prot · G30982 · 1979-12-31 00:00:00 — inleder sin interpellation med attkonstatera att det finns många brister i skolan och att flera av deförbättringar, som reformen om skolans inre arbete () syftar till, ännu intehar förverkligats. Jag delar denna uppfattning. Jag vill emellertid betona att SIA-reformenbörjade genomföras först /79. Vi har alltså nu bara hunnit tillmitten av det andra läsåret. Beslut om en ny läroplan för fattaderiksdagen , alltså för mindre än . Mål och riktlinjerför den nya läroplanen fastställer regeringen . De skall, enligtriksdagens beslut, delvis börja tillämpas fr. o. m. . Fullt ut skallden nya läroplanen träda i kraft från /83. Den nya läroplanen ärdet samlade uttrycket för den skolutveckling som bör bli följden av riksdagensbeslut om skolans inre arbete 1976 och om en ny läroplan 1979. Om förverkligande av SIA-skolan Jag vill erinra om att samtidigtsom den nya läroplanen börjar genomföras görs betydande nyaresursinsatser från statens sida. Sammanlagt ökar deresurser som främst är avsedda för att ge elever med svårigheter goda kunskaperoch färdigheter med drygt 220 milj. kr. Insatserna för information och förplanering av det lokala utvecklingsarbetet uppgår sammanlagt under perioden1980-1984 till över 180 milj. kr. Detta är den utan varje jämförelse störstasatsning som någonsin gjorts för att utveckla skolans inre arbete och få enläroplansreform att verkligen slå igenom i skolans dagliga arbete. Reformenskiljer sig genom denna uppläggning markant från de läroplansförändringar somgenomfördes och 1969 och som främst blev organisatoriska reformer. berör i sin första fråga den splittradearbetssituationen på högstadiet. Exempel visar emellertid, anför , att det går att komma en bra bit på väg även inom gällandebestämmelser för att anpassa skolans organisation, tjänstefördelning,schemaläggning och lokalutnyttjande till elevernas behov av trygghet och fastavuxenkontakter. Det lokala utvecklingsarbetet förtjänar enligt interpellantenatt uppmärksammas i högre grad än vad som sker. Jag instämmer också i detta. Vad häranför om lokalt utvecklingsarbete föreslog också regeringen iläroplanspropositionen, beslöt och uttrycks i de nya mål ochriktlinjer som regeringen kommer att utfärda . Kommentarmaterialettill den nya läroplanen skall förse skolorna med praktiska exempel, förmedlauppslag och erfarenheter mellan olika skolor, vara inspiration till lokalfortbildning och till de arbetsplaner eller utvecklingsprogram som varjerektorsområde nu får skyldighet att utforma. Den lokala genomföranderesursen,som utgår , liksom försöksverksamheten med anslaget för lokaltutvecklingsarbete inom skolväsendet är uttryck för den omläggning avinsatserna inom forsknings- och utvecklingsarbetet som regeringen inlett. I den decentraliserade skola, som enhälligtbeslutat om, faller ansvaret för personalutveckling på skolstyrelserna. Detlokala arbetet måste emellertid stödjas av statliga myndigheter på central ochregional nivå. Som jag anmält i årets budgetproposition har regeringen inletten samlad översyn av personalutbildningen på skolans område. I sin andra fråga berör arbetssättetsutveckling. uttrycker de åsikter som betonades iläroplanspropositionen . Jag vill citera vad utbildningsutskottet anförtvid sin behandling av läroplanen 1979: "Arbetssättet måste ha den utformningen att detbefrämjar måluppfyllelsen i skolan. Så sker exempelvis inte genom en ensidigkatederundervisning eller en individualisering som enbart innebär passivaavskrivningsövningar. Men inom ramen av olika elevaktiva arbetsformer finnsstora valmöjligheter för lärare och elever att tillsammans pröva olikaarbetssätt. Här måste skolan, som föredraganden framhåller, respektera olikaelev- och lärarindi-vidualiteter." De nyamålen och riktlinjerna tar klart avstånd från ett arbetssätt som inte bygger på elevaktivitet. En strävan att utveckla arbetssättet i denna riktning harsedan länge uttryckts i utredningar och läroplaner. Jag delar LenaHjelm-Walléns uppfattning att