prot · G30918 · 1979-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1979/80:18 §1 Proposition om höjning av skatterna på drycker och tobak Tillkammaren har överlämnats propositionen nr 28 om höjning av skatterna på dryckeroch tobak. I denna proposition föreslår regeringen att motionstiden förkortastill . Jag vill erinra om stadgandena alt motion skall ingivas sista motionsdagen och atl kammaren kan besluta alt hänvisa enproposition lill utskott utan föregående bordläggning. Propositionom höjning av skatterna på dtycker och tobak Kammaren biföll förslaget att tiden för avlämnandeav motioner med anledning av denna proposition skulle förkortas till ochutgå . Kammaren beslöt vidare all hänvisapropositionen till utskott för beredning. Propositionenremitterades till skatteutskottet. Skatteutskottetsbetänkande i ärendet kommer atl föreligga och utskottetkommer att föreslå aft ärendet avgörs efter endast en bordläggning, dvs. § 2 Allmänpolitiskdebatt (forts.) har vi nu fått vänja oss vid att lösa många frågor utantillgång på särskilt mycket nya pengar. Men fortfarande finns del stora problemi samhället som medborgarna kräver en lösning på, och vår uppgift blir då attomfördela de knappa resurser som vi har. Människorställer berättigade krav på aktiva insatser när det gällersysselsättningspolitiken, när del gäller omsorg och vård för dem som har delbesväriigt, när det gäller rättssäkerhet och rättstrygghet, när det gällerskolan och barnens framtid, när det gäller miljö- och servicefrågorna iglesbygd och tätort. Om man skall kunna lösaproblem av denna art, är det viktigt atl man har ett politiskt helhetsgreppsom ligger människorna nära. Decentraliseringspo-liliken måste vara vägledande,och den bygger på de enskilda människornas personliga ansvar. Delär en grundläggande förutsättning hos en rättsstat att dess medborgare skallkänna trygghet på olika sätt, trygghet i anställningen men också trygghet tillliv och egendom. Ordningsmakten måste tilldelas sådana resurser ochbefogenheter att människorna känner denna trygghet. Detvåld som förövas mot äldre inger stor oro. Våld av denna typ frodas i ettkontakflöst och anonymt samhälle, där normer för mänsklig samlevnad och hänsynriskerar att urholkas. Samhället - framför allt skolan - måste här stöttaföräldragenerationen och stimulera till en mera aktiv fostrargärning, sominpräntar vikten av hänsyn och personligt ansvar hos det uppväxande släktet. Enav grundförutsättningarna för att detta skall lyckas är att en sysselsättningspolitikförs som ger en positiv start i livet. En framgångsrik arbetsmarknadspolitikmåste bygga på att vi far till vara de speciella förutsättningar ochmöjligheter som finns i de olika delarna av landet. Det krävs först och främsten offensiv närings- och regionalpolitik, som dels skapar resurser, delsfördelar de skapade resurserna rättvist över landet. Vi måste också se till,att de olika satsningar och åtgärder som statsmakterna vidtar inte är påkollisionskurs mol varandra. Glesbygdssatsningar får t. ex. inte kompletterasmed en trafikpolitik som drar in vägunderhåll och lägger ned järnvägar. Denförändring som den förra trepartiregeringen initierade i dessa hänseenden ärdärför synnerligen positiv. Stordriftenhar fött en alltför dominerande roll på många områden. Banfningar ochsysselsättningsproblem har följt i dess spår. Eft större inslag av mindreföretag och elt spritt ägande ökar tryggheten i sysselsättningen, bl. a. genomminskad konjunklurkänslighel. En ny decenfralistisk energipolitik medinriktning på hushållning och användning av förnyelsebara energikällor skapar10000-tals nya jobb under uppbyggnadsskedet och förutsättningar för varaktigtillgång på arbete även i de områden som har storasysselsättningssvårigheter. Det har vi från sida bl. a. påvisat i detenergiprogram som vi redovisade i valrörelsen. Enframgångsrik sysselsättningspolitik kräver även att mera objektiva kriterierför en viss kommuns inplacering i stödområde tas fram. Den i milt tycke