prot · G30919 · 1979-12-31 00:00:00 — Vi behöver naturligtvis också vägpengar för atl göra våra vägarbättre, som vi ger jobb åt åkerierna, som har det svårt i . Deindustrijobb som finns i är i betydande utsträckning yrkesarbetenoch/eller flerskiftsarbeten, varför de endast i mindre grad är tillgängliga förde yngsta ungdomarna, bland vilka arbetslösheten är störst, eller förkvinnorna, enär dessa grupper tyvärr oftast saknar såväl arbetslivserfarenhetsom yrkeskunskaper Vi behöver bättreresurser lill utvecklingsfonden. Därförfinner Jag det påkallat att ställa uppmaningen lill den nya regeringen: Lyssnapå våra problem, ta dem på allvar och gör någonting åt dein! Västernorriand är ett av de län där kraftfulla insatser från samhälletssida krävs för alt skapa tillräckligt antal nya arbetstillfällen.Förvärvsfrekvensen, dvs. andelen förvärvsarbetande i åldrarna , var år1977 i 66 96, vilket är lägre änriksgenom-snillet. I Ange kommun var förvärvsfrekvensen så låg som 60 96. arbetsmarknadsstatistik framgår au antalet arbetslösa ilänet uppgick till 4 200 personer. Av dessa var 1 900ungdomar. Dessutom var 4 400 personer berörda avarbetsmarknadspolitiska åtgärder i form av beredskapsarbete, arbetsmarknadsutbildningeller skyddad och halvskyddad sysselsättning. Av de långvarigt arbetslösautgör äldre och arbetshandikappade en stor andel. Arbetslöshetär bland del svåraste som kan drabba en människa, inte minst i unga är. Ettlivskraftigt näringsliv har avgörande betydelse för möjligheterna att tryggasysselsättningen inom länet. Underflera år har en minskning av befolkningen skett i länets inlandskommuner ochdet är därför angeläget alt åtgärder för atl skapa ökad sysselsättning iVästernorrland i första hand vänder sig fill Ange, och Kramforskommuner. Inomlänet har ett särskilt projekt kallat "Inland Y" bedrivits. Det harvarit ett konkret ålgärdsinriktat utredningsprojekt med målsättningen att ökasysselsättningen i länets inlandsområden. Projektet har gett ett bra resultatoch lärorika erfarenheter som bör las till vara och utvecklas. De avgörandeobalansproblem som gäller för ett län som Västernorriand kan dock endast lösasgenom en kraftfull näringspolitik och regionalpolitik från riksdag ochregering. Jagvill i detta sammanhang erinra om den betydelse som införandet avglesbygdsstödet under den förra trepartiregeringen har för sysselsättningen ilänets inland. reservation till arbetsmarknadsutskottets betänkande 1978/79:23 betonadesfrån sida att de i den regionalpolitiska propositionen föreslagnaförstärkningarna av glesbygdsinsatserna var helt otillräckliga, och en höjningav anslaget begärdes. I reservationen framhölls vidare atf en anslagshöjningskulle göra det möjligt alt på ett bättre sätt tillgodose det 7 protokoU 1979/80:19-20 regionalpolitiskaJordbruksstödet som mött ett mycket ston gensvar. Vidare föreslogs fråncenterns sida att i syfte att allmänt främja företagsamheten i glesbygderna enväsentlig del av de regionala utvecklingsfondernas medel skall användas fördirekta insatser i dessa bygder. Vid riksdagsbehandlingen avslogs tyvärrcenterns reservation. För ett län som hade den av centerpartietbegärda förstärkningen varit av stor betydelse. Den nedgång som skett och skerinom speciellt jord- och skogsbruket måsie motverkas och kompenseras. Utarmaslandsbygden leder delta lill atl serviceunderiaget för de mindre tätorterna minskarlill en nivå som hotaren bygds möjlighet att överleva. Jag utgår ifrån att dennuvarande regeringen kommer att lägga fram förslag om förbättring avglesbygdsstödet som ligger i linje med de förslag framförde . Avstor betydelse för vårt län är även en satsning på småföretagsamhet som ger ettdifferentierat och mindre sårbart näringsliv. Intresset för att starta nyaföretag, enskilt eller i samverkan, måsle stimuleras av samhället bl. a. genomproduktionsrådgivning. I dessa frågor hårde regionala utvecklingsfonderna betydelse. Jag utgår ifrån att regeringen med stor uppmärksamhet följersysselsättningsutvecklingen i och vidtar åtgärder som ärnödvändiga för att trygga sysselsättningen för länets innevånare. I vårt land finns en folkminoritet som inte är invandrare i nutid. Denkom till tidigt och har vistats här i årtusenden. Det är människor somlevat och utövat sina näringar i det väldiga området i norr som för de flestamänniskor ännu är ett diffust begrepp, en obestämbar geograflsk enhet, ettofantligt , som på vissa håll uppfattas som identiskt med det Lapplandsom låter så romantiskt. 