prot · G30917 · 1979-12-31 00:00:00 — Till : förstnågra ord om kärnkraften och ja-alternativet. Ivalrörelsen sade att om socialdemokraterna kom lill makten skulle deta bort villkorslagen. Det var mol den bakgrunden jag gjorde uttalandena omigångsättningen av reaktorer vid ett ja i folkomröstningen. Det är attkonstatera att de tre regeringspartierna aldrig har övervägt att ta bortvillkorslagen - den behövs för den händelse svenska folket skulle säga ja i folkomröstningen.Men Just för att man konkret skall veta vad man skall ta ställning lill har vii regeringsprogrammet angivit hur viktigt det är att alternativen införfolkomröstningen blir klara. 1 fråga om skatterna kanjag försäkra ochandra att när vi nu har inbjudit arbetsmarknadens parter till överiäggningarhar vi förvisso inte gjort detta bara för att redovisa vad regeringen tänkergöra. Det har framgått av mina uttalanden - och det har också framgått avuttalanden av andra i regeringen - att vi är beredda all diskuteraskatteskalans utformning men att vi på ett par områden i det här sammanhangetinte är beredda att bryta upp mönstret. Det gäller för det förstaindexregleringen och för det andra finansieringen - vi är inte beredda attfinansiera marginalskattelättnaderna genom att lägga ökade pålagor pånäringslivet. Gör vi det, medverkar vi nämligen till att driva uppkommunalskatterna och landstingsskatterna - del kan ingen bestrida. Gör videt, skapar vi också en situation som kommer all påminna om denuivec| OlofPalme måste ha stängt till öronen under vissa avsnitt av mitt anförande. Jagsäger ju ändå klart och tydligt att självfallet måste varje regering i ettsådant pariamentariskt läge som det vi nu har ta hänsyn även till den andrahalvan i . På samma sätt som tidigare efter del här valutslaget sägerjag därför nu än en gång att det Ju aldrig kan bli framgångsrikt att försökaföra en regeringspolitik mot halva svenska folkel. Detär lika klart atl vi, enligt de besked som är givna till väljarna, måste hållagränslinjen mot socialismen, mot en utveckling av det svenska samhället isocialistisk riktning. Men det bör ändå vara möjligt all på en rad områdenhitta konkreta lösningar med bred uppslutning i parlamentet, och detta är enärlig och uppriktig strävan från regeringens sida. OLOFPALME (s) replik: Det sägs ibland - och vi riskerar att få det upprepat - att enmajoritet av väljarna röstade för de tre partierna i regeringen. Det är fel!Det var eller någonting sådant. Ni förlorade i valet er majoritet hosväljarna. Det betyder att de här åthävorna och talet om alt en majoritet sagtdet och del inte längre håller. Fråganom kärnkraften ger en belysning av sätt alt resonera. Jag sade undervalrörelsen att vi alltid tyckt att alomsäkerhetslagen räcker och att vi kanbåde ha och mista villkorslagen, eftersom folkpartiregeringen tolkat den på ettvisst sätt. Efter detta uttalande sattes det i gång en våldsam känslokampanjfrån sida, och den fortsatte i partiledardebatten. Man sade atlvi socialdemokrater struntar i säkerheten och vill avskaffasäkerhetsföreskrifterna. Det var inte särskilt hederligt. Man sade vidare: Röstapå , för då kan vi i regeringsställning stoppa kärnkraften, även om detskulle bli ett ja i folkomröstningen. säger ni tvärtom, därför att erataktiska syften före valet och efter valet är olika. Så till mina frågor om de fyra punkter som ärstridiga. Om Jag tolkar rätl säger han i finansieringsfrågannej till varje samförstånd. I fråga om indexregleringen säger han nej tillsamförstånd. Även i fråga om marginalskattelaket säger han nej till samförstånd- marginalskaltetakei skall bibehållas. Närdet gäller den fjärde punkten - skatteskalorna - kan han möjligen resonera medlöntagarna. Enligt del borgerliga förslaget får man i toppin-komsilägena enökning av den reala disponibla inkomsten efter skatt med 8 96, medanlåginkomsuagarna får . Är beredd att se till att ökningenblir ungefär jämn över hela fältet? Del är en förutsättning för avtalsrörelsen. HiUillshar mina frågor om samförstånd