prot · G30994 · 1979-12-31 00:00:00 — Sammantaget borde socialdemokraternas uttalanden omstatsutgifternas dämpning, det totala skattetrycket, skyddet för de svagaregrupperna och oron för budgetunderskottet kunna utgöra grund för gemensammabedömningar även när det gäller de nödvändiga åtgärderna för framtiden. Och dåborde det också vara möjligt att finna samlande lösningar. Men bädepartimotionen och reservationerna i betänkandet tyder på att socialdemokraterna sitter fast i gamla tankebanor. Förslagen om höjda bostads- och matsubventioner höjer statsutgifterna och ökar budgetunder skottet. Inkomstförstärkningen skall enligt gammal socialdemokratisk 20 modell ske genom ökade pålagor påföretagen. Att utrymmet i avtalsför- handlingarnaredan förut är trångt och att det övergripande målet om Nr 94 förstärkning av industrins konkurrenskraft därmed kommer i fara tycks Onsdaeen den socialdemokraterna vägra att inse. Socialdemokraternasförslag till åtgärder går på väsentliga punkter stick i stäv medde målsättningar vi alla är överens om och som de alltså själva ansluter sigtill. Detta försöker man sedan dölja genom allmänna förkastel-sedomar över deborgeriiga regeringarnas politik under de gångna tre åren och över den nuvaranderegeringens finansplan och budgetförslag. Hur dåligt socialdemokraternas förslag går ihop med derasegna målsättningar framgår av mina tidigare citat ur reservationen 6: Ingetutrymme för omfattande skattehöjningar. Det totala skattetrycket kan intetillåtas öka. Att begränsa hyres- och matprisstegringarna kan innebära direktasubventioner som ökar statens utgifter. Men budgetunderskottet är redan förutför stort och det får inte öka. Allt detta kan man läsa i ett och samma stycke. Men såplötsligt höjs på något sätt den s-märkta trollstaven i följande magnifikamening i reservanternas förslag till skrivning: "Det program somutskottet förordar bör dock till sin totala verkan innebära en förstärkning avbudgetbalansen i förhållande till den av regeringen förda politiken." Detär egentligen bara den gamla klassiska satsen "vilket skulle bevisas"som saknas, I själva verket har man inte bevisat någonting och inte förklarathur mot varandra stridande önskemål och åtgärder skall kunna förenas till enpolitik som bättre än den som regeringen står för skulle kunna återupprättabalansen i ekonomi. Det vore intressant att få veta vilka besvärjelseformlerförfattarna har uttalat mellan de skrivna raderna. För något mer än det somstår skrivet måste de väl ändå ha tänkt. Med det jag nu haranfört yrkar jag bifall till finansutskottets hemställan i dess betänkande nr15 på samtliga punkter och avslag på reservationerna. KJELL-OLOFFELDT (s) replik: Det är väl befogat att lägga ansvaret förexporten och sysselsättningen på arbetsmarknadsparterna, säger . Menvilka förutsättningar ger ni då arbetsmarknadens organisationer, framför alltlöntagarnas, att ta ett sådant ansvar? Ni gjorde en orättvis skatteomläggning för 1980.LO-medlemmarna får en inkomstökning efter skatt , medan de högatjänstemännen fär , Ni har lagat till en inflation, som blir iår. Företagsvinsterna skjuter i höjden. Jag tycker skall läsaAffärsvärlden nr 8, i vilken följande sägs: "Bokslutssäsongen blir de många och de storautdelningshöjningarnas år. har inte mindre än 50 av 54 bolag justeratupp sina utdelningar. Och vilka höjningar sedan! -(- , Skandia+ , Sones-sons -I- , Beijerinvest -I- , -f , Independent-I- ." Tror inte att dessa informationer når fram tilllöntagarna och till Nr 94 dem som har att ta ansvaret för detkommande avtalet? OnsdTPpnden Jag måste därför upprepa minafrågor, som inte brydde sig om 27 fpKnnrii gen tt svara på. Om det nu går så här, är det dä regeringspartiernasavsikt - för det är innebörden av de riktlinjer för den ekonomiska politiken som man nu Finansdebitt 'ägger fram - att inte företa signågot, såvida inte arbetsmarknadens parter först harkommit överens om vad regeringen skall göra? Skall sitta i sinlugna vrå i ekonomidepartementet och vänta tills arbetsmarknadens parter kommertill kanslihuset? Betyder det också att är med på att geArbetsgivareföreningen vetorätt mot alla ekonomisk-politiska förslag, t, ex,förslag mot inflationen och förslag som går ut på att få i gång investeringar?