prot · G309129 · 1979-12-31 00:00:00 — Det finns ett avtal som föreskriver hurdenna uttagning skall gå till. Jag har den bestämda åsikten att om denna sak inte utredspå ett riktigt sätt. så kommer allmänhetens misstankar att öka ytterligare ochdess förtroende för polisen att minska. Då det gäller just händelserna iStoruman har motsatt sig både förflyttningen och dennedklassning av polismännen som skett. Än har justitieministern intesvarat på frågan: Om man är oduglig som polis i . är man då duglig attinneha en polisassistenttjänst i ? Den frågan måste det vara enkeltatt svara på. Som svar på den senaste frågan kan jagprincipiellt säga att det ibland möjligen kan finnas skäl att få en bedömninggjord på flera olika håll. Det kan vara av intresse både för arbetsgivaren ochför arbetstagaren. Detta äralltså en principdeklaration, och den avser icke just detta speciella fall. När det gäller påståentle att jag ärövertliivet försiktig har jag en annan uppfattning. Jag menar att tiet vore felav mig att här ge uttryck för några åsikter, när vi vet att precis de frågorsom nämnt är föremål för justitieombudsnianneiis prövning, Jag tycker faktiskt att justitieministern även när detgäller den fråga som jag har ställt angående samarbetssvårigheterna och tvångsförflyttningenskulle kunna avge en principdeklaration. Det finns ju ingenting som säger attsådana här situationer inte kan uppstå på andra håll inom polisdistrikten. Dåvore det nog ganska bra om justitieministern i varje fall hade avgett enprincipdekiaration. Självfallet skall man försöka lösa desamarbetssvårigheter som kan uppstå här och var på det smidigaste och bästasättet. För att ändå ge någonting med på vägen ijust den här frågan vill jag säga att jag vet - och jag tror att vet det - att man rätt länge gjort försök att lösa de här problemen.Landshövdingen i länet har varit inkopplad liksom länspolischefen. Alla dessa har försökt kommatill rätta med de här problemen. Jag kan naturligtvis rent principiellt uttalaförhoppningen att denna fråga skall lösas , så att det blir arbetsrooch en god effektivitet i det här polisdistriktet. (vpk): Jag vill knyta an till vad sade om attsådana här saker kanske händeräven pä andra håll. Jag tog ju upp det redan imitt första anförande. Jag har här ett tidningsurklipp från , där enpolisman, som inte var överens med polisledningen, säger att "där antyddesatt det kunde bli aktuellt med förflyttning om jag vidhöll min uppfattningalltför hårt". Jag har här även ett annat urklipp som gäller och somvisar att det tydligen också där förekommer misshälligheter. Detta gör att man blir orolig och frågar sig om sådant härförekommer på många håll. År det här fråga om ett förfaringssätt somrikspolisstyrelsen metodiskt tillämpar? Då är det ju verkligen oroande. Det vardärför jag ställde frågan huruvida justitieministern kunde tänkas vara bereddatt tillsätta en utredning för att gå till botten med det hela och återskapadet förtroende hos allmänheten för rättvisans långa arm som man böreftersträva. Om åtgärder för att förhindra tvångsförflyttning avpolismän Nr 129 (): Torsdaeen den Herrtalman! Sedan sagt att det redan nu finns bekymmer 24 anril1980 inom andra polisdistrikt tyckerjag nog att det vore på sin plats att justitieministern säger ifrån att på det här sättetfår det inte gå till. Om åtsärder för '"'"''"S'''?'' tvångsförflyttning för att lösa samarbetssvårigheter. att förhindra viss betssvårigheter bör rimligen kunna lösas på annat sätt, journalisterskällor Överläggningen var härmed avslutad. § 7 Om åtgärder för att förhindra viss efterforskning avjournalisters källor Jusfitieministern ordet för att besvara i (fp) den 9 aprilanmälda fråga, 1979/80:416, till industriministern, och anförde: i har frågatindustriministern om han avser att företa åtgärder för att hindra att enstatlig företagsledning försöker efterforska journalisters källor. Frågan haröverlämnats till mig. gäller att det i allmänhet strider mottryckfrihetsförordningen