prot · G309117 · 1979-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1979/80:117 Förhandlingarna leddes till en början av tredje vicetalmannen. Om likriktade prov vid folkhögskolorna § 1 Om likriktade prov vid folkhögskolorna Utbildningsministern erhöll ordet för att besvara () anmälda fråga.1979/80:401, och anförde: har frågat mig vad regeringenkomineratt vidta för åtgärder för att tillmötesgå den stora opinion som nufinns mot de likriktade proven vid folkhögskolorna. folkhögskoleproposition anslöt jag mig tillfolkhögskoleutredningens förslag om att studieomdömen borde finnas kvar sålänge betyg används vid urval till högre studier. Jag konstaterade också attriksdagen hade accepterat omdömet som merit vid urval till högre studier. beslöt i enlighet med regeringens förslag att,om en folkhögskolas styrelse så beslutar, kan en elev som gått på en lång kurs(dvs. minst eller 2x15 veckor) begära att få ett studieomdöme. Efter det att hade fattat beslut i dessa frågorgav regeringen () i uppdrag att utveckla ettnormeringsinstrument i form av ett grupprov. SÖ ställer tre alternativ till förfogande attanvändas som normeringsinstrument. En skola kan således välja mellan att 1)låta eleverna delta i högskoleprovet, 2) följa en fast skala med procentsatsereller 3) själv utarbeta en lämplig metod att användas som normeringsinstrument.I det sista fallet skall metoden godkännas av SÖ. Folkhögskolan har således även i detta avseende frihet attvälja om studieomdömen skall utfärdas vid den egna skolan och, i så fall,vilket normeringsinstrument som passar skolan bäst. Som jag ser det är benämningen "likriktade prov"inte särskilt korrekt för den ordning som gäller. Jag vill tacka utbildningsministern för svaret pä minfråga. Jag kan hälla med utbildningsministern om att uttrycket"likriktade prov" kan vara litet missvisande. Det kanske hade varitbättre att använda det uttryck som återfinns i SÖ:s skrivelser i dessa frågor, nämligenprov för att ge "ökad jämförbarhet". När det gäller dessa frågor måste man påpeka hur den s\ciiska Om likriktade prov vid folkhögskolorna folkhögskolanegentligen har varit och - hoppas jag - även är. Den svenska folkhögskolan haralltid haft en särställning. Undervisningen har varit inriktad på allmänmedborgerlig bildning och personlighetsutveckling. Genom den frihet skolornahaft att utforma sin verksamhet har skolorna själva kunnat anpassa sig till nyasituationer och växlande behov. Många folkhögskolor har haft och - hoppas jag -kommer att ha en mycket nära kontakt med folkrörelserna. Eftersom det intefinns några föreskrifter om obligatoriska ämnen är ingen folkhögskola den andralik. Detta är någonting som vi verkligen har anledning att slå vakt om. När nu signaler kommer om att försök med likriktade, ellerjämförbara, prov skall göras kan jag förstå elevernas reaktioner och kraftigaprotester. Genomförande av prov kan vara en sak. men jag har svårt att förståhur man genom prov skall kunna åstadkomma ökad jämförbarhet mellan studieomdömenvid skolor som har så stor frihet som folkhögskolorna, som dessutom har olikahuvudmän. Huvudmannafrågan kan ju inte vara helt obetydlig förskolans inriktning. Jag kan som exempel ta mitt eget län, . Därfinns det fem olika huvudmän. Vi har med dess nära anknytning tillarbetarrörelsen. med dess nära anknytning till baptisterna, alltså enfrireligiös skola. Hantverkets folkhögskola i , Västanviks folkhögskolamed dess nära anknytning till de döva och landstingsskolorna, även dessa medolika inriktningar. Folkhögskolornas olika inriktning måste avspegla sig iundervisningen, och därför bör det knappast vara möjligt att på ett rättvistsätt genomföra jämförbara prov. En annan viktig del i folkhögskolan, som jag anser intefår försvinna, är dess särart att inrikta sig på allmän medborgerlig bildning.Tack vare detta har många ungdomar som inte tidigare studerat kunnat komma ikontakt med studierna och sedan fortsatt att utbilda sig till yrken som de käntför. Som avslutning vil| jag fråga