Är det innebörden av den nya doktrinen? Är det Bohman-Enlund-doktrinen omsvensk politik som lanseras? Regeringen tycks inte ha något ansvar förrändet står i arbetsmarknadsparternas avtal att den skall göra något. Det är klart att man kan syssla mycket med mysteriernafrån , Men kan vi avläsa resultatet, nu kan vi se vad detblev. Då vill jag säga till och alla andra borgerliga ledamöter idenna kammare: Skyll på vem ni vill, skyll på oss och skyll på oljeländerna-mengör något åt situationen! Ni har ansvaret med ert enda mandats övervikt här ikammaren. Gör något innan det går åt skogen! () replik: Jag håller med om att en avde viktigaste uppgifterna vi har framför oss är att skapa förutsättningar fören lugn avtalsrörelse. Då är det utomordentligt viktigt att ge en riktigbeskrivning av vad som faktiskt har hänt. Där vill jag ta upp frågan om denskatteomläggning - berörde den - som beslutades i höstas.Socialdemokraterna upprepar, även i reservationen, sitt påstående att denkommer att försvåra avtalsrörelsen. Det gör man trots att skillnaderna motderas egen skattepolitik av allt att döma är ganska obetydliga vad gällerförutsättningarna för avtalsrörelsen. Är det inte så att ochsocialdemokraternas mytbildning kring skattebeslutet utgör ettstörre hot mot en avtalsrörelse än beslutet i sig självt? Därmed tar Kjell-OlofFeldt, vilket han borde besinna, på sig ett stort ansvar. Jag skulle viljarekommendera löntagarna att jämföra skattetabellerna förpreliminärskatteuttaget i är med fjolårets skattetabeller. Då skall man se attdär flnns betydande lättnader för inkomsttagare i de vanliga lönelägena. När det gäller fördelningspolitiken har det dess värreblivit ett vanligt inslag i den socialdemokratiska mytbildningen att regeringarna och skulle ha ökat och ökar klyftorna. Men har vi faktiskt, , facit för de gångna tre åren. Det visar att den politik som har förtsinte inneburit någon orättfärdig inkomstfördelning. Företagar- och kapitalin komsterna har minskat, men barnfamiljernas och pensionärernas real- inkomster har skyddats. 22 Ni socialdemokrater säger i er egenmotion - och det vill jag särskilt understryka- ungefär så här, att medborgarna i vårt land framåt Nr 94 måste göravissa uppoffringar för att få en bättre ekonomi och en starkare Onsdaeen den Det är ett värdefullt uttalande, , men det 9-7 fepyyrj 1980 står ibjärt kontrast mot den missnöjespropaganda som bedrivs i andra _ För min del blir slutsatsen att den politik som har förtsunder de gångna tre åren i sina huvuddrag varit riktig. Den bör därför i sinahuvuddrag också fortsätta. () replik: råder oss att läsaskattetabellerna. Det har vi gjort och det ger de resultat som jag harredovisat. Det är bara att konstatera att företrädarna för den största fackligaorganisationen i detta land i sin tur har konstaterat att den skatteomläggningsom den borgerliga riksdagsmajoriteten genomdrev har allvarligt försvåratavtalsrörelsen. Om en diskussion om risken för inflation, om att vinsternai det svenska näringslivet används på fel sätt och om att investeringarna ärför dåliga och att anvisa medel för att komma till rätta med dessa problem ärmissnöjespropaganda, , skall jag tala om att det går att göramycket mer av den situation som ni har skapat, om det är missnöje vi villåstadkomma. Men det vi är ute efter är faktiskt att kunna medverka till atträdda landet ur någonting som vi anser vara en mycket allvarlig situation, ensituation som finansutskottets borgerliga majoritet alldeles klart inser,fastän den inte har vågat, kunnat eller fått företa sig någonting. har en replik till. Tala då om innebördenav detta uttalande om arbetsmarknadsparternas ansvar! Har ni föst över på demalla initiativ i fortsättningen? och LO kommaöverens om vad