prot · G309105 · 1979-12-31 00:00:00 — Man kanske har ansett sig kunna leva med detta därför attmånga värnpliktiga haft möjlighet och har valt att åka hem . Det kanantas att de höjda bensinpriserna har en betydande roll i den markantaförändring som i detta avseende har skett. Jag hörde t. ex. attförläggningar vid i som tidigare stått tämligentomma nu till är tagna i anspråk av de värnpliktiga. En verkligenvälbehövlig ombyggnad av militärrestaurangen har skjutits något framåt i tiden.Fortifikationsförvaltningens svårigheter att hinna med har angivits som ettskäl. Detta har jag nämnt som exempel på den totalaarbetssituationen. Jag vet inte om någon av de personer som är aktuella i detsammanhang som interpellationen gäller arbetar med dessa projekt. Det måste som helhet vara till stor fördel förfortifikationsförvaltningen att människor som bor i eller ikommunens närhet och som tänkt sig en framtid inom fortifikationsförvaltningenunder en övergångsperiod har tagit pendlingens olägenheter och iförväg börjat arbeta i för att, som redan från början ortsförankrademedarbetare, vara med vid starten i . har uttalat att omställningsproblemen vidomlokaliseringar så långt möjligt bör lindras - och visst är dennapersonalkategori berörd av omlokaliseringen, även om vi i hade denpersonal som är fast bosatt på utlokaliseringsorten i tankarna när vi fattadebeslut om stödåtgärder. I ett avseende har dessa stödåtgärder fått formen avtraktamente till dem som före förflyttningen tagit anställning föratt följa med fill den nya orten, som är deras hemort. Det låter sig sägas att gränsproblem skulle kunna undvikasgenom långsiktig planering från verkens sida, men i verkligheten är det noginte så lätt - det är människor det är fråga om. Befattningshavare som inteavser att följa med får nya anställningar, och tillträdesdagen för dessabestäms inte av regler för ersättningsrekrytering hos den tidigarearbetsgivaren. Vakanser måste fyllas, om arbetet skall fungera såsomuppdragsgivaren kräver. I fallet med fortifikationsförvaltningen var inte hellerflyttningstiden exakt fastställd. Det talades om att flyttningen skulle skeunder efiersomma-ren-hösten. Med eftersommaren menar man väl i dagligt taltiden efter semestern. Med denna definition av begreppet eftersommaren befinnersig två av de arton som räknade med traktamenten inomgränsen. Hälften började ganska nära och alla senastnågra få månader före detta datum. Nog vore det väl rättvist och rimligt att deåtminstone fick sina traktamenten för året 15 september 1979-15 september 1980.Det kan ju vara en ren sinkadus om olika personer kommit att anställas på enaeller andra sidan om ett fixt datum. Dessa människor befinner sig bostads- och arbetsmässigt ien situation som liknar riksdagsmännens. Vi får traktamenten för arbetstiden, iden män vi inte har vår fasta bostad på arbetsorten. är det som det är med regler och bestämmelser, och jagvill visst inte påstå att avtalsverket har gjort något fel när den exaktaårsgränsen åberopas. Men det finns också en arbetsgivarventil i bestämmelserna- det heter faktiskt arbetsgivarventil utan citationstecken. En ventil kanöppnas eller tillslutas så att det passar för behovet. Jag vill avslutningsvisfråga statsrådet om han anser att arbetsgivarsidan skulle göra något fel, omden omvänt fann skäl för att inte fullt så rigoröst hålla på den exaktaettårsgränsen för erhållande av ersättning som det här är fråga om. Om omställningsproblemen vid omlokalisering av statligamyndigheter Jag vill nämna för att jaghar försökt att hitta någon metod för att undanröja dessa upplevda orättvisorutan att skapa några nya - det måste liksom vara utgångspunkten om man skallförsöka göra någon förändring. Sedan skall vi kanske dimensionera problemetockså. Det är ett 20-tal personer som berörs av den här gränsdragningen. Om manskall vara exakt är det 18 personer- det är de som anmälts för mig, men det kanju möjligen finnas några fler. Jag noterar som positivt att erkänner attdet finns ett