alltförslentrianmässigt bestämda stödområdesindelningen i samband med detregionalpolitiska beslutet - en indelning som vi från centernkritiserade - måste ersättas med ett annat system med inplacering av kommuner istödområdesklass. Vi måste få ett system som innebär att områden medsvårigheter, oavsett geografisk belägenhet, kan komma i åtnjutande av statligtstöd som expansiva kommuner, oavsett var de är belägna, kan flyttasned i lägre stödområdesklass. Vi har även i Syd-och Mellansverigeglesbygdsområden, där svårigheterna är uppenbara. Vi måste ha enregionalpolitik som kan verka i hela landet, vilket vi från kraftigtunderstrukit. Del kräver en större flexibilitet i systemelän vi nu har, och detär därför viktigt atl regeringen snabbt genomför den aviserade översynenav stödområdessyslemel och presenterar ett nytt förslag, något som vi ifrånvårt parti länge har krävt. Vi måste med andra ord få en s. k.problemorienterad regionalpolitik. Ocksådet enskilda jord- och skogsbruket spelar regionalpolitiskt en mycket stor rolli många bygder. Dessa näringar är utomordentligt kapitalkrävande för attkunna uppfylla de effektivitetskrav som bl. a. statsmakterna genomriksdagsbeslut har lagt fast. Det är hög lid att kapitaltillgången tilljordbruket förbättras. Nyaverksamheter inom dessa näringar bör också kunna ge betydande tillskott avarbetstillfällen bl. a. inom energiområdet. Erfarenheter på skogens områdefinns redan. Dettrafikpolitiska beslut som fattade innebär elt betydandesteg mot ett decentraliserat samhälle. Det är nu angeläget atl vi går vidareoch förstärker och vidareutvecklar trafikpolitiken i dess olika delavsnitt.Från sida vill vi gå längre bl. a. när det gäller vaktslåendet om ochupprustningen av järnvägsnätet. Ett riksnät som består av alla de banor som trafikeras kommer enligt vår mening att aktivt främja energi-, närings-,regional- och sysselsättningspolitiken i riktning mot en mera balanseradutveckling i landets alla delar. Frånregionalpolitisk synpunkt är del vidare glädjande att nu uttalat sigför en ökad satsning på utbyggnad och förbättring av länsvägnätet och de lokalavägarna. Detta är väsentligt, inte minst för att tillgodoseglesbygdsbefolkningens krav på en bättre vägstandard. I det sammanhanget bör beaktasden ökade belastning som genom den tilltagande fritidsbilismen sker på vägarnai glesbygden liksom kanske framför allt de krav som måste uppfyllas när detgäller skolskjutsorganisalionen runt om i landet. Debattenom skolan har varit ett inslag i årets valrörelse. Alla tycks vara överens omatt skolan inle fungerar, men få bidrag till lösningar har presenterats - somvanligt, skulle man kunna säga. Debatter, svepande formuleringar och kritikutan presenterande av alternativ har vi lyssnat till . Närcenterngenom åren drivit exempelvis kraven på mindre skolor och ändradestatsbidragsregler för byggande och drift av sådana, har dessa krav avvisatsmed såväl pedagogiska som ekonomiska motiv. Vi skulle inle få tillräcklig breddpå utbildningen med så små enheter, sade man, och det skulle bli alldeles fördyrt. Vadär del då vi har fått? Jo, vi har fått flera och flera besked om atl mångaelever inle kan läsa och skri va när de lämnar högstadiet. Alt oron är etthinder i undervisningen. Att de elever som vill läsa störs av dem som saknarintresse härför Vetenskapliga undersökningar visar klart att de mindreskolenheterna ger den absolut bästa skolmiljön, och det vore ju konstigtannars. Det är märkligt atl hela 1960-talel har kunnat passera utan att dessaerfarenheter har anammats på ett effektivare sätt än som har skett trotspåstötningar inte minst från centerhåll. Dennya läroplan för som fattade beslut om byggertrots allt på en realistisk syn på skolarbetet. Vi hade anledning från vårtparti att på ett tidigt stadium väcka motioner i detta ämne och lägga fram förslagfill en ny läroplan för - della med utgångspunkt i det utkast somskolöverstyrelsen presenterade. Del beslut om ny läroplan somriksdagen har fattat bygger i långa stycken på den motion som vi avlämnade fråncentern. Idenna läroplan finns en verklighelsanknytning, som om den hanteras rätl itillämpningen ger möjligheler till en skolverksamhet av varierande slag och somrimligen bör tillgodose elever med olika förutsättningar. 