prot · G30956 · 1979-12-31 00:00:00 — Illavarslande är tecknen från byråkratin att ställapersonalens intressen mot patienternas och göra läkarna ansvariga enligtarbetsmiljölagen för åtgärder vidtagna till de sjukas fromma. Sjukvård är för det mesta en allvarlig sak. Den mår inteväl av oansvarigt prat utan kräver en fast ledning, som patienterna kan kännaförtroende för, inte handlingsförlamning och flykt från ansvar. Ett ansvar somdelas av många blir lätt, liksom ett förtroende, flyktigt och fögaförpliktande. Ansvar bygger på ansvarsmedvetande: skyldigheten atthandla med insikt om konsekvenserna - konsekvenserna både för den till varsförmån handlingen sker och för den som utför eller beordrar handlingen. Utan enständig känsla för båda dessa aspekter blir det ingen stadga i det medicinskabeslutsfattandet - och inte i något annat beslutsfattande heller. Varje åtgärdsom minskar den enskildes ansvar undergräver också ansvarskänslan. När det gäller verklig myndighetsutövning, sådan denförsiggår inom statlig och administration, tycker jag obetingat attfel eller försummelser som går ut över vanliga medborgare, vilka är i händernapå dessa tjänstemän, bör föranleda kännbara straff. Sjukvård är däremot bara ivissa begränsade specialfall att betrakta som en myndighetsutövning. För bådepafienter och sjukvårdspersonal rör det sig snarare om "service". Jagär litet förvånad över den extra apparat man här bygger upp för tillsynen överservicepersonalen. När kommer någon att föreslå inrättandet av förtroendenämnderför exempelvis skatteväsendet? För mig skulle det te sig mer logiskt med enmedicinsk-vetenskaplig instans, som utredde ärendena ur synvinkeln "feleller försummelse" och som kunde gradera det eventuella felets eller deneventuella försummelsens art och valör, och därefter en juridisk instans, sornmot denna bakgrund utdömde påföljden. Denna senare instans borde kunna varagemensam för alla slag av tjänstefel inom den offentliga förvaltningen - etträfst- och rättarting med beslutsfattare över lag. Jag har i min motion också reagerat mot just för sjukvårdspersonalen lagstiftar om att denna bl, a, skall visapatienten "omtanke och respekt", I min erfarenhet finns det ingenoffentlig funktionärskategori som mindre gjort sig förtjänt av en sådanpekpinne än sjukvårdspersonalen. Något av samma medmänsklighet har jag dockockså funnit hos en annan funktionärskategori, nämligen polisen, så som jagunder många journätter lärt känna dessa bussiga och hjälpsamma personer. Sjukvårdspersonaloch polis har prakfisk erfarenhet av människors elände och hör jämte brandmänoch militärer också till dem som är utsatta för det största personligarisktagandet i sitt arbete. Det gäller verksamheter som Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. fordraroch utvecklar viktiga karaktärsegenskaper. Skall "omtanke ochrespekt" stå i en lag om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen skalldetta enligt min mening - som jag framhållit i min motion - först och främststå som en portalparagraf för alla och envar i statstjänstemannalagen ellernågot därmed jämförligt aktstycke. Allt som allt har jag svårt att förstå att detskall tjäna mycket fill att nu fingra på den nuvarande lagstiftningen ommedicinalansvaret, innan man fått se vad översynen av 1975 årsämbetsansvarsreform för rned sig och innan tagit ställning till denföreslagna nya sekretesslagstiftningen. Utskottsbetänkandet visar också altdet föreliggande förslaget fortfarande är- bemängt med många juridiskasvårigheter. Jag känner mig inte övertygad om att vad som här skapas kommer attbli till någon större glädje vare sig för patienter och anhöriga eller försjukvårdspersonal, och vid en votering kommer jag att avstå från att rösta,Lagen kan komma att visa sig förlegad redan innan den trätt i kraft. Förste vice talmannen tillkännagav att anslag utfärdats omsammanträdets fortsättande . JÖRNSVENSSON (vpk): Jag skall ta tillfället i akt att påpeka tvåenligt min mening rätt fantastiska