prot · G309138 · 1979-12-31 00:00:00 — Totalt genomförs över 17,5 miljonerröntgenundersökningar under ett är. 12 miljoner av dessa undersökningar skerhos tandläkarna. Enligt strålskyddsinstitutets beräkningar leder dessaröntgenundersökningar till 110 nya cancerfall . Den verkliga siffran kanvara både lägre och högre. Enligt amerikanska experter är risken att man skallfå cancer troligen fem gånger så stor. I så fall orsakarröntgenundersökningarna över 500 nya cancerfall . Men genom röntgen kanman också rädda liv. upptäcks ca 30 000 nya cancerfall genomröntgenundersökningar. För den skull kan man givetvis inte sluta att användaröntgenundersökningar, men man kan använda dem sparsammare och med lägre dosersamt iaktta alla tänkbara försiktighetsåtgärder i fråga om kontroll avapparaturen, ha tillräckligt utbildad personal och registrera allaundersökningar. I det betänkande från jordbruksutskottet som vi nudiskuterar behandlas en motion väckt av och mig, där viyrkar att hos regeringen skall begära en översyn av strålskyddslageni syfte att åstadkomma ökad säkerhet för både patienter och personal och attansvarsfördelningen mellan jordbruks- och i vad avserjoniserande strålning ses över. Utskottet har behandlat motionen seriöst och även berettsocialutskottet tillfälle att yttra sig. I ett särskilt yttrande frånfolkpartiledamöterna i utskottet understryks ytterligare betydelsen avsäkerhetsfrågorna i samband med användningen av joniserande strålning inomsjukvården. och även socialutskottet påpekar att enöversyn av strålskyddslagen f. n. övervägs inom . Minförhoppning är att denna översyn skall göras mycket snart och åtgärder ocksåvidtagas så att lagen efterlevs av sjukvårdshuvudmännen. Tillstånd enligt strålskyddslagen krävs för attradiologiskt arbete skall få bedrivas. Tyvärr finns det exempel på att mansaknar tillstånd vid vissa sjukvårdsinrättningar men också på attsocialstyrelsens råd. anvisningar och rekommendationer efterlevs dåligt. En enkät som gjort blandsjukvårdshuvudmännen visar bl. a. att sjukhusfysiker lyser med sin frånvarohos de flesta Nr 138 sjukvårdshuvudmän. Därmed saknasockså kontroll av apparaturen. 1 , åtta sjukvårdshuvudmän hade bildatröntgenkommittéer, och av dessa var -, I gon några inte ens färdigbildade. Planer på att Starta sådan verksamhetfanns hos ytterligare åtta huvudmän, medan de övriga inte har någon planering Röntgenkommittéer är nödvändiga för att verksamheten skallkunna bedrivas på ett riktigt sätt. Det är uppenbart att rådoch anvisningar inte följs. Händelserna vid Sahlgrenska sjukhusets klinisktfysiologiska laboratorium belyser klart hur bristfälligtstrålskyddet är. Man har tvingats ge patienterna för höga stråldoser för att fåen bild vid genomlys-ningarna. Trots detta blev bildkvaliteten dålig, och närskyddsombudet kopplades in blottades en skandal av oanade mått. Vederbörandeklinikchef hade saknat tillstånd att bedriva röntgenverksamhet med genomlysningända , då lämnade sådant tillstånd.Arbetet hade då pågått utan tillstånd. Enligt tillståndet 1976 fickpersonalen endast utsättas för genomlysning och exponering under sammanlagt 30minuter . I själva verket hade man utsatts för exponering ända upptill . Tillståndsbeviset hade personalen aldrig sett. Det varinlåst i ett kassaskåp. Enligt lagen skall all personal som arbetar med strålninghälsokontrolleras . gjordes den första läkarkontrollen. Då hadeen läkare, en sjuksköterska och två undersköterskor drabbats av cancer. vet man med bestämdhet hur farlig den joniserandestrålningen är för människan, om hon utsätts för höga stråldoser i form av t.ex. många onödiga omtagningar av röntgenbilder på grund av felaktig teknik, omför stort område av kroppen utsätts för strålning eller om kroppen utsätts förlånga genomlysningstider eller för onödiga undersökningar. All personal somarbetar med och utsätter patienter för joniserande strålning måste därför haerforderliga kunskaper i strålfysik och strålskydd. Har man inte tillräckligakunskaper utgör man en fara både för patienterna och för sig själv. Röntgenundersökningar görs kanske heller inte så sällan"för säkerhets skull". Här har den remitterande läkaren ett stortansvar att avgöra om en undersökning är nödvändig eller ej. Patienten trorkanske inte att man är riktigt undersökt om man inte har blivit