utbildningsministern om jagkan tolka svaret på min fråga så, att han också delar min uppfattning att manbör vara mycket försiktig när det gäller att åstadkomma jämförbara prov vidfolkhögskolorna. är det så att folkhögskolanshuvudsyfte är att ge allmän medborgerlig bildning, och det framgår klart avriksdagens beslut . Det är många av dem som studerar vidfolkhögskolorna som gärna vill läsa vidare vid universitet och högskolor, ochdet finns en särskild kvotgrupp för dem. Vid antagningen måste man ha någotinstrument att använda sig av, och då har denna situation uppstått. Jag villunderstryka det jag säger i mitt svar, att de enskilda skolorna har frihet attbestämma om de över huvud taget vill använda sig av ett sådant här instrument,och det finns också flera olika valmöjligheter. Det finns självfallet enkonflikt inbyggd i detta, mellan å ena sidan den målmedvetna utbildningen förvidare studier, som många studerande är intresserade av, och å andra sidanfolkhögskolans uppgiftatt meddela en allmän medborgerlig bildning. Denna spänning kan dock varafruktbar, Utbildningsministern snuddade nu vid en sak som jag villfölja upp, och det var detta med kvotgrupper för fortsatta studier. Jag villfråga utbildningsministern vilken hans syn är på universitets- och högskoleämbetetspropåer om att det finns starka skäl att på nytt överväga frågan om en separatkvotgrupp med sökande från folkhögskolor. Hur ser utbildningsministern pådetta när det gäller fortsatta studier för folkhögskoleeleverna? För mängamänniskor är folkhögskolestudier en utmärkt möjlighet till fortsatta studier,när de kanske har gjort misslyckanden i den obligatoriska skolan eller gymnasiet.De finner då sin råtta studieform i en folkhögskola. Men om man driver framprov som stänger dem ute från de fortsatta studierna kan det åstadkommaytterligare en utslagning för dem, till stort men för både dem själva ochsamhället. Jag är väldigt rädd om folkhögskolan i dess nuvarande formoch vill behålla dess särart, och jag tror att man har anledning att på allasätt slå vakt om den som den ser ut . Jag vill att man inte på något sättskall göra avkall på den frihet som folkhögskolan har , utan jag tror detär nödvändigt, för att man i längden skall kunna behålla dess särart, att manpå allt sätt försöker behålla en stor frihet för den. Om likriktade prov vid folkhögskolorna På den punkten är vi helt överens.Folkhögskolepropositionen 1977 utmärktes faktiskt av att de enskilda skolornafick en ännu större frihet än de tidigare haft, och det är jag den förste attvilja slå vakt om. Men problemet uppstår ju i den situationen då mångastuderande vill använda sig av folkhögskolan som en merit vid antagning tillhögre studier, och det är inte en helt lättlöst fråga. antas de isärskild ordning, och det tror jag ar nödvändigt. Men något instrument måsteman ha vid urvalet av sökande till högre utbildning, därför att alla kan sombekant inte antas, vare sig från folkhögskolorna eller från de andrakvotgrupperna. Då tycker jag vi skall slå fast "detta med någon formav instrument" och försöka att inte likrikta omdömesgivningen utan försökabehålla en stor frihet även fortsättningsvis. Överläggningen var härmed avslutad. Meddelande om interpellationss var Om rekryteringen av läkare i vissa landsting § 2 Meddelande om interpellationssvar 1979/80:159 om kortare väntelid för tandvård, m. m. Jag hade för avsikt att besvarainterpellation 1979/80:159 av om kortare väntetid för tandvård, m.m. . Interpellanten har meddelat att hon inte kan ta emotsvaret då, och efter överenskommelse med kommer jag i stället attbesvara interpellationen . § 3 Om rekryteringen av läkare i vissa landsting Statsrådet erhöllordet för att besvara (vpk) anmälda fråga,1979/80:402. och anförde: har frågat mig om jag ärberedd att vidta några åtgärder för att underlätta rekryteringen av läkare ivissa landsting. Bakgrunden till frågan är att det är svårt att fåläkartjänster besatta vid läkarstationerna i . Så sent som besvarade jag eninterpellation av om