prot · G30996 · 1979-12-31 00:00:00 — Det bör särskilt framhållas att styrelsen ochverkställande direktören enligt lagen har förpliktelser inte bara mot bolagetutan också mot utomstående, främst bolagets borgenärer. Lagen förbjuderuttryckligen den som är ställföreträdare för ett bolag att efterkommaföreskrifter som strider mot aktiebolagslagen eller bolagsordningen. 1 ett aktiebolag som helt eller delvis ägs av staten kanstaten alltså göra sitt ägarinflytande gällande vid bolagsstämman. Rentgenerellt gäller emellertid att statsmakterna kan förbehålla sig ett meraingående inflytande över ett aktiebolags verksamhet genom att i samband medbeslut om anslag ställa upp villkor för hur det lämnade kapitaltillskottetskall användas. Jag får tacka justitieministern försvaret, som dock mer var en beskrivning av aktiebolagslagen än ett svar på denfråga som jag ställt och som gäller vad uttalande i en viss riktningkan vara värt. Den egentliga anledningen till att jag ställde frågan varPripps styrelses beslut att ta upp förhandlingar angående nedläggning av bl. a.Pripps bryggeri i . När vi här i fattadebeslutet om bryggeribranschens utveckling i landet gjordes bl, a, uttalandetatt särskild hänsyn skulle tas till regionalpolitiska synpunkter och sysselsättningsaspekternär det gällde att genomföra en strukturomvandling inom bryggeribranschen. Detuttalandet har budgetministern hänvisat till vid svar på frågor angåendeTorsbybryggeriet dels , dels . Han harockså hänvisat till det i samband med svar på en fråga av i sammaärende. Det är således alldeles klart att i varje fall budgetministern har fästmycket stort avseende vid uttalande. Det finns dock anledning att undra vad ett sådantuttalande av är värt. Var finns de regionalpolitiska hänsynen hosPripps styrelse, då man kan föreslå nedläggning i en kommun där siffrorna förarbetslösheten är bland de högsta i landet och där det exempelvis finns26 lediga platser på omkring 600 arbetslösa? De anställda vid i Torsby.liksom f. ö. alla vi värmlänningar, har räknat med att ett uttalande fränriksdagen av ett sådant slag måste beaktas av dem som är berörda av det. Detskulle alltså, anser vi, vara något av en garanti för att inte läggsned i en sådan bygd, i varje fall inte förrän någon likvärdig sysselsättningkommit till stånd. Jag skulle därför konkret vilja fråga justitieministern: regeringenvarit i kontakt med och delgett den viljeinriktningi den här frågan? Jag kan inte iden här debatten gä in påfrågan om i . Den frågan tillhör nämligen inte mittansvarsområde, och jag känner inte heller till detaljerna i det ärendet. har ställt en principiell fråga till mig avviss konstitutionell art, och jag har gett ett klart svar på den. Statsmakterna kan enligt gällande lagstiftning inte sättasig i företagsledningarnas ställe. Och de bör heller inte ges möjlighet attgöra det . Det är det svar jag kan ge. Om hänsynen till regionalpolitiska synpunkter vidstrukturrationaliseringar ELVYNILSSON (s): som jag sade tidigare, i sinasvar utgått från att uttalande skulle vara vägledande för såvälBrygginvests som styrelser vid deras behandling av olika bryggerifrågor.Men uttalandena måste väl, för att de skall ha någon effekt, delgesvederbörande på något sätt? Annars står vi ju här i och pratar iluften utan att det får något som helst värde. Det måste väl vara regeringensuppgift att effektuera beställningar? Eftersom det uppenbarligen inte har gjorts i de härsammanhangen, har jag för avsikt att begära att granskarärendet. Det här är alldeles för allvarliga frågor för att de skall fånonchaleras på det sätt som regeringen tydligen har gjort. Jag kan kanske komplettera vad jag förut sadegenom att tala om vilka regler som finns. Jag tycker att det finns anledningatt påpeka stadgandena i regeringsformen 8 kap. 2S. som säger att föreskrifterom enskildas personliga ställning och om deras personliga och ekonomiskaförhållanden inbördes skall meddelas genom lag. Bakgrunden till detta är attriksdagen skall ägna sig åt normgivning och den