prot · G309159 · 1979-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1979/80:159 Förhandlingarnaleddes av förste vice talmannen. S 1Justerades protokollen för den 22 och 23 rnaj Om vissa bestämmelser för utlandspersonal i SlDA.stjänst § 2 Omvissa bestämmelser för utlandspersonal i SIDA:s tjänst Utrikesministern erhöllordet för att besvara (rn) anmälda fråga. 1979/80:477.och iinförde; har frågat mig orn regeringen ärberedd att skärpa bestämmelserna för svensk utlandspersonal i SIDA;s tjänstoch. då det gäller Carnp i Bai , utreda förhållandena. De i fråga nämnda uppgifterna i press ochradio avser vissa missförhållanden bland svenskar och annan icke-vietntimesiskpersonal, som under det svenska projektledningsföretaget arbetar vid . Enligt det svensk-vietnamesiska proceduravtalet, som bl. a.reglerar projektpersonalens ställning, skall denna personal följavietnamesiska lagar och bestämmelser. En motsvarande föreskrift finns ikontrakten mellan projektledningsföretaget och dess anställda. I vietnamesisk lag krävs att myndighet lämnat tillståndeller godkännande för att utlänningar skall kunna umgås rned vietnamesiskaniedborgare. Växling av utländsk valuta får endast ske genom utrikeshandelsbank.Det är känt att överträdelser av dessa bestämmelser förekommer på många håll ilandet. Det finns ingen anledning att tro all de påtalade missförhållandena ärunika för Bai . Det ankommer självfallet i första hand på de vietnamesiskamyndigheterna iitt se till att de regler som gäller i landet följs.Biståndskontoret vid ambassaden i har redan under en längre tiduppmärksammat missförhållandena och tagit upp saken rnedprojeklledningsföretaget och de vietnamesiska myndigheterna. harbiståndskonloret skriftligen återigen uppmanat projeklledningsföretaget att förprojektpersonalen understryka vikten av att gällande bestämmelser följs och attockså i övrigt vidta lämpliga åtgärder för att motverka missförhållanden.Projektledningsföretaget håller i dessa frågor nära kontakt med detministerium som på vietnamesisk sida ansvarar för projektet. Eftersom inte har tillfiille attnärvara har jiig övertagit hans fråga. Den intresserar självfiillet migockså, och jag ber att få lacka utrikesministern för svaret. Nr 159 Men det är inte rikligt klara verbai svaret. Det talas om "missförhållanden Måndagenden bland svenskar och annanicke-vietnamesisk personal". Vad det rör sig orn är 2 jiipjJ9X() sådana korrupla företeelser somflickhandel, svartabörshandel och spridan- de av könssjukdom vid Bai i . Om vissabestäm- strider uppenbarligen mot den humanitetens idé som vårt bistånd är ett nielser för utlands- uttryck för. Det är gott och väl att vi bygger upp ettpappersbruk i , personal i SIDA 's ' °' ' river ned något av folkmoralen har vi gjorten tvivelaktig [jänst insats. Jag hade nog förväntat miglitet mer skärpa i utrikesministerns Sådana här förhållanden för med sig två allvarligakonsekvenser. Å ena sidan drar vi skam över vårt land som biståndsnation. Vi ärpå någol sätt samma andas barn som representanterna för de gamlakolonialmakterna, vilka också byggde sina minnesmärken men lämnadeefter sig syfilis. Å andra sidan kan vi riskera att ännu fler svenskar ställersig tveksamma till svenska biståndsinsatser. Jag vet att också väl till och behjärtar att den opinion som stöttar vårt bistånd är grupp ideella och humanitärt sinnade människor. Vi kan verkligen riskeramycket om vi inte tar itu med problemen i Bai på allvar. Jag tycker att utrikesministerns svar är litetundanglidande. "Det finns ingen anledning att tro att de påtalademissförhållandena är unika för Bai ", skriver utrikesministern. Nej,självfallet inte. ''Att vidta åtgärder ankommer ""i första hand på devietnamesiska myndigheterna"', säger utrikesministern vidare. Men jagundrar om det är på det sättet. Kan man inte befara att ett mottagarland somVietnam mycket ogärna ingriper med tanke på att personalen kommer från ennation som ger elt så stort bistånd? Det vore förståeligt. Jag tycker att det idet här fallet i