1 läroplanen betonas föräldraansvaretoch arbetslivskontaklen, vilka båda utgör hörnstenar i sammanhanget.Läroplanen ställer krav, och den framhåller kun-skapsinhämtandet som denhuvuddel det utgör Att, som har gjorts gällande på en del håll,kunskapsinhämlandet inte skulle vara så viktigt är helt obegripligt. Man börjardess bättre även på dessa håll atl länka om vid det här laget. Vad somnaturligtvis är viktigt är att se till atl detta kunskapsinhämtande underiätlasför de elever som har svårt atf hänga med. Jag menar att den nya läroplanen gervägledning härvidlag. Def gäller bara att inte krångla till def hela såförtvivlat, vilket händer rätt ofta. Antagningentill högskolan har livligt diskuterats . Skarp kritikhar riktats ål olika håll, och debatten har nog inle varit precis glasklar. Närriksdagen 1975 beslöl om nya regler för antagning lill högskolan skedde dettaunder bred politisk enighet. Föratt bredda rekryteringsunderiagel och ge nya grupper möjligheter tillhögskolestudier antogs nya behörighetsregler. Sålunda blev arbetslivserfarenhetbehörighefsgrundande, liksom vissa föreningsmeriter har blivit del. Inte minsti de nya högskolornas rekryteringsområden fanns ett uppdämt utbildningsbehovsom det måste tas hänsyn till. Åtskilliga med svag grundutbildning men med bredarbetslivserfarenhet borde efter vissa kompletteringar ges tillträde tillhögskolan. Så har det också blivit, men det vore fel att påstå att antagningenfungerat tillfredsställande. Frågangäller i del avseendet främst huruvida ungdomar som söker direkt från gymnasiettill högskolan har missgynnats. Vid antagningen till vissa allmännautbildningslinjer är det helt klart på det sättet. När 1975 antog nugällande regler ingick i beslutet en garanti för direktövergång frångymnasieskolan fill högskolan. Lägst en femtedel av de antagna skulle varasådana som gick direkt från gymnasieskolan. Tillämpningen har visat sig varasådan att denna garanti inte alltid uppfyllts. Detfinns i detta sammanhang anledning atl erinra om att det i samband med 1975 årsriksdagsbeslut klart uttalades att en översyn av dessa bestämmelser skullekomma lill stånd sedan erfarenhet vunnits av det nya antagningssystemet. I denav trepartiregeringen avlämnade regeringsförklaringen anges också atten sådan översyn skall ske. Det är nödvändigt att den kommer till stånd såsnart som möjligt. kommer atf inom regeringen verka för att vi får enbättre ordning för antagning till högskolan än den som gäller . Jag tror inteheller atl det finns någon anledning att söka finna några andra modeller förhögskolans sätt att verka i övrigt än de som gäller , men del finns motbakgrund av de gångna två årens erfarenheter all anledning att se överantagningsbestämmelserna. Underdetla anförande övertog andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. KARINNORDLANDER (vpk): Om ganska exakt löper avtalen ut för större delen av desvenska lönlagarna. Som så har det upprepats att deförestående löneförhandlingarna blir besväriiga. Självfallet blir förhandlingarnabesväriiga, om inte arbetsköparparten är beredd alt i förhandlingarna ta meddet som för löntagarna är en av huvudfrågorna, nämligen hur de skall få igenden köpkraft som de föriorade . Innevarande års utfallvet vi fortfarande ingenting om. Ingenkan bestrida alt de svenska löntagarna fått vidkännas en reallönesänkning.Fackförbunden, som gjort egna beräkningar, har kommit fram till litet olikaresultat. LO:s utredningsavdelning har kommit fram till en köpkraftsminskningmed , men troligen kommer de närmare sanningen som hävdar att LO:s ochTCO:s medlemmar föriorat en månadslön under vart och ett av åren 1977 och1978, dvs. under de borgerligas två första regeringsår. Knappthade den borgerliga trepartiregeringen