röntgad. Därförkrävs det en god upplysning till allmänheten om att det ibland är bättre attundvika röntgenundersökningar. Det är en angelägen uppgift att sprida den härinformationen inte enbart för den remisskrivande läkaren utan också försocialstyrelsen och sjukvårdshuvudmännen. Tyvärr förekommer inte någon samlad registrering av hurmycket strålning den enskilda människan utsätts för i hälso-och sjukvården. Jag tror att en väg vore att införa ett patientkort, exempelvis motsvarande nuvarande vaccina tionskort. Där skulle man registrera samtliga undersökningar och behand lingar med joniserande strålning - inkl. de misslyckade bilderna, de s. k. omtagningarna. Det är väldigt viktigt att man registrerar alla omtagningar - 196 de kan ibland vara väldigt mänga.Den strålning som svensk sjukvård utsätter befolkningenför är mångdubbelt större än den kärnkraftsreaktorerna Nr 138 Trots detta går det inte att få något entydigtsvar på frågan vem som Onsdaeen den egentligenskallhaansvaretföralldenverksamhet med joniserande strålning -yj: jqoq som i dagbedrivs inom hälso- och sjukvården. Det här ansvaret är starkt Tillstånd av strålskyddsinstitutet krävs för att inneharöntgenutrustning och för att bedriva radiologiskt arbete. När tillståndet välär givet är det den för verksamheten ansvarige inom varje sjukvårdsområde somskall svara för att skyddsföreskrifterna följs. Det har visat sig svårt, föratt inte säga omöjligt, att få besked om vilka tillstånd som gäller för varjesjukvårdsområde. lyder under jordbruksdepartementet.Socialdepartementet svarar för hälso- och sjukvården och därmed också förstora delar av verksamheten med joniserande strålning. Vid en kammardebatt somjag hade med jordbruksutskottets ordförande med anledning avjordbruksutskottets betänkande 1977/78:24 sade utskottets ordförande attutskottet fått sig förelagd miljölagstiftningen, där också joniserandestrålning räknades in. Utskottsordföranden fann detta något långsökt och hadeingenting emot att "denna kalk tages ifrån utskottet". Vad beträffar motion 1450, andra yrkandet, omansvarsfördelningen mellan jordbruks- och socialdepartementen i fråga om denjoniserande strålningen inom sjukvården anser utskottet nu att det ankommer påregeringen att ta initiativ till ändringar i ansvarsfördelningen. Det är kanskeriktigt, men tydligen slipper då jordbruksutskottet inte heller ifortsättningen att tömma den kalk som strålskyddet inom sjukvården utgör. Ivarje fall finns det i utskottsskrivningen ingen antydan om att man vill undgåfortsatta motioner om förbättringar av strålskyddet inom sjukvården. herrtalman, sådana kommer. Tyvärr är bristerna fortfarande stora. Jag harinterpellerat i den här frågan och väckt motioner flera gånger.Tyvärr inträffar fortfarande stora och onödiga skador samt dödsfall beroende påbrister i vårt strålskydd. Jag har inget annat yrkande än om bifall till det enigautskottets hemställan, men jag kommer i fortsättningen att följa denna frågamed stor uppmärksamhet. Vissa framsteg har faktiskt gjorts under de här åren.Jag vill inte tillskriva mig hela äran härav, men något tror jag ändå att dethar fört saken framåt. Fågan om hur vi bäst skyddar oss motstrålning som kan ge cancer var ju föremål för stor uppmärksamhet före folkomröstningenom kärnkraften. Skräcken bland många medborgare för att drabbas av sådanstrålning som en följd av verksamheten vid kärnkraftverken var av storbetydelse för sättet att politiskt hantera denna fråga. Enligt engelska mätningar svarar kärnkraften vidnormaldrift för mellan 1 och 2 %o av den cancerframkallande strålning som vi utsätts för. Däremot kommer av den stråldos befolkningen får från den medicinska 197 användningenav joniserande strålning. Man skulle därför kunna säga att detstrålningsproblem som behandlas i jordbruksutskottets betänkande nr 35 normaltär 200 gånger större än kärnkraftens strålningsproblem. Vår motion 1978/79:281 har fått en mycket välvilligbehandling av utskottet. Arbetet med att reducera den medicinska strålningenpågår inom . , strålskyddsinstitutet ochenskilda landsting. Åven de berörda fackliga organisationerna agerar. Inom jordbruksdepartementetövervägs en översyn av strålskyddslagen . Det är bra attjordbruksutskottet understryker att detta arbete skall bedrivas sä, att det"möjligt leder till