lett till att stängt tvådörrar. Skall han stänga också den tredje, och skall han beträffande den fjärdepunkten bara göra ett litel pel i marginalen? (vpk) replik: På en punkt fick jag och hyresgästerna klart besked av ThorbjörnFälldin: får hyresgästerna besked om vad regeringen tänker göra åt dehyreshöjningar man nu sitter och förhandlar om. Det är alltså klart besked: ingentingkommer ni att göra ål hyreshöjningarna. Såtill den andra fråga jag ställde. I regeringsförklaringen slår det alt takten iden kommunala utgiftsökningen måste dras ned så att den håller sig inom ramenför en balanserad samhällsekonomi. Hur tolkar den formuleringenvet vi . Han använde den till alt hota kommunerna. Han vill ta i medhårdhandskarna mot kommunerna. Han förklarar att det är dags atl bromsakommunernas expansion, och det med hjälp av lagstiftning. Jag tycker alt det ärett mycket anmärkningsvärt uttalande av landets ekonomiminister, och jag villdärför en gång till fråga statsministern om hans syn på detta: Är centerpartietberett att tillsammans med tvinga igenom en sådan lagstiftning,och hur skall den i så fall utformas? Betyder det atl kommunerna inle skall fåbygga ut barnomsorgen? Betyder det att man inte skall få bygga ut äldrevården?Betyder det att man inte skall få bygga ut kollektivtrafiken? Betyder det aftman inte skall få ge pensionärerna bättre bostadsbidrag? GöstaBohmans förslag är ett typiskt högerförslag - del vet vi. Jag vill påstå attdet är hans gamla sparplan som han luftar på nytt nu och som bara har stöpts omi ny form. Sparplanen utsattes Ju för häftig kritik, när den kom ul i pressen,men presenterar den i ny tappning. Syftet är precis detsamma,nämligen att skära ner på sociala och nödvändiga verksamheter i kommuner ochlandsting. Menfrågan kvarstår: Hur skall agera? Skall den cenlerpartistiskekommunministern, som Ju f ö. kommer direkt från ordförandestolen iKommunförbundet, tvingas underteckna nya ukas mot kommunerna? Dettamenar jag är viktiga saker som stora grupper, som redan känner följderna avhöga kommunalskatter och allvariiga brister i samhällsservicen. villha besked om. Detär resurser kommunerna behöver. politik måste därför avvisas, ochdet vore välgörande, tycker jag, om statsministern eller evenluelllsocialministern tog avstånd från det här programförslaget. Jag tycker att detvore bra, om man från regeringens centerpartister gav klart besked om attförslaget aldrig kommer att genomföras. Jag kan till säga att det övervägs inte någon lagstiftningmot kommunerna. Fårjag beträffande omsorgsfrågorna påminna om atf i den uppgörelse somträffats mellan kommunerna och regeringen prioriterar kommunerna justomsorgsfrågorna. Det gör man ju med mycket starkt stöd här i också,eftersom har antagit program på olika områden -Jag tänker påbarnomsorgen eller långtidsvården - som kommunerna har atl genomföra. Detär alltså innehållet i överenskommelsen och kommunernas redovisning av vad somskulle vara möjligt inom def här utrymmet. Men det går inte att bortse från attriksdagen har ställt sig bakom det utskottsbetänkande där det konstateras atlen så snabb konsumtionsökning ute i kommunerna inle är förenlig med densamhällsekonomiska utvecklingen i stort. Det har jag påmint om här ochdet har vi påmint om i regeringsförklaringen. Låtmig fill säga aft jag har här angett vår öppenhet på dessa områdenmen också angett några områden där vi är kvar vid vår uppfattning. Vi kommer nuatl genomföra samtal med arbetsmarknadens parter, och del skall ske i den andaoch med den öppenhet som jag har redovisat här på regeringens vägnar. Vidarevill jag säga till att försöken atl pådyvla en nyuppfattning i folkomröstningsfrågan efter valet är försök som måste misslyckas.Först och främst var vi ju helt ense vid partiledaröveriäggningarna efterHarrisburgsolyckan. För egen del är jag ytterligt förvånad över att de andrapartierna måste ha en sådan olycka framför ögonen för att låta folket avgöradenna fråga. Men vi är där. Vidöverläggningarna var vi överens om att