1går fanns en domstol församlad på eu ur en domstols synpunkt originellt ställe,nämligen . Det var höga jurister som tittade påen karta ,som skulle vara ett bevis för denna minoritets rätl till ett område i Ijällen. Detär alltså fråga om ett folk utan land. Jag talar om samerna. ter de sigobetydliga för storsvensken och för de moderna invandrarna. I den politiskadebatten hör man inte om dem i allmänhet. Del talas inte om dem utom någon gångnär det gäller att försvara intrång på deras områden. Lågmig få uttrycka min beundran för detta folk, det tåliga och fredliga, somfått vika för den svenska folkmajoriteten. Samhället har som regel haft ringaförståelse för samernas intressen. Deras näringar är trängda, deras urminnesräu till betesmark och kalvningsland för renarna respekteras inte. Derasflyftvägar, deras fångstområden är skadade eller förstörda. Delär eu faktum att deras existens som folk, som renskötare, är hotad.Kraftverksbyggen,dämningssjöaroch vattenmagasin har kommit till utan att vi harlyssnat till deras invändningar eller krav. Gruvor och vägar är viktiga för oss- visst är del sam. Men hur kunde inle större hänsyn ha tagits?Och hur ofta har det inte hänt att samernas röst inte nått oss förrän beslutredan var fattade, beslut som allvarligt blev dem till men? Densenaste tiden har nya hot uppträtt. Del finns enskilda och grupper i vårt landsom rätl högljutt ropar efter ytteriigare vattenulbyggnad. De fredade älvarnaskall offras, heter det. Och ingen tänker här på samerna. Vad skulle t. ex. enutbyggnad av älv betyda? Denna älv har inga naturiiga källsjöar somlämpar sig för vattenmagasinering. Väldiga områden av samernas land skulleskövlas, översvämmas och stängas för dem som sedan gammalt där haft sittlevebröd. Jag vill här gärna uttala en protest mot dessa kortsiktiga lösningarav vår energifråga, mot dem som inle lyssnar en sekund på den minoritet somskulle orsakas så mycken skada av det som skulle ske. Därtilllöser ju utbyggnaden a v de sparade älvarna inte våra problem. Det är fråga omeit marginellt tillskott av kraft. Och vi har inte bara samerna att ta hänsyntill. Vi skall också svara inför de unga, inför kommande generationer. Församernas skull, för vår egen trivsel och för våra barns måsie beslutet liggafast: de fyra orörda älvarna skall vara orörda. Låtmig också säga ett par ord om våra nordligaste län, en hälsning tilltrepartiregeringen : Glöm inle oss i Väster- och , i Jämtlandoch ! De rika länen, del land som har malm, skog, vattenkraft ochfritidsmarker, har i stort sett varit en koloni för övriga attutnyttja. Vi vill att dessa trakters rikedomar skall ge större utdelning ibygden, i grannskapet där de finns. Vidareförädling av råvarorna, bättrevillkor för glesbygdens folk och billigare energi för dem som har kraftverkeninpå knutarna är några av de förbättringar som Jag menar att vi skall tala om.Jag anser att "egentliga " i många fall har profiterat på vårlandsända. Slutligen,fru talman, vill också jag proteslera mol domarna i . Låt oss aldrig glömmadem. Låt oss minnas att vi mitt i också har en mur av ohyggligadimensioner, ett våldets monument. Vi skall inte tro på kommunismen Denbetyder alltid förtryck. Vi har bröder på andra sidan som vet det.Jag tänker på folk, och Jag väntar deras befrielse. Jagvill också uttala min glädje överdel danska folkets tillfrisknande. Det är etthälsotecken atl kommunisterna försvann ur den danska . Vi vet atl allttal om demokrati och frihet i kommunistiska länder är bluff Ett avståndstagandefrån vad som