första hand är vår uppgift att sanera. Vi vet ju att missförhållandena har tilltagit . Verksläkarna i Bai har tre till fyra patienter per dag somsöker hjälp för gonorré. När missförhållandena förvärras kan man välinle bara låta det fortgå och hoppas på att en förbättring skall ske. Jagtycker nog att biståndsministern borde ta i litet mera. ; jag fick inte besked på frågan om man inleborde se över bestämmelserna för biståndsarbetare. Jag har i svaret redogjort för de regler ochden ansvarsför delning som gäller. Detta skall på intet sätt uppfattas som överslätande när det gäller de missförhållanden som har påtalats. Naturligtvis har SIDA ett ansvar här. De har ett ansvar för att utse rätt sorts personal i den mån det ankommer på SIDA att göra det. Även företaget har ansvar i det avseendet. Vi har vidare anledning att som ansvariga för projektet se till att verksamheten löper enligt de regler som gäller, både i fråga om personalens personliga umgänge med befolkningen i och i fråga om verksamheten där i övrigt. Men därutöver ankommer det naturligtvis på 32 ' myndigheterna i att precissom vi gör i övervaka att landets vill jag säga att jag är minst lika angelägensom när det gäller att värna om den svenska biståndsviljan och omden opinion som även i kärva tider vill stödja en progressiv svenskbiståndspolitik. Naturligtvis måste missförhållanden påtalas. Men, MårtenWerner, vi har också ett ansvar som politiker att inte överdriva när incidenterhar skett och ge dem sken av att vara generella företeelser. Också det kannämligen vara ett sätt att skada biståndsviljan. Några generella företeelser är detnaturligtvis inte fråga om. Men de är dock konstaterade, och vi har redan nubestämmelser som säger att de som bryter mot ett lands lagar inte bör få verkai det landet. Jag tycker att man skulle tillämpa de bestämmelserna här. Det görman ju mycket strikt inom den svenska FN-bataljonen; om någon uppträder medsvenskt lättsinne i ett muselmanskl land, så skickas han hem. Det borde haskett också i det här fallet. Jag vill återkomma till frågan om bestämmelserna förbiståndsarbetare. Naturligtvis är jag medveten om att man inte kan mäta enmänniskas idealitet eller humanitet, men borde man inte när det gäller sådanhär personal på något sätt göra sig underkunnig om vederbörandes inställningtill sina medmänniskor? Det är nämligen tyvärr icke så ovanligt, herrutrikesminister, att bland dem som arbetar utomlands så att säga i flock finnsde som har en nedvärderande inställning till människorna i landet. Det är ju ensådan diskriminerande människosyn som har kommit till uttryck här, och den ärhelt ovärdig och olämplig för personal som utför humanitärt arbete. Borde maninte mot den bakgrunden se över bestämmelserna för biståndsarbetare? Jag måste nog påminna om det jag sade i mittförra inlägg, nämligen att vi får akta oss för att ta enstaka händelser somuttryck för generella företeelser. Ingenting har inträffat som motiverar attjag här i kammaren säger att vi bör göra en allmän översyn av de regler somgäller för uttagande av personal i SIDA:s tjänst. Det vore en grov förolämpningmot den personal som under ofta mycket svåra förhållanden gör en utomordentliginsats. Att det även bland dessa personer finns människor som misslyckas i sinarelationer till omvärlden kan vi dess värre inte hjälpa. Det har ocksåförekommit att personer som inte har skött sina uppgifter eller som har haftandra problem, har skickats hem. Men jag vill för den skull inte rekommenderaSIDA att införa några militärt inspirerade lagar för sin verksamhet. Om vissa bestämmelser för utlandspersonal i SIDA :stjänst MÅRTENWERNER (m); Om det sista utrikesministern yttrade skulleknyta an till den svenska FN-bataljonen, vore det verkligen missriktat. Där rördet sig om en 3 protokoll 1979/80:158-159 Om ett svenskt initiativ till förmån för kurderna humanitär uppgift och inte främst om en militär. Det är alldeles självklart att man inte skall döma en helgrupp, men det måste vara mycket besvärande för de