prot · G309162 · 1979-12-31 00:00:00 — När man t. ex. rekryterar personal måste man se tillatl rnan inte bara får duktiga ekonomer och tekniker utan också folk som verkligenkänner lill det lilla företagets problem och möjligheter och som bokstavligentalar samma språk som de man skall hjälpa. Ju större utvecklingsfonderna blir, desto svårare blir delalt arbeta okonventionellt med enkla men effektiva medel. Men jag tror att ettsådant arbetssätt är nödvändigt, om vi inle skall riskera alt företag ställsutanför den servicehjälp oeh de lånemöjligheter som staten i sa storutsträckning låtit utvecklingsfonderna ta ansvaret för. Undersökningar visar tyvärr alt det är de rikligt småförelagen, de med färre än 20 anställda, som minst utnyttjar tillgängligföretagsservice. Ändå är det kanske just dessa som servicen är till för iförsta hand. Därför tror jag atl man på industriverket och ute i fonderna intefår vara rädd för att pröva nya verksamhetsformer, som verkligen kan anpassastill den här typen av företag. Vi måsle med andra ord hälla ögonen pä hurutvecklingsfonderna utvecklar sig själva. Inte heller när det gäller ökad samverkan mellan mindreföretag är ansvaret i första hand politikernas. Det visar sig också alt deprojekt som har lyckats har initierats av företagen själva och vuxit fram genomnaturliga kontakter, regionsvis eller i branschorganisationer. Det har utan tvivel tidigare funnits en ovilja motsamarbete och finns det kanskei viss mån . Småföretagaren har varit rädd om sina egna kontakter oeh sinintegritet. Han eller hon har velat jobba rned sina egna metoder, efter sitteget huvud. Men jag har en stark känsla av att den nya generationenföretagare är betydligt mer öppen för samarbete med kolleger oeh inser atl detofla är en förutsättning för att man över huvud taget skall klara sig. Även om jag alltså tror att en samverkan har störstaförutsättning att lyckas om den kommer till stånd pä initiativ från företagensjälva, behövs del ofla statligt stöd och stimulans för att projekten, när deväl börjat ta form, skall kunna slutligt genomföras. Med min motion nr 249 harjag velat poängtera att här måste industriverket, tillsammans medutvecklingsfonder och branschorganisationer, kunna medverka mer aktivt. Eftersom utskottet delar var uppfattning närdet gäller både utvecklingsfondernas service och vikten av ökad samverkanmellan mindre företag har jag inget annat yrkande än bifall lill utskottetshemställan. Nr 162 (): Onsdaeen den "'''man! I frågan om glasindustrin har jag tillsammans med Hans 4 irrni19S0 väckt en motion. Pägrund av omständigheter sorn tillkom sent kunde vi inte för'elägga den förgruppen. Närinpsnolitiken '" '"' '''*''' 'därför som jag helt kort vill ta lill orda i den härdebatten. Del ärockså för alt ge uttryck för den oro jag känner inför det aktuella m.m. b j ja Det är framför allt de mindre glasbruken som hotas. Delgäller små orter med svåra lokala sysselsättningsproblem, orter som äruppbyggda kring bruket och har en lång och mycket fin industriell tradition. Jag menar dessutom atl glasinduslrin representerar en förlandet utomordentligt viktig kulturtradition. Om vi låter den förstöras kan deninte byggas upp igen. De kostnader det här är fråga om är myckel små jämförtmed mycket annat vi gör för kulturen, om man vill se det från den synpunkten. Det föreföll som om hade en insikt om det här.Riksdagen ställde sig bakom förslaget atl man skulle utarbeta en plan för denmanuella glasindustrin. Om man enhälligt kräver en plan, sä måste man ju menaatt den skall leda lill någonting och inle bara mynna ut i tomma luften; annarsär ju planen meningslös. Alltså kunde man förutsätta atl hade enavsikt. Jag vill också hänvisa fill alt vi i en socialdemokratiskmotion tagit upp det här i . I ett utlåtande från Nordiska rådetkrävs ett branschsamarbele inom glasindustrin, inte bara när del gällerplanglasindu-strin utan också när det gäller den glasindustrin - manhar tänkt på just de kulturella värden sorn här är i farozonen. Vi har