att man efterforskar t, ex, vem som har lämnatuppgifter till en journalist på en tidning i syfte att uppgifterna skallpubliceras. Fr, o, m, är detta förbud mot efterforskning inskrivet igrundlagen. Överträdelse av förbudet är straffbelagt. Efterforskningsförbudet är emellertid begränsat bl, a, såtill vida som förbudet endast riktar sig till myndigheter och andra allmännaorgan. Ett aktiebolag är ingen myndighet, även om det helt ellerdelvis ägs av staten eller av en kommun. Inte heller är det annat än iundantagsfall att betrakta som ett allmänt organ. Med "allmänt organ"avses här nämligen organ som till sin karaktär står en myndighet nära och som ihuvudsak fullgör uppgifter som skall ombesörjas av staten eller av en kommun.För att ett aktiebolag skall kunna anses som ett allmänt organ fordras attbolaget handhar förvaltningsuppgifter. Tryckfrihetsförordningen förbjuderalltså i allmänhet inte ledningen för ett statligt aktiebolag att efterforskavem som har lämnat uppgifter till en tidning. Frågan om tryckfrihetsförordningen skall ersättas av engrundlag som skyddar också andra uttrycksformer än det tryckta ordet utreds f,n, av yttrandefrihetsutredningen. Utredningen är oförhindrad att ta upp fråganom efterforskningsförbudets omfattning. I avvaktan på resultatet av detutredningsarbetet är jag inte beredd att företa några åtgärder för att utvidgadet nuvarande efterforskningsförbudet i tryckfrihetsförordningen. HÄDAR (): Jag tackar - som ersättare för - justitieministern för svaret. 16 bedrivs i ett företag, somhelt ägs av staten, en verksamhet som med rättaväckt stor uppmärksamhet. Den avser en flerårig utbildning av ett hundratallibyer - med stor sannolikhet tillhörande och uttagna av den libyskakrigsmakten. Vad undervisningen omfattar har företagsledningen -och inte minstföretagets chef, generalmajoren och direktören - gjort betydandeansträngningar att dölja. Av det som ändå framkommit kan man sluta sig till attundervisningen omfattar ämnen som passar väl in i en militär tekniskutbildning. Detta motsägs inte av att kunskaperna också kan ha civilanvändning. Till bilden hör att Telub - enligt egenverksamhetsberättelse - har huvuddelen av sin verksamhet inriktad mot militäraarbeten avseende bl. a. telekommunikafioner, robotar och stridsledningssystem.Vi noterar också att , av utrikespolitiska skäl, inte medger någonförsäljning av krigsmateriel till . I allexport skiljer man på s. k. hårdvara och s. k. mjukvara. Hårdvaran är det man kan ta på, t. ex. maskinen. Mjukvaranär kunskapen om hur man använder den. Det är mjukvaran som Telub nufillhandahåller . Nog måste det, herr justitieminister, vara ett allmäntintresse att den aktuella utbildningen vid Telub blir belyst! Men om någon inomTelub skulle vilja bidra till detta - på det sätt som grundlagen medger - blirhan av stämplad som en usel förrädare. Dessutom uppmanas hansarbetskamrater av till angiveri. Jag vill för kammaren citera vadDahlberg skriver i ett brev till sina anställda: "TillDig, som jobbar på Telub! Mitt ibland oss finns en medarbetare, som är oärlig nogatt inte endera diskutera en eventuellt avvikande uppfattning eller begära sittavsked från Telub. Denna '' väljer i stället att tillställatidningen vilseledande underlag med en enda avsikt, nämligen attmisskreditera företagets ledning och därmed äventyra Telubs förmåga attöverleva. Att avslöja detta måste vara en naturlig uppgift för var och en somvill att Telub skall fortleva", skriver . Den verksamhet som statsföretaget under Dahlbergsledning gett sig in på har politiska, även utrikespolitiska, aspekter.Självfallet förvandlar detta inte i sig bolaget till en myndighet. Därför- och på den punkten uppfattar jag att justitieministern och jag är heltöverens - och endast därför klarar sig undan åtal för brott mot densvenska grundlagen. Men därför är det också naturligt att ställa frågan:Finner justitieministern, som företrädare för den , attDahlberg handlat och uttalat sig på ett sätt