utgångspunkter för del synsätt somtydliglvis har väglett utskottet och dess talesman här . Det ena gäller synen på patientorganisationerna ochpatientintressena. Här tillämpar precis samma resonemang somdet som för 75 eller tillämpades av den tidens arbetsgivare föratt förvägra fackliga organisationer förhandlingsrätt: De är interepresentantiva. De representerar inle oss alla. begär tydligen att patienlorganisationernaskall representera "oss alla", innan de i nåder av socialutskottetkan få erkännas representera något likvärdigt inlr'esse. Hade vi den synen påde fackliga rättigheterna, skulle inte mycket av dem finnas kvar. Det är i detperspektivet vi får se frågan om ptitienlorganisalionerna. Vi har alltför längelåtit patienterna ha en sådan rättslig ställning att något radikalt måste görasför att förbättra den. Det andra jag vill ta upp här gäller minstsagt egenartade synsätt på parter och parters likvärdighet. plötsligt sägerhan att det i disciplinmål ime skall råda likvärdighet mellan den klagande ochden som försvarar sig. Men det är väl en fullständig orimlighet! 1 självaproceduren måste det väl ändå alltid råda likställighet. Likställigheten kaninte vara beroende av procedurens art. I ett civilmål måste de parter som tvistar vara likvärdiga- sä långt man nu kan garantera det under rådande samhällsförhållanden. Det ären princip som är allmänt erkänd och som tillämpas av det allmännadomstolsväsendet. Men om det är fråga om en brotlsmålsprocess, då har vinaturligtvis ett annat förhållande mellan parterna än vid en civil tvist. Dåhar vi åklagare och den Men del förhållandet att bara den ene är anklagad innebär inte attden ene eller den andre av dessa båda parter skall ha en bristandelikvärdighet. Den anklagade skall ha rätt och möjlighet alt försvara sig isamma mån sorn åklagaren har rätt och möjlighet alt anklaga honom. Parternaslikvärdighet måste naturligtvis också i den typen av mål upprätthållas. Del är inte pä något sätt annorlunda i ett disciplinmål.Jag förstår inte varifrån socialutskottet och har fåll dentankegången. I rättsproceduren har vi ju också här två parter; en som anklagaroch en som försvarar sig. Den sorn försvarar sig är kanske inle alltid enperson - det kan vara sjukvårdshuvudmannen som svarar för sitt principalansvar- men det spelar ingen roll i det här resonemanget. Föratt garantera ett någorlunda riktigt och opartisktdomslirt-så långt det överhuvud taget går-måste vi i båda fallen halikvärdighet för parterna, dvs, samma rätt att ta del av material, sammamöjligheter att föra talan, samma möjligheter att få sakkunnigt biträde ochsamma möjligheter att utgå från att domstolen är så pass självständig ochoberoende att den inte låter obehöriga lojaliteter påverka sitt beslut. Jag kaninte förstå vilken skillnad disciplinmål skulle karakteriseras av gentemotandra mål när det gäller proceduren och parternas ställning visavi varandra.Eller företräder verkligen den principiella ståndpunkten altdet när det gäller disciplinmål mot offentliga tjänstemän skall ligga i sakensnatur att medborgaren redan i utgångsläget skall ha en sämre position än vadmotparten har? Det skulle vara roligt alt höra om kan försvaradenna helt nya typ av undantagslagstiftning. Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. GABRIELROMANUS (fp): Jag tror att den parallell som Svenssondrar mellan patientorganisationer och fackliga organisationer vidtidigare tillfällen inte går att dra. Vad vi här är ute efler är alt försökaskapa en rättsinstans, där det på samma sätt som i andra sammanhang finnsföreträdare för båda intressena, dvs. sjukvårdsapparatens intresse ochpatientintressena. Då har man stannat för att de som skt.ll företrädapatientinlressen skall vara de som, det står i lagen, särskilt företräderallmänhetens intressen. Men rnan har inte låtit dem föreslås av någon särskildorganisation, därför att det inle finns några organisationer som i rimligutsträckning kan sägas vara företrädare för patienterna