tillträtt förrän den s. k.svångremspolitiken sattes i system. Arbetsköparna kände den borgeriigaregeringens tjänstvillighet, vilket ledde till atl de 1977 kunde lägga fram ettavtalsförslag som bl. a. innehöll kravet att ingen lönehöjning alls skullemedges under del första avtalsåret, i avvaktan på en gemensam utredning om atthöja produktiviteten. Enligtarbetsköparna var lönlagarna lata och måste jobba mera. Löntagarna skulledessutom vara sjuka för mycket, och därför föreslogs en försämring avsjukförsäkringen. Vissa helgdagar skulle för alt höja produktionen förändrastill arbetsdagar. Man ville ha en konjunkturanpassad arbetstid, som kundeförlängas eller förkortas allt efter låg- eller högkonjunktur. Vidare krävdesförändringar i de arbetsmarknadslagar som löntagarna under en lång följd av årkämpat sig till. Dessa lagar ger visseriigen inte några garanterade rättighetermen innebär ändå ett visst skydd mot arbetsköparnas godtycklighet gentemotsina anställda. Ävenom arbetsköparna inte fick igenom alla sina mot arbetarna utmanande förslagblev 1977 och avtal föriustavial för löntagarna. Den uppgörelse som dåundertecknades baserades på en prisstegring som i finansplanen varberäknad till 5-6 96. Medhänsyn till den då redan planerade höjningen av mervärdeskatten var detta enmedveten undervärdering av prisutvecklingen, i syfte att hålla lönekraven nerei avtalsöverenskommelsen. Eftersom syftet var att förstärka statskassan, togsingen som helst hänsyn till effekterna av momshöjningen. Devalveringarna avkronan som sedan följde har samma prishöjande effekt och drabbar de ekonomisktsämst ställda. Vidare genomfördes skatteomläggningar som gynnade enbart dehögavlönade. De inkomsttagare som bäst behövde en skattereduktion fick istället vara med och betala skattesänk- ningarnaåt höginkomsttagare och rika. Detblev skattebetalarna som fick stå för kostnaden för bidragen och subventionernatill företagen. T. o. m. den allmänna arbetsgivaravgiften, som avräknats ilöneutfallet, skänktes tillbaka till företagen. Denpågående avtalsrörelsen gäller alltså infe enbart alt komma överens om löneroch andra villkor . Det gäller att ta igen löneförlusterna och1978. Hur reallöneutfallet blir är beroende av resultatet av bl. a.förhandlingarna om kompensation förden prisstegring som redan ligger 2 96 överden garantiregel som finns inskriven i avtalen, liksom tilläggen förlöneglidningsgarantin för dem som har bundna löner. Lönlagarnasberäkningar måste då gälla nettoreallöner- lön efter skatt och med reellköpkraft. I många industrier har man räknat fram att del behövs . mer ilimmen för att enbart återställa köpkraft. Löntagarnasmisstänksamhet i årets avtalsrörelse är slor och befogad. De tänker inte låtasig luras en gång till och godta ett avtal som urholkas ekonomiskttill följd av olika regeringsåtgärder. Det måste bli ett stopp för denborgeriiga svångremspolitik, vars åtgärder hårdast drabbar landetslåginkomsttagare. Lönlagarna kräver därför alt innan avtalet undertecknas fåvela vilka åtgärder regeringen tänker vidta, som påverkar deras levnadsstandardnegativt . Levnadsstandarden måste bevaras. Vad man villveta är hur den miljard som krävs i de förestående Jordbruksförhandlingarnakommer att slå igenom i prisutvecklingen. Kommer den borgerliga regeringen atthelt avveckla subventionerna, som utgår för att sänka priserna på vissabaslivsmedel? Ochhur blir det med hyrorna, som tenderar atl höjas ochsom har stigit med drygt 11 96? Priskostnadsindexär f. ö. ett dåligt mätinstrument för löntagare och låginkomsttagare när detgäller levnadsstandarden. För dem är del utgifterna för mat och hyra som är denlunga poslen och avgörande förderas ekonomi. Jag vill ta ett exempel. Ennormalfamilj med två vuxna och två barn och med en försörjare har en årsinkomstpå , som är den genomsnittliga lönen fören industriarbetare. Denfamiljens matkonto ligger på ca , vilket utgör hälften av familjensdisponibla inkomst, dvs. inkomsten efter skatt men med bidrag inräknade. Läggerman