från socialdemokratisk sida aldrig hävdat att dennabransch kunde låsas, all den inte skulle bli föremål för förändringar. Men vihar ansett atl förändringarna måste företas med stor hänsyn till de människoroch de värden som berörs. Därför måste planerna utarbetas i nära samarbete medde fackliga organisalionerna och underställas . Allteftersom den här planen utarbetas fortsätter nunedläggningarna. När det gäller Skruf är beslutet redan fattat. Andra glasbrukär hotade. Jag vet inte vad som pågår inom , men jag trordel finns anledning alt misstänka alt del förbereds åtgärder som klart slår istrid med de förhoppningar som den borgerliga majoriteten uttalar i dettautskottsbetänkande. Därför är det inte säkert att den välvilja som visas upp iden här debatten hjälper. Industriverkels plan kommer, säger man exempelvis,och därefter får vi hoppas att inga ytterligare glasbruk läggs ned. Ja, visstkommer industriverkets plan om någon månad. Men om uttalar att den iväntan pä planen inle skall göra någonting, då har man i själva verket itysthet accepterat - kan man fatta del som - nedläggningar som hårt kommer attdrabba vissa orter och som också kan undergräva del kulturvärde som densvenska, glasindustrin utgör. Därför vill jag vädja till riksdagsmajoritelen att stödjareservation 22. Då 94 vet man all den här frågan kommerupp på bord, atl är beredd atlvidta åtgärder, som naturligtvis måste vara ekonomiskt vettiga och Nr 162 Man vet också alt nedläggningarinte sker i tysthet. Det ärinte roligare för etl företag atl bli nedlagt med allmän välvilja, för 4 jpj jgfQ nedlagtblir del i alla fall. Del är alltså bara genom atl stödja den socialdemokratiska reservationen nr 22 som del skapas enförpliktelse för Näringspolitiken () replik: F'ru talman! Jag vill i mångt och mycket gärna instämma ivad har uttalat. Jag kan göra del efter atl, som jag tidigarehar nämnt , ha arbetat inom den glashanteringen . Det har skelt mycket stora förändringar under den liden.Låt mig erinra om alt del fanns 64glasbruk i landet. Under 1970-taletlades många av dem ned, och den tendensen fortsätter tyvärr. Vi räknar med altdel under 1960- oeh 1970-talen försvann 23 bruk, de flesta av dem koncentreradelill det s. k. glasriket - företrädesvis i och län. Delta har medfört stora problem särskilt för de mindreorterna. Ofla är ett enda bruk den enda industrin i bygden. Det harnaturligtvis också en kulturell betydelse för bygden alt elt glasbruk blir kvaroeh är i drift. Jag instämmer således i påpekandet att de nedläggningar som harskelt skapar stora problem. Det har också förekommit betydande fusioner. KostaBoda oeh Orreforsgruppen svarar för av lillverkningsvolymen.De återstående ligger hos etl tiotal mindre enheter. Del är nog just demindre bruken som är alldeles särskilt hårt utsatta. har regeringen och tagit del avproblematiken. Inom industriverket pågår f, n, en utredning, vars resultatkommer att presenteras under . Materialet bör innehålla en ingåendekartläggning av den glasindustrin och dess problem. Det har även tidigare företagits utredningar på dettaområde. Jag vill erinra om att professor på sin lid gjorde enutredning. Men det är uppenbart att enbart utredningar inte löser problemen.Aktivitet och handling rnåste till, Utskotlsmajoriteten har förstått det så att vi först måsteta del av nämnda utredning från industriverket innan vi fattar några bindandebeslut. Till grund för de beslut som kan fattas ligger förutsättningarna förbranschen. Dess marknadssituation är alltså avgörande för hur vi skall agera. Min uppfattning är således samma som den somkommer till uttryck i utskottsbetänkandet, nämligen atl vi först skall ta delav ulredningen inom statens industriverk. Därefter måste vi handla, () rephk: säger att av de 64 bruken har23 nedlagts , Då är vi väl överens om att det borde vara nog . Vi är väl också överens om bedömningen av denna branschs värde. Nästa steg är då att säger att det inte räcker att vara överens om att denna bransch är viktig. Det krävs också