skall alltså inte ha rätt att isärskilda fall besluta om enskildas ekonomiska förhållanden. Man skulle kunnahävda att det skulle strida mot grunderna för regeringsformen, om statsmakternai ett enskilt fall lägger sig i ett aktiebolags verksamhet. Det skulle kunnahävdas att ett sådan förfarande strider mot stadgandena i 1 kap. 1 §regeringsformen om att den offentliga makten skall utövas under lagarna. Sedan ärdet naturligtvis en helt annan sak att staten som majoritetsaktieägare kan haett inflytande och att uttalande i olika sakfrågor kan beaktas. Mendärav följer inte att det obligatoriskt måste vara så att i detkonkreta fallet kan gå in och bestämma vad som skall ske. ELVYNILSSON (s): När vi här i fattar ett beslut omatt i en speciell fråga skall tas speciella regionalpolitiska hänsyn, har dettaalltså inte något som helst praktiskt värde i det enskilda fallet.Budgetminister har-jag har protokollet här - i svartill mig på denna fråga sagt att han förutsätter att uttalandebeaktas. Tydligen har regeringen i detta fall inte ens talat om för attriksdagen har gjort detta uttalande. Då är det inte heller att förvänta attnågra hänsyn skall tas till ett sådant uttalande. Jag har ingen annan uppfattning i sakfråganän den budgetministern givit uttryck för. Jag har bara talat om vilkakonstitutionella regler som gäller i sådana här fall. Överläggningen var härmed avslutad. § 7 Föredrogs och hänvisades 1979/80:84till trafikutskottet i} 8 Finansdebatt (forts.) Fortsattesöverläggningen om finansutskottets betänkande 1979/80:15. DANIELTARSCHYS (fp): Det finns i årets budgetproposition ett avsnitt som intehar fått den uppmärksamhet som det förtjänar. har det ibudgetsammanhang talats en hel del om behovet av omprövningar ochomprioriteringar. har det nog mest varit principiella deklarationer-meni årets budget har regeringen gått från ord till handling, och en lång rad avde små men ändå betydelsefulla reformer som faktiskt finns också i åretsåterhållsamma budget har kunnat finansieras genom besparingar på angränsandeområden. Låt mig ge några exempel: Inom försvaret frigörs pengar för repetitionsövningargenom att byggnadsinvesteringarna bantas. På område överförs tjänster från deallmänna domstolarna till länsrätterna. Därmed bör väntetiden för domar i skattemålkunna kortas ner. Nya insatser mot alkohol- och narkotikamissbruk och ettökat stöd till de handikappade möjliggörs genom en ny konstruktion avtandvårdsförsäkringen. fick man ersättning av kostnadernaupp till 1 500 och av kostnaderna därutöver. höjs gränsvärdet förersättning till , och därmed frigörs resurser för andrainsatser. Bättrejämställdhet i studiemedelssystemet blir det genom att äktamake- prövningen nu slutgiltigt slopas. Utrymme för detta skapasgenom att studiemedel i fortsättningen utbetalas två gånger per termin. Behovet av stimulansbidrag för avloppsrening har minskatgenom den skärpta lagtillämpningen. Dessa pengar används i stället för enstörre insats mot försurning av sjöar. Genom omprioriteringar inom invandrarverket kanytterligare resurser satsas på att förkorta handlaggningstiderna förtillståndsärenden. Ett slopande av hyresförlustlånen skapar utrymme för störresatsningar på boendemiljön. Detta var några exempel. Det bör också nämnas attregeringen aviserar flera översyner för att kartlägga möjligheterna tillytterligare omprioriteringar. Till det som skall ses över hörarbetsmarknadsverkets organisation och verksamhet, reglerna för statsbidragtill färdtjänst, kompensationsnivån och kontrollfunktionerna idelpensionssystemet och föräldraförsäkringens regelsystem och administration. Den ekonomiska räckvidden av sådana omprioriteringar somdet här gäller är självfallet begränsad. Men det är ändå ett genombrott försjälva tanken att förbättringar kan genomföras som vi arbetar hårtför att dra ner den totala tillväxttakten i de offentliga utgifterna. Med tankepä hur svårt det alltid är att dra ner eller avveckla offentliga insatser harvi all anledning alt lyfta på hatten för de