behov av klara regler och att arbetsgivarverket i sitt beslutinte gjort något fel i detta sammanhang. Jag tror det är viktigt att betona att det är nödvändigtmed klara och entydiga regler och besked. I annat falt är risken uppenbar attorättvisor uppstår på grund av en godtycklig eller slumpartad handläggning ochatt planeringen hos myndigheterna blir otillförlitlig och ineffektiv. Vad som är viktigt här är att de sökande får klart för sigvilka regler som gäller så att de för egen del kan ta ställning utifrån ettriktigt underlag. Det är myndighetens skyldighet att som presumtiv arbetsgivarenoggrant redovisa de villkor som är förenade med den lediga tjänsten. Det gällervid all rekrytering men är inte minst viktigt när det skall ske enförflyttning till annan ort. Jag tror i och för sig inte att det på den punkten varitnågra oklarheter - att fortifikationsförvaltningen skulle flytta kan inte havarit en hemlighet för någon som anställts. Om omställningsproblemen vid omlokalisering av stadigamyndigheter Den ettårsgräns som diskuteras har, som jag nämnde isvaret, tillämpats vid de 38 myndigheter som redan flyttat. Där har detfungerat så att myndigheterna inriktat rekryteringen från de nya orterna till ihuvudsak före flyttningen. Det är också under detta år sompersonalomsättningen och därmed rekryteringsbehovet varit ojämförligt störst.I de fall då en myndighet ansett det angeläget att tillsätta en vakans genomrekrytering från den nya orten tidigare än ett är före flyttningen har dettafått ske enligt de vanliga bestämmelserna. Jag vet inte exakt hur myndigheterna har informerat pä dethär området, men det finns en och annan formulering ifortifikationsförvaltningens framställning till arbetsgivarverket som gör miglitet konfunderad. Man säger helt riktigt att ettårsgränsen ibland uppfattassom besvärande vid nyrekrytering. Sedan säger man att "sökande, som blivitinformerad om avtalsregleringen och begränsningen av bemyndigandet, i någrafall avstått från att börja vid förvaltningen". Det tyder på att man harinformerat om bestämmelsen, och dä har de anställda haft möjlighet att välja.Jag vet inte hur många av de 18 eller 20 som fått denna information och ändavalt att börja mer än ett är före flyttningen. Det står däremot senare i framställningen att det har"förekommit, att några av de från Eskilstunaområdet rekryteradetjänstemännen först efter tillträdet av sin befattning vid förvaltningen blivitvarse, att de inte kan få traktamenten fram till dess attfortifikationsförvaltningen som deras arbetsplats finns i ". Detförefaller alltså som om myndigheten hade hanterat personalen olika, men jaghoppas att det inte är så. I sådant fall skulle en orättvisa vara begången där. Regeln om ettårsgränsen bör man självfallet informera omvid anställningstillfället, och jagutgår från att och jaginte är oense på den punkten. Om man utgår från fortifikationsförvaltningensframställningtill arbetsgivarverket, som avslogs, är det så att säga någotoklart hur det egentligen varit med informationen. Det här är egentligen en moralisk fråga i relationenmellan arbetsgivaren/ myndigheten, dvs. fortifikationsförvaltningen i det härfallet, och den anställde. De måste försöka lösa det här problemet på bästamöjliga praktiska sätt. Som vet har jag träffat företrädareför de anställdas organisationer och diskuterat problematiken, men jag har intefått full klarhet på den här punkten. Det är egentligen bara myndigheten somkan klargöra på vilket sätt det enskilda fallet har handlagts. Om regeringen nuutfärdar en ny generell regel, så uppstår betydande risker för orättvisor. Jagavser då orättvisor i den meningen att personalen vid de 38 myndigheter somredan flyttat har behandlats på ett annat sätt. Det är alldeles självklart skapar en sådan orättvisa om man ändrar på det här systemet, men man kanockså skapa orättvisor mellan dem som i det här fallet har blivit informeradepå rätt sätt och dem som inte har blivit det. Det är sådana skäl som medförtatt svaret tyvärr är