som skall göras i den ekonomiska politiken? Vi vet attarbetsgivarna redan har sagt nej till varje försök att dra in några vinster föratt få till stånd investeringar. Ni kan inte vänta er några initiativ från dethållet i detta avseende. Om ni tänker driva politik så, måste jag säga att detinte är missnöje som väntar den borgerliga regeringen utan kaos. Ingen kommerlängre att veta om det finns någon ekonomisk framtid för landet eller någonregering som är beredd att ta ansvar för vad som händer. Sedan måste jag ändå säga några ord om detta att göraprognoser och bedömningar av den ekonomiska framtiden. Finansutskottetsordförande anförde att läget är så osäkert att vi inte kan göra någrabedömningar. Ni är också osäkra, sade han till oss socialdemokrater. Men vigjorde ändå en bedömning. Det intressanta är att finansutskottets ordförande idenna debatt inte har vågat bestrida vår bedömning. Han har inte vågat säga attdet blir inflation eller det blir tillväxt iproduktionen. Han har inte vågat bestrida risken för en stor arbetslöshet i år.Han vågar inte säga någonting. Det är möjligt att Storefar, som kommer om , harnågot mer att berätta för oss i detta avseende. får tydligen inte säga någonting. Nr 94 () replik: Onsd-iQenden Herr talman! har ibetänkandet klart sagt att statsmakter- 01febrinri 1980 " ''" '" ansvar för att vi får en lugnlönerörelse. Som en sammanfattning av och socialdemokraternas Finnnsrtehntt kritik kan sägas att kritiken går ut på att regeringens politik ärorsaken till våra svårigheter.Det återkommer gång på gång i reservationerna och i inläggen. Jag skall ge ettexempel, I reservationen står det, pås, 73 i betänkandet: "Ominte passiviteten i den ekonomiska politiken bryts kommer sannolikt denekonomiska utvecklingen att bli betydligt sämre än vad regeringenangivit i finansplanen." Detta är enligt min mening en grovt felaktigbeskrivning av både orsak och verkan. Låt oss göra experimentet att hade haftansvaret för finansplanen och för den politik som skall föras. Skulle det hamedfört att förblivit oberört av ökningen av oljenotan med 4 miljarder?Skulle vi ha blivit oberörda av den nedrevidering av tillväxttakten i somgjorts sedan finansplanen upprättades? Skulle ha blivit oberört avräntehöjningar som sker i vår omvärld? Naturligtvis inte, och det vetKjell-Olof mer än väl. Likafullt försöker han inbilla svenska folket att ensocialdemokratisk politik skulle skydda oss för de negativa inflytelsernautifrån och att till skillnad från flertalet andra industriländerskulle kunna undgå verkningarna av oljekrisen. Det här är en missnöjespropaganda som faktiskt förtjänardet namnet, , och som socialdemokraterna tillgriper dels föratt dölja att kritiken mot de gångna tre årens politik har varit dåligtgrundad, dels för att slippa förklara hur ni skall kunna bringa reda i era egnasinsemellan motstridiga förslag och hur de förslagen skulle kunna leda tillbalans i vår ekonomi. Talmannen anmälde att Kjell-OlofFeldt anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik. (vpk): Jag skall en smula utanför programmet be attfå ge tillfälle att ta tillbaka ett yttrande som jag tycker ärväl extremt och politiskt oklokt. Det var när han kallade folkkanipanjen motatomkraft för en kommunistdominerad aktiviströrelse. Det är honom dock inteobekant att en mängd av hans egna partikamrater är aktiva där, bl, a, UllaLindström som tillhör folkkampanjens ledning, är aktiv för linje 3 inte därför att honspringer i ledband hos någon annan, kommunister eller andra, utan på basis av sin ärliga socialdemokratiska övertygelse, som så många andra. Dessutom kan det ju inte vara skamligare för en ärlig socialdemokrat att i kärnkraftsfrågan arbeta tillsammans med C.