sker i dessa politiska getton kan vid taktiskt lämpliga tillfällenockså uttryckas av dem som är kommunister och lever i demokratier med tros-,tryck- och tankefrihet. Men av mig upplevs del som hyckleri. Förverkligaskommunismen i vårt land är samma system i verksamhet här.Fällan slår igen. Detvisar sig alllid all socialistiska regimer i praktiken är diktaturer- vad de änar i teorin. Trots allt tal om jämställdhet och demokrati fungerar socialismensom barbari. Medborgaren får inte resa inom sitt eget land utan tillstånd. Utur socialismens lyckorike kan han stundom komma som flykting. Nyss lyckadesnågra rymma med en ballong från ell s. k. paradis. Idelta sammanhang nämner Jag en martyr. Han heter och harvarit en framstående ledare i den lutherska kristenheten i Etiopien.Efter en tids fängelse frigavs han mot en borgenssumma men greps isomras på galan och bortfördes jämte sin hustru. Hon återfanns sedan nästanavklädd och mycket chockad. Han är försvunnen. Man tror atl han torteras- detfinns uppgifter om del. Och de kristna sörjer honom redan som död. Han är en avde många. Tusenden är de som lider som okända, isolerade och prisgivna åtsocialismen. Jag efterlyser åtgärder från sida för att förbättra deetiopiska kyrkornas och alla etiopiers villkor. Allrasist: Det är anledning att brännmärka radion för vad som skedde i går, när manröjde propositionen om den höjda spritskatten och skickade ut folk atf köa. Varfinns lojaliteten mot samhället, mot myndigheterna? Folk måste fråga sig ännuen gång: Ärdet till sådana verksamheter som Vad betyder detta för somvåra skattepengar och licensavgifter Just i dagarnanär oron för langning lill ungdom är så stor - man kan läsa om det på affischeri tunnelbanan - är det tråkigt att också lokalradions tilltag i går verkade inegativ riktning. Folk köpte upp sprit billigt för att sälja också tillungdomar. Är detta frihetens innebörd för visst radiofolk? kanmed fördel kallas Radio . Jag vill här hänvisa lill ett särskiltyttrande av mig om programverksamheten i kulturutskottets betänkande 1978/79:20för läsning på . Förstevice talmannen tillkännagav att anslag utfärdats om detta sammanträdesfortsättande efter . Det finns andra frågor än de som hell har dominerat gårdagens ochdagens debatt - frågor som av enskilda människor uppfattas som lika angelägnasom ekonomiska och allmänpolitiska frågor. Jag vill ge uttryck åt en sådanfråga, nämligen sättet att föra politisk debatt. Underen långtid har förhållandena i vårt land kännetecknats av allt större gemenskapoch förståelse mellan olika yrkesgrupper. Del har funnits en allmän strävanfill bättre ekonomisk och social jämlikhet. De goda resultaten har nåtts tackvare bred uppslutning omkring denna framåtsträvande samhällsinriktning.Självfallet finns dock missförhållanden kvar, och nya skapas i vårtföränderiiga samhälle, men de stora motsättningarnas tid borde vara förbi. Detär vad många med mig säkerligen hade hoppats, och dessutom att vi gemensamtskulle åstadkomma än större samhörighet och solidaritet. Tyvärrhar emellertid de två senaste valrörelserna och mellanårens debatter uppvisatmånga inslag av en politisk klimatförsämring - ett återfall till ett passeratstadium i ett kultursamhälles utveckling. Det är framför allt det under fieraårtionden regerande socialdemokratiska som inför risken attföriora sin maktposition, och sedermera i sin intensiva men fåfänga strävan auåtervinna regeringsmakten, återgått till en svunnen tids kampparoller, somilla svarar mol samhällsbilden av . Tyvärr har även företrädare för denannars sansade och ansvarskännande fackföreningsrörelsen lockats med i denföga tilltalande, konstruerade striden mellan den återuppståndna"klasskampen" och rustkammarens avdammade "höger- Nr 19spöke". Närvi efter många års målmedvetet arbete nått fram lill respekt och erkännande avvarandras likvärdiga berättigande, och därmed lagit ett stort steg mot ettklasslöst samhälle, upplevs årets valrörelse som beklämmande. "Arbetarfiender", "löntagarfiender", "förföljelse