åtgärder för att förbättra läkartillgångeni skogslänen. Antalet verksamma läkare har ökat mellan åren1977 och 1979. Tyvärr är ökningen ojämnt fördelad över landet. I ,liksom i , har antalet läkare inte ökat alls. Detta är, som jagframhöll , klart otillfredsställande. beslöt - motbakgrund av en överenskommelse mellan - att rekommendera sjukvårdshuvudmännen att för åren 1981 och 1982generellt begränsa antalet ansökningarom nya läkartjänster. Enligt rekommendationenbör nya tjänster endast få inrättas för öppen vård vid vårdcentraler (ochmotsvarande), långtidssjukvård, medicinsk.rehabilitering och psykiatri. Mot denna bakgrund godkände socialdepartementetssjukvårdsdelegation en revidering av gällandeläkarfördelningsprogram . Beslutet var enhälligt ochstöddes sålunda av bl. har i uppdrag att fortlöpande se överläkarfördelningen i landet och att i sjukvårdsdelegationlägga fram förslag till lämpliga åtgärder. Ett av målen med detta arbete är attnå en befolkningsmässigt och geografiskt bättre fördelning av läkarresurserna iskilda delar av landet. Jag kan försäkra att jag följer denna frågamed uppmärksamhet. Det finns dock enligt min niening f. n. inte anledning förleueriniien att vidta några ytterligare åtgärder. JOHNANDERSSON (vpk): Nr 117 Som framgår avsvaret behandlades detta problem i en Tnrsdaepn den interpellationsdebatthär i kammaren . Det är inte wi anril I9S0 min meningatt upprepa den statistik som då framfördes. Jag har med intresse lästprotokollet från den debatten och självfallet tagit del av de besked som q rekryteringen statsrådet då gav. ,, ,-// ,. Det är möjligt att de åtgärder som är vidtagna kommer atthjälpa upp landsting situationen på lång sikt. Men de akuta problemenkvarstår, och min fråga är om man med - låt oss kalla det så - extraordinäraåtgärder skulle kunna förbättra den svåra situation som råder. Jag har enfundering över en sådan åtgärd, vilket jag vill framföra till statsrådet. En tänkbar åtgärd vore enligt min mening att ändra denAT-tjänstgöring sorn läkarna skall göra efter sin examen. Enligt vad jag vet skall det i AT-tjänstgöringen inga tre månaders distriktstjänstgöring och också tre månaders frivillig tjänstgöring. Skulle man inte kunna utöka tiden för distriktstjänstgöring eller kanske längre och förlägga denna tjänstgöring till glesbygdsdistrikt? Om man lyckas få en läkaretill en läkarstation i glesbygden, t. ex. en treläkarstation, så innebär tjänstgö ringen där en sådan enorm arbetsbörda för läkaren att han flyttar ganska omgående. Om man införde en sådan tjänstgöringsrutin som jag antydde skulle distriktsläkarens arbete underlättas och man skulle också göra det möjligt för honom att stanna. I den nämnda interpellationsdebatten sade statsrådet:"'Om det skulle visa sig att åtgärderna är otillräckliga, kommer jag att ta upp frågan till behandlingför att om möjligt finna lämpliga styrmetoder . "I sitt svar i dag sägerstatsrådet att hon följer denna fråga med uppmärksamhet. Jag har förendast diskuterat problemet med läkare. De anser att deåtgärder som har vidtagits inte kan ge någon väsentlig förbättring förrän undersenare delen av . Om detta aren riktig bedömning vill jag fråga omstatsrådet skulle kunna tänka sig ytterligare åtgärder - kanske av det slag somjag antydde. Jag vill ställa denna fråga trots att statsrådet i sitt svar sägersig inte vilja vidta några ytterligare åtgärder. Till sistvill jag tacka statsrådet för svaret. Som jag sade i svaiet är ett av målen med detcentrala arbetet med läkarfördelningsprograminet att nå en i förhållande tillbefolkningsunderlaget rättvis fördelning av läkarresurserna i olika delar avlandet. När det gäller inrättade tjänster uppnår man ganska väldet här målet. Ett helt annat är förhållandet beträffande antalet tillsattatjänster. På sina håll råder det svårigheter att tillsätta de inrättadetjänsterna, och därför ar antalet sådana tjänster i praktiken ett dåligt måttpå fördelningen av läkarresurserna. har ålagts att besluta om hur mångaunderläkartjänsier l'i')r allmäntjänstgöring som får finnas inom varjesjukvårdsområde. I samb;iiul härmed har det förutsatts attallmänläkartjänstgöringen skall ske inom Om rekryteringen av läkare i vissa landsting ramen försärskilda blockförordnanden. Det har dock under varit så, att eninte obetydlig andel av läkarna har gjort sin allinäntjänstgöring somvikariatstjänstgöring utanför blocktjänstgöringssysteniet. och därigenom harblocksystemets regionalt styrande effekt varit mindre än man avsett. 