-H. än vad det är för och 24 andra att arbeta tillsammans medOla för linje 2. Det intressantaste i politiken är ofta intedet som sägs utan Nr 94 det som inte sägs. Detta gäller i hög grad finansutskottets yttranden överden den ekonomiska politiken. Låt oss först se litet på den borgerliga majoritetens skrivning. Där är det mycket som saknas. Orden full sysselsättning finns inte. Den fullasysselsättningen är inget mål Fiiiansdebatt för den borgerligautskottsmajoritetens politik. Orden social utslagning finns inte med. Den socialautslagningen är inte av intresse för borgerlig finanspolitik. Ordet spekulation nämns inte. majoritettycker tydligen att spekulation är någonting fullständigt normalt. Kapitalflykt och svarta pengar nämns inte. För denborgerliga riksdagsmajoriteten finns det tydligen inga banker i ochinga brevlådor i . Detta är egentligen redan tillräckligt avslöjande förborgerlig finanspoli-fik. Men också de socialdemokratiska reservationerna är i vissadelar märkvärdigt tystlåtna. Socialdemokraterna kritiserar den borgerligapolitiken - f. ö. med en rad riktiga och bra synpunkter. Men man nämner inteen enda gång ordet kapitalism. Man nämner inte heller orden ägande, makt ellerlöntagarfonder. Är det den linjen svensk arbetarrörelse skall följa när den gårtill strid mot den borgerliga politiken? Skall det råda tystnad i ägande- ochmaktfrågorna? Ökad kapitalbildning behövs, säger socialdemokraterna. Detär alldeles riktigt, men i vems händer och för vems syften? Tror socialdemokraterpä allvar att krisen i svensk ekonomi inte har något med kapitalismen somsystem att göra? Tror de att man kan vända utvecklingen, förnya ,bekämpa arbetslöshet och utslagning i samarbete med de stora privatafinansgrupperna som dominerar landet? Är det vad socialdemokratins ledning häri landet har lärt sig av valnederlagen och 1979? tiger om många väsentligheter. Men det körsamtidigt ut grov propaganda för att lura de små i samhället. Vi vet att regeringens försök att dämpa inflationen harblivit ett fiasko. Det vill naturligtvis regeringen dölja. Därför skyller denväxelvis på oljeprishöjningar och på höga löner. Båda dessa beskyllningar ärfelaktiga - och det är lätt för var och en att se. Om vattenavgifterna i har ökatmed . beror det givetvis inte på oljan. Qm våldsamma spekulationspriser nutas ut på mark, beror inte heller det på oljan - det flnns som bekant inte såmycket olja i den svenska marken. Om bankräntan plötsligt trissas upp . beror inte heller det på oljan. Beror det då inte på lönerna? De borgerliga har ju tutat ilöntagarna att industrins minskade konkurrenskraft beror på ökadelönekostnader. inte heller det stämmer. har desvenska lönekostnaderna räknat per producerad styck - det är ju så vi måsteräkna -stigit mindre än i flertalet andra industriländer. Nr 94 betydligt mindre än priserna. Ommin lön stiger mindre än fabrikantens pris- , I hur kan då fabrikantens prisökningbero på min lön? Onsdaeen den & f 77 f 1" ri 1980 " verkliga orsaken till dengalopperande inflationen är av annat slag. Om vi ser på svensk ekonomi , finner vi att tillväxten har blivit F' d hatt mindre, lönestegringen lägre menprishöjningarna större för varje femårs- period.Huvudorsaken till detta är att det ekonomiska systemet självt har förändrats,fått nya drag. Storföretagens makt har vuxit. Prissättningen pä olika produkteroch tjänster sker alltmer utan samband med efterfrågan och marknaden -storföretagen kan manipulera och styra priserna. Spekulationen i samhället harockså ökat och har fört in en konstlad och sjuk kostnadsfaktori all produktion.Så när det från den borgerliga sidan skylls på lönerna, sker det somman folk med priserna. Dessa samband söker regeringssidan dölja. I stället sägerde borgerliga rent ut i betänkandet att företagens kostnadsökningar måste fåslå igenom i priser och hyror. Det är alltid konsumenten som slutligen måstebetala, säger man. Först sägs i betänkandet att alla måste vara med och bärabördorna -någon sorts märklig folkgemenskap där allt är rättvist. Men i nästa ögonblicksägs i betänkandet: Storföretagen skall kompenseras och deras kostnadsökningarfå slå Igenom i priserna. Företagen skall alltså kompenseras och konsumenternaensamma få betala. Det hänger inte ihop. När man sedan läser vad utskottet