aktivitet. Låt mig säga: Även på 95 Nr 162 den punkten är jag överens med herrHovhammar, Sedan framhåller herr Onsdaeenden Hovhammar alt vi först måste ta delav utredningen innan vi kan fatta 4 iuni1980 bindande beslut. Låt mig åter säga;På den punkten är jag helt överens med Närinpsoohtiken s.r\ sedan kommer det där viskiljer oss åt. Jag hävdar att vi ändå måste garanteraatl denna fråga kommer upp till behandling så att vi får tillfälleatt diskutera den här i kammaren och la ställning lill de eventuella åtgärdersom behövs. anser att utredningen skall göras, men sedanöverlåter han åt försynen eller regeringen - det kanske kan vara samma sak -att se till atl någonting händer. Men sä eftergiven får väl en riksdag ändåinte vara. Det enda som skiljer oss åt är att jag säger: Låt oss sefill att denna utredning när den kommer får behandlas av så att vihär kan vidta de åtgärder som kan anses vara erforderliga för att skydda dennabransch. Jag förstår inte hur efter det anförande som han nysshöll kan underlåta att rösta på reservationen 22, Jag kommer med viss förväntanatt se hans pekfinger röra sig mot knappen, () replik: Också jag gläder mig åt att jag imångt och mycket är överens med , Det händer inte så ofta, men närdet gäller glasindustrin är vi nog rätt ense om tagen. I reservationen sägsemellertid -oeh det har varit svårt för oss att ansluta oss till detta - attinget nedläggningsbeslut inom branschen skall kunna fattas innan industriverketsutredning slutförts och tagit ställning. Men det är ju fråga ommarknadsförutsättningarna och hur resp. företag bedömer situationen. Det äricke möjligt för att säga att fär ingenting ske.Det är problemet. Där har vi skilda uppfattningar. Det väsentliga, fru talman, är emellertid att när dennautredning nu presenteras, måste det till snabba åtgärder. Som har nämnts härtidigare har många företag oeh bruk i problem. Dessa problem måstelösas skyndsamt. I annat fall riskerar vi ytterligare nedläggningar. Del villvi som verkar i "glasriket" inte vara med om. () rephk; Är del enda som skiljer oss atl vill förhindra nedläggningar som kan förflyta mellan det attutredningen framläggs om en månad och t. ex. har möjlighet atlbehandla den? Då gäller två saker. För det första är det fråga om en mycketbegränsad tidrymd, nämligen , som ett eventuellt nedläggningsbeslutmåste skjutas fram. Det kan varje företag stå ut med, åtminstone de härberörda. För det andra vet vi precis vad det gäller. Det somdiskuteras är ju Kosta-Bodakoncernen. Det har gjorts en utredning om , menatt det bruket skall finnas kvar är väl självklart. Del är , ,Johansfors oeh 96 Måleråssom är på tapeten. Jag har för inte så förtvivlat länge sedan besökt Nr 162 tre av dessa orter. Skillnadenmellan oss kan då ytterligare reduceras, men den är viktig nog. Innanriksdagen fått behandla frågan och fatta beslut vill jag försöka förhindraelt beslut om nedläggning av , , och , Näringspolitiken av någotdera eller alla. vill hålla öppet fören nedläggning av ett eller flera av bruken. Om det blir en nedläggning, tycker jag att det är synd,oeh jag tycker att borde kunna samla sig till ett skydd i ett halvårför dessa fyra orter. Förste vice talmannen anmälde attErik Hovhammar anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägderätt till ytterligare replik. (vpk); Frän glasriket i till det krisdrabbade . De privata bolag som livnärt och livnär sig pä Värmlandsråvaror och värmlänningars yrkeskunnande, flit och lojalitet blir allt färre,allt större och allt mäktigare. Det är länge sedan brukspatronerna bodde iVärmland och brukens kaka var en mager men säker kaka. sitter de mäkfigapå fjärran orter och fattar beslut om framtiden för landets skogsindustri oehstålindustri. Det har betytt och det kommer att betyda arbetslöshet ellerflyttning för tusentals värmlänningar. Men basnäringar kan inte ersättas med turism ochnaturvärd. De 900 inom länets skogsindustri som hotas att förlora jobben kaninte ägna sig åt hemslöjd, de 1 000 inom stålindustrin som