detta inte är nog. Det väsentliga är att lärareoch elever i den dagliga verksamheten prövar effektiviteten i olika arbetssättoch av egen övertygelse kommer fram till ett arbetssätt som man finner bäst iolika situationer. För detta spelar de lokala arbetsplanerna och den lokalautvärderingen en avgörande roll. Den nya läroplanen betonar därför vikten avatt lärare och elever tillsammans i gruppdiskussioner utvärderar sitt arbete,vad gäller både arbetssätt och innehållets förmåga att engagera. Skolan skall vara indelad i arbetsenheter. Samarbetet iarbetslag inom enheterna, vilket berör i sin tredje fråga, äringet åliggande för lärarna. Men jag är övertygad om att det innebär storafördelar för elever och lärare. En utveckling mot ökat samarbete iundervisningen varken bör eller kan dock tvingas fram. Genom att läroplanenbetonar nödvändigheten av gemensam planering av färdighetsträningen, genom attdet finns gemensamma mål och huvudmoment för dels naturorienterande, delssamhällsorienterande ämnen, genom att man i arbetsenheterna gemensamt planerartemastudier och genom en omfattande fortbildning i naturvetenskapliga-tekniskamoment kommer fördelarna med ett samarbete också i undervisningen säkerligenatt framstå klarare för många. Jag anser det angeläget att den pågåendepersonallagsutbildningen liksom de kommunala fortbildningsinsatserna, bl. a. påstudiedagar, stöder en utveckling mot ökat samarbete i undervisningen. Om förverkligande av SIA-skolan Jag vill tacka skolministern för svaret på min interpellation. Bakgrunden till interpellationen är att jag menar attökade insatser måste göras för att vi skall komma till rätta med den oro ochinstabilitet som ofta präglar arbetsmiljön i skolan. I tider då skolvåldet helttycks uppsluka skolministerns intresse ansåg jag att förhållandena i skolanmera allmänt borde diskuteras. Särskilt önskade jag få situationen pågrundskolans högstadium belyst. Övergången från mellanstadiet till högstadiet upplevsmånga gånger som en dramatisk förändring för eleverna och deras föräldrar.Klassläraren ersätts av ett stort antal ämneslärare. Kontakten mellan lärareoch elev blir flyktig. kan terminer gå utan att läraren ens till namnetlärt känna alla elever. Den möjlighet som klasslärarsystemet gav att arbeta medämnesö-vergripande arbetsområden försvåras. Ämnessplittringen slår igenom.Klassrumsdemokratin med eget ansvarstagande är avlägsen. Till den splittradesituationen med dess många och flyktiga vuxenkontakter samt ämnesuppdelningkommer så den instabilitet som skapas av att eleverna måste förflytta sigmellan olika ämnessalar utan att ha någon fast punkt som sin. Om förverkligande av SIA-skolan I de begynnande tonåren, då ungdomarnaär mycket beroende av stabila vuxenkontakter och ett skolarbete som depåtagligt kan inse meningen med, erbjuder skolsystemet dem motsatsen - av skälsom bara kan förklaras med det kvardröjande inflytandet från det skolsystem somföregick dagens grundskola. Alla skolreformer efter harinneburit försök att successivt bryta med detta system. Uppenbarligen har detinte lyckats. Traditionen har ett mycket starkt grepp över skolan. Det framstår allt klarare att skolans vardagsliv oftaförstärker den instabilitet som finns i breda ungdomsgrupper. Till detta kommersituationen med ungdomarnas oro för att inte få något jobb och därmed inte varavälkomna in i vuxenvärlden efter avslutad skolgång. Meningslösheten ochlikgiltigheten breder ut sig. Vidare skaffar sig mindre goda krafter ett alltstarkare grepp om den unge genom stora ekonomiska satsningar för att fåungdomarna fast i modekarusellen, popindustrin, flykten bort i förråande filmerosv. Situationen för många elever på högstadiet, som jag idetta fall särskilt vill uppehålla mig kring, är ofta oroande. Vad kan då göras i skolan? Ja, att en antivåldskampanj iskolan är helt otillräcklig och dessutom kan slå fel har de storaelevorganisationerna och och skola klargjort de senastedagarna. Det är alltså mer långtgående åtgärder som behövs i samhället och