departement, myndigheter ochfackliga organisationer som har medverkat till årets omprioriteringar och vihar också all anledning att dra lärdom av deras erfarenheter. För det här kommer att fortsätta. Hur folkomröstningen änutfaller står vi inför alldeles oerhörtsvårbemästrade samhällsekonomiska problem. Det finns inga möjligheteratt fortsätta en reformpolitik som bygger på att det oavbrutet tillförs nyaresurser till den offentliga sektorn. Nej, för att försvara reformismen ochfortsätta en målmedveten förbättring av de offentliga insatserna under knappaekonomiska villkor är det tvärtom alldeles nödvändigt att vi kritiskt granskararvet , , och , att vi med friskaögon ser efter om gårdagens lösningar verkligen var så kloka i förhållande tillde mål som man ville uppnå och som vi finner eftersträvansvärda. Vi harkommit till ett läge där en betydligt större del av det politiska arbetet måsteägnas ät översyner och omprövningar. Och det här gäller naturligtvis inte bara de statligamyndigheterna. Det gäller också kommuner och landsfing, och det gäller hela denstora del av budgeten som används till transfereringar. Skall vi finna utrymmeför nya och större satsningar på de områden som vi verkligen vill prioritera,kan vi inte fortsätta att släpa med oss hela det tunga lass av beslut somtidigare generationer av makthavare har fattat, utan vi fär noga skärskåda vadsom ännu är motiverat och effektivt. Och det gäller då inte bara inriktning utan ocksåambitionsnivå och inte bara kvantitet utan också kvalitet. Det har länge varitnågot av en självklarhet att man skall sträva efter så hög kvalitet som möjligti olika insatser, men jag tror att vi står inför en helt nykvalitetsdisku.ssion - på en del 2 protokoll 1979/80:96-97 områdenkan det vara befogat att sänka kvaliteten för att finna resurser till andraangelägna åtgärder. Att fastställa ambitionsnivån i olika gemensamma strävandenär en genuint politisk uppgift och en uppgift som kommer att kräva mycket merpolitisk energi än vad vi ägnat åt den. Det finns personer som uppfattar omprövningen som ettreaktionärt begrepp - som ett ondsint förebud om social nedrustning. Och visstkan omprioriteringar utnyttjas för reaktionära syften, det kan vi se åtskilligaexempel på i andra länder. Men det vore alldeles galet att därför sätta enhögerstämpel på oniprioriteringen som politisk metod, för den metoden är ocksåalldeles oundgänglig i arbetet för ett mänskligare samhälle, i arbetet förjämlikhet, trygghet och mångfald. Väjer vi nu för den kritiska granskningen avgamla reformer, blockerar vi också vägen för nya reformer. För på många områdenstår valet inte mellan omprövning och expansion, utan mellan omprövningoch stagnation. ARNEANDERSSON i (): I det utskottsbetänkande som behandlas harfinansutskottet bl. a haft att ta ställning till den moderata motionen 593 omlångfristiga krediter till lantbruket. Vi framhåller i motionen att jordbrukettrots kapitaltillskott under senare är är i utomordentligt stort behov avlångfristigt kapital. Låneköerna till lån i hypoteksbank är fortfarande långa,genomsnittligt för landet , och har tillskotten till trots inteminskat. Vi erinrar vidare i vår motion om det nära samband sområder mellan olika mål i den av 1977 fastlagda jordbrukspolitiken ochde nu aktuella finansieringsfrågorna. Således har vi att ta hänsyn till ettproduktionsmål som syftar till att hålla jordbruksproduktionen vid en lämplignivå, medan målet för rationaliseringsverksamheten är att jordbruksproduktionenskall ske till lägsta möjliga kostnad som ett tredje mål, nämligeninkomstmålet, uppfylls. Vi menar att villkoren på lånemarknaden ytterst äravgörande för huruvida näringspolitiska och regionalpolitiska målsättningar ijordbrukspolitiken skall kunna fullföljas eller inte. Vi har respekt för deskäl av formell karaktär som utskottet anför - i är liksom - röranderiksdagens och riksbanksfullmäktiges resp. kompetensområde. Vi tolkaremellertid utskottets skrivning, där man understryker att lantbrukets behov avlångfristigt