1979infördes därför en bestämmelse att allinäntjänstgöring måste fullgöras inom ramenför blockförordnanden för att få tillgodoräknas. Det tar självfallet en visstid, innan man ser resultat av sådana här åtgärder liksom av denöverenskommelse som har träffats mellan och Läkarförbundetom en begränsning av antalet inrättade tjänster inom vissa specialiteter.Enligt min mening har det gått för att man skall kunna bedömaeffekten av den här överenskommelsen. Att utöka antalet tjänstgöringsmånader inomdistriktstjänstgöringen inom allmänläkarblocket skulle juinnebära att man blev tvungen att minska på något annat område eller att totaltutöka läkarutbildningen, men detta är inte en fråga som man kan ta ställningtill sä här på rak arm. Det tar uppenbarligen sin tid att genomföra även den ändringen. (vpk): Det är ju ändå så, att om man lyckas få en distriktsläkaretill exempelvis en treläkarstation och han blir ensam tjänstgörande läkare,blir arbetsbördan för hans del sä enorm att han tämligen söker sigen annan tjänst. Min fundering grundar sig på de samtal som jag har haft medläkare, varvid den tanken framförts att skulle man öka tiden förAT-tjänstgöringen. t. ex. eller kanske ,innebär det att arbetet för distriktsläkaren skulle underlättas. Då kunde hantänkas stanna kvar som chefläkare på läkarstationen. Det var närmast detta somjag ville säga. Jag ville höra om statsrådet kan tänka sig en sådan åtgärd.Problemen är ju mycket stora. Vi har inte tid att redogöra för dem just , menjag vill understryka att det är väldiga problem i glesbygden vid dessaläkarstationer. Det finns andraområden inom AT-tjänstgöringen för läkare, där man gärna skulle vilja se enutökning av tjänstgöringstiden, t, ex, inom den psykiatriska vården, därbristen är påtaglig. Men det går inte att så här utan vidare besluta sig föratt utöka tjänstgöringstiden med för den ena eller andradelen av en total tjänstgöringstid utan att också ta med i beräkningeneffekterna av den minskade tjänstgöringstiden på andra områden. Det är alltsåinte möjligt att säga om vi kan genomföra en sådan förändring utan mycketallvarliga konsekvenser i övrigt för läkarutbildningen. JOHNANDERSSON (vpk): Man får väl ändå känslan av att läkare sorn varit ute påsådan här tjänstgöring ofta söker sig till ettregionsjukhus eller ett annat större sjukhus och får tjänstgöra där. Om man inte har läkare ute vid distriktsstationerna innebär detockså att arbetsbelastningen blir i motsvarande grad större vidregionsjukhusen. Jag tror att man skulle avhjälpa problemen även vid de störresjukhusen om man kunde få en bättre fördelning, så att ävendistriktsstationerna fick bättre tillgång till läkare. Jag tror att frågan är något mer kompliceradän så här. Men jag ser fram emot att vi får 4 500 flerläkare än nu: Det innebär att det finns förutsättningar för att under den tidenfå flera av distriktsläkartjänsterna och allmäntjänstgöringsblocken besatta medläkare. Jag tror att vi får invänta detta. Om åtgärder för att stoppa storanläggningar föranimalieproduktion (vpk): Jag utgår från att statsrådet verkligen följer denhär frågan med intresse och skärpa. Om det skulle visa sig att de häråtgärderna inte får den effekt som vi tänkt hoppas jag att statsrådet då ärberedd att vidta de ytterligare åtgärder sorn behövs för att få en bättring pådet här området. Jag lovaratt följa frågan med störstauppmärksamhet. Jagar lika angelägen som någon annan här i kammaren om att viskall få distriktsläkartjänster. (vpk): Får jag än en gång tacka statsrådet för svaret. Överläggningen var härmed avslutad. §4 Om åtgärder för att stoppa storanläggningar för animalieproduktion Jordbruksministern erhöll ordet för attbesvara () anmälda fråga. 