iskolan. Först måste man ha klart för sig att skolan bara utgör en del avelevernas tillvaro. Även om brukar irriteras av att höra hur olikasamhällsfenomen påverkar eleven, så är detta ett ofrånkomligt faktum. Att snävain en debatt om högstadieungdomarnas situation till att bara handla om skolanär inte möjligt. Dessutom är det inte rättvist mot skolan att kräva att denskall lösa de samhällsproblem som andra samhällsområden inte förmår lösa. Inteminst gäller det kampen mot våldet. Är det inte dags att regeringen följer demånga socialdemokratiska kraven att begränsa våldsinslagen i TV? Dess värrehandlar regeringen precis tvärtom. Kulturministern utnyttjade sin makt för attfrisläppa en våldsfilm för ungdom i stället för att hjälpa filmgranskarna attsanera det kommersiella utbudet. En konsekvent hållning av oss vuxna brukarrekommenderas i vårt förhållande till barn och ungdom. Jag undrar: Gäller intedet för regeringsledamöter? Efter att ha påpekat att olika samhällsfenomen påverkarungdomarnas hela situation skall jag koncentrera mig kring skolan ochmöjligheten att utveckla skolan till en god uppväxtmiljö och ett fungerandeställe för kunskapstillväxt för den unga människan. Genom ett sådantvardagsarbete bekämpar vi i skolan bäst våldstendenser och normlöshet. Med SI A-beslutet som grund har senarefattat en rad beslut som jag hoppas skall leda till den goda arbetsmiljö iskolan som vi vill ha. Dess värre kommer det här att ta tid. Jag uppskattarmycket att särskilda åtgärder nu satsas pä information och lokaltplaneringsarbete då den nya läroplanen skall genomföras. Omdetta var ju också alla partier eniga , när vi beslutade om ny läroplan.Detsamma gäller resurssatsningen för färdighetsträningen. Jag uppmärksammar att skolministerni sitt svar uttalar att de nya resurserna, som successivt skall tillförasskolan i och med genomförandet av den nya läroplanen, "främst är avseddaför att ge elever med svårigheter goda kunskaper och färdigheter". Jaghoppas verkligen att skolministern kommer att stå fast vid denna formulering.Resurserna har lätt en benägenhet att fördelas jämnt över, dvs. så att det blirlika åt alla, och inte främst omsättas i stöd till de svaga eleverna. Som BrittMogård väl känner till och även irriteras över hävdar vi socialdemokrater attskolan därutöver behöver ytterligare en resurs om 100 milj. kr. för att ökapersonalinsatserna och därmed hjälpa de elever som behöver extra stöd samtskapa bättre arbetsförhållanden. Tyvärr anser inte de borgerliga partierna attdenna insats skall prioriteras. går t. o. m. så långt i sin argumentationatt det "erkar som om ökad personaltäthet i skolan är något fullkomligtomöjligt. Detta skall man få höra från de partier som utåt gärna vill framståsom förespråkare för mindre klasser. Denna propagandabild saknar helt förankringi verkligheten. Som framgår av svaret på min interpellation instämmer dockBritt Mogård i min beskrivning av den splittrade högstadiesituadonen och avbehoven av förändring. Likaså tycks vi vara helt överens om behovet avelevaktiva arbetssätt samt av ett personalsamarbete i arbetslag. Ytligt setttycks skolministerns svar vara idel instämmanden i vad jag har sagt. Mina frågor gällde dock vilka ytterligare insatser sombehöver göras för att allt detta, som ofta vilar på enhälliga riksdagsbeslut,också skall göras till levande verklighet i skolvardagen. Något svar på dessafrågor har jag inte fått. Förutom det som gäller de redan fattade besluten haralltså regeringens företrädare ingenting att säga. En central fråga i genomförandearbetet är fortbildningen.Anslaget föreslås utgå i det närmaste oförändrat, vilket i realiteten innebären direkt nedskärning. Ändå är det alldeles klart att lärarna behöver stödet avfortbildning för att t. ex. arbetslagsprincipen skall införas. Detta anser jagvara ytterst viktigt både för att de vuxna därmed kommer att utgöra godasamarbetsförebilder för eleverna och för att lärarna därigenom kan stödjavarandra i sitt svåra jobb. Även för att underlätta