många som arbetar där ute,om man aldrig statuerar exempel. Finns det klara indicier på övertramp, menarjag att man också bör ingripa. På det sättet talar man om var man slår, ochrätt snart skulle problemet måhända vara ur världen. Överläggningen var härmed avslutad. §3 Om ett svenskt initiativ till förmån för kurderna Utrikesministern erhöll ordet för att besvaraBertil Måbrinks (vpk) anmälda fråga, 1979/80:472, och anförde; har frågat mig om svenskaregeringen tänker protestera mot övergrepp mot den kurdiska befolkningen samtta upp den kurdiska frågan i FN. hade jag tillfälle att i eninterpellationsdebatt med ge denne ett uttömmande svarbeträffande regeringens syn på kurdfrågan. Detta svar äger fortfarande sinfulla giltighet. Någon avgörande förändring i de berörda länderna har inteinträffat, varför regeringen inte finner anledning att ompröva sin tidigareredovisade inställning. Blodiga sammandrabbningar har dock ägt rum iIrans kurdiska provins. Förlusterna i människoliv synes på ömse håll ha varitstora. Det är min förhoppning att den iranska centralregeringen och kurdernasrepresentanter snart äter skall kunna mötas vid förhandlingsbordet och attdärmed stridigheterna upphör. (vpk): Utrikesministern sade själv, när det gälldekurderna, att vi måste vara uppmärksamma "'mot debrott mot de mänskliga rättigheterna som kan begås mot dessa grupper. Varhelstsådana brott begås och vi får kännedom om det måste vi självfallet vara bereddaatt uttala vårt fördömande." Därför ställer jag ånyo frågan: Hur börkurdernas situation vara för att denna skall kunna väcka gehör i någotFN-organ? Vilken grad av övergrepp krävs mot det kurdiska folket, för att densvenska regeringen skall finna det tillräckligt angeläget att uttala ettfördömande mot ett visst lands regering och ta upp frågan i FN? Situationen för det kurdiska folket har sedan vi tog uppfrågan ytterligare försämrats och kan knappast vara sämre än vad denär . I hotas det kurdiska folkets kamp för kulturella demokratiskarättigheter att krossas. Kurdiska städer och byar bombas nu systematiskt av deniranska armén och det iranska flyget. Mer än 80 000 människor har förlorat sinahem och befinner sig på flykt. Det iranska är avspärrat. Varkenlivsmedel eller medicin släpps igenom. De kurdiska ledare som sänts till Teheranför förhandlingar med de iranska myndigheterna har fängslats, herrutrikesminister. När det gäller den irakiska regimen kan det nämnas att detsedan 1976 pågår en systematisk minskning av den irakiska delen av Kurdistan.Den kurdiska befolkningen tvångsförflyttas helt enkelt till arabiska delar avIrak. Målet är att arabisera framför allt de oljerikaste delarna av detirakiska . Situationen i är, trots medlemskap i oeh underskrift av Helsingforsöverenskommelsen, sådanatt inte ens erkänt den tio miljoner stora kurdiska befolkningen ilandet. Det förtryck som råder där-med undantagstillstånd i 17 av 20kurdiska provinser oeh totalt 40 000 politiska fångar i hela under desenaste sex månaderna, varav 4 000 politiska fångar i den kurdiska stadenDiyarbakir - borde resultera i en skarp protest från den . Men inte ett ord till fördömande från och denborgerliga regeringen. Är det verkligen så illa ställt att t. ex. ett utbyte avsvenska lastbilar, svenska damm- och tunnelbanebyggen i mot irakisk oljaväger tyngre än den kurdiska nationens mänskliga fri- och rättigheter? NilsÄsling var i , och industriminister åkte frånSverige. De hinder som fanns mot att ta upp frågan i FN borde nu varaborta. Om regeringens syn på utvecklingen i Överläggningen var härmed avslutad. §4 Om regeringens syn på utvecklingen i Utrikesministern erhöll ordet för att besvaraCarl Lidboins (s) anmälda fråga, 1979/80:485, och anförde: har med anledning av den senastetidens utveckling i frågat mig vilka kommentarer jag vill göratill den israeliska politiken på och gentemot . Regeringen har upprepade gånger bestämt tagit avstånd fråndenna politik, Beginregeringen har länge arbetat med planer på alt utvidgabosättningarna på framför