så till boendekostnaden är det lätt att räkna ut vilken köpkraft denfamiljen har kvar. Här finns del alltså inget utrymme för den svångremspolitiksom ekonomiministern talat sig så varm för i debatten. Närdet gäller skatten ger regeringsdeklarationen klara besked. Även i dagensdebatt har det getts klara besked. Den nuvarande regeringen tänker fortsätta påden inslagna vägen, vilket betyder en ytteriigare omfördelning avskattebördorna, så alt höginkomsttagarna gynnas på låginkomsttagarnasbekostnad. Det är därför förklarligt och riktigt, när LO vägrar sätta sig nedoch förhandla om en skattepolitik, som kommer att snedvrida förutsättningarnaför hela avtalsrörelsen. I stället bör LO granska bolagsvinsterna och1978, som var betydligt bättre än vad gjordegällande, och tendensen visar ännu bättre resultat 1979. kommunisterna kräver en igrunden förändrad politik med en planekonomi och en produktion med inriktningpå människors behov och inte på vinst och profit. Vi har också konkreta krav,som skulle ge löntagarna en garanterad levnadsstandard och underlätta avtalsrörelserna. Baraen kort redovisning: Det är inga nya krav som ställs utan det är krav .som vpkställt under en lång följd av år, men som för vanliga löntagare blir alltmeraktuella. Det gäller krav på slopande av mervärdeskatten på livsmedel, ettomedelbart temporärt hyresstopp, ett effektivt prisslopp på alla dagligvaror.Och i avvaktan på elt nytt och mer demokratiskt skattesystem har vi föreslagitatt alla löntagare i normala lönelägen skall ges en skattelättnad på ,som mest skulle gynna de lägst avlönade. Delta är viktigare än att sänkamarginalskatten. Arbetsgivaravgifterna, som rör sig om åtskilliga miljoner,måste gå tillbaka till löntagarna, eftersom de avräknas pålöneutrymmet. Jag påminde i början av mitt anförande om 1977 års avtalsrörelse, ochdet finns anledning till detla. Valet 1979 gav oss tyvärr en borgeriigregering, och känner nu en medvind i ryggen ochspelar på nytt upp samma skiva som inför avtalsrörelsen efter valet . Kortsammanfattat: Det finns inget utrymme för lönehöjningar, och produktionenmåste öka på arbetarnas bekostnad. Löntagarnaär inte beredda att godta elt lönebud med samma motivering en gång till. Delhar klart framgått av de reaktioner som Svenska arbetsgivareföreningens utspelhar gett ute på arbetsplatserna. Medlemmarna i de fackliga organisationerna ärberedda på en offensiv avtalsrörelse för alt återställa reallönerna, vilket deanser är helt nödvändigt. Menavtalsrörelsen gäller inte bara de direkta lönekraven. Den gäller bl. a. frågorom löneformer, fasta löner kontra ackord och prestationslöner. Facket måstebörja driva krav mot den arbetshets som negativt påverkar olycksfall ochutslagning. Enkortare arbetsdag aren viktig reform av samma anledning. Frågan med 7,5 timmars arbetsdag måste aktualiseras och lösas i åretsavtalsrörelse. Del är nödvändigt också ur jämställdhetssynpunkl aft uppnå målet6 timmars arbetsdag. Männen måste ges en kortare arbetsdag för att haförutsättningar att på lika villkor della i hemarbetet och barnens fostran. Delär lika viktigt som atl ge kvinnorna möjlighet att på lika villkor ställa upp iarbetslivet. De skall inte som - på grund av bristande barnomsorg och förstor del av hemarbetet - tvingas till ett deltidsarbete, som inte ger detekonomiska oberoende som är avgörande för en fungerande jämställdhet. Enminimiarbetstid om minst är ett gammalt vpk-krav, sommåste få en lösning. Densolidariska lönepolitiken måste fortsätta, även om den inte har fungerattillfredsställande. Den har ändå haft en utjämnande effekt på löneskillnaderna.Det är illavarslande om LO, som del nu förefaller av pressen, tänker tubba påden principen och tillmötesgå arbetsköparna, som kräver en ökad löneskillnad.Detta är inte minst viktigt alt framhålla efter dagens debatt, som gettlöntagarna besked om hur borgeriig skattepolitik skall se ut. Ju högre lön manhar, desto större skattesänkning skall man få. Detla är en utmaning mot