mer negativt än jag hade önskat att det skulle behöva bli. BENGTGUSTAVSSON (s): Jag förstår mycket väl att statsrådet hellre lämnar ettpositivt än ett negativt svar på en sådan här interpellation. Men det finnsoklarheter i det här fallet, bl. a. förhåller det sig tydligen så när detgäller informationen vid anställningstillfället. Jag tror mig emellertid förstå orsak-;n till detta-jag varinne på det redan i mitt första anförande. Det är fråga om en gräns ,men den avser inte tiden innan verket skall flytta utan tiden innanbefattningshavaren i fråga skall flytta. Och det var dåanställningarna skedde inte helt klart när förflyttningen skulle äga rum. Dettalades om eftersommaren-hös-ten. I varje fall två av befattningshavarna harklarat den gränsen, och en hel del av de andra började sin anställning straxföre semesterperioden. Jag håller med statsrådet om att man naturligtvis skallundvika att skapa nya problem, men det kan inte vara fråga om så många personersom skulle beröras. Det talades om 18 personer. Statsrådet sade nu att detmöjligen kan gälla några fler, men om jag är rätt informerad är det nog istället färre som är aktuella i samband med den här tidpunkten. Några klaradenämligen inte den ekonomiska press som uppstod - jag är visserligen inte heltoch hållet underrättad om deras situation, men det kan ha varit så - så antaletanställda som det handlar om är lägre än 18. Jag vill också säga att skulle det vara sä att det i någrafå fall skapades krav på retroaktiva åtgärder vid andra utlokaliserade verk, såtycker jag inte att detta skulle vara ett alltför stort problem för samhället.Vi måste ju vara på det klara med att vi faktiskt har ställt till med rättstora problem för människor, när vi - utifrån utgångspunkter som jag tror attstatsrådet och jag är överens om - har bejakat en utlokalisering. När det gäller fortifikationsförvaltningen var detuppenbarligen så att några sökande blev på det klara med hur den ekonomiskasituationen skulle komma att te sig och att de därför inte tog den anställningsom i övrigt framstod som lockande. Andra sökande var inte på det klara medsituationen. Jag vill verkligen inte förebrå någon för detta. Jag vill inteförebrå den enskilde arbetssökanden - man vet ju hur det är när man söker ettarbete-och inte heller befattningshavaren på fortifikationsförvaltningen. Vihar krångliga bestämmelser här, och det rådde oklarhet när det gälldeflyttningstidpunkten. Det är också möjligt att ett och annat ord som har sagtstill en arbetssökande har passerat utan att ha fastnat, men jag kan ju inteuttala mig om detta. Vad som är uppenbart är trots allt att det råderoklarheter, och då tycker jag faktiskt att det är staten värdigt att i ställetför att vara maximalt restriktiv vara maximalt generös. Jag sträcker mig intelängre, för jag känner till statsrådets situation. Vi har inte ministerstyre idet här landet och man kan inte stå i talarstolen här i och kritiseraverk och myndigheter för att dessa följer bestämmelserna. Min enkla fråga till statsrådet är densamma som den jagställde i mitt första anförande: Anser statsrådet att det skulle vara något feli att arbetsgivarsidan omvänt fann särskilda skäl för att låta traktamentenutgå? Skulle man kunna acceptera en .generösare prövning? 3 protokoll 1979/80:105-108 Om omställningsproblemen vid omlokalisering av stadigamyndigheter Om ökade resurser för njursjuk-vården Vad det här gäller är att en framställninghar behandlats av arbetsgivarverket. Jag har ingen anledning att ifrågasättaden behandlingen och kommenterar den inte heller i sak. Myndigheten harframfört sina skäl. Några av dem har jag rekapitulerat här. Möjligen kan devisa - det ligger ingen anklagelse i det - att informationsläget för de 18 ellerännu färre berörda personerna kan ha varit något olika. Det är det enda som jagkan konstatera med hjälp av den handläggning som har skett. Det är endast myndigheten som har tillräcklig kännedom omsituationen i varje enskilt fall - den tror jag inte att