kapital är väl dokumenterat, som en stark och allvarlig maningfränriksdagen till fullmäktige. Härav följer enligt min mening attriksdagen för sin del finner det utomordentligt angeläget attriksbanksfullmäktige noga prövar de argument som ligger till grund föranspråken på ökad tilldelning av långfristigt kapital till jordbruksnäringen. Den socialdemokratiska oppositionen har häpnadsväckandenog ställt sig helt avvisande till att hypoteksbankens eniissionsutrymme vidgas.Som skäl härföranför man bl. a. att hypoteksbankens emissionsutrymme ökatmycket kraftigt och således har fördubblats under perioden1976-1979. Om man inte närmare känner till förhållandena kan denna i och för sigbetydande ökning te sig som rent av generös. Så är emellertid inte fallet. Ettmån på storleken av hypoteksbankens emissionsutrymme är dess andel avobligationsmarknaden, som har utvecklats på följande sätt: 1975var hypoteksbankens andel . 1976 hade andelen ökat till och 1977ytteriigare till . Härefter har utvecklingstrenden brutits. År 1979utgjorde andelen . Det finns således inte fog för uttryckssättet iden socialdemokratiska reservationen, där man talar om en generös behandling avjordbrukets kreditbehov. Vidare har socialdemokraterna i finansutskottet anfört att"den huvudsakliga effekten av det ökade kreditutrymmet varit att bidratill att driva upp priserna på jordbruks- och skogsbruksfastigheter". Vilka grunder har socialdemokraterna för detta uttalande?Konstaterandet tyder på att socialdemokraterna inte vill låtsas om attjordbruket har att konkurrera med annat kapital på fastighetsmarknaden. Elleravser socialdemokraterna rent av att på det här sättet med ekonomiska medelstrypa svenskt jordbruk? Socialdemokraternas i finansutskottet framförda synpunktpå jordbrukets kapitalförsörjning är enligt vår mening oansvarig och tyder påatt man inte är beredd att fullt ut ta ansvar för fullföljandet av 1977 årsjordbrukspolitiska beslut. vill jag helt kort framföra några synpunkterkring kapitalutflödet från jordbruksnäringen. Det förtjänar då framhållas attendast en del av det kapital som frigörs vid försäljning avlantbruksfastigheter återplaceras inom lantbruket. Av fullt naturliga skälplaceras i stället betydande kapital av säljare av jordbruksfastigheter iexempelvis villor och stadsfastigheter eller disponeras för finansiellaplaceringar. En del av kapitalet återgår också till samhället i form avrealisationsvinstbeskattning och arvsbeskattning. Således, herr talman, skerfortlöpande ett nettokapitalutflöde från näringen som måste ersättas. Frågor rörande jordbrukets kapitalförsörjning är f. n.föremål för utredning. Det är angeläget att statsmakterna i avvaktan på dennautrednings resultat vidtar åtgärder i syfte att begränsa de olägenheter som kanuppstå då akuta investeringar inte kan genomföras på grund av kapitalbrist. ALFWENNERFORS (m): Kammaren var ganska välfylld i går, närLO-chefen talade. Jag vet inte hur övriga reagerade, men jag harbegärt ordet för att i någon mån ge uttryck åt min reaktion. En fråga är: Lyssnade vi till en person som är ordförandeför några miljoner löntagare, eller lyssnade vi till en person som i gårspelade rollen av biträdande oppositionsledare? Jag kan förstå att det kan varataktiskt att stödja oppositionsledaren som partipolitiker. Men serman till den principiella sidan av saken blir man litet betänksam. Såvitt jag kunde förstå var det taktiken som tog över , och vem som var konstruktören anar vi. För att anförandeskulle få ett riktigt genomslag i massmedia, så strök sitt namn påtalarlistan. Det är ju inte så litet raffinerat, när landets LQ-general föråtskilliga miljoner löntagare,representerande alla politiska partier, vädjar till , ochMundebo: Kör över , om det behövs! Så säger han i nästa mening-i varje fall tolkar jag det pådet här sättet: Och gör ni inte det, så tar vi inte ansvar för de problem somavtalsrörelsen kan åstadkomma. Och en skicklig debattör som till i nästa andetag; "Vi skall nog ta ansvaret för våra uppgifter,men