säger om budgetpolitikenhäpnar man. Det är nästan som att bli flyttad tillbaka till 1920-taletsSverige. Krisen och undersysselsättningen har som bekant gjort attstatsinkomsterna inte hållit jämna steg med utgifterna. Och är plötsligtalla så bekymrade över budgetunderskottet. De borgerliga har sitt recept. Detheter: Den offentliga sektorn skall skäras ner. Det betyder sämre sjukvård,sämre skola, färre nya daghemsplatser, social nedrustning. Man drar slutsatsenatt det inte behövs något Glistrupparti här i , Vi har tre partier somjust nu tävlar om att få föra samma politik som äventyraren i , Men det mest beklämmande är att socialdemokraterna intehar något verkligt alternativ till detta. Även om de är kritiska så sjunger depå många punkter med i samma kör, fast litet stillsammare. De offentligautgifterna måste hållas tillbaka, säger de. Det är dessa attacker mot den offentliga sektorn som är såspöklika, som är hämtade ur det förflutna. Skär man ner de offentligautgifterna försämrar man inte bara pensionärernas, de sjukas, barnens ochskolornas förhållanden. Man fördjupar dessutom den ekonomiska krisen. Det blirmindre beställningar till företagen. Det blir mindre köpkraft och sämre avsättning. Det var detta slags politik som de borgerliga förde här ilandet . Ju värre krisen blev, ju mindre blev statens inkomster. Jumindre statens inkomster blev, ju mer skar man ner utgifterna. Ju mindreutgifterna blev, desto sämre blev folks köpkraft, och desto mindre blev avsättningenför företagen och skatteinkomsterna för samhället. Allt gick runt i en ondcirkel, 26 Det var mot den politiken som ErnstWigforss vände sig. sade:Detta är dårhusmässigt. Han använde just det ordet i en av sina Nr 94broschyrer, I stället för att skära ner, borde stat och kommun öka sina den insatser. Då ökar köpkraften. Då ökar utrymmet för näringslivet,som 9-7 februari 1980 därmed fårpengar att sätta in i förnyelse av produktionen. Fler får arbete. fler kanbetala skatt. Och samhället sparar in pengar. Och Wigforss hade Finansdebatt fullständigt rätt, hans teser gäller . Men det har tillkommit vissa nya problem, jämfört med påhans tid, som man måste ta hänsyn till. Kapitalismen har ett hårtinflationstryck även när det är lågkonjunktur, och man är här i merberoende än man var tidigare av exporten, vars kostnader helst inte får drivasupp. Allt detta kräver stränga åtgärder mot alla sådana fördyrande ting somprivat spekulation, höga räntor och monopolpriser. Wigforss hade rätt. Regeringen för 20-talspolitik.Regeringen använder budgetunderskottet som argument för att skära nerstandarden på sjukvård, daghem och skolor. Men i verkligheten är det faktiskt inte så att någotstörre budgetunderskott föreligger. Rent bokföringsmässigt har staten ettunderskott på drygt 50 miljarder. Men för att avgöra om det är ett verkligtunderskott måste man mäta hela den samhälleliga sektorns verkan på konjunkturen.Från de drygt 50 miljarderna måste då dras i runt tal en tredjedel av densumman, som utgör sparande i socialförsäkringssystemet. Nästan lika mycketmåste räknas bort därför att det redovisade underskottet också innefattarstatliga krediter, som inte är något verkligt underskott utan en fordran.Slutligen måste man ta bort räntorna på de utländska lånen. De räntorna går juur landet och späder alltså inte på efterfrågan och inflation just här. Efterdetta återstår ett verkligt budgetunderskott för hela den offentliga sektorn ilandet på mellan 10 och 15 miljarder. Det är faktiskt inte av helanationalprodukten, som är på drygt 550 miljarder. Om vi nu resonerar så som gjorde, hur skallvi då se på detta? Jo, då måste vi fråga: Vilken budgetpolitik krävs för att fäalla människor i arbete och för att förnya produktionen? Hur mycket måste denoffentliga sektorn tillföra ekonomin för att full och effektiv sysselsättningskall kunna återvinnas? Räknar man på det sättet - och sådana budgetberäkningargår att göra och görs också i andra länder - då finner man att den offentligasektorn