arbetsgivarverket harhaft någon möjlighet att få klar för sig. Myndigheten vet vilken informationsom lämnats och myndigheten kan naturligtvis i något fall ta hänsyn till dettai den praktiska hanteringen av personalens anställningsvillkor. Det är enmöjlig metod att tillämpa inom myndighetens ram. Jag hoppas att inte någon enskild, som har blivitfelinformerad, skall behöva drabbas. Det är som sagt myndigheten som avgör omså har skett. I det avseendet har vi från statens sida, från arbetsgivarsidan,ett moraliskt ansvar - det medger jag öppet - och det måste vi försöka atthantera. Myndigheten kan svara på frågan och i viss utsträckning också hanteraden. Jag hoppas att vi skall kunna se utlokaliseringsfallenockså från den positiva sidan och att flyttningen avfortifikationsförvaltningen till skall få den positiva effekt förregionen som jag vet att vi båda eftersträvar. Jag hoppas att blivande länschef i håller med mig om detta. Än en gång tackar jag statsrådet för det svar han ansettsig kunna ge i den här frågan. Jag tolkar det som en något positivareinfallsvinkel, att statsrådet i varje fall inte anser det vara något fel utantvärtom ser det som en möjlighet att man inom myndighetens ram kan klara uppdetta, något som möjligen varit oklart. Överläggningen var härmed avslutad. §7 Om ökade resurser för njursjukvärden Statsrådet erhöll ordet för att besvara KurtHugossons (s) anmälda interpellation, 1979/80:145, och anförde: harfrågat dels om jag anser att det är en fillfredsställande situation inomden kirurgiska njursjukvärden och då speciellt vad gällertransplantationsverksamheten, dels om jag avser att ta initiativ till att denav regionsjukvårdsutredningen föreslagna riksplaneringen för njursjukvärdensnarast kommer till stånd, dels vilka initiativ som jag avser attta för att lösa den akuta kris som uppstått vid njurkliniken på Sahlgrenskasjukhuset i . Utvecklingen då det gäller aktivtomhändertagande av kroniskt njursjuka har inneburit stora framsteg i bådemedicinskt-tekniskt avseende och resurshänseende. Dialysverksamhet haretablerats på ett flertal enheter utanför regionsjukhusen och en betydandehemdialysverk-samhet har organiserats. Antalet transplantationer har dock stannatpå drygt hälften av det antal som man förutsåg . Vi har ett omfattande nordiskt samarbete när det gällertransplantationsverksamheten. Detta samarbete bedrivs under benämningenScandiatransp-lant och har stor betydelse när det gäller att förmedla lämpliganjurar. har kontinuerligt följtnjursjukvårdens utveckling genom enkäter och analyser. Vid skilda tillfällenhar styrelsen lämnat rekommendationer till sjukvårdshuvudmännen om hurverksamheten bör organiseras och vilka resurser som krävs. harockså uttalat sig om vilka principer styrelsen anser böra tillämpas viduppbyggnaden av dialys-och transplantationsverksamheten i landet. har frågor somsammanhänger med dialys och transplantation behandlats bl. a, som ettdelprojekt inom regionsjukvårdsutredningen (SOU 1978:71). Genom en undersökningbeträffande urinförgiftning (uremi) inom vissa regioner i som harpublicerats av Spri har intressanta frågor belysts. Denna undersökning har gettanledning att överväga om det inte finns geografiska skillnader beträffandeförekomsten av uremi. Genom s. k. kostbehandling, dvs. omläggning av dieten, ärdet möjligt att uppskjuta tidpunkten för dialysbehandling av patienter mednjursvikt. var ett långvarigt bruk av fenacefinhaltiga läkemedel envanlig orsak till kronisk njurinsufficiens. Dessa läkemedel är numeraförbjudna. En patientgrupp som har blivit alltmer aktuell för aktivuremibehandling är de patienter som lider av vissa systemsjukdomar, t. ex.diabetes. Inom pågår en planering avnjurtransplantationsverksamheten och dialysverksamheten för hela landet. Ettomfattande underlagsmaterial har sammanställts beträffande dialys- ochtransplantationsverksamheten i landet . Vidare harstyrelsen hållit en konferens med bl. a. medicinska företrädareför samtliga dialys- och transplantationsenheter i