då får sannerligen också regeringen ta sitt ansvar." Flur skall nu ha det? Ty i slutklämmen slårGunnar fast: "Nog är svenska folket fullkomligt klart över attansvaret vilar på regeringen." Vad här säger om ansvar tycker jag inte fårstå oemotsagt. Hur tror att sådant här prat fram och tillbakauppfattas av alla de löntagare runt om i landet som står mitt uppe i deallvarliga ekonomiska svårigheter som vi här bara diskuterar? De lever meddessa problem , : i sin hushållsekonomi, i det företag därde arbetar - och det kanske är ett företag där man hotas av friställning ellerav den jättearbetslöshet som i går antydde. De arbetar kanskeinom en facklig organisation där man faktiskt begriper mer när det gällernäringslivets och företagens ekonomi än vad som framgick av i går. " Socialdemokraterna har velat skapa storaklyftor mellan arbetsgivarparten och arbetstagarparten i ett företag. Men densom känner till någonting om den vardagliga verkligheten i svenskt näringslivoch i ett företag vet att de klyftorna har minskat och fortsätter attminska. I företag som har lönsamhetssvårigheter och som har sysslat en hel delmed MBL har faktiskt parterna närmat sig varandra. Allt fleralöntagare och arbetsgivare erkänner att alla i ett företag har samma mål. Ettföretag måste gå bra, lämna vinst och ge de anställda det kanske allraviktigaste, nämligen anställningstrygghet. Vad nyttar det till, säger medlemmarnatill mig såsom förhandlare, med några hundralappar mer i lönekuvertet, när manganska snart upptäcker att det bara är luft, att det kapar in päanställningstryggheten. nämnde i går några exempel på företag somgår med vinst. Jag kan peka på en bransch, detaljhandeln, som har storasvårigheter och som är mycket oroad inför 1980-talet, I det företag där jagarbetar fick varje anställd , frän löneuppgörelsen . Men vadkostar detta företaget? Jo, 8 milj. kr. vet vi att företaget underdet senaste verksamhetsåret gick med vinst på just 8 milj. kr. efter att gåttmed förlust . 8 milj. kr. är ingen stor vinst. Vad skulle vinstenegentligen ha varit i ett sådant företag som det jag arbetar i? den bordeha varit 300-400 milj. kr. Det vet de flesta anställda, särskilt de som ärfackligt aktiva. Nej, herr talman, jag skulle vilja avsluta med enuppmaning: Så lugnt och kallt som vi måste ta det ute på golvet, där var och enmåste känna sitt ansvar, måste även de som arbetar på hög nivå ta det. Jagtänker inte minst på GunnarNilsson. Visst skall regeringen ta sitt ansvar.Visst skall oppositionen ta sitt ansvar. Men också arbetsmarknadens parter,inkl. tionerna.måste ta sitt ansvar. Vi måste ta ansvaret gemensamt. måste samverkan till. Denna finansdebatt har givit vissa, ihuvudsak negativa, besked. Den svenskaekonomin befinner sig i ett ulomordenligt allvariigt läge. Det är bl. a. ettresultat av med borgerliga regeringar. Det förslagtill ekonomisk politik som regeringen lade fram för så sent som ijanuari har skjutits i sank. Finansplanen ligger i spillror. Den har underkäntsinte bara av oppositionen utan också i praktiken av de borgerliga ledamöterna ifinansutskottet. Under alladessa timmar av talande har de borgerliga partierna inte redovisattillstymmelsen till en ny ekonomisk politik i stället för den man underkänner.I finansutskottets betänkande står följande: "Det bör ankomma påregeringen att med uppmärksamhet följa utvecklingen och vid behov ta deinitiativ som erfordras." Det är i ett nötskal den ekonomiska politik somerbjuds medborgarna. När löntagarorganisationernariktar allvarliga maningar till regeringen att bryta sin passivitet, sitterregeringens företrädare handfallna i sina bänkar. De borgerliga representanterna har i två dagargenomgående sökt dölja den egna oförmågan genom att skylla på andra. Manskyller på löntagarna, som tar ut för höga löner. Man skyller på OPEC ocholjepriserna, trots att alla vet att detta, är bara en del av förklaringen. Manskyller på socialdemokratiska regeringar, gräver sig allt djupare ned i det förflutnaför att slippa tala om dagens