1979/80:394. och anförde: har frågat mig vilkaåtgärder jag är beredd att vidta för att stoppa ytterligare storanläggningarför animalieproduktion. I anslutning till att är 1977 godkänderiktlinjer för jordbrukspolitiken beslutade också om riktlinjer förstyrning av aniinalie-produktionens utbyggnad. Enligt beslut skallstyrningen ske på så sätt att de större producenterna skall stå för en störreandel av exportkostnaden när pristryckande överskott föreligger inom fläsk-och äggproduktionen. När överskott på fläsk uppstår och slaktdjursavgiftbehöver tas ut så Om åtgärder för att stoppa storanläggningar föraniinalieproduk-tioii skallavgiften eller motsvarande avräkning från prisstödet differentieras efterbesättningarnas storlek. Inom äggproduktionen skall vid liknande tillfällen enavgift kunna tas ut vid större besättningar. har fr. o. rn. den 1 januari 1979infört differentierade avgifter inom äggproduktionen. Vad gäller styrning av fläskproduktionen harjordbruksnämnden till regeringen redovisat dels ett inom nämnden utarbetatförslag till differentierade avgifter för slaktsvin, dels ett inomLantbrukarnas riksförbund utarbetat förslag till differentierade pristillägg.Jordbruksnämnden har underställt båda förslagen regeringens prövning. Jag anser det angeläget att det system som införs är såbeskaffat att de positiva effekter som en styrning av svinproduktionensutbyggnad ger kan uppnås . Det är bl. a. av stor vikt föratt främja en rationell produktion inorn familjelantbruket. I propositionen om reglering av priserna påjordbruksprodukter, som regeringen förelägger , läggs framförslag om hur en styrning av svinproduktionen bör ske. I enlighet med vad har beslutat bör en störreandel av exportkostnaderna i fortsättningen belasta de större producenterna.Dessa exportkostnader verkar sänkande på avräkningspriserna för samtliga producenter.Mot denna bakgrund föreslår regeringen i propositionen att de belopp som stårtill förfogande för pristillägg på fläsk fördelas så att de mindreproducenterna erhåller ett högre pristillägg än de större producenterna. Dedifferentierade pristilläggen föreslås bli tillämpade fr. o. m. den 1 januari1981. Jag vill tacka statsrådet för svaret. Av detframgår att vi utöver de redan vidtagna åtgärderna har att vänta förslag somförhoppningsvis ger familjejordbruket möjlighet att hävda sig i konkurrensenmed djurfabrikerna - och det är bra. Svenskt lantbruk befinner sig i stora svårigheter.Det gäller främst unga lantbrukare, som har startat och vilkas kalkylerpå grund av prisutvecklingen praktiskt taget spruckit. Det är då ganskanaturligt att dessa grupper hyser stor oro och inför denutbyggnad som skett av animalieproduktionen i de verkligt stora enheterna. Detsenaste - förhoppningsvis sista - exemplet på detta är den stora äggproducenti som fått tillstånd att fördubbla sin produktion. När vi 1977 antog nya riktlinjer för jordbrukspolitikenslogs det fast att uppbyggnad och vidmakthållande av effektiva familjeföretagvar det som i första hand borde främjas. En del av animalieproduktionen sker i stora företagsom saknar egen mark eller har tillgång endast till små arealer i förhållandetill sin produktion. För familjeföretagen är animalieproduktionen en mycketviktig del för att nian skall kunna utnyttja företagens resurser på etteffektivt sätt. Därför bör det grundläggande för animalieproduktionen varasambandet mellan jord och djur.Produktionen skall alltså vara arealbunden. Det skall vara en kombination avanimalie- och vegetabilieproduktion. Detta har också jordbruksutskottetunderstrukit i sitt betänkande 1977. Och det är. som jag ser det, enförutsättning för att familjejordbruket skall kunna hävda sina intressen. Jag skulle sist vilja fråga statsrådet: Om de åtgärder somhar aviserats inte visar sig få tillräcklig effekt, är då statsrådet beredd attompröva