Uddeholm-Nybynyligen har kallat för en för stor kostym, dessa värmlänningar och derasfamiljer kan inte starta kiosker eller leda älgsafari i skogarna. måste ha en industri! måste ha enindustri som har en framtid - inte bara en historia! måste ha enindustri som tillverkar produkter som omvärlden behöver! diskuterade vi här i kammaren detaktuella hotet om nedläggning av omkring 1 500 industriarbeten i länet.Industriministern hänvisade till de möjligheter som finns i att liggerinom stödområdet för lokaliseringsstöd och till ochutvecklingsfondens resurser för att stödja nya projekt. De möjligheterna harfunnits och de har även givit mindre men värdefulla tillskott. Men detär nu många hundra arbeten som försvinner. De nämnda 1 500 arbetena finnsframför allt inom skogsindustrin och i . tillkännagavUddeholms styrelse att omkring 1 000 arbeten måste bort inom den värmländskastålindustrin. Det är redan hårt drabbade bruksorter som får uppleva en nyvåg av nedläggningar. Den som vill se med egna ögon vad som följer i en orteller en bygd när industrin försvinner kan resa runt i fill , , , Jössefors. Där lades bruken ner , . kom en ny härjande stormvind över bolagens 97 7 protokoll 1979/80:162-163 Näringspolitiken m. m. , Kyrkebyn, , var någraav de drabbade bruksorterna. Kommuner som , och harfått bestående problem. har näst efter landetsstörsta arbetslöshet . Ungdomen drabbas hårt, och arbetsföra, yrkesvana55-åringar pensioneras. kan inte få fortsätta att vara etlexperimentalfält för finansintressenas kapitalomflyttningar. Kapital som harframbragls av värmländska arbetare, ur värmländsk skog och andraråvarutillgångar har flyttats utomlands av de formella ägarna. Hur mycket harVärmland utarmats genom en forceradnationalisering, som främst har tjänat profifintressen? Hur mycket harkapitalflykt och skatteflykt bidragit till att redan har förlorat enbetydande del av sin industri? Är det rimligt att rivaliserandeprivalägargrupper var för sig, opianeral, anarkiskt skövlar ett län och lämnarbefolkningen i arbetslöshet och begynnande fattigdom? kommunisterna har upprepatkravet på en statlig utvecklingsplan för förädlings- och tillverkningsindustrii samhällelig ägo inom . Det kravets genomförande skulle intemedföra övergång till socialism. Det saken gäller är alt ny industrimåste startas i , och om sådan ny industri skall kunna ge deersättningsjobb som det alltid talas om vid nedläggningar så måste omfattandesatsningar göras. Del måste vara en stabil industri med en framtid. När deprivatägda bolagen har misslyckats med att hålla industrin i gång, ökaförädlingen och ta fram nya produkter i stället för att inskränka sig till altt. ex. spekulera i massaexporl - dä måste någon ta över ansvaret. I dagens lägeåterstår bara staten. Vi kommunister vill inte se ett framtida samhälle meduteslutande statlig industri. Det avgörande är att gemensamma intressen ochgemensamt ansvar i demokratisk form ersätter privata intressen och privatoansvarighet. Utskottet är väl medvetet, heter det nu i betänkandet, ochså radas det som har gjorts åter upp. Vi vet alt det har funnits en Värmlandsdelegation.Det är med den utgångspunkten jag i motion 1402 har begärt att det arbetetskall föras vidare i nya former av en arbetsgrupp med folk från fackföreningar,politiska partier och forskare. Det är ingen tröst för de 2 500 som hotas avföreslående arbetslöshet att det har funnits en Värmlandsdelegation och attvissa förslag "befinner sig på genomförandestadiet", som det sästiligt uttrycks i betänkandet. Här krävs ju åtgärder i en mycket störreomfattning än Värmlandsdelegationen kunde förmå med sina begränsade resurser. Norduppland har, liksom , fått vad somhittills har kallats för Norrbottensproblem. I Norduppland finns järnmalm ochen månghundraårig tradition att utvinna och bearbeta den. Där finns skog ochindustrier som har byggts upp på skogsråvara. Där finns exporthamnar. Där finnsockså billig vattenkraft. Förutsättningarna för industri i Norduppland ärobjektivt goda. Men även