inom akutsjukvården.Funnes del sådana organisationer vore saken en annan. Om rnan begär all fåförhandla för en grupp människor, måste man naturligtvis företräda dem. Likanaturligt är del alt rnan måste vara utsedd av dem som man sktill företräda iett sådant här sammanhang. Det finns ingen organisation som kan sägas påett rimligt sätt representera sjukvårdens patienter. I stället får man la demsom åtnjuter allmänhetens förtroende, vilket kan vara manifesterat i form avallmänna val. Det är en situation man då och då kan komma i när del inte finnsnågra tillräckligt starka organisationer inom ett område. Ett parord till om principerna oberoende och likställdhet. Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. attansvarsnämndens sammansättning är ett uttryck för dess oberoende. När detgäller likställdhet vill jag upprepa det jag sade, nämligen att patienterna idetta sammanhang har en starkare ställning än man normalt har i disciplinmål,eftersom hela uppgiften för institutionen endast är att avgöra om de personersom tillhör de olika personalkategorierna har begått fel eller inte. Men manhar ändå av skäl som jag tidigare nämnde velat ge patienten en partsställning,vilket man normalt inte har i sådana här sammanhang. Det var just detta sornGunnar var så förvånad över i sitt inlägg - att man här bygger upp ensärskild apparat, som ger den klagande en starkare ställning i förhållande tillsjukvårdspersonalen än vad man annars har i förhållande till offentligatjänstemän. I mitt första inlägg försökte jag teckna bakgrunden: att man är merutsatt som patient i förhållande till sjukvårdsapparaten än vad man är somvanlig invånare i förhållande till myndigheter i allmänhet. När man är sjuk harman en svagare ställning. Man är helt i händerna på dem som företräder vården.Men med detta vill jag inte underblåsa någon motsatsställning mellansjukvårdspersonal och pafienter. Tvärtom är det angeläget att man får ett gottsamarbete, att man känner förtroende. Jag hoppas att de som arbetar inom sjukvården uppfattarförslaget som ett sätt att stärka patienternas förtroende för sjukvården genomatt de får möjlighet att vända sig till en oberoende instans. Jag tror - somjag sade - att den viktigaste reformen på detta område var när man togbort bestämmelsen om att patienten för att få ekonomisk ersättning måste sefill att någon blev fälld för tjänstefel. Då uppammade man verkligen enmotsatsställning mellan patienter och personal, men så är det inte . Det härär ytterligare ett försök att förbättra samarbetet mellan patienter och sjukvårdspersonal. Om vi har gjort den rätta avvägningen eller om vi skall gåöver mer åt det håll som talar för fär erfarenheterna utvisa. Detkan hända att vi får en ytterhgare belysning av frågan i och med den allmännautredningen om ämbetsansvaret, som i nämnde och somutskottet ock;;å hänvisar till. Om den utredningen skulle komma fram till attdet skall skrivas in i andra lagar, att de som är offentligt anställda skallvisa omtanke om och respekt för de människor som de har att göra med i sittarbete, skulle jag för min del hälsa det med glädje. Det är ingenting som baraskall gälla för sjukvårdspersonal. JÖRNSVI'NSSON (vpk): lämnar direkt oriktigauppgifter när han nu försöker komma ifrån frågan om patientintresset och vemsom skall företräda detta. Det finns ju inte bara en rad lokalapafientorganisationer och patientförenirrgar, utan det finns också föreningarsom arbetar med riksmåttstock. De är något olika representerade, beroende påvilken del av vårdsektorn det är fråga om, men de existerar ändå. Åtminstonetvå av deras företrädare rör sig ofta här i . kaninte gärna ha undgått att stöta på dem. Jag kan tala om för -om han inte redan vet det - att de är ganska energiska när det gäller attuppvakta folk. Men kanskehar lyckats hålla sig undan - vad vet jag. Även om man har en så låg uppfattning ompatientorganisationerna som har, så förklarar det inte denunderliga uppfattning som han här har, att en offentlig