allt . Det är allvarligt att den israeliskaregeringen synes beredd att med sina utvidgade bosättningsplaner ytterligareförsvåra en fredlig lösning av Paleslinafrågan. Det råder inget tvivel om att bosättningarna är detfrämsta skälet till att - det av och utsattaslutdatum för autonomiförhandlingarna rörande - passerat utan attnågra som helst resultat uppnåtts. Beträffande fråga om den israeliskaockupationsmaktens uppträdande får jag först konstatera att den alltmeroroväckande utvecklingen på belyser den ödesmättade tragik med våldoch motvåld som karakteriserar . Det senastePLO-inspirerade våldsdådet i måste fördömas men man kan för den skullinte försvara Nr 159 de åtgärder i klar strid medfolkrätten, sorn vidtagit i de ockuperade Vad som är särskiltupprörande är utvisningen av två folkvalda 2 juni1980 borgmästare oeh en Shariadomare.Det är en grym ironi att utvisningarna skett med stöd av lagar från den gamla rnandalärmakten, lagar som Om regeringens israelerna själva tidigare bekämpade. har vid två syn påutveckling- tillfällen fördömt det israeliska utvisningsbeslutet. en iMellersta '" slutligen gäller anfallenmot är regeringens åsikt likaså Den libanesiska nationen är starkt splittrad mellankristna och muslimer, som delar av landet kommit att bli denpolitiska och militära basen för palestinierna. Regeringen har förståelse förIsraels önskemål att förhindra terroraktioner över den libanesiska gränsen.Detta ursäktar dock på intet sätt de israeliska militära åtgärderna, som oftahårt drabbar oskyldiga civila. måste upphöra med sitt stöd tillrebellmajoren och stoppa alla angrepp mot i enlighet med resolutionernai säkerhetsrådet. Endast på detta sätt har den libanesiska centralregeringenmöjligheter att äter börja bygga upp sin auktoritet. ges FN:sfredsbevarande styrka i södra förutsättningar att uppfylla sitt mandat. Lät mig avslutningsvis säga att problemet i Mellanösternknappast låter sig fångas i fråga och milt svar. Som vi alla vethar konflikten djupare historiska rötter där alla inblandade parter harlegitima anspråk. Fred i kräver att både oehpalestiniernas nationella rättigheter erkänns och tillgodoses. Detta innebärockså att PLO måste erkänna staten rätt att existera som självständignation, i fred och rned erkända gränser. Jag ber att få tacka utrikesministern försvaret. I sak är jag nöjd rned innehållet i detta. t. o. m. mycket nöjd. Jaghade kanske inte heller vänlat något annat, eftersom redan utrikesdebatten imars visade att vi är ense om huvudpunkterna i den svenska Mellanösternpolitiken, Skälet till att jag ställde mina frågor tillutrikesministern var att jag ville förmå regeringen att bryta en tystnad somjag fann lika egendomlig som pinsam. Det hände dock rätt mycket i denisraelisk-arabiska konflikten som en utrikesminister hadeanledning att uppmärksamma rnen som inte föranledde ett ord av kommentar frånOla sida, Camp David-förhandlingarna avbröts, gjordesgenom särskild lag till huvudstad. Regeringen offentliggjordeplaner på att under loppet av fyrdubbla den judiska befolkningen påVästbanken, Som hämnd för en palestinsk våldsaktion mot judiska nybyggare istaden på vräkte israelerna bomber över städer, byar ochflyktingläger i södra , För attskrämma den arabiska befolkningen i de ockuperade områdena till underkastelseföretog den israeliska regeringen - i flagrant strid rned 36 folkrättsliga regler -befolkningsomflyttningar oeh deporterade prominenta Allt detta hände . Men inteelt ord av kommentar från den sida - inle förrän långtefteråt, på min uttryckliga fråga här i . Denna tystnad stämmer dåligtrned vad som annars är brukligt i svensk utrikespolitik. Det är faktiskt svensktradition att stå upp för mänskliga rättigheter och internationell rätt ochprotestera så att det hörs mot grova övergrepp. Sådana protester är ett led iden internationella opinionsbildning som är ett av de få sätt på vilket smånationer kan göra sig gällande. Varför denna overksamhet? Varför denna tystnad? Är detmöjligen känslomässiga bindningar till sorn