som anstår en chef för ett avsvenska statens belagt företag? Om åtgärder för att förhindra viss efterforskning avjournalisters källor Sakfrågan om vad för slags utbildning Telubbedriver har ju tidigare diskuterats här i kammaren - den tänker jag inte gå inpå. gäller det ju lagstiftningen och det anonymitetsskydd som kan föreligga. Jag kanhålla med om att det kan vara en viss problematik här. protokoll 1979/80:129-131 Om ändrade bestämmelser beträffande tillägg av förnamn Men detkan, som jag ser det, knappast komma i fråga att man skall ha särskilda reglerom anonymitetsskydd för statliga eller kommunala bolag utan offentligrättsligauppgifter men inte ha sådana för andra bolag och enskilda. Alternativet är judå att utvidga tryckfrihetsförordningens efterforskningsförbud till att gällaalla - både offentliga funktionärer och enskilda. Den här frågan har behandlatstidigare, både av offentlighetskommittén och av massmedieutredningen. Båda komfram till att det skulle föra för långt med ett generellt förbud, Samma åsikthade när bestämmelserna om anonymitetslätten reviderades åren 1976och 1977, menade att den gällande regleringenom skydd för meddelares och författares anonymitet innebar en rimlig kompromissmellan motstående intressen. åberopade att ett förbud förvarje enskild medborgare att söka utröna en författares eller meddelaresidentitet skulle komma i konflikt med den enskildes allmänna fri-ochrättigheter. Det är mot denna bakgrund som jag inte är benägen att nuge yttrandefrihetsutredningen något speciellt tilläggsuppdrag i den här frågan,som jag erinrar om vad jag sade förut att utredningen själ vmant kanta upp ämnet, om den finner anledning till det. HÄDAR (); Jag noterar att justitieministernuppenbarligen delar min uppfattning att , om Telub hade varit enstatlig myndighet och inte endast ett helstatligt företag, gjort sig skyldigtill brott mot grundlag. Då vill jag bara fråga; Vilket ansvar harstaten som arbetsgivare för sina bolagschefer? Om en person uppträder såuppenbart olämpligt som , måste inte arbetsgivaren då vidta någonlämplig åtgärd? Jag är medveten om att ansvaret för att en sådan åtgärdvidtas inte i första hand åvilar justitieministern utan den som inom regeringensvarar för de statliga industriföretagen, dvs. industriminister ,Det väsentliga här och är att vi klarat ut att genom sitt brev, därhan utpekar en eventuell uppgiftslämnare som förrädare, som en ,och uppmanar arbetskamraterna till angiveri, uppträtt klart dlänipligt - på ettsätt som inte anstår en chef för ett statligt ägt företag. Överläggningen var härmed avslutad. §8 Om ändrade bestämmelser beträffande tillägg av förnamn Justifieministern erhöll ordet för attbesvara () anmälda fråga. 1979/80:431, ochanförde: har frågat mig vad regeringenämnar göra för att eliminiera nuvarande, bl, a. ur religionsfrihetssynpunktstötande, bestämmelser beträffande tillägg av förnamn. Tillägg avförnamn kan enligt gällande rätt ske på två sätt. ytterligareförnamn ges vid dop eller vid en motsvarande förrättning eller också kan ettnytt namn erhållas efter ansökan hos patent- och registreringsverket. För tillägg av förnamn vid dop och motsvarande uppställsinte några särskilda villkor. För att erhålla ytterligare förnamn efter ansökanhos patentverket krävs däremot särskilda skäl. Dessutom tas där ut enansökningsavgift på . Frågan om namntillägg har behandlats inamnlagsutredningens betänkande (SOU 1979:25) Nya namnregler. I betänkandetföreslås lättnader i fråga omförvärv av ytterligare förnamn. Enligtförslagetfår varoch en rätt att göra namntillägg genom en enkel anmälan hospastorsämbetet. Några särskilda villkor gäller inte för en sådan anmälan.Anmälningsförfarandet, som är kostnadsfritt, får användas en gång. Ytterligarenamntillägg kan, när särskilda skäl föreligger, ske efter ansökan hospatentverket. Det föreslås att det härvid liksom f. n. skall tas ut enansökningsavgift. Utredningsbetänkandet har remissbehandlats och övervägs f.n. i . Jag kan