praktiska resultat". Jag ser i den formuleringennärmast ett bifall till vär motion. Vi rör oss ju här på ett område där det råder storosäkerhet i riskbedömning. Ett grundläggande faktum är dock att vår generationutsätts för mer joniserande strålning än tidigare generationer ochatt detta är en av orsakerna till ökningen av cancerfrekvensen. Ett faktum ärockså att nästan hela denna ökning hänför sig till den medicinska användningenav joniserande strålning. Eftersom experterna nu tycks vara eniga om att det intefinns några säkra gränsvärden för när denna strålning blir farlig, måste alltgöras för att begränsa stråldosernas storlek. Därför bör kraftåtgärderna sättasin där man kan få den största minskningen av den kollektiva stråldosen,nämligen mot de medicinska strålkällorna. I vårt land, liksom i de flesta andra länder, tillämpasden internationella rekommendationer om högstatillåtna stråldoser, f. n. 5 rem/år. I den amerikanska debatten om riskerna medlågnivåstrålning har man hävdat att gränsen utan störreolägenheter skulle kunna sänkas till en tiondel av denna nivå, dvs. till 0,5rem. En skärrnbildsundersökning ger en genomsnittlig stråldos ilungorna på ca. Om man i stället använder sig av lungröntgen ifullformat är stråldosen bara en femtedel så stor eller ca 0,1 rem. Detta är bakgrunden till vår motion, och vi hoppas attriksdagens uppmaning till berörda myndigheter att nu redovisa praktiskaresultat skall få omedelbar effekt. Överläggningenvar härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls. § 8 Ersättning vid viltskador m. m. Föredrogs jordbruksutskottetsbetänkande /80:36 med anledning av propositionen 1979/80:111 om ersättningvid viltskador m. m. jämte motion. har i sitt betänkande nr36 ställt sig bakom regeringens proposition, där det föreslås att nya grunderför ersättning vid viltskador skall tillämpas fr. o. m. . Jag har begärt ordet för att till protokollet få noteravissa farhågor om att det nya systemet på ett felaktigt sätt kan komma attdrabba de marklösa jägarna i form av höjda jaktarrendepriser och älgavgifter.Denna kategori jägare är redan nu hårt drabbad av den våldsammaprisutvecklingen på jaktarrenden. Jag hoppas därför att jakt- ochviltvårdsberedningen i sitt fortsatta arbete ägnar denna stora grupp jägaresärskild uppmärksamhet. När systemet med älgavgifter och ersättning för älgarsskadegörelse på jordbruksgröda infördes , byggde detta påprincipen att ersättning endast skulle utgå till småbrukare som inte kundekompensera sig genom jakt. Denna grundläggande princip bakom det nuvarandesystemet markerades redan från början på så sätt att ersättning inte kunde utgåtill jordbruksföretag med mer än en viss areal odlad mark. I propositionenföreslås nu att de övre arealgränserna slopas, vilket i princip innebär attalla markägare blir berättigade till ersättning. föreslås att självrisken höjs från nuvarande 200kr. till ett belopp som motsvaras av av ett för jordbruksföretagetsåkerareal beräknat skördevärde. Många markägare kan därmed kompensera sig för viltskadorsåväl genom ersättning ur länsälgskadefonden som genom värdet av egen jakteller inkomst av jaktarrende. Det blir enligt min mening de marklösa jägarnasom nu löper risken att få ökade kostnader i form av höjda jaktarrendepriseroch högre älgavgifter. Inte minst mot den bakgrunden är det därför angelägetatt jakt- och viltvårdsberedningen, som bl. a. har i uppdrag att utreda fråganom jaktarrendatorernas rättsliga ställning och arrendepriserna, skyndsamt taritu med de marklösa jägarnas problem. Det är i och för sig vällovligt att beredningen försökerarbeta snabbt och komma med ett delbetänkande, men det finns därmed en risk föratt man inte får en samlad bedömning av ett större problemkomplex. Jagförutsätter därför att beredningen i sitt fortsatta arbete närmare analyserarvilka möjligheter som finns, mot bakgrund av stigande arrendepriser ochälgavgifter, att stimulera såväl jakträttsinnehavare som markägare att meraktivt engagera sig i förebyggande åtgärder mot viltskador för att på så sättmedverka till att bryta den nuvarande utvecklingen mot allt större ersättningarför älgskador. Tyvärr måste man konstatera att regeringen i nu föreliggandeförslag inte lyckats finna ett tillfredsställande system som stimulerar någonatt vidta förebyggande åtgärder. Ersättning