gör att utrikesministernofta tövar att sjunga ut när israeler är upphovsmän till illgärningar? Det är iså fall ett missriktat sätt att visa vänskap. Man gör inte sina vännernågon tjänst genom att tiga när de bär sig illa åt. Jag är medveten om att avskyvärda våldshandlingar begås åömse sidor, båda av PLO och av israeler. Och jag tror inte att isreaeliskaockupationssoldater är mer bestialiska än soldater i andra ockupationsarméer.Men en långvarig ockupation blir ofelbart förödande även för ockupationsmakten.Och man kommer inte ifrån att den israeliska ornedgörligheten i förening medden utmanande bosättningspolitiken under regeringen är en avgörande orsaktill sakernas nuvarande tillstånd, Begins politik är en erövringspolitik somomöjliggör fred i regionen. Den siktar till att permanent göra israelerna tillherrefolk över 1,5 miljon palestinier. Är detta inte skäl nog, , att spontant ochhögljutt protestera när vi får nya, upprörande bevis på fördärvligheten i denpolitiken? Ytterst är det trovärdigheten i vår egen utrikespolitik som står påspel. Om man ute i världen skall tro på äktheten i vårt engagemang förförtryckta och underkuvade folk, måste vi reagera också när offren ärpalestinier och förtryckarna israeler. Om regeringens syn på utvecklingen i Om man betänker det som börjademed att säga, nämligen att vi är överens i sak-jag hoppas det uttalandet hållerockså vid en närmare analys - tycker jag att han tog i litet väl hårt när hanbörjade tala om att vi undergräver trovärdigheten i den svenska ståndpunkten iMellanösternfrågan genoin att tova med reaktionerna på olika slags våldsbrott.Jag tror inte vi gör det. Man kan diskutera vid vilket tillfälleoch i vilket sammanhang som olika meningsyttringar skall komma fram. Jag kannämna att vi inte bara agerar via offentliga uttalanden, även om de har singivna roll oeh betydelse, utan också på diplomatisk väg i former som inte alls' märks så mycket utåt. Jag tycker inte att vi har något att förebrå oss när detgäller att klargöra för parterna i var står. Jagtror att detta trots allt är viktigare än att man utnyttjar varje händelse iområdet för att göra uttalanden. Det kan rent av i längden bli litetsvårt att faktiskt leva efter den maximen. Nr 159 (): den " tahnan! Utrikesministern säger att vi inte behöver protesteravid varje 2 juni19S0 tillfälle när det händer någontingi , för att därmed bevara trovärdigheten i vår utrikespolitik. Det är alldeles riktigt, men det var inte Omregeringens heWet varje händelse som utlöste min fråga i det här fallet. syn påutveckling- " ändå rätt sensationellt när den israeliska regeringen själv en iMellersta offentliggör planer på att på någrafå år fyrdubbla den judiska befolkningen Öiiern P och därmed irealiteten ta ett stort steg mot annektering av de En annan sensationell sak är att israelerna som svar påattentatet i skickar ut stridskrafter, som från luften, från havet och på markenattackerar städer, byar och flyktingläger i . Det var sålunda inga småsaker jag bad utrikesministern attupphäva sin röst över. Det kan vara riktigt att vår ståndpunkt är klar, men detär av vikt att vi då också med någon konsekvens står upp och protesterar så attdet hörs när det händer allvarliga ting och sker grova övergrepp mot mänskligarättigheter och förövas grova brott mot folkrätten. Utrikesministern själv har ofta på ett berömvärt sätt medskärpa sagt ifrån när det hänt upprörande ting i , i elleri . Jag begär bara samma typ av engagemang - icke mer än så - även närdet råkar vara araber som är offer och israeler som förövar illgärningarna. Detta tror jag behövs för att man i längden skall bevaratrovärdigheten i vårt engagemang för underkuvade oeh förtryckta folk. - Jag vetatt utrikesministern inte är ensam här i kammaren och att hans parti inte ärensamt om att av vissa känslomässiga skäl ha litet svårt för att sjunga ut motIsrael, men det är att vi vaknar och tillämpar samma måttstock när detgäller det landet som när det gäller andra länder. Vi diskuterar faktiskt inte