nämna att remissinstanserna allmänt hargodtagit förslaget om tillägg av förnamn. Även jag anser att det kan varamotiverat med en ändring av nuvarande regler på denna punkt. Om ändrade bestämmelser beträffande tillägg av förnamn BERTILHANSSON (fp): Jag vill tacka justitieministern för svaret,som slutar på ett sådant sätt att det finns anledning att hoppas på en ändringav nuvarande bestämmelser. En bekant familj adopterade ett barn från . Barnethade naturligtvis förnamn med sig, men de var exotiskt klingande, och för attunderlätta barnets införlivande i en svensk kamratkrets ville familjen - vilketär rätt vanligt - ge flickan i fråga ett svenskt förnamn. Man vände sig då till folkbokföringsmyndigheten, dvs.pastorsämbetet, och fick veta, att om barnet skulle döpas i svenska kyrkaneller i någon frikyrka så var det bara att anmäla det nya förnamnet, och detblev inte någon särskild prövning för det och inte heller någon särskildavgift. Men föräldrarna hade en baptistisk dopsyn och tänkte införliva barnetockså i en församlings gemenskap med en högtid som brukar kallasbarnvälsignelse. Men se det uppfyller inte fordringarna i lagen på "dopeller liknande religiös förrättning", utan då skulle de bestämmelser gällasom justitieministern redovisat i sitt svar. Man måste ansöka hos patentverketoch ange särskilda skäl och därtill betala . Svenska staten har alltså en prislista när detgäller tillägg av förnamn, där priserna är olika beroende på föräldrarnasdopsyn. Dessutom har man i bestämmelserna tagit intryck av den vanföreställningsom kanske inte själv var alldeles oskyldig till i det gångna,att barndopet skulle vara en namngivningsceremoni. Vid fartygsstapelavlöpningar säger man ibland: Jag döperdig till , , , och så tillfogar man namnet. Barndopet är ingennamngivningsceremoni, och Omändrade bestämmelser beträffande tillägg av förnamn lagstiftningenhar alltså på denna punkt en uppfattning som är felaktig och eftersläpande. Det verkar nu av svaret som om det snart skulle kunna blien förändring här, och det är jag tacksam för. Jag har betecknat det här som enreligionsfrihetsfråga. Den är kanske inte stor. men religionsfrihetsfrågor;ir-även om de inte är stora - alltid viktiga, och det hoppas jag attjustitieministern instämmer i. Överläggningen var härmed avslutad. § 9Föredrogs och hänvisades 1979/80:1984-1988till försvarsutskottet 1979/80:1989-1992till trafikutskottet 1979/80:1993till utbildningsutskottet 1979/80:1994till arbetsmarknadsutskottet 1979/80:1995 yrkande 1 tillarbetsmarknadsutskottet i övrigt till utbildningsutskottet 1979/80:1996och 1997 till utbildningsutskottet 1979/80:1998till arbetsmarknadsutskottet 1979/80:1999 yrkande 1 såvitt avserbil. 1 i propositionen till arbetsmarknadsutskottet i övrigttill utbildningsutskottet yrkandena 2 och 3 till arbetsmarknadsutskottet iövrigt till utbildningsutskottet 1979/80:2000yrkande 1 till socialutskottet 1979/80:2001och 2002 till utbildningsutskottet 1979/80:2003till socialutskottet 1979/80:2004 yrkandena 1 och 2 tillutbildningsutskoUet i övrigt till socialutskottet 1979/80:2005-2009till näringsutskottet 1979/80:2010-2012till finansutskottet 1979/80:2013till näringsutskottet § 10 Föredrogs och biföllsInterpellationsframställningarna 1979/80:185 och 186 1979/80:45 med anledning avpropositionen 1979/80:80 om följdlagstiftning till den nya sekretesslagen Utskottets hemställan bifölls. § 12 Ny instansordning i kommunalbesvärsmål Föredrogs konstitutionsutskottetsbetänkande /80:46 med anledning av propositionen 1979/80:105 om nyinstansordning i kommunalbesvärsmål jämte motioner. Regeringen (kommundepartementet)hade i proposition 1979/80:105 föreslagit att anta förslag till 1. lag om ändringi kommunallagen (1977:179), 2. lag om ändringi lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, 3. lag om ändringi förvaltningsprocesslagen (1971:291), 4. lag om ändringi lagen (1957:281) om kommunalförbund, 5. lag om ändringi lagen (1961:436) om församlingsstyrelse, 