vid vUtskador m. m. I dettaanförande instämde () Ersättning vid viltskador m. m. I jordbruksutskottets betänkande 36 behandlasproposifion 111 om ersättning vid viltskador, och propositionen har godkänts avutskottet utan några invändningar. Propositionsförslaget innebär att lantbrukare ochjordägare kommer att kunna få ersättning för viltskador enligt förhållandevisgenerösa regler. Pengar till den ersättningen skall erhållas genom höjning avde avgifter för älg och annat kronvilt som skall utbetalas till älgskadefonden. I motion 1979/80:1893 har jag och motioneratbl. a. om en begränsning av höjningen av älgavgifterna. Jag tycker det är litetegendomligt att den motionen inte har behandlats i detta sammanhang, som jujust berör äigavgifterna. Det hade varit önskvärt att så skett. Vi pekar i vår motion på att jaktarrendena ochälgavgifterna har höjts mycket kraftigt . Man har lagt på avgifterundan för undan, och det har visat sig att älgavgifterna har flerdubblats påmycket . Höjningen av priserna på jaktarrenden har också gått snabbt, snabbareän höjningen av älgavgifterna. Detta innebär att jakt börjar bli förbehållenendast de förmögna människorna. Vi har dessutom ett tryck från utlandet, därman är villig att ge goda ersättningar för jakträtt. Om det rådande systemetfår fortgå, kommer det att innebära att de svenska jägare som är sämrebemedlade inte får möjlighet att jaga. När man nu har tagit upp självrisken i de här fallen harman såvitt jag kan förstå icke diskuterat den frågan närmare. I och med att enmarkägare har älg på sin mark måste ju jaktvärdet öka. Det hade därför varitlogiskt att självrisken hade höjts i motsvarande mån som övriga avgifter harhöjts eller i varje fall i motsvarande grad som avkastningen på jakten. Men såhar inte varit fallet; det har inte föreslagits vare sig i propositionen ellervid utskottets behandling. Det är också på det sättet att markägarna på senare tidhar lärt sig att ta ut ersättning för älgskadorna. Hur detta egentligen tillgårundandrar sig min bedömning, men jag tror det verkligen finns anledning attgranska hur sådana ersättningar hanteras och utbetalas. Exempelvis för Kalmarlän har dessa ersättningar ökat utomordentligt kraftigt: på de senaste tio årenhar ökningen varit inte mindre än 15 , om man vill räkna den i procenttal,dvs. avgifterna har ökat 154 gånger! Så snabbt har älgstammen faktiskt inteökat! Det visar att det måste vara något fel i det system som är uppbyggt, ochmed detta förslag kommer felet att accentueras ytteriigare. Det är självklart att om vi får en tätare älgstam så ökarockså älgskadorna. Men en större älgstam bör också kunna ge bättre utbyte förmarkägaren i form av köttvärde, om han jagar själv, eller också-som jagtidigare pekade på - i form av de höga avgifterna för jaktarrenden som i dagutgår. På grund av älgtätheten borde han utan vidare också kunna kompensera sigför skadorna. Det måstevara något fel i uppläggningen när man först skall kunna tillgodogörasig de högre arrendeavgifterna eller - om man inte arrenderar Nr 138 jaktmarken, utan jagar på egen mark-jaktvärdet som man sedan Onsdaeen den kan få ersättning för älgskador från älgskadefonden. -j - jgfo Jag måstebeklaga att den här frågan inte nu har tagits upp mera seriöst av _ utskottetså att den kunnat behandlats på ett mer ingående sätt. Jag har inget yrkande emot ett enigt utskott, men jag villprotestera mot att viltskador m m motion 1893 inte har behandlats medyrkandet om begränsningar av älgavgifterna. Den motionen kommer så småningomupp, förmodar jag, och jag hoppas att jakt- och viltvårdsberedningen då serlitet närmare på de här frågorna och att man även visar återhållsamhet när detgäller höjningar av älgavgifterna i fortsättningen, i (): Jag är litet överraskad över att kammarensledamöter tar den sena timmen till intäkt för att sätta in de gr'övstaöverdrifterna . Jag begärde ordet när alldeles sade attjakten förbehålls de förmögna markägarna. Jag vet inte var anknytningenfinns till det utskottsbetänkande som vi nu har att behandla. Jag kan intehitta ens den minsta anvisning om att detta inlägg har något stöd i detbetänkandet. Utskottets betänkande behandlar helt enkelt - i någon månoch utomordentligt försiktigt - ändrade regler för skada förorsakad av vilt.Tidigare har ersättning för