arbetet mednya arbetssätt och nytt innehåll behövs kraftfulla fortbildningsinsatser avolika slag. är det vikdgt att utbilda fler lärare. Om inte skolanförsörjs med utbildade lärare blir situationen mycket svår. Såväl inomfortbildningen som inom lärarutbildningen sviker regeringen skolan. Om regeringen delar den oro för situationen på högstadietsom jag givit uttryck för och som är vanlig inom arbetarrörelsen, räcker det ine att hänvisa till lokalt utvecklingsarbete och till det kommandekommentarmaterialet till läroplanen. Det måste finns fler vägar att nå ut dllkommuner och skolor. Jag kan förstå att regeringens kontakter medKommunförbundet inte är de bästa. Jag vill ändå drista mig att rekommendera ettsamarbete med både och lärarorganisationerna för att - förutomgenom SÖ:s fortlöpande arbete - föra ut information om hur en högstadietslokal- och personalorganisadon kan göras mer trygg och stabil för eleverna.Behovet av 2 protokoll 1979/80:82-86 Om förverkligande av SIA-skolan Om förverkligande av SIA-skolan detta betonade jag redan i SIA-propositionen 1976. Dessvärre har de borgerliga regeringarnas intresse av att följa upp dessa frågorvarit ringa. Eftersom skolans verksamhet är så omfattande och såavhängig av hundratusentals människors tolkning av den information som de fårsig till livs är det av största vikt att vi skolpolitiker konsekvent ochtydligt visar att vi menar allvar med de skolpolitiska besluten. Det somriksdagen uttalat, t. ex. om att arbetssätt måste väljas som befrämjarmåluppfyllelse och att ensidig katederundervisning inte kan räknas hit, hörtill sådant som med stor konsekvens borde föras ut inte bara här i riksdagenutan också från andra talarstolar. I svar finns många viktiga ting urSIA-reformen: lokalt utvecklingsarbete, elevaktiva arbetssätt,personalutveckling, arbetslag osv. Förvisso strider en hel del av detta mot denskolkonservatism som är ymnigt förekommande i skolan liksom mot en delförenklad partipropaganda mot skolan. Därför menar jag att det ärbetydelsefullt att dessa ting framhålls av den moderata skolministern. Jag villockså vädja till och hennes partivänner att inte tappa bort dettanär de äntrar andra talarstolar och frestas att vinkla skolfrågorna på ett heltannat sätt. Även om jag faktiskt inte fått svar på mina frågor om vadsom nu ytterligare - förutom redan fattade beslut - behöver göras, så menar jagalltså att de uttalanden skolministern gjort är bra. Många lärare som arbetarmed att förnya sitt arbete i enlighet med skolreformerna kan vittna om denreaktionära snålblåsten och om hur hårdarbetat det är . Orsaken till dettaligger bl. a. i den debatt ute i skolorna där det görs gällande att detborgeriiga innehavet av regeringsmakten kan tas till intäkt för att man nu kanlägga ned arbetet på förnyelse eller direkt motverka beslutade skolreformer, t.ex. . De lärare och andra som för denna debatt har gått på denborgerliga skolpropagandan i dess populärt vulgära tappning. Det har t. o. m.gått så långt att grupper av skolverksamma människor organiserar sig för attdirekt bekämpa av fattade skolbeslut. Jag menar att en skolminister har skyldighet att klargörariksdagens beslut. Och jag skulle gärna se att skolministern såg som sinuppgift att gå i debatt med dem som i stort uppslagna kampanjer direkt gåremot de skolreformer som vi varit eniga om i . Jag menar att det finiis anledning att kräva attskolministern klarar ut att de skolreformer fattat beslut om skallförverkligas - även då landet har en borgeriig regering - och att skolministerndärmed sopar undan en mängd förflugen moderatpropaganda. Jag menar att BrittMogård som moderat skolminister har ett särskilt ansvar för att detta sker. En moderat skolministers instämmande i defattade besluten om hur skolan skall reformeras är bra. Men gäller det attgå vidare. Ytterligare åtgärder i uppföljande syfte behöver vidtas, samtidigtsom skolpolitiker med konsekvens gör klart att de skolpolitiska besluten ocksåskall bli verklighet ute i skolorna. Kampanjertycks