avlöntagarna"; det är slagord som med växlande eftertryck ofta haråterkommit i debatten. Det är medvetna karikatyrer av det i stort settsolidariska samhälle som vi gemensamt byggt upp och som socialdemokratin i entidigare, mer idealistisk epok mycket verksamt har bidragit till. Varförlar man upp dessa konstruerade motsättningar? Varför manar man fram missämjaoch avoghet yrkesgrupperna emellan? Denna intrigania utmaning till ny klasskampbådar inte gott för framtiden. Vad är vi annat än arbetare allesammans, somdeltar i vårt samhälles skiftande verksamheter? Vi har olika uppgifteralltefter intresse och färdigheter - men alla behövs vi i gemenskapen. Och lätträknade lärde bakålsirävare vara , som menar att det ena yrket är finareän det andra. Vi vet och erkänner atl det är sättet på vilket ett arbeie utförssom har den avgörande betydelsen. Mennaturligtvis finns del olika samhällsuppfattningar, och det är i en demokratiskkraftmätning mellan företrädare för olika politiska system som bäranderiktlinjer för dagens och morgondagens samhälle skapas. I denna viktiga uppgiftborde det inte finnas plats för illvilliga personangrepp, medvetnaförvrängningar av meningsmotslåndares uttalanden eller konstruerademotsättningar mellan olika yrkesutövare. Visserligen kan en och annan väljarelåta sig påverkas till att följa provokatörerna, men de flesta upplever dethela som otillständigt och även som en förolämpning av väljarkåren. Det finnsanledning att komma ihåg alt självständig tankeförmåga inle är förbehållen depolitiska parollmakarna. En klar politisk målinriktning behöver dess bättreinte kombineras med ovilja till samförstånd och i varje fall inte med medvetenvilja till missförstånd. Med mitt korta inlägg i den långa debatten har Jag velat framhållanödvändigheten av en hänsynsfullare ton och större saklighet i det politiskaarbetet. Det skulle bidra till att främja ett gott resultat och till atl skapaökat förtroende för den svåra politiska konstens utövare. Underdetla anförande överlog talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. I regeringsförklaringen ges trafikpolitiken en framträdande plats. "Dennya trafikpolitiken fullföljs. Det innebär bl. a. all kollektivtrafiken främjasoch successivt anpassas till de handikappades behov. Lågprissatsningen ochtrafikökningen påjärnvägen fullföljs med förbättringar i kapacitet ochsäkerhet. I det trängda ekonomiskaläge vårt land befinner sig i Just nu och som vi sannoliktkommer att få leva med under en följd av årärdet naturligt atl man satsarfrämst på de kollektiva färdmedlen. Den nya trafikpolitiken utgår från trafik isamverkan, vilket för persontrafikens del innebär att tåg, buss och taxisamordnas i ett enhetligt mönster efter de trafikbehov som finns för längre ochkortare resor. Här finns stora outnyttjade resurser. I ett bistert ekonomisktoch energipolitiskt klimat är det därför även ur samhällsekonomisk synpunktriktigt atl de kollektiva färdmedlen får ökad användning. Närhuvudmannaskapet förden regionala och lokala trafiken är genomfört ökarförutsättningarna för samordning mellan tåg och buss för resenärer på längreavstånd. I folkpartiregeringens förslag om den framlida trafikpolitikenaviserades en utredning om samordning av taxorna för den långväga kollektivatrafiken. Det är angeläget att den utredningen konimer till slånd snarastmöjligt och att tiden för utredningsarbetet blir så kort som möjligt. Ingethindrar att taxesamordning och naturligtvis även tidtabellsamordning redan nukan börja praktiseras. Jag har en gulnad redogörelse över en planeradsamtrafik mellan SJ, och om attetablera en samtrafik mellan tåg och buss för resor i relationer på sträckanLuleå-Stockholm. Restiden till från orter norr om skulleförkortas avsevärt, och biljettpriset, som skulle baseras på genomgåendetaxeberäkning, skulle sänka biljettkostnaden med 30 96. Förpersontrafikens del skulle detta bli något av en föriängd ostkustbana. Tyvärrföll avtalet på atl genomgående taxeberäkning inte fick