landet för att fåytterligare underlag för åtgärder inom området. avser att undervåren 1981 lägga fram en plan för organisationen av den framfida njursjukvårdeni landet. Vad beträffar förhållandena vid njurkliniken vidSahlgrenska sjukhuset i vill jag här endast nämna att jag har inhämtatatt man inom sjukvårdsförvaltningen arbetar med dessa frågor. Jag räknar medatt transplantation.sverksamheten vid kommer att fortsättai en omfattning som tillsammans med verksamheten vid ochAkademiska sjukhuset i samt tillgodoser behovetav transplantationsvård i . Njursjukvårdentillhör ett av de områden, där revolutionerande framsteg Om ökade resurser för njursjukvården Om ökade resurser för njursjukvården Fall som tidigare bedömdes som hopplösa kan nuofta behandlas med framgång. Vårdresurserna har för sådana patienter ocksåbyggts ut snabbt. Självfallet återstår emellertid mycket att göra när detgäller att förbättra de diagnostiska och terapeutiska möjligheterna. Jag ber att få tacka statsrådet för det svar jag harfått på de frågor jag har riktat till statsrådet i min interpellationbeträffande njursjukvården. Bakgrunden till min interpellation är den akutakrissituation som har uppstått vid njurkliniken på , därman på grund av otillräcklig resurstilldelning tvingats inskränka den tidigareomfattande verksamheten. Jag skall återkomma till den frågan. Den första fråga som jag ställde var om statsrådet ansågatt det är en tillfredsställande situation inom den kirurgiskanjursjukvården, och då speciellt vad gäller transplantationsverksamheten. Jaghar inte fått något entydigt svar på den frågan, men jag är tacksam för denutförliga redovisning av verksamheten som statsrådet har gett i svaret påinterpellationen. Jag drar ändå den slutsatsen att det inte föreligger entillfredsställande situation , och jag tycker mig kunna dra slutsatsen attäven statsrådet har den uppfattningen. Ökade resurser för njursjukvård i allmänhet och förtransplantationsverk-samhet med efterföljande kontrollverksamhet i synnerhethar framstått som högst angeläget. Dessa krav har förts framinte bara från medicinskt håll. i samtmånga andra patientföreningar runt om i landet har vid ett flertal tillfällenuppvaktat sjukvårdshuvudmännen och och krävt att ökade resurserställs till förfogande för denna viktiga del av sjukvården. Även statsrådet,liksom vi riksdagsmän, har blivit föremål för uppvaktning i anledning av denuppkomna situationen på i . Njurtransplantationsverksamhet bedrivs på fyrasjukhus i vårt land, i , iUppsala, Allmänna sjukhuset i och i . Tillsammansgör dessa fyra sjukhus ca 200 transplantationer . Detta antal har varitganska stabilt . Verksamheten på detta område har bedrivitslängst i och . svarar för i stort setthälften av alla de transplantationer som äger rum i landet. Verksamheten är avsådan karaktär att den bör bedrivas på ett fåtal sjukhus i landet. De olikasjukhusens upptagningsområden är inte reglerade i några avtal huvudmännenemellan. De hårväxt fram tack vare bl. a. det förtroende som sjukhusen harkunnat bygga upp som en följd av uppnådda resultat samt de fyra enheternasmöjligheter att ta emot patienter. Patientföreningarna inom olika delar avlandet har begärt att få sin vård på detta område förlagd fill ,beroende på att njurtransplantationsverksamheten och njurkirurgin i Göteborghar en utomordentligt hög kvalitet. hör kansketill världens främsta. Det är utifrån de utgångspunkterna inte underligt attdet blivit ett alldeles speciellt tryck på . Frågan om njurtransplantationsverksamhet och njursjukvårdhar också behandlats i regionsjukvårdsutredningen, som statsrådet ocksåhänvisar till i sitt interpellationssvar. Den här verksamheten kan barabedrivas optimalt i samarbete med en rad specialister. Organisationen avspecialisterna är utan betydelse bara samarbetet fungerar. bör en sådan enhet ha 20-25 vårdplatser. Antaletvårdplatser är beroende av bl. a. hur samarbetet med njurmedicinen organiseras.Tillsammans bör, menar utredningen, kirurgisk och medicinsk