folkomröstningen skulle få blibeslutande. Som partier förband vi oss ju i uttalanden efter överiäggningarnaalt följa folkomröstningens utslag, och genom hela valrörelsen angav Jag ochandra centerpartister just detla att folkomröstningens utslag skall gälla. Mendå är det viktigt att alternativen blir så klara att man inte behöver diskuteravad utfallet innebär. Def är i den strävan regeringsförklaringen är skriven. Så några ord om majoritet. Detär ett faktum, , att här i parlamentet finns denna majoritet. Ochöverdriv nu inte frågan den här gången, val! Får Jag påminna omhur det var vid valen 1970 och 1973. Socialdemokraterna hade förlorat rejält ibåda dessa val, men och socialdemokratin tvekade inte ett ögonblickatt stanna kvar vid regeringsmakten. och socialdemokraterna tvekadeinte all i lolieririksdagen driva framett stort antal frågor till lottning här i kammaren. Del finns kanske skäl attbegrunda det. Vimenar allvar när vi säger att vi är beredda att ta hänsyn till den andra halvanav . Vi kommer inle att regera mot halva svenska folkel. Låt mig först få uttala min anslutning till den avsky som uttryck ål gentemot det som har hänt och händer i . På den punkten ärJag alldeles övertygad om att alla de demokratiska parderna här i står enade. Åretsriksdagsval, herr talman, bekräftade alt vårt folk vill att den politik somstakades ut skall fullföljas. Väljarna avvisar alltså fortfarande enpolitisk linje som syftar till ett alltmer kollektiviseral samhälle, alltmeraav planhushållning, reglering och politisk styrning. Flertalet vill i ställetha en utveckling som ger ökade möjligheter för de enskilda medborgarna atfsjälva bestämma och att själva ta ansvar. Vårt folk vill alltså behålla ensocial marknadshushållning, som är byggd på enskilda initiativ och som gereffektivitet och välfärd. Valutgångeninnebar kort sagt bl. a. ett nej till socialism och ett ja till individen. Ettnej till ständigt stigande skatter. Ett ja till en skattepolitik som gör detlönande att arbeta och spara. Ett nej till en skolpolitik som inte är förankradi verkligheten. Ett ja till krav på bättre kunskaper, på ordning och arbetsro iskolan. Valetblev en stor framgång framför allt för oss moderater. Moderata samlingspartietfick mer än en kvarts miljon nya väljare. står mer än 1 100 000människor bakom oss och vår politik. Detta är starkt förpliktande. Och vi skallsjälvfallet göra allt som står i vår förmåga för atl motsvara derasförhoppningar, för all la vårt ansvar och motsvara deras krav. Närjag, herr talman, - val - stod här i kammarenoch redovisade det ekonomiska fögderi som den socialdemokratiska regeringen dåhade lämnat efter sig var det ingen ljus bild av verkligheten som jag tvingadesteckna. Jag strök under att de ekonomiska svårigheter som stod införoch som det var den nya regeringens uppgift att la itu med krävdesamförståndsvilja och förmåga till ansvarstagande också utanförregeringskretsen. Vi behövde, sade jag, inle bara en ansvarsfullregeringspolitik utan också en ansvarsmedveten oppositionspolitik. Våraekonomiska problem borde lösas i samförstånd mellan olika grupper i vårtsamhälle. Parternapå arbetsmarknaden insåg vad verkligheten krävde. Våra medborgare var bereddaatl lämna sin medverkan till den ekonomiska saneringsprocess som framstod somalldeles nödvändig för vår välfärd och sysselsättning. Detsamma kan tyvärrinte sägas om oppositionen här i riksdag. Den visade sig nästan heltsakna vilja att bidra lill en politik som kunde återföra svensk ekonomi in påbalansens väg. I sin besvikelse över aU ha förlorat regeringsmakten och i sinsträvan att försöka återvinna den valde socialdemokraterna att konsekvent gåtvärtemot inte bara vad majoritetansåg nödvändigt ulan också vad allt ekonomiskt förnuft krävde. Istället för atl ställa sig bakom den process som under de gångna tre årenstarkt förbättrat vårt näringslivs internationella konkurrenskraft, ökat produktionoch sysselsättning valde socialdemokraterna att i alla lägen bjuda motstånd. Deutgick uppenbariigen