all personal som arbetar medjoniserande strålning, direkt initierade av statsrådet eller frånsocialstyrelsen på statsrådets initiativ? Varför går detinte att via patientkort på dala registrera hur mycket strålning den enskildamänniskan utsätts för i hälso- och sjukvården? Det är också viktigt att allamisslyckade bilder, s. k. omtagningar, registreras. Jag tycker inteatt svaret ger tillräcklig säkerhet för tillstånd och kontroll avröntgenapparater. Mitt inlägg här har ju visat att kontrollen är mycket bristfällig.Hur skall man kunna förbättra dessa rutiner? Jag undrarockså varför Spri skall kopplas in? Varför skall sjukvårdens planerings- ochrationaliseringsinstitut kopplas in, en ny myndighet som inte har någrakunskaper på delta område? Jag skulle gärna vilja ha ett svar på det, Sprimåste ändå köpa dessa tjänster från annat håll. Är del inte bättre att densamarbetsgrupp som redan sitter verkligen kan arbeta och fortsätta att tainitiativ i denna fråga? Om man som förutsättning för delegering avbiträdande arbetsuppgifter inom röntgenarbetet skulle kräva elt visstpreciserat mått av radiologiskt kunnande, kommer betydande praktiska problematt uppstå. Att en person inte har dokumenterad radiologisk utbildning betyderinte nödvändigtvis att denne inte är kompetent att under ansvarig personalsledning biträda med arbetsuppgifter inom det radiologiska verksamhetsområdet.En förutsättning är självfallet att den personal till vilken delegeringen skerhar fått sådana kunskaper och erfarenheter alt arbetet kan genomföras medbetryggande säkerhet. Jag vill därför återigen understryka behovet avregelbunden och planlagd undervisning i strålskydd för alla som i sitt arbeteutsätts för strålning. Beträffande registrering av röntgenundersökningar vill jagkort redogöra för hur röntgendokumentationen pä sjukhus går till, I journalen finns remissvaret sotn har en särskild färgsom gör att man lätt uppmärksammar det. På varje röntgenavdelning samlas kopiorav remissvaren för varje patient och tas fram i samband med begäran om nyröntgenundersökning. Om patient har röntgats så att återhållsamhetmed ytterligare röntgen synes motiverad, tas kontakt med remitterande läkare för diskussion om det verkligen ärnödvändigt rned förnyad röntgenundersökning. Jag tyckeralltså att ytterligare registrering inte är nödvändig. Jag vill dessutom hänvisa till en artikel i nr21 1979, där det klart framgår att man kan åstadkomma förbättrade rutiner påröntgenavdelningarna utan ytterligare lagstiftning. 1 stället för en kostsam obligatorisk registrering, somändå skulle vara behäftad med stora felkällor på grund av definitionsproblemetc, och som komplement fill de rutiner som används skulle jag vilja förordanoggranna undersökningar på mindre pafientgrupper, som är representantiva förbefolkningen som helhet. Sådant underlagsmaterial kan tillsammans med denstatistik över antalet undersökningar, som sjukvårdshuvudmännen för ochrapporterar till , ge en bättre uppfattning om strålriskerna förbefolkningen och dessutom till lägre kostnader. Jag anser att det är en viktig uppgift för lokalaröntgenkommittéer att studera sådan stafistik och att göra jämförelser avfrekvensen för olika typer av undersökningar mellan olika sjukhus och mellansjukvårdsområden. Om antalet röntgenundersökningar, t, ex, av bäckenregionen,inom ett sjukvårdsområde ligger avsevärt över antalet sådana undersökningarinom ett annat sjukvårdsområde bör detta kunna leda till diskussion om vad somorsakat skillnaderna och vad man kan göra för att minska antalet undersökningarresp, stråldoser, I studeras den röntgendiagnostiskaverksamheten inom sjukvården, fördelad på geografiska områden och på olikatyper av undersökningar. Ett led i åtgärderna för att förbättra strålskyddet äratt rikta uppmärksamheten på det planeringsunderlag som finns tillgängligt iform av statistik över röntgenverksamhet och på möjligheterna att utveckla denstatistiken, Spris engagemang i de här frågorna ser jag personligeningenting märkvärdigt i, eftersom Spri har till uppgift att utföra motsvarandestudier för sjukvården och vara ett serviceorgan för landstingen i skildafrågor, bl, a, i frågor rörande stråldoser och röntgenverksamhet. Spri harbetydande kompetens bland sin personal och kan, där ytterligare förstärkningbehövs, skaffa arbetskraft utifrån. Om strålskyddet inom sjukvården MARGOTHÅKANSSON (fp): Inom blir man säkert inte överraskad av det här svaret angåendede praktiska problem som kommer att uppstå om man kräver kompetens - del harman hört . Det är ett sätt att kringgå bestämmelser, inte bara när delgäller röntgenverksamhet. Jag trodde att jag skulle möta större förståelse frånstatsrådet i den här debatten, eftersom vi ändå är kolleger och båda vetvad det gäller för sjuksköterskorna i stort och för dem som sysslar medröntgenverksamhet inom SHSTF speciellt. Denna verksamhet är ju ganska riskfylld. Jag vet att detkan uppstå praktiska problem, men det har varit mycket dåligt med de normer somman 13 protokoll 1979/80:64-66 Om strålskyddet inom sjukvården har gäll efter . Det har givits exempel på detta ide debatter som jag deltagit i tidigare, och det går att läsa omhimmelsskriande saker på små sjukvårdsinrättningar, där läkare som själva intehar haft kompelens i röntgendiagnostik har ansökt om att fåutbilda personal till att la alla röntgenbilderna på människor. Det finns ettotal dylika exempel som jag skulle kunna dra fram, men jag skall inte göra detnu - vi har ju också en del andra saker att resonera om.