vara högsta mode i regeringskretsen. Jag skulle önska att kampanjandan mera skulle innefatta de grundläggandebehoven av förändring i skolvardagen för att tillgodose elevernas behov avstabilitet, trygghet, medansvar och meningsfullt arbete. Jag vill därför fråga:När ämnar påbjuda en kampanj för att förverkliga skolbesluten ochdärmed skapa ett meningsfullare skolarbete, bättre kunskapsinhämtande och tryggareoch mer stabila arbetsförhållanden för elever och personal? Jag har aldrig ansett att andvåldskampanjenskulle lösa alla skolans problem - långt mindre samhällets problem. Vad jag ochregeringen vill åstadkomma med den kampanjen är en skarp reaktion mot våld frånvuxna och elever. Jag tycker att det är sorgligt att villmisstänkliggöra en sådan gemensam insats mot det onda. Om vill fråga om ytterligare insatser,kanske hon skulle vilja vara snäll att formulera frågan: Vilka ytterligareinsatser vill skolministern göra? Det underlättar för mig att svara. Vidare finner jag det ytterst märkligt att inte med ett ord i sin interpellation eller i sitt anförande berörsitt och socialdemokraternas ansvar för de problem hon tar upp. Hon skyllerenbart på någonting som hon kallar "traditionen", även om honnaturligtvis litet här och där, som russin i kakan, blandar in påståenden ommig och mitt parti som reaktionära. Jag finner det också oroande att hon vidnärmare eftertanke tydligen inte tror på decentralisering av besluten inomskolans värld. Tron pä centralstyrning skiner igenom hela och hennes anförande . Det citat ur en intervju med mig som i interpellafionen bygger på en helt annan syn. Skolan skall inteförändra för förändringens skull eller på grund av centrala diktat. Om lärareoch elever tillsammans finner sättet att arbeta vara bra, skall de självfalletinte ändra på det. Det är inte passivitet från min sida, det är tilltro - dentilltro som människorna i skolan så länge saknat, den tilltro som genomsyrarSIA-utredningen. hyser inte tilltro, utan uttrycker pessimism.Jag menar att det är en farlig pessimism som verkligen leder till passivitet.Lärare och elever känner det så: Vi kan inte själva åstadkomma en bättreskolsituation, andra måste ingripa. Beträffande fortbildningen: Vi har valt att följariksdagens beslut, föranlett av en socialdemokratisk motion, om att göra enöversyn inte bara av fortbildningen utan också av studiedagar ochB-avdragsutbildning. Personligen tror jag väl inte på att fortbildning kangöra så väldiga storverk. Jag tror mera på det lokala utvecklingsarbetet, sominte minst blir följden av lokala arbetsplaner och lokal utvärdering. Som påpekar i sin interpellafion finns det också allt fler skolor medfungerande arbetslag, vilket tyder på att goda exempel smittar av sig. Det trorjag är den bästa vägen att förankra den syn på arbetssätt och arbetsformer somSIA-utredningen förespråkade. Jag vet juatt socialdemokraterna egentligen numera vill avskaffa lärarnas Om förverkligande av SIA-skolan Om förverkligande av SIA-skolan Men den metodiska friheten har intetillkommit som ett privilegium för lärarna utan utifrån insikten att lärareliksom andra människor är olika och att det just i pedagogiskt arbete är avstort värde att lärarnas olika personlighet tas till vara. Det gäller ocksåinom en organisation i arbetslag. pekade på att inställningentill sådana moment som medför samundervisning är skiftande och hävdade attvarje arbetslag måste välja den nivå som man finner ge bästa arbetstillfredsställelseoch bästa resultat för eleverna. I SIA-propositionen sade sig medveten om att samarbete aldrig kan tvingas fram. Hon instämde vidare iSveriges lärarförbunds uppfattning att övergången till en mera konsekventgenomförd arbetslagsprincip bör ske successivt. Jag står fast vid denuppfattningen. gör det uppenbarligen inte. Hon blir otåligredan ett och ett halvt år efter det att reformen har trätt i kraft. Jag vill citera ännu ett yttrande av isamma proposition: "Det är enligt min mening varken lämpligt eller möjligtatt ensidigt använda ett