ifrån att en icke-socialistisk regeringsutövning skullevara bara en kort parentes i svensk politik. Jagkan därför förstå att besvikelsen är stor bland socialdemokraterna. Denärsäkerligen större än . Den oförsonliga oppositionspolitiken gavinte resultat. I själva verket gjorde socialdemokraterna sill näst sämsta valsedan år 1932. Vi har aldrig gjort en bättre valrörelse, sade för enstund sedan. Han borde ha tillagt: - med så liten utdelning. Att det blev somdet blev är när allt kommer omkring inte besynnerligt. Det räcker inte att baravara mot allting. Man måste också vara för någonting. I varje fall sådant somförefaller rimligt i de många människornas ögon. Försökenatt framställa moderat politik som en aggressiv politik i fåtalels intressesaknade all verklighetsförankring. I de kommuner och landsting där människornasett moderat politik förverkligad har våra framgångar varit störst. Där harsocialdemokraterna lidit sina svåraste motgångar. Årets val har bekräftat entrend som varit entydig under hela 1970-lalet. Socialdemokraterna gick i årtillbaka i , , Fyrstadskretsen och Malmöhuslän - valkretsar där vi moderater gått fram allra starkast, inte bara i dettautan även i tidigare val . Där vi moderater går fram, där gårsocialdemokraterna bakåt. Så verkar alltså de s. k. högerkrafterna. De förhoppningar om samförstånd som Jag framförde är minst lika viktiga. Vi behöver -jag vill än en gång betona del - infe baraen ansvarsfull regering utan också en ansvarsmedveten opposition. Om vi skallkunna komma till rätta med de svårigheter som hotar vårt folks välfärd,borde samförstånd vara lika givet på oppositionssidan som del är för oss iregeringen. Därförär det desto mera beklagligt aft socialdemokraterna - i varje fall -inte heller nu visat någon som helst vilja till samarbete. De har tvärtom ävennu valt konfrontationens väg, i varje fall verbalt. Talet om"högerkrafter" och "högerburar" är lika ofta återkommandesom . Del heter alltid "höger". Att det finns eU moderatparti har glömt bort. Den nya regeringen utmanar löntagarna.Reaktionära strömningar gör sig gällande. Ja, så har det hetat under de senasteveckorna. hörs samma melodi från kammarens talarstol. Det är i självaverket anklagelser som riktar sig mot 1 100 000 vanliga svenska väljare,företagare, löntagare, studerande och pensionärer. I svepande ordalag harsocialdemokraterna avvisat tanken på att utjämna motsättningar. Visocialdemokrater, har det hetat, lägger våra förslag i . Sedanankommer det på regeringspartierna att säga ja eller nej. 1stället för att öppna dörrar slänger de igen dem och låser med dubbla lås. Det parti jagrepresenterar har aldrig någonsin försökt dölja att de politiska partiernaföreträder skilda åsikter och olika värderingar både ideologiskt och sakligt.Vi har menat att de olikheter som finns mellan partierna bör klart och tydligtredovisas inför väljarna. Väljarna måste få veta vilken politik partierna slårför, vilket ansvar de är beredda att ta. Annars kan väljarna inte överblickaföljderna av sitt röstande. så öppen och klar redovisning innebär infe att vi söker strid ochkonfrontation för stridens och konfrontationens egen skull. Och den behöverinte och får inte hindra samförslåndslösningar där sådana behövs. Detta bordevara en självklarhet i ett land med så stabila och långvariga demokratiskatraditioner som vårt. Vår grundläggande nationella värdegemenskap utgör en godgrund för samverkan och elt dåligt underiag för konfrontationspoliiik. Vibehöver bygga vidare på vår värdegemenskap, om framtidens problem skall kunnalösas. Vimoderater vill göra vad som ankommer på oss för atl finna lösningar i hela folketsintresse, lösningar som syftar till att stärka och vidareutveckla vår välfärd iden samarbetsanda som varit det främsta kännetecknet för det svenskafolkhemmet. Införde påfrestningar som kommer att möta vår ekonomi går detemellertid inte atl kompromissa med verkligheten. Den finns där, och denställer alldeles bestämda krav. Även om vi skulle vilja och försöka