tillämpas. Jagär övertygad om att bl. a. en sådan trafik i samverkan ingår i tankarna bakomregeringens av fastställda avsikt med faxesamordning mellan tåg ochbuss. Det vore därför klokt av SJ atf redan nu komplettera den framgångsrikalågprissatsningen med ett upplivande av det bortglömda avtalet . Medden nya taxepolitiken borde förutsättningarna vara gynnsammare än 1971.Det vore en fördel om trafikförelagen tar sådana initiativ under utredningensgång. Enökad satsning på kollektivtrafiken påskyndar också trafikmedlens anpassningtill de handikappades behov. Mankan utan överdrift påslå att den nya trafikpolitikens flaggskepp varlågprissatsningen på låg. Men den succéartade framgången ställer också krav påatt SJ får de resurser som erfordras för att behålla och ytterligare stimuleraden ökade efterfrågan på järnvägsresor. Del var en lycka i sammanhanget att 150nya personvagnar redan var beställda och under tillverkning, likaså att 100rälsbussar tillförs trafiken . Menjag har, herr talman, en förnimmelse av atf det inle räcker. Vad hjälper detmed ny vagnmateriel, om dragkrafter saknas? Och vad hjälper tågsätt avmodernaste slag, om bannätet infe hålls i skick? Flera tågolyckor och senasturspårningen vid gör att man pockar på atl medel ställstill SJ:s förfogande för att så snart det är tekniskt möjligt utrustahuvudlinjerna på affärsbanenäfet med automatiskt tågstopp. På inte alltför långsikt borde också snabbtågen komma i drift för aft bevara järnvägenskonkurrenskraft . För att leva upp till den nya trafikpolitikensmotto - trafik i samverkan -behövs även icke obetydliga ekonomiska insatser pågodslransportsidan. Jag har ingen övertro på atl man kan kraftigt skära ner denlångväga godstrafiken pä landsväg genom trafik i samverkan. Däremot är detmöjligt och nödvändigt atl minska ökningstakten för godstrafiken på landsväg.Del är också samhällsekonomiskt försvarbart att ställa ny och anpassad vagnmaterieltill SJ:s förfogande för atl kunna förverkliga beslut. Defhar länge rått en gemensam uppfattning hos SJ och skogsindustrin i denordligare delarna av att det inte ligger inom de företagsekonomiskaramarna att frakta virke till skogsindustrin på järnväg. Men är läget ettannat. ärdet fullt tänkbart att utnyttja , norra stambanan ochivärbanorna där emellan för omfattande virkestransporter. Därtill kan läggas dettimmer som ännu flottas i och . Detta bekräftar behovetav att upprusta bl.a. och aktualiserar behovet avjärnvägsförbindelser fill industrier som saknar spåranslutning. Underalla förhållanden skulle en samhällsekonomisk kalkyl bli gynnsam för dessaprojekt. är det därför mer nödvändigt än någonsin med ett industrispår tillindustrierna i utanför . Utöver stora kvantiteter virke somkan föras på järnväg till dessa industrier finns ett mycket stort utflöde avbl. a. pappersprodukter och tillflöde av kemikalier som f. n. fraktas pålandsväg och genom tättbebyggda områden. I då den ekonomiska situationen tvingar till hårdaprioriteringar kan man inte bygga upp flera parallella system för sammatransportbehov. Det betyder inte att övriga transportvägar nedrustas. Detskulle innebära kapitalförstöring. Vad Jag menar är alt i ett trängt läge börman prioritera områden där den samhällsekonomiska nyttan är störst ochsamtidigt vidmakthålla insatserna på andra områden. Det är därför jag använtmin begränsade lid här i den allmänpolitiska debatten till att betona viklen avvad som sägs i regeringsförklaringen om att främja den kollektiva trafiken ochfortsätta med lågprissatsningen på järnväg. BO (): Vårt land befinner sig i ett allvariigt ekonomiskt läge. Budskapen omstora underskott i utlandsaffärerna liksom i statens finanser ter sig måhändaen smula svårgripbara för gemene man, men när resultaten av en ekonomi iobalans uttrycks i föriorade jobb, i arbetsmiljöer som förblir dåliga och ibygder som avfolkas, då blir hotbilden knivskarp. Så har den varit länge nu iskogslänen, där större medborgargrupper än på andra håll är utestängda frånarbetets