enda arbetssätt eller en enda form förundervisningen." Kan tala om vad det är som harföranlett den här åsiktsförändringen? Det har faktiskt inte ens gått fyra årsedan propositionen lades fram. Jag irriteras inte av socialdemokratiskaförslag, vare sig de rör 100 milj. kr, till eller någonting annat. Men jag haren åsikt om dem. Den princip för decentralisering som antog påförslag av den socialdemokratiska regeringen har, som jag ett flertalgånger nu har sagt, ännu inte tillämpats - faktiskt bara ettenda helt läsår, nämligen 1978/79. Det socialdemokratiska förslaget omytterligare 100 milj. kr. till länsskolnämnderna innebär att en ökad andel avförstärkningsresursen skulle bli centraliserad. Enligt min mening bör man inte göra avsteg från riksdagensbeslut innan man har fått mera omfattande erfarenheter. SÖ gör nu enuppföljning av statsbidragssystemet, och den parlamentariska delegationen - därLena är ledamot - har till uppgift att noga följa denbehovsorien-terade resursfördelningen. Det finns ju skolor med stora probleminom varje större kommun, och det viktigaste är därför att se till, attskolstyrelsen gör en mer behovsinriktad fördelning inom den egna kommunen. Mittintryck är att skolstyrelserna alltmer växer in i den mycket svåra uppgiften. Slutligen: strör - utifrån sinerfarenhet förstår jag -goda råd till mig som skolminister: jag skall gå idebatt och jag skall göra allt möjligt. Jag skulle vilja föreslå att följa mitt arbete inte bara i och utanockså i övrigt. Jag gör faktiskt en hel del mer. Jag är helt övertygad om att gören hel del, och jag vet också att arbetsbördan är tung. Låt mig börja med resurserna. Det är ändå underligt vadregeringsansvaret kan förändra tidigare oppositionspolitikers inställning. klasser de borgerligas allena saliggörande lösning påskolans problem. härden ståndpunkten övergivits. Borgerligheten står tomhänt- den saknar tydligen både vilja och förmåga till handling. Jag noterar att skolministern, för att få fram de här 220miljonerna, i sitt svar lägger ihop de olika delposter som successivt skalltillkomma under de år den nya läroplanen skall genomföras. Som jag sadetidigare var vi helt överens om de resurserna som en miniminivå. Men det finnsförslag från socialdemokraterna om att resurserna borde öka - en fördubbladlänsskol-nämndsresurs. förutsätter regeringen att skolan tillförs knappt 40milj. för att öka personalinsatserna för elevernas färdighetsträning. Detär bra - vi har också varit med om att fatta det beslutet, men regeringen skallväl ha någon åtgärd att slå på trumman för. Situationen blir emellertid underlignär regeringen skall förklara vilka fantastiska insatser det går att göra iskolan genom ökad personaltäthet för 40 milj. kr., medan däremot detsocialdemokratiska förslaget att utöver dessa 40 miljoner satsa 100 miljonerför att öka personaltätheten inte betyder någonting för skolans verksamhet. Jagär rädd för att skolministern avslöjar sig ha helt undermåliga baskunskaper imängdlära. Självfallet var det ytterligare insatser som jag krävde imin interpellation. Jag tar inte upp tid med att be henne läsahögt ur redan fattade beslut. Det kan jag klara själv. Jag tycker attskolministern har viktigare fing att syssla med. Vi borde enligt min meningföra en debatt om de ytterligare insatser som behövs på grund av den situationsom råder i många skolor och som också vi socialdemokrater anser varaallvarlig. Pä det sättet påtar vi socialdemokrater osS ett ansvar förutvecklingen. Jag försökte få antivåldskampanjen till att mer handla ompositiva åtgärder för att åstadkomma en god arbetsmiljö. Det är, säger , att misstänkliggöra hennes kampanj. Men det är inte fråga om det. Jagvill att vi skall gå djupare, och jag anser att det är ett för enkelt spår somBritt Mogård har kommit in på. Jag blev litet upprörd när sade att hon intetror så mycket på fortbildning. Den upprördheten delar jag säkert med praktiskttaget hela lärarkåren. Men det är bra att lärarkåren vet var den harskolministern i denna fråga.