blunda fördem, kan vi aldrig komma ifrån dem. Det är alltså med verkligheten somutgångspunkt som den samförslåndspolitik jag eftersträvar måste utformas ochföras vidare under de år som ligger framför oss. Innevarandeår blir ett förhållandevis gott år för . Bruttonationalproduktenberäknas öka med 4,2 96. Bruttoinvesteringarnaökar och industrins investeringar . Efteratt ända ha minskat började industriproduktionen öka imitten av . Och har också industrins investeringar vänt uppåt. Den privatakonsumtionen bedöms öka . Denoffentliga konsumlionsökningen blir hela 4,6 96, en med hänsyn till vårtutsatta balansläge alltför hög siffra. Jag återkommer härtill. Konsumentprisernaberäknas öka med 8,5 96. Det är mer än förra årets låga inflation. Orsaken ärfrämst de stigande oljepriserna. De beräknas ha svarat för ca 2 procentenheterav den samlade prisstegringen. har vi emellertid bara ett enda århaft en lägre prisstegring än den vi räknar med . Och det var . Densvenska prisstegringslakien har alltså legat klartunder genomsnittet för västvärldens industriländer. Ävenpå arbetsmarknaden är läget bättre . Det totala antalet sysselsattahar fortsatt alt öka. hade vi ungefär 70 000 fler människor iarbeie än . Antalet verksamma i industrin ökar.Arbetslösheten minskar. Alltdetta hör till def positiva. Men i ett viktigt hänseende är bilden av vårekonomi betydligt mörkare än vad man räknade med i början av det här året. 3 protokoU 1979/80:17-18 Jagsyftar på handels- och bytesbalansen. Sverigehade 1978 elt överskott i handeln med omvärlden på ochhade därmed lyckats reducera byiesbalansbrisien högst avsevärt. Mot denbakgrunden räknade man i den reviderade finansplanen med ett överskotti handelsbalansen och att bytesbalansens brist skulle stannavid . Men pekar kalkyler istället på ett underskott i både handels- och bytesbalansen: 2,8 miljarder ihandelsbalansen och inte mindre än 12,5 miljarder i bytesbalansen. Denväldiga försämring som inträffat har sin orsak i dekraftiga oljeprishöjningarna. Det rör sig om en prisstegring på inte mindre än60-70 96 i fråga om petroleumprodukter. Vår oljenota har alltså på ett enda årblivit dyrare. Det är en lika stor kostnadsökning somden som drabbade oss oljeprishöjning. Dennaoljenola påverkar inte bara prisutvecklingen. Den får också återverkningar påhela samhällsekonomin. Den måste betalas. Detta är ofrånkomligt. Och likaofrånkomligt är det au hela folkhushållei - dvs. alla medborgare - måste bärasin del av bördan. Höjdaoljepriser drabbar alla oljeimporterande länder. En så väldig omfördelning avinkomster som det här är fråga om kan inte äga rum utan att världsekonomin idess helhet utsätts för påfrestningar. Dåoljepriserna höjdes 1973-1974, rekommenderade sina medlemsländer attdriva en expansiv ekonomisk pohtik för atl motverka den dämpning av efterfrågansom prisstegringarna eljest skulle leda till. Men del var bara ett fåtal mindreländer, däribland , som följde rekommendationen. Allt tyder på attfiertalet länder inle heller nu kommer att vilja kompenseraefterfrågebortfallet. Tvärtom talar allt för att oljeprishöjningarna kommeratt slåigenom fullt ut. Länderna vill så långt möjligt motverka en inflation. Och desträvar efter att återställa den jämvikt i bytesbalansen somoljeprishöjningarna rubbat. Vimåste därför utgå ifrån aft den internationella konjunkturen kommer attpåtagligt försvagas . Situationen blir inte ljusare genom denstora nedgång i den ekonomiska aktiviteten som redan inträffat i bl. a. Förentastaterna. BNP-ökningen inom , som uppgick till 3,7 96, beräknas nu gåner till 2 3/4 96 och inte överstiga . Världshandeln kommeratt öka i långsammare takt än man trott. I stället för 6 96 i årförväntas ökningen uppgå till . Deffafår självfallet följder för ekonomi. Vårt land är mera exporlinriktatän flertalet andra länder. Vi är dessutom mera beroende av importerad olja. Vimåste därför i högre grad än andra öka våra exportinsatser för att kunna betaladen fördyrade oljeimporten. Och det är långt svårare att