6. lag om ändringi lagen (1979:411) om ändring i rikets indelning i kommuner, landstingskommuneroch församlingar, 7. lag om ändringi lagen (1979:412) om kommunala indelningsdelege-rade, 8. lag om ändringi lagen (1972:229) om kyrkliga indelningsdelegerade, 9. lag om ändringi allmänna ordningsstadgan (1956:617) med vidtagna ändringar. Ny instansordning i kommunalbesvärsmål Beträffandepropositionens huvudsakliga innehåll anfördes följande: "I propositionen föreslås en ny instansordning förkommunalbesvärsmå-len. Syftet med den nya instansordningen är främst att sålångt möjligt förkorta handläggningstiderna i kommunalbesvärsmålen.Kommunfullmäktiges, landstings samt de kommunala och landstingskommunalanämndernas beslut skall enligt vad som föreslås i propositionen överklagas hoskammarrätterna. Detsamma gäller om de kyrkokommunala besluten. Kammarrätternaersätter alltså länsstyrelserna som första besvärsinstans ikommunalbesvärsmålen. I de landstingskommunala målen, som f. n. överklagasdirekt till regeringsrätten, förs kammarrätterna in som första besvärsinstans.När kammarrätten behandlar kommunalbesvärsmål, skall två särskilda ledamötersom är sakkunniga i kommunala frågor delta i handläggningen. Rätten att fullfölja kommunalbesvär till regeringsrätten blirenligt förslaget begränsad. Besvär över kammarrättens beslut prövas endast omregeringsrätten har meddelat prövningstillstånd. Reformeringen av instansordningen föranleder ändringar iframför allt kommunallagen, lagen om församlingsstyrelse och lagen om allmännaförvaltningsdomstolar. Dessutom föreslås vissa mindre ändringar iförvalt-ningsprocesslagens regler om prövningstillstånd. Avsiktenär att reformen skall genomföras ." Ny instansordning i kommunalbesvärsmål I detta sammanhang hade behandlats de med anledning avpropositionen väckta motionerna 1979/80:1942 av och (båda m), variyrkats att beslutade att komplettera 36 § förvaltningsprocesslagensåvitt angick kominunalbesvär med en bestämmelse av innebörd att som grund förprövningstillstånd vid fullföljd av talan i kommunalbesvärsmål till regeringsrättenäven borde få åberopas att anledning förekom till antagande att kammarrättenbedömt saken på ett materiellt oriktigt sätt. s. k. ändringsdispens, 1979/80:1954 av m. fl. (s), vari yrkatsatt vid behandlingen av propositionen 1979/80:105 beslutade att instansordningeni kommunalbesvärsmålen skulle utformas i enlighet med vad som föreslagits imotionen, innebärande att länsstyrelserna skulle behållas som förstabesvärsinstans vad gällde de primärkommunala målen, och 1979/80:1955 av m, fl, (vpk), vari yrkats attriksdagen beslutade att möjligheter skulle finnas att få kammarrättens beslut ikommunala besvärsärenden prövade. 1, beträffandefrågan om prövningstillstånd i kommunalbesvärsmål med avslag på motionerna1979/80:1942 och 1979/80:1955 bifalla propositionen 1979/80:105 såvitt nu var ifråga, 2, beträffandefrågan om som första besvärsinstans i vissa kommunalbesvärsmålmed avslag på motionen 1979/80:1954 bifalla proposifionen 1979/80:105 såvittnu var i fråga, 3, bifallapropositionen 1979/80:105 i övrigt. Reservation hade avgivits avHilding , , , ,, och (alla s) som beträffande frågan omlänsstyrelsen som första besvärsinstans i vissa kommunalbesvärsmål ansett attutskottet under 2 bort hemställa att skulle med bifall till motion 1979/80:1954och med avslag i motsvarande del på proposition 1979/80:105 anta de lagförslagsom reservanterna framlagt, Vi socialdemokrater i konstitutionsutskottetvill bevara som första instans i kommunala besvärsmål. Vi är inteensamma om den uppfattningen. Jurister gjorde en utredning. Dennajuristutredning sändes ut på remiss, och under remissomgången var det mångainstanser som avstyrkte förslaget. Dit hör 16 länsstyrelser, exempelvis länsstyrelseni län, , , . ,, , , , och . Även två landsting har avstyrkt förslaget, nämligen Kalmarläns landsting och . Vidare kan jag nämna attkammarrätten i ingår bland de instanser som har ställt sig