gemenskap. IVästernorriand går just nu 4 200 öppet arbetslösa, varav närmare 2 000 ärungdomar. Totalt i länet är det drygt 7 000 ulan fast arbete som skall dela påde 801 lediga platser som fanns . Härärdel sålunda inte enbart fråga om en strukturarbelslöshel, som drabbar vissautsatta grupper, utan om en generell underförsörjning på arbetstillfällen, somkan slå mot alla. Mot denna bakgrund är det inte onaturiigt aftfiyttlassen åter rullar De drar fram i spåren efter de värvningsdelegationersom storföretagen i söder skickar upp. Resultatet kan vi sedan ett par årtillbaka avläsa i form av underskott i flyttsaldot för skogslänen, och entidigare positiv trend från 1970-lalets första hälft är också därmed bruten. FörVästernorrlands del försvann 2 500 industrijobb . Enförfärande hög avtappning. Den samlade lokaliserings- och regionalpolitikentillförde länet ca 4 000 arbetstillfällen . Närmare tvåtredjedelar av resultatet från mödosamt regionalpolitisktbyggnadsarbete i slogs alltså ut på bara ! Utvecklingen ide andra skogslänen har varit likartad. Verklighetenhar under dessa år på ett hårdhänt sätt illustrerat regionalpolitikensständiga beroende av en industriell utveckling. En sådan stagnation iindustrin som vi upplevde slår helt enkelt ulregionalpolitiken. Det kan vi inte acceptera i skogslänen. Vi kan inle godtaatt det stöd för vår utveckling som regionalpolitiken under goda år ändå kundege oss rycks undan när tiderna blir kärvare. En mer bakvänd solidaritetsyttringän så får man sanneriigen leta efteri Nuräcker del inte att bara peka på bristerna. Vi måste anvisa en färdriktning,som leder lill att folk i alla delar av landet får arbete. Nödvändigheten av aUtrygga den industriella utvecklingen manar oss då att ställa krav påen meraktiv och framåtsyftande näringspolitik. bara passivt ställa lill rätta därindustrin själv kommer snett är en otillräcklig ambitionsnivå.Näringspolitiken måste utvecklas till att bli samhällets instrument för attstyra de samlade produktionsresurserna på ett sådant sätt att de över tidenalltid är rätt avvägda mellan branscher och industrisektorer. Alla vet vi juatt vissa näringsgrenar växer snabbare än andra, liksom att andra åter inteväxer alls. Givetvis kan och bör den omständigheten utnyttjas av samhället idess strävan atl främja industriellt framåtskridande. Det är ell intresse urallmän ulvecklingssynpunkt, och det är en nödvändighet för oss i skogslänen somär beroende av atl en sådan industriell framstegsfakt kan hållas, atl utrymmesäkras för regionalpolitisk sysselsättningsfördelning även under kärvare tider.Klarar samhället inte den uppgiften, så kommer vi även framgent att få leva medden bakvända solidaritelspolitik som vi nu givHs prov på och som alltsåinnebär, att ökade bördor i första hand läggs på den som är svagast. Nuvet vi att en välruslad näringspolitik inle byggs upp , allra minstfrån den nivå där vi befinner oss. Och vi vet dessutom aft resultaten ihuvudsak ligger ännu längre bort i tiden. Därför behövs också åtgärder , medverkan på omedelbar sikt. Förslag till sådana insatser har presenterats frånflera län, och för del överiämnades eftsysselsättningspaket till arbetsmarknadsminister om 616 milj. kr.Vi väntar alltjämt på besked om regeringens ställningstaganden till deåtgärdsförslag som där förs fram. Skulle regeringen inte fästa avseende vid förslagen,måste vi i Västernorriand självfallet dra våra slutsatser om vem som anslårtonen i regeringen. Sammanfattningsvis kräver vi alltså en upprustningav näringspolitiken till en nivå som säkrar en fungerande regionalpolitik, ävennär den som bäst behövs. Dessutom måste omedelbara åtgärder till för att inågon mån avhjälpa de akuta problem som skogslänen nu brottas med och som intekan med länens reguljära medel. Jagbehöver bara nämna . Men nedläggningshotet sprider sig snabbt iVästernorriand, nu senast vid NCB:s fabrik i och boardfabriken iJohannedal utanför . De senaste veckornas prognoser visar attytterligare ca 800 arbetstillfällen kan försvinna.