allalåginkomsttagare, som ständigt kommer i kläm på grund av borgarnassvångremspolitik. Resultatetskulle bli att man kör över de många kvinnor som arbetar i de typiskakvinnoyrkena, som är extrema låglöneyrken. Det gäller de mångakvinnor som arbetar inom sjukvården och barnomsorgen, städerskor,ekonomibiträden, anställda inom handeln, textil etc. Dessa extremt lågavlönadehar förväntat sig atf årets avtalsrörelse skulle knäcka frågan om en läg.stalön. En lägsta lön på exempelvis . är inget orimligt krav.Def skulle innebära en limlön på . eller en årsinkomst på ,vilket är en låg lön i förhållande lill den genomsnittligaindustriarbetariönen. Det vore ändå en framgång för stora grupper. Samtidigtborde nu gällande ungdomslöner slopas. Detla är några av kraven i årets avtalsrörelse, krav som det inte finnsnågon prutmån på. Arbetarna har aldrig ställt sig utanför ansvaret församhällsekonomin, men de vägrar att ta hela ansvaret. Svångremspolitiken måstevändas mot det håll där bärkraften finns. För avslutade vi en valrörelse som i mycket kom afthandla om jobben, om rätten till arbete. Det var en valrörelse som speglademänniskornas oro för läget och . Det är en oro som ärsprungen ur egna erfarenheter av en bister verklighet och en allt djupareinsikt om morgondagens svåra problem i och i vår omvärid. Visocialdemokrater gick ut i valrörelsen med ett allvarligt och kärvt budskap. Vitog upp de stora problem vi har atf möta på näringspolitikens ochsysselsättningens område, vi varnade för lättsinne och löften, vi presenteradelösningar. Vi sade: Vi kan inte möta framtiden oplanerat. Möjligheterna attlösa industrins långsiktiga problem, möjligheterna att trygga Jobben, ligger isamverkan mellan samhälle, anställda och företag. Denna samverkan kommerattbehövas föratt genomföra de nödvändiga strukturomvandlingarna på ett socialtacceptabelt sätt, för atl genomföra de nödvändiga satsningarna ,för all trygga jobben och skapa nya Jobb. Vi sade; behöver en nynäringspolitik, en social näringspolitik som sätter människans rätt till arbetefrämst. Fördenna politik mötte vi ett starkt gensvar. I de utsatta delarna av vårt land -och de blir allt fier - vet människorna av egna erfarenheter hur litet detraditionella kapitalistiska lösningarna har atl ge. Menframgångarna räckte inte för elt maktskifte. Det blir nu en högerdo-mineradfrepartiregering som skall möta framtiden. Det aren trepariiregering därmoderata samlingspartiet i väsentliga avseenden har stärkt sin ställning. Underhela har den svenska högern konsekvent satsat på att driva fyrastora sakfrågor: ekonomisk politik och skattefrågor, skolan. bostädersamt lag och ordning. innehar siatsrådsposter inom Just dedepartement som handhar dessa sakfrågor. 1976 var det inle realistiskt altensföra en diskussion om en moderat var en moderatjustitieminister en självklarhet utan diskussion. Folkpartietsställning har i motsvarande grad försvagats. Man har fått släppa stora delar avsina departement till högern. Folkpartiledaren sålde uf väsentliga delar avsitt partis möjligheler att forma den praktiska politiken. Moderaternahandhar nu den ekonomiska politiken - har kvar budget- ochskattefrågor. Moderaternahandhar nu skolpolitiken - har kvar kulturpolitiken. Moderaternahandhar nu mark- och planfrågor - har kvar själva bostadsbyggandet. Folkpartiethar därutöver släppt regionalpolitiken och jämställdhetsfrågorna tillcenterpartiet. Delär således ett i alla avseenden försvagat som kläms mellanmoderaternas och högerramar. Vikommer alt gå in i ett 1980-lal som bjuder allvariiga problem när det gällervår industriella framtid och möjligheterna atl trygga jobben. Vistår inför mycket stora strukturomvandlingar. Vi har under de senare årenupplevt svåra omställningar i vikliga branscher som tidigare byggt upp vårindustri. Det har medfört svåra påfrestningar för alla inblandade, för deanställda, för samhällen, ja, för hela regioner Låt oss inle för en enda sekundinbilla oss alt de stora strukturförändringarna ligger bakom oss.