Norduppland har, liksom , utsatts förplundring för kortsiktiga privata vinsters skull. Så minskar profiterna ochkapitalet överger även den här landsänden. kapitalets rastlösa klappjakt på snabba profiter.Utskottet påpekar också här förnumstigt att det har suttit en Nordupplandsgruppoch funderat . Men det gäller ju atl också göra något och att göra detnu. Därför har i motion 1785 begärt en plan för industri ochsysselsättning i Norduppland grundad på gruppens rapport. Jag yrkarbifall lill vpk-motionerna 1402 oeh 1785. Näringspolitiken m. m. Min avsikt är att yrka bifall till reservafionnr 22 som fogats till näringsutskottets betänkande nr 43 med anledning av någramofioner bl. a. från socialdemokraterna i och . Glasindustrin har varit föremål för många debatter,interpellationer och frågor, och i dagslägel kan det nya som tillförs debattenbara bli, att Skruvs samtliga anställda är uppsagda fr. o. m. industrisemesterni . Fem årsarbetare beräknas få arbete vid lager iSkruv. Några duktiga glasarbetare erbjuds anställning inom övrigabruk, men det stora flertalet blir utan arbete. Här som pä andra håll blirrestupplagan arbetslösa alltför stor. Atl pendla till andra arbeten inom kommun blirsvårt, då vi drabbats av alltför många nedläggningar såväl inom industrin sominom handel och service. Hade inte den offentliga sektorn kunnat ta emot mångatidigare friställda hade situationen varit verkligt besvärlig. Skruvs samhällehar drabbats svårt, och det blir många problem att upprätthålla en acceptabelservice. Utan kommunsammanslagningen hade det nog varit omöjligt. övertagande av och blev en korttrygghets-garanti för de anställda. har uttalat sittstöd och beviljat medel till marknadsföring och exporthjälp, men har de tvåstora glasföretagen blandat sitt sortiment, sä att man kan åka till vilket bruksom helst inom resp. grupp och köpa vilken produkt som helst. Det innebär attvarje bruks särart mer och mer utraderas, och det blir säkert till nackdel fören framtida glasproduktion. Ja, fru talman, på museumi kan man studera tillverkningen av handgjort fönsterglas, och detär fascinerande. Men vi börjar inom glasbruksområdena bli oroliga för att vi ien framtid kommer att kunna studera också den övriga manuellaglaslillverkningen enbart på museum, om inte flertalet stöder reservation22 för glasets framtid, för glasarbetarnas framtid och även för den levandelandsbygd som det i andra sammanhang talas sä varmt för. EVAWINTHER (fp): näringsliv har byggts upp genomett utnyttjande av länets stora naturresurser skog, och vattenkraft.Industrin har varit kapitalintensiv, relativt ensidig och har haft ensynnerligen hög exportandel. Ökande utländsk konkurrens för länets oförädlade industriprodukterhar lett till avsättningssvårigheter, försämrad lönsamhet,sysselsättningsminskning och anställningsstopp hos de stora Näringspolitiken m. m. basindustrierna.Problemen har förstärkts av en konjunkturnedgång, och de ser ut alt fortsättaäven . För bedöms alt av industrin finnsinom branscher som stagnerat mot för riksgenomsnittet. Kännetecknandeför länet är dels alt staten står som ägare av tvä tredjedelar av länetsindustri, dels att länets större företag till helt övervägande del styrs frånhuvudkontor utanför länet. Trots stora satsningar av regionalpolitisk,arbetsmarknadspolitisk och näringspolitisk art för att förbättraarbetsmarknadsläget på både kort och lång sikt är antalet människor som stårutanför den ordinarie arbetsmarknaden förfärande stort. Det är mot den här bakgrunden jag har väckt enmotion, nr 1546, som innehåller förslag till sysselsättningsfrämjande åtgärderi . En del av förslagen har behandlats tidigare i kammaren. redovisas näringsutskottets synpunkter när det gäller tvä av förslagen, somrör inrättande av en utvecklingsfond och frisläpp av investeringsfonder. När det gäller förslaget om en utvecklingsfond är tankenbakom den att det företag som använder sig av en ändlig resurs, ennaturtillgång som t. ex. malm eller , borde avsätta en viss summa perton