huruvida manskall, som säger, sjunga ut mot oförrätter, våldsdåd ochutrikespolitiska åtgärder som man ogillar, utan vad vi diskuterar är tidpunktenför detta. Jag har uttalat mig offentligt i den aktuella frågan före debatten och vi har uttalat oss på diplomatisk väg än så. Ingensvävar därför i någon sorn helst okunnighet om den svenska positionen. I övrigt vill jag gärna, med adress till , understryka att det är viktigt att vi inte skapar någon tveksamhet närdet gäller vår vilja att visa engagemang för en fredlig lösning iMellanösternkonflikten och att vi inte i vårt agerande uppträder sorn orn vityckte att det var grymmare och mera förkastligt när palestinskt blod spills ännär israeliskt blod spills. Jag tycker alltså att den ståndpunkt iden här frågan är klar. Den innebär att vi tar avstånd från våldsdåd, oavsettav vilken sida de än begås. Vi anser - till skillnad från en del andraregeringar, och till skillnad från en del andra talesmän här i kammaren - attdet är både palestiniernas och israelernas rättigheter som skall tillgodoses. CARLLIDBOM (s); Den senaste insinuationen av utrikesministernvar något ofin. De som har lyssnat på mig i olika sammanhang när jag talat omMellanöstern vet nog att jag alltid är utomordentligt noga när jag försökerfördela skuldbördan och att jag också håller hårt på att vi nu lika mycket somnågonsin försvarar rätt att existera. Det är inte det som det handlarom, utan den här konflikten handlar - vilket utrikesministern oeh jag är enseom - om gränserna för staten och om huruvida palestinierna skall få hanågon stat vid sidan om staten . Om den saken är vi alltså ense i den härfrågan. Utrikesministern säger också att vi är ense om att Sverigeäven i det här sammanhanget skall slå vakt om mänskliga rättigheter ochfolkrätter, men att det bara var frågan om tidpunkten för att sjunga ut.Dessutom påminner han om att han f. ö. redan har gjort ett offentligt uttalandei det här ämnet. Ja, jag vet det, mendet var efter det jag hade ställt minfråga i , och det var dessutom så lågmält att det icke hördes elleruppmärksammades offentligt utanför den krets där utrikesnTmistern talade. Men så vill jag då genast tillfoga att jag är tacksam föratt utrikesministern sagt ifrån så pass klart, entydigt och markerat som sketthär i diig. Jag sade också från början att jag var nöjd med svaret i sak-t. mycket nöjd, och det står fast. Om utlämning till av viss dokumentation frånGrekland, m. m. Överläggningen var härmed avslutad. §5 Om utlämning till av viss dokumentation från , m. m. Utrikesministern erhöll ordet för att besvaraAlexander Chrisopoulos (vpk) anmälda interpellation, 1979/80:190.och anförde: har i en interpellationfrågat mig dels om jag tänker begära att den grekiska regeringen lämnar ut detmaterial från juntatiden som berör , dels om jag tänker ta initiativtill en parlamentarisk för att utreda den svenska säkerhetspolisensroll och den grekiska ambassadens verksamhet . Det ankommer uteslutande på grekiska regeringen att avgöraom grekiska myndigheters arkivmaterial från juntaliden skall offentliggöras.Svenska regeringen saknar därför anledning att uttala sig i denna rent grekiskaangelägenhet. De beskyllningar mot svenska säkerhetspolisen somAlexander Chrisopoulos åsyftar har även tidigare framförts vid olikatillfällen . Det finns dock ingenting som tyder på attbeskyllningarna skulle vara riktiga. Det föreligger därför inga sådanaomständigheter som skulle kunna motivera en utredning genom en undersökningskommission.Inte heller finns Om utlämning till av viss dokumentation frånGrekland, m. m. det något skäl för oss att ta initiativ till en utredning om grekiskaambassadens verksamhet . (vpk): Jag tackar utrikesministern för det minst sagt märkligasvaret på de frågor som jag ställde i min interpellation. Som jag där sade haren undersökning av den grekiska ambassadens verksamhet dåmilitärjuntan hade makten i ägt rum. Undersökningen beordrades av dengrekiske försvarsministern och genomfördes av den militära åklagarenZouvelos.