trista verklighet. Förut höll han på med densocialdemokratiska regeringen , var han långt inne . Snartblir det koalitionsregeringen, och kommer väl ochArvid att i tur och ordning ställas vid skampålen för att förklaradagens borgerliga elände. Det finns ingen borgerlig politiker som så att sägaser medborgarna rakt i ögonen och säger: Jag tar ansvaret. Man sneglar skelögtåt sidan för att hitta en syndabock. Det är således inga politiska hjältar som vi sett defilerai denna finansdebatt. Det är inte någon stålblank värja som harsvingat till sitt försvar. Det är genomgående harvärjan som har plockats fram. Det är nämligen inte så enkelt att inflationen och deväxande underskotten bara är olyckor som drabbar oss utifrån. Med en annanuppläggning av politiken skulle prisstegringarna kunnat vara betydligt lägre.Med en annan utformning av budgetpolitiken skulle underskottet i statsbudgetenkunnat vara klart lägre än vad det är . Med en effektivare stimulans avvår industrisektor skulle vi kunnat exportera betydligt mer än vad vi gör , med ett betydligt lägre underskott i utrikeshandeln som följd. Jag har i denna sammanfattning inte velat skräda orden, tyingen skall behöva sväva i tvivelsmål om hur allvarligt vi socialdemokrater serpå den Ingen skall behöva ha uppfattningen att vi socialdemokraterstillatigande accepterar att ekonomin gradvis får haverera. borgerligt regerande har vi ettbudgetunderskott som är på 50 000 milj. kr. och som i mitten av1980-talet tydligen kommer att uppgå till 80 000 milj. kr., även om inte enenda reform genomförs. Bara räntan på statsskulden kommer att öka medtiotusentals miljoner, mer än barnbidragen och mer än pensionerna.Den svenska ekonomin är i mycket svår obalans, nära nog sjuk, och de borgerligakan aldrig skjuta ifrån sig ansvaret för detta. I det läget är det inget annat än en politisk skandal attlägga fram en sådan finansplan och en sådan ekonomisk politik som regeringengjort. Landets ekonomiska läge har aldrig i modern tid varit sämre och denekonomiska politiken aldrig svagare än . Inte nog med detta. Den avtalsrörelse som stundar blirav väldigt stor betydelse för landets ekonomiska och sociala utveckling denärmaste åren -ja, kanske för . Vilka är då borgerlighetens insatser för att dennaavtalsrörelse skall avlöpa så gynnsamt som möjligt för det svenskafolkhushållet, för de löntagare som med sitt arbete håller produktionen i gång? Hur har man skött inflationen? Jag citerar VeckansAffärers senaste nummer, en tidskrift som ju inte kan avfärdas med fnysningarom socialdemokratisk missnöjespropaganda; "Den rekordhögainflationssiffran för januari, , har renderat en plats i EuropasB-lag. Med en inflationstakt på , matt i årstakt, ligger vi i nivå medgamla kända höginflationsländer som och . Värre är kanske att viockså går mot strömmen. Den svenska inflationstakten accelererade , i flertalet övriga OECD-länder sjönk den mot . "var alltså omdömet. I det nummer som utkommer av sägerriksbankschefen , som ända varit statssekreterare, att detinte går att bara skylla inflationen på andra - det är de enskilda länderna somi huvudsak är ansvariga för sin inflation. Jag tror inte den internationellainflationen betyder så mycket som en del hävdar, säger . EftersomGösta stod här i går och uteslutande skyllde på den internationellainflationen, är det inte svårt att förstå vem avser. Denna väldiga inflation är en tung börda som löntagarnabär med sig i avtalsrörelsen. , kompensation -detbetyder back, som sade i går. Hur har man skött fördelningspolitiken? Redan föreavtalsrörelsen har de verkliga höginkomsttagarna fått stora inkomstökningar sominte de vanliga löntagargrupperna fått. Bara för att hålla jämna steg måste destora löntagargrupperna ha stora lönepäslag. Ni begär att de som förhandlar förde sämst ställda löntagargrupperna, som ofta har tröttande, slitigt och tungtarbete, skall gå tillbaka till sina grupper med ett magert avtal och säga, attdetta var nödvändigt för att ekonomin skulle tåla bl. a. väldiga skattesänk-