patientombudsman inteskulle vara till nytta. På samma sätt som vi har en konsumentombudsman menar viatt det finns ett stort behov av att ha en patientombudsman till vilkenpatienter kan vända sig när de vill ha råd i rättsliga fi;ågor.Patientombudsmannen kan i egenskap av sakkunnigt ombud även föra patientenstalan. Enligt konsumentombudsmannen finns det ett sådant behov. Jag förstår inle varför skall vara en såenergisk motståndare till en sådan institution. Man kan inte säga att det intefinns några patientorganisationer och att patienterna därför måste företrädasav landstingspolitiker, politiker från , tjänstemän frän socialstyrelseneller andra representanter - det kan vara vilka som helst - för det s. k,allmänna intresset. Om man nu anser att patientorganisationerna inte kanföreträda patienterna hade det ändå funnits en möjlighet att begära enutredning när det gäller frågan orn att utse en särskild patienornbudsman. Dethade utskottet mycket väl kunnat göra. Men för det första har ni i utskottetinte gjort det, och för det andra för ni polemik mot detta. Ni säger t. o. m.att era lokala förtroendenämnder, som alltså är utsedda av de intressen som ärpatienternas motparter i eventuella rättstvister, skulle vara bättre skickadeän lokala patientombudsmän att föra patienternas talan. Det är väl ändå altblanda ihop saker och ting. Jag skulle vilja fråga för det första omhan är omedveten om att det existerar patientorganisationer både på lokal- ochpå riksplanet, för det andra varför han är motståndare till att en offentligpatientombudsman utses. Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. i (m); Anledningen till attjag begärde ordet var att missuppfattat mig. Vad jag ställdemig frågande till var inte partsställningen för patienten utan den extrainstansen i form av förtroendenämnder. Jag vill markera att jag anser detväsentligt att förstärka allmänhetens ställning gentemot myndigheter av allaslag. vill jag understryka att det knappast är riktigt att betraktahuvudparten av sjukvården som myndighetsutövning. Den kritik somjustitiekanslern har riktat mot ämbetsansvarsreform, där maneftersträvade ett närmande mellan den offentliga och den privata marknadenssankfionssys-tem, ställer jag mig på principiella grunder bakom. GABRIELROMANUS (fp): Jag skulle inte förlänga diskussionenytterligare, om inte hade släht två direkta frågor fill mig. Jagskall svara på dem. Jag är inte omedveten om att det finns organisationer somsäger sig representera patienterna och säkerligen gör det i bästa välmening.Men jag tror inte att de ännu har nått den stabiliteten och styrkan att de kansägas vara Samhällets tdlsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. representativaföreträdare för akutsjukvårdens patienter, som ju utgörs av i stort sett heladen svenska befolkningen. Jag tr;or att de riksdagsmän som varitledamöter av är bättre sorn företrädare för allmänintresset,dvs, patientintresset, än de organisationerna. Men den dag de har fått en sådanställning sorn motsvarar t. ex. vad de fackliga organisationerna har på sittområde skall jag gärna ompröva den ståndpunkten. Som svar på den andra frågan vill jag betona att jag intehar uttalat mig mot tanken på en patientombudsman. Vad utskottet har sagt äralt en förtroendenämnd kan ge tyngd ät verksamheten. Men jag har också sagt attdel är naturligt att den till sig knyter någon form av tjänsteman, som mera päheltid utför sådana uppgifter som de som på en del håll går underbeteckningen patientombudsmän fullgör. Men dessa insatser är i storutsträckning andra än vad en palientombudsman på riksplanet, av samma typ somkonsumentombudsmannen, skulle utföra. En sådan ombudsman har jag för min delinte uttalat mig emot. (vpk): Nej, har inte uttalat sig motdet, men han har å andra sidan inte heller lagt två strån i kors för attförsöka förverkliga det som exempelvis konsumentombudsmannen anser varaangeläget. Avsikterna bakom det förhållandet träder tydligt närGabriel nu försöker säga