egentligen borde tillföra ekonomin ett betydligt större extra tillskottän vad den faktiskt gör. Men leder inte det till osunda finanser och tillöverdriven skuldsättning? frågas det kanske. Nej, det gör det inte, nu lika litet som på tid. förutsatt naturligtvis att pengarna används förnuftigt, dvs. så att de ger någonting tillbaka. Bättre hälsovård är som vi vet någonting som ökar människornas arbetsinsats och pressar ner sjukligheten. Mer undervisning och forskning ökar produktiviteten, och det är någonting som betalar sig mer än något annat. Få investeringar i en modern industriell ekonomi är sä lönsamma som just investeringar i kunnande, i undervisning och i forskning. Stimulans från den offentliga sektorn ger arbete åt företagen, och det betyder att arbetslösheten minskar. Det i sin tur - Nr 94 betyder att den offentliga sektornkan spara in understöd och att den i stället Onsdneen den '" ' ' - f"" ' ''''' J" '' arbetar. Detbetalar sig med andra °'' '*'' ''' ' ' '"'bete. ochdet betalar sig mer än väl. Budgetpolitikens uppgift är inte att ha balans mellan inkomst och Dess uppgift är att drivapå utvecklingen. Budgetpolitiken är ett medel som manskall använda för att komma ur krisen och för att ge effektiv sysselsättning åtalla. Men budgetpolitik skall naturligtvis användas på lång sikt, inte som nubara år därför att vi har en regering som inte har några längreperspektiv än sä. Den ekonomiska situationen i kräver ett nytt ochmedvetet långsiktigt tänkande. Den svenska kapitalismens kris har gett upphovtill en rad svåra och djupgående nationella problem. Låt oss se på några avdem! Den privata storfinansen överger gradvis , Den ärmer intresserad av att satsa i andra länder, där vinsterna kanske är merlättfångna. Den svenska kapitalismen blir allt mindre inriktad påproduktiva uppgifter, som tidigare helt riktigt påtalade. Istället växer det fram alltmer av ekonomisk parasitverksamhet: valutafiffel ochspekulation, skatteflykt och grå utlåningsverksamhet. Passiva kapitalägarehåvar in toppräntor och andra arbetsfria inkomster, men folk med idéer ochnytänkande hindras av höga räntor, av byråkratiska maktprocedurer - inte minstpå den privata sektorn - och av allmänt ointresse av att satsa på nytt i ettekonomiskt klimat där ingen egentligen tror på någonting längre. Svensk produktion har till stor del stannat kvar i gamlamönster. Många viktiga tillverkningar har lagts ner eller flyttats utomlands.Den traditionella produktionen hävdar sig inte som förr på världsmarknaden. Mendäremot kostar den alltmera i energi och i importerade, dyra insatsvaror somman måste ha för att kunna bedriva den. Spekulationen, monopolpriserna och deuppdrivna räntorna höjer naturligtvis dessa kostnader ytterligare. På detsättet kan man rimligtvis inte ha det längre. Vi menar från vårt partis sida att nu måstearbetarrörelsen här i gå in för ett verkligt alternativ tillregeringens desperata och kortsiktiga krispolitik. måste undergå en rad viktiga strukturellareformer, dvs. sådana reformer som ingriper radikalt i både ekonomi ochmaktförhållanden. Den gamla typen av industrialisering spelar mer och mer utsin roll i världen. Vi börjar se slutet . Det är slut på dentid när man bara kunde öka kalhuggningen i skogarna och ösa meroch merkärnkraft och olja i en produktion, som ger allt mindre arbete åt folk och sombetalar tillbaka de insatta insatserna allt sämre. Vi måste få ett program för industrialisering av en ny.tidsenligare typ. en industrialisering som kraftigt höjer förädlingsgraden, som dämpar rovdriften på råvaran och minskar energislöseriet och i stället tar fram nya. förfinade sammansatta produkter och system. Det är en produktion där tyngdpunkten alltmer kommer att ligga pä det kvalificerade arbetet och det kvalificerade 28 tänkandet och mindre än tidigare pådyra insatsvaror, som dessutom måste importeras.Denna nya typ av industrialisering kräver mindre kärnkraft och Nr 94 Däremot ger den flera arbeten. Därför skall vi inte slösa bort den