viltskador endast kunnat utgå på grund av älgskada.Förändringen i lagen innebär att även skada som är föranledd av dov- ochkronvilt nu kan ersättas. Dessutom har ersättningsreglerna förändrats så attdet inte finns någon övre arealgräns där ersättning kan utgå. Detta harmotiverats av att självriskbestämmelserna har ändrats så, att ersättning utgåri förhållande till den brukade arealen. Meningen med det är ingalunda att pånågot sätt konstituera en sådan ordning att mer välsituerade skall få störreförmåner än andra. Därför är inlägg något underligt. Han drarupp frågor som utskottet inte har haft att ta ställning till, och jag förstårinte vad han vill åstadkomma med det. Frågan nu gäller helt enkelt att rättvisare och vidgaderegler skall tillämpas i fortsättningen. Det har utskottet varit enigt om. Desocialdemokratiska ledamöterna i utskottet har alltså inte haft någon annan mening.Det hade kanske varit lämpligt att hade försökt komma till talsmed sina partivänner innan han här i kammaren talade om att motionerna harbehandlats dåligt, Jag har inte sagt att jakten är förbehållende förmögna och välsituerade, utan jag har sagt att den på grund av höjningarna av avgifterna och de höga jaktarrenden som kommer att utgå är på väg att bli förbehållen de välsituerade. Älgavgifterna har gång på gång höjts, och det drabbar naturligtvis jägarna. När man då ser hur stora utbetalningar som har gjorts från älgskadefonden och vilka kraftiga höjningar som har redovisats för exempelvis län börjar man undra om systemet är upplagt på ett 201 Ersättning vid viltskador m. m. Det kan inte vara rimligt att den som haren kraftigälgstam på sin mark dels kan utnyttja den genom att antingen själv skjuta älgoch tillgodogöra sig köttvärdet eller arrendera ut marken, dels kan fåersättning om han kan påvisa att han har haft älgskador. Det blir dubblaersättningar, och jag kan inte finna att det är riktigt. i (): insinuerar helt enkelt att markägaretjänar på denna ersättning, som av alla betraktas som ett utomordentligt dåligtvederlag för skada som har orsakats av vilt. Jag begriper, uppriktigt sagt,inte vad syftar på. Den nu föreslagna förändringen innebär inteen förbättring för markägarna, men den innebär en förändring så till vida attersättning nu kan utgå för skada som orsakats inte som tidigare enbart av älgutan även av kronvilt och dovvilt. Detta har ingenting att göra med det somBernt insinuerar, att någon kan skaffa sig dubbel gottgörelse. Det ärfråga om en vidgad ersättning för viltskador och ingenting annat. Det är obestridligen på det sättet att enmarkägare kan arrendera ut sin jakträtt, om han så vill, och få mycket brabetalt för den. I motion 1893, som dess värre inte behandlas här , har vivisat att jaktarrendena har ökat utomordentligt kraftigt och att markägarna kanta ut mycket stora avgifter, om de träffar på rätt person. kan markägaren få ersättning frånälgskadefonden, om han kan påvisa att det har inträffat älgskador. På detsättet kan han ta ut pengarna dels så att säga in natura, dels viaälgskadefonden. i (); Jag vill bara att det skall registreras tillkammarens protokoll att vidhåller att älgskadefonderna medgersådan typ av ersättning som kan missbrukas och att det rent av är fråga omoskäligt missbruk. Jag är ordförande i en länsälgnämnd.och jag vet precis hurden här ersättningsregleringen går till. Vad talar om är helt enkelt någon typ avkverulans som möjligen är politiskt betingad men som inte har någonting med detsakliga förhållandet att göra. Jag tycker att den glesa skaran avkammarledamöter ändå bör få sig till livs den upplysningen att om något helt annat än den kalla verklighet som de markägare som faktiskthar viltskador känner till. Överläggningen var härmed avslutad. § 9 Påförslag av tredje vice talmannen beslöts att kammarens förhandlingar Nr 138 skulle fortsättas vid morgondagens sammanträde. § 10 TREDJE VICE TALMANNEN: Jag får meddela att på morgondagens föredragningslistauppföres trafikutskottets betänkande 10, skatteutskottets betänkande 48,utrikesutskottets betänkanden 21 och 22 samt näringsutskottets betänkanden44.45 och 56 i nu angiven ordning främst bland två gånger bordlagda ärenden.Vidare får jag meddela att jordbruksutskottets betänkande 38 sätts närmastefter civilutskottets betänkande 28. § II Kammarenåtskildes .