njursjukvård ha40-60 vårdplatser, och tillgång till operationsresurser måste finnas. En sådanenhet kan utföra ca 100 transplantationer . Enligt kommitténs mening blirdet ett optimalt utnyttjande av resurser ifall man bygger upp enheter av dennastorleksordning. I är det bara som har en verksamhet sommotsvarar vad kommittén anser erforderligt. Man har från kommittén sagt att åtminstoneytterligare två sådana här enheter bör till för en förutsatt optimalverksamhet. Hur utvecklingen blir på njurkirurgins område är mycketstarkt beroende av utvecklingen på det immunologiska området. Verksamheten är fast etablerad. Antalet njurtransplantationer har legat omkring 200 , som jag tidigare nämnt. Enligt den utredning som relativt publicerats -Njurforskning i . Kartläggning och förslag fill initiativ - utarbetad avstatens medicinska forskningsråd, kan antalet möjligen förväntas uppgå till 300per år inkl. retransplantationer. Man bedömer det med andra ord sä, atttransplantationskapaciteten och antalet vårdplatser måste öka under de närmasteåren. Verksamheten vid njurtransplantationsenheterna är mycketvärdefull för patienterna. En utökning av resurserna är motiverad både urmedicinsk synpunkt och med hänsyn till det efterfrågetryck som föreligger. Menur samhällsekonomisk synpunkt är det fördelaktigt att kunna bereda patienternamöjlighet till transplantation i stället för dialysbehandling samt att kunnabedriva regelbunden kontrollverksamhet. har också vid olikatillfällen förordat en satsning på njurtransplantationsverksamheten för attlösa de kvantitativa och kvalitativa problem som jag har nämnt gäller för denjursjuka. Verksamheten i , som svarar för hälften av den verksamheteni landet, vänder sig huvudsakligen till utomlänspatienter, och verksamheten försjukvårdshuvudmännen i innebär därför icke någon större ekonomiskbelastning, eftersom kostnaderna för utomlänspa-tienterna betalas av resp.hemlandsting. När man skall bedöma denna omfattande verksamhet förframtiden ställer man sig otvivelaktigt frågan, om det är rimligt och riktigtatt skall svara för av den här verksamheten i landet. IGöteborg har vi också tagit initiativ till diskussioner medsjukvårdshuvudmännen i de andra landstingen och med samt inbjuditdepartementet att vara Orn ökade resurser för njursjukvården Orn ökade resurser för njursjukvården med i dendebatten. Från sida hävdas även att den verksamhet som vi nu bedriverdär - bortemot 100 transplantationer - är av den omfattningen att det ärrimligt att bibehålla en sådan verksamhet av den storleksordningen men att denökade effekt som man har att emotse bör förläggas till andraenheter. Vi tycker det är mindre lämpligt att de patienter som bor i förbi både och för att få transplantationerna utförda iGöteborg. I fråga nummer 2 i min interpellation undrar jag omstatsrådet avser att ta intitiativ till att även den avregionsjukvårdsutredningen föreslagna riksplaneringen för njursjukvårdensnarast kommer till stånd. Inte heller på den frågan har jag fått något entydigtsvar. I sitt svar säger statsrådet att det pågår en planering avnjurtransplantationsverksamheten och dialysverksamheten inom socialstyrelsenoch att man där har tagit fram ett omfattande underlagsmaterial. Vidare påpekarstatsrådet att styrelsen höll en konferens med bl. a.medicinska företrädare för samtliga dialys- och transplantationsenheter ilandet för att därigenom få ytterligare underlag för åtgärder. Sedan står det isvaret: "avser att lägga fram en plan förorganisationen av den framtida njursjukvården i landet." Jag tycker det är beklagligt att statsrådetaccepterar att det dröjer innan man lägger fram en sådanplan. Det är naturligtvis väldigt bra att man har konferenser med medicinskaföreträdare, men det viktigaste är att man löser frågan i samarbete medsjukvårdshuvudmännen, de sjukvårdspolitiker som ytterst har ansvaret för attden här verksamheten kommer till stånd. Jag vill därför fråga om man avser attha den här typen av kontakter med sjukvårdshuvudmännen.