för levererad råvara. Denna fond skulle användas lill utveckling avnäringslivet på den ort eller i det län, där råvaran tas till vara, för att manpä det viset skall få nya jobb den dag råvaran tar slut. Jag ville attregeringen skulle utreda detta. När det gäller investeringsfondernas användning iregionalpolitiskt syfte hänvisar jag i min motion till det faktum att defilialelableringar som skedde har varit väldigt lyckade ochgivit beslående sysselsättning. Jag menar att samma ordning bör fillämpas . Utskottet anser i sin skrivning att gällande regler iförordningen -1979:882 - om frisläpp av investeringsfonder är så utformade attmitt önskemål är tillgodosett. Eftersom det inte skett några filialelableringarpå senare år kan jag emellertid inte se saken på det viset.Investeringsfonderna är nu frisläppta, och enligt min mening borde någotregionalpolitiskt krav knytas till användningen av dessa fonder när det gällerstörre satsningar. Jag kommer att fortsätta att bevaka den sidan. När det gäller förslaget till utvecklingsfond hänvisarutskottet endast till de olika insatser som regeringen har gjort under senareär i . Det gäller då de regionala utvecklingsfonderna, medel föråtgärder i anslutning till länsplaneringen m. m. samt Norrbottendelegationensförslag och arbete. Mitt förslag bygger på synen att elt företag, en industri,som använder sig av en råvara som en vacker dag tar slut, också har ett ansvarför utvecklingen på den ort där råvaran finns och där människor skapat sig entillvaro. Utskottet delar inte min syn i det avseendet - tyvärr - och jag haringet yrkande. Malmfältens situation kunde emellertid kanske ha varitannorlunda om man från den stund då malmen började brytas hade avsatt medel föratt kunna bidra till en ulveckling av det totala näringslivet i kommunerna. Det ärviktigt - tycker jag - att vi funderar över de råvaruanvändande industriernas långsiktiga ansvar för den ort varsnaturresurser utgör grunden för deras verksamhet. 1 näringsutskottets betänkande 43 behandlasbl. a. mofion 1773, där vi motionärer föreslår vissa åtgärder för att trygga enpositiv utveckling inom möbelindustrin i . Den svenska möbelindustrinomfattar , som vi framhåller i motionen, ca 450 företag med i runt tal 17500 sysselsatta. Produktionsvärdet beräknades 1978 fill 3,2 miljarder kronor.Möbelexporten uppgick till och importen till ca750 milj. kr. visar det sig emellertid att såväl antalet tillverkandeförelag som antalet sysselsatta inom branschen minskar som en kraftigförskjutning skett mot allt större företag. skedde enkraftig ökning av produktionsvolymen, som varitganska . Del är inget tvivel om att den svenska möbelindustrin hardrabbats av vikande efterfrågan pä hemmamarknaden och en försämrad lönsamhet.Antalet företag som drabbas av varsel och korttidsarbete ökar ständigt. Densituation som råder i , där möbelindustrin är den helt dominerandenäringen, har särskilt uppmärksammats såväl av företagen själva som avlöntagarorganisationerna oeh kommunen. Även länets utvecklingsfond ochlänsstyrelsen har sin uppmärksamhet riktad på möbelindustrins problem. Om inteutvecklingen för vår möbelindustri på nytt kan vändas i positiv riktning blirsvårigheterna mycket betydande för en kommun som , där möbelindustrin -som jag sade - står för huvudparten av sysselsättningsutbudet. Atl vår möbelindustri drabbats av vikande efterfrågan påhemmamarknaden har flera orsaker. För del första är nivån beträffandebostadsbyggandet alldeles för låg i landet just , vilket bl. a. innebärmindre efterfrågan på nya möbler. För det andra innebär regeringens ekonomiskapolitik med åtstramningsåtgärder riktade mot hushållen att folk helt enkeltinle har råd att köpa något nytt i möbelväg. Man sitter, fru talman, ute istugorna och sliter på de gamla fåtöljerna i väntan pä bättre lider - kanskeockså pä en bättre regering. I motion 1773 pekar vi på en rad åtgärder som skulle kunnavidtas för att förstärka möbelindustrins konkurrenskraft såväl påhemmamarknaden som pä exportmarknaden.