avvisande. Huvudskälet är att man vill ha en första instans pålänsplanet. Man anser att den föreslagna ordningen innebär en centraliseringsom man bör undvika. Man vill att beslutet i första omgången skall ligga närakommunerna och deras invånare. Detta stämmer väl med dendecentraliseringstendens som kännetecknar samhället f. n. Vi försöker allamedverka till att flytta ut avgörandena från centrala instanser. Det föreliggande förslaget bryter mot denna tendens. Istället innebär det en långtgående centralisering. Av 24 instanser utspriddaöver landet kommer fyra instanser att återstå. Det hjälper inte attpropositionen är undertecknad av och kontrasignerad av KarlBoo och att dessa ofta talar om decentralisering. Här har att taställning till ett långtgående centraliseringsförslag. Finns det då skäl att i detta fall få en annan utvecklingän den vanliga, att genomföra en långtgående centralisering på ett område, därman tidigare haft en decentralisering i fråga om första instansen? Såvitt jaghar kunnat förstå av propositionen åberopar man väsentligen tre skäl härför. Det första skälet är att man vill åstadkomma likformighet.Det är det klassiska centraliseringsargumentet. Man säger att eftersomlandsting och kommuner är likställda legalt sett, bör de ha samma förstainstans. Jag har svårt att se det sakliga i detta argument. Man hävdar vidareatt det kan bli olika resultat vid prövningen i första instans om man har flerainstanser. Inte heller detta argument väger särskilt tungt, eftersomprejudikaten skall skapas av regeringsrätten, och den vill vi inte rubba på. Det andra argument som åberopas är att man bringar nedtiden för behandlingen genom att ärendena går till kammarrätterna och endastundantagsvis prövas av regeringsrätten. Jag förstår att det finns ett stortintresse för att kommunerna får besked i besvärsärenden. Kommunen har fattatett beslut. Det överklagas, men kommunen vill verkställa beslutet. Detargumentet har jag respekt för, men jag är inte övertygad om att man spararsärskilt mycken tid på detta sätt. I allmänhet torde målen stanna i förstainstans, och mot denna begränsning av den tid som förflyter står andra skäl. Såsom tredje argument talar man om att det här gällerendast juridiskt-formella prövningar. Det är i och för sig sant, men de skerinte i ett lufttomt rum. Åven vid en sådan prövning behövs goda kontakter medförhållandena, och det har man i länsstyrelserna. Det är svårt att tänka sigatt man i kammarrätterna kan vinna samma goda kännedom om förhållandena inomlänen. I själva verket finns inom länsstyrelserna en samlad erfarenhet avförhållandena i de olika kommunerna. Enligt min mening bör man använda sig avdenna sakkunskap när det gäller prövningen i första instans. Inte heller dettaskäl har alltså någon giltighet. Med den ordning som har föreslagits från kommunministernssida får man realiter en instans som prövande. Endast frågor av prejudicerande Ny instansordning i kommunalbesvärsmål Ny instansordning i kommunalbesvärsmål karaktärgår vidare till regeringsrätten. Även med en generös praxis på detta område -och det hoppas jag att man skall få - begränsas dock besvärsrätten väsentligentill en instans. Det är inte bra ur rättssäkerhetssynpunkt. Även omkammarrätterna representerar betydande kunskaper - och kommer att vinnaytterligare kunskaper på området om reformen går igenom - bör man ändå ha denmöjlighet till prövning som reservanternas förslag innebär: man börjaröverklaga hos och har möjlighet att gå vidare tillkammarrätterna. Härutöver finns det ett skäl som jag också vill hänvisatill. F. n. är frågan om länsstyrelsernas uppgifter föremål för en omfattandeutredning i länsdemokratiutredningen. Enligt min mening är det fel att störadetta arbete genom att genomföra den ena reformen efter den andra som ändrarlänsstyrelserna utan att man får en samlad prövning av länsstyrelsernasuppgifter. Här är det alldeles uppenbart att man föregriper länsdemokratiutredningen,och det är olyckligt att så sker.