ökaexporlförsäljningen, när de internationella konjunkturerna viker ochväridshandeln ökar långsammare, än vad det är i en högkonjunktur. Defär mot den bakgrunden som förutser ett bytesbalansunderskottnäsla år på nära . Även om beloppet reduceras till följd avändrad statistik, kan underskott i den storleksordningen Detär möjligt atl beloppet kan behöva justeras ned med 3 ä 4miljarder. Detta förändrar emellertid inte slutsatsen. Strävan efter jämviktförblir ett centralt mål för vår ekonomiska politik. Var hade vi stått i dagutan den nedpressning av bytesbalansunderskottet som skedde ? Ochrisken för ytteriigare oljeprishöjningar är en realitet. Det ger ökad tyngd åtkravet att man skall förbättra bytesbalansen. Denekonomiska politiken måste utformas med hänsyn härtill. måste avsättaen större del av sin produktion på väridsmarknaden. Vi måste fortsätta attåtervinna tidigare föriorade marknadsandelar Vi måste begränsa importökningenoch framför allt dra ner förbrukning och import av olja. Viär därför tvingade alt - som det heter i regeringsförklaringen - "bevaraoch om möjligt stärka den svenska industrins internationella konkurrensförmåga".Kampen mot inflationen måste fullföljas. De stigande oljepriserna får inte -som fallet var efter 1973 - tillålas sälta fart på en inhemskinfialionskarusell. Bravaden under socialdemokraternas , då desvenska arbetskraftskostnaderna steg med drygt 40 3d, kan och får inteupprepas. Ansvaret härför vilar nu på både parterna på arbetsmarknaden ochstatsmakterna. En utveckling liknande den som ägde rum , dåarbetsgivaravgifterna steg från 15,6 till på en genomsnittlig industriarbetarlön,är helt utesluten. Prishöjningar som beror på stigande oljepriser ger ingetutrymme för kompenserande löneökningar. Flertalet medborgare har helt säkertdetta klart för sig. Det vore som att söka lyfta sig själv i håret. Det görbara ont. Höjdaoljepriser, tvånget alt öka exporten och dra ner importen, begränsar utrymmetför ökad konsumtion. Som redan sagts ökar den offentliga konsumtionen medinte mindre än 4,6 96 och den kommunala med . Inte minst då detgäller den kommunala sidan ligger sådana tal långt över de tal somsamhällsekonomin medger. Nuräknar konjunkturinsfilulet med alt den offentliga konsumtionen skall öka nästaår , varav den kommunala . Även dessa tal ligger utanför desamhällsekonomiska möjligheternas ram. Denkommunala konsumtionsökningen ligger på en nästan dubbelt så hög nivå somden långtidsutredningen ansåg försvarlig. Och den överenskommelse som statenträffade med kommunerna byggde på att dessa åtog sig att begränsakonsumtionsökningen och till 3 96 , dvs. till sammanlagt6 96. Nuvarande kalkyler pekar på en ökning på över 9 96. Dettaär inte förenligt med kraven på balans i samhällsekonomin. Det är bl. a. därförsom vi i regeringsförklaringen påminner om vad sade , nämligenatt "ytterligare åtgärder för atl begränsa den kommunala tillväxten måsteprövas om den kommunala expansionen visar tecken alt fortsätta i samma takt somhittills, trots träffade överenskommelser"- och det gör den kommunalaexpansionsökningen. Vimåste ständigt ha klart för oss atf Ju större del av våra tillgångar som denoffentliga sektorn lar i anspråk, desto mindre blir utrymmet för våra medborgaresegen fria konsumtion. Skulle i det läge där vi nu befinner oss den offentligakonsumtionen fortsätta öka på del satt siffror visar, dåblir konsekvenserna orimliga för de enskilda medborgarna. Reallöneförbättringarskulle då bli helt uteslutna. I stället skulle påtagliga sänkningar avreallönerna efter skall inträda. Au hålla en avtalsrörelse inom ramarna för detsamhällsekonomiska utrymmet blir med sådana utgångspunkter sannerligen intenågon lätt uppgift. Bådeden privata och den offentliga konsumtionen måste därför anpassas till delutrymme som står till förfogande. Och hur begränsat detta är, framgår avprognoserna för bytesbalansen. Deltakräver - som också framhålls i regeringsförklaringen - långtgåendeåterhållsamhet i fråga om den offentliga sektorns utgifter.