frågan om en eventuell etableringskontroll? Etableringskontroll är naturligtvis det effektivaste styrmedletför att begränsa och lokalisera önskad produktion. Ur den synpunkten är denöverlägsen alla andra styrsystem. Problemet ligger i att man vid sådant systemskyddar de redan stora, etablerade producenterna, som i hägnet avjordbruksprisregleringen aldrig behöver bekymra sig om avsättningen för vad deproducerar. Samtliga producenter får kollektivt svara för det. De småproducenterna får då vara med och finansiera det överskott som den storaproduktionen åstadkommit. Om det system som jag nu kommer att redovisa ipropositionen inte visar sig vara tillräckligt effektivt, då måste mannaturligtvis gå längre och se om det skall vara en kombination avtillägg/avgifter och kontroll. Men jag är för egen del ganska övertygad om attsystemet med tillägg kominer att ha den verkan som vi har avsett att det skallha. Frågetecknen gäller naturligtvis om det här systemetbehöver tillämpas för andra produkter där man kan skönja en överskottssituation.Men det får vi återkomma till. Om åtgärder för att stoppa storanläggningar föranimalieproduktion Eftersom det här är fråga om en marknad somkan vara mycket växlande är det naturligtvis viktigt att vi slår vakt om justfamiljejordbruken - något sorn jordbruksministern ju vid många tillfällen harunderstrukit. Vårt hopp står till den proposition vi nu väntar - och vad denkan få till resultat. Jag får kanske också tolka statsrådet så att om det visarsig att de här olika åtgärderna inte får effekt, så kan man överväga atttillgripa en kombination. Det tycker jag är bra. och jag tror att ocksåSveriges familjejordbrukare upplever det som väldigt positivt och att det gerdem ett visst hopp . Det är just därför somdet är angeläget att skillnaden mellan det högsta och det lägsta pristilläggetbestäms så. att syftet med beslut, som bl. a. är en effektivbegränsning av de större företagens utbyggnad, uppnås. Överläggningenvar härmed avslutad. § 5 Omförhandlingarna rörande den s. k. OMUS-reformen Om förhandlingarna rörande den s. k. OMUS-reformen Arbetsmarknadsministern ordet för att besvara () anmälda fråga.1979/80:397, till statsrådet , och anförde: har frågat statsrådet om regeringen avser att tillkalla en förlikningsman i förhandlingarnaom OMUS-reforinens konsekvenser för den högre musikutbildningen. Frågan haröverlämnats till mig. Någon framställning till regeringen om att utseförlikningsman för ifrågavarande förhandlingar har inte gjorts. Vidarbetstvister av detta slag är det som regel statens förlikningsmannaexpeditionsom förordnar om förlikningsman. Orn därför parterna gemensamt eller någon avparterna i förhandlingarna anser att medling bör ske skall de i första handvända sig till förlikningsmannaexpeditionen och begära att en förlikningsmanutses. GEORGANDERSSON (s): Jag ber att få tacka arbetsmarknadsministern för svaret. ägnas ju ett väldigt intresse åt hotet om enstorkonflikt på arbetsmarknaden. I relation till omfattningen av en sådanstorkonflikt kan den arbetskonflikt som vi nu diskuterar förefalla vara avblygsam omfattning och ringa betydelse, men för genomförandet av den beslutadereformeringen av den högre musikutbildningen är konflikten i de förhandlingarsom berörs här i vår interpellationsdebatt helt förödande. Utan avtal äventyrashela reformen. En sådan situation kan inte accepteras. I pressmeddelande uppgavs attarbetstagarparten i förhandlingarna på musikutbildningsområdet begärt attregeringen skulle tillkalla en förlikningsman. framgår det avarbetsmarknadsministerns svar att någon sådan framställning inte har ingettstill regeringen, och det redovisas där också vilken ordning som vanligtvisgäller i sådana konflikter. Jag väckte frågan med anledning av de pressmeddelanden somlämnades , och det har tydligen inte hänt någonting i den vägenännu. Det innebär alltså ytterligare en fördröjning av en lösning på det härområdet. Det är beklagligt att ytterligare förhalningar på det sättet kommertill stånd.