att de som skall företräda palientintressetskall vara samma sorts polifiker som de som suttit imedicinalväsendels ansvarsnämnd. Jag vågar påstå att medicinalväsendelsansvarsnämnd är en rättslig skandal. Den har inte pä något sätt uppträtt som enopartisk domstol eller nämnd i detta sammanhang. Den har varit alltför hårtknuten till yrkeslojaliteter och fill sjukvårdsapparaten. Den har därför ickepå ett opartiskt sätt kunnat döma i tvister mellan patienter ochsjukvårdsapparaten. Om det är politiker av den sorten - sådana som har setttill att av alla dessa ärenden har utfallit till sjukvårdsapparatens favör- som enligt nu skall företräda patienterna förstår jag denverkliga bakgrunden till våra menings-skiljaktigheter. Överläggningen var härmed avslutad. Propositioner gavs på bifall tilldels utskottets hemställan, dels motion 1281 av m, fl,, ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. SedanJörn begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposition; Den somvill titt kammaren bifaller socialutskottets hemställan i betänkande 16 mom, 1röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit motionen 1281 av m, fl. Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då begärderösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat. Denna omröstning gavföljande resultat: Invandrarundervisning m. m. Kammaren biföll vad utskottet i dessa moment hemställt. § 12 Invandrarundervisning m. m. Föredrogs utbildningsutskottetsbetänkande /80:10 med anledning av motioner om invandrarundervisning m, m, I detta betänkande behandlades motionerna 1978/79:803 av m. fl. (vpk), vari yrkats attriksdagen skulle 1. uttala att begreppen hemspråksträning resp.hemspråksundervisning borde utbytas mot modersmålsträning och modersmålsundervisning, varvid även innehållet i träningen/undervisningen skulle utvidgas till att omfatta modersmålets kultur och historia, 2. besluta attbidrag till kostnader för undervisning i modersmål (hemspråk) och förstudiehandledning på modersmålet (hemspråket) skulle utgå med 1,5 veckotimmarför varje elev som deltog i verksamheten, 3. besluta avslåpropositionen 1978/79:100 i vad gällde förslaget om sammanläggning avresurserna för stödundervisning i svenska och för hemspråksundervisning, 4. hos regeringenhemställa om förslag fill ändrade bestämmelser för modersmålsundervisning förinvandrarbarn med syfte: a) attmodersmålsundervisningen gjordes obligatorisk och gavs samma ställning somövriga obligatoriska ämnen inom , b) att även dämodersmålsundervisningsgrupp omfattande fyra elever ej kunde ordnas varje elevskulle garanteras minst modersmålsundervisning och attstatsbidrag skulle utgå i enlighet med detta, 1978/79:930 av () och (), 1978/79:1073 av (apk)och (apk) såvitt nu var i fråga (yrkandena 1, 2 och 5-7), 1978/79:1338 av m, fl, (m). 7 protokoll 1979/80:56-57 Nr 56 1978/79:1363 av m, fl,(vpk), vari yrkats att skulle Tisdaeen den ' ° regeringen hemställa om åtgärder för att snarastinrätta en 18december 1979 grundutbildning för lärare i svenska som främmande språk medsamhälls- Invandrarunder- ' ' regeringen hemställa om att åtgärder borde vidtas för att visning mm inrätta en särskildbehörighetsgivande utbildning för invandrarlärare som tjänstgjordepå visstidsförordnande samt bereda dessa möjlighet att genomgå utbildningenmed oavkortad lön, 1978/79:1369 av Hans Nyhage (m) och (), 1978/79:1883av () och (), 1978/79:1895av (), 1978/79:1913av () och () samt 1978/79:2144av m, fl, (c). 1, beträffande översynav hemspråksreformen att skulle avslå motionen 1 1978/79:930, 2, beträffandebenämningen hemspråk att skulle avslå motionen 1978/79:803 yrkandet1, 3, beträffandeobligatorisk hemspråksundervisning att skulle avslå motionerna1978/79:803 yrkandet 4 a och 1978/79:1073 yrkandet 5, 4, beträffanderätt till hela grundskoleutbildningen på hemspråk att skulle avslåmotionen 1978/79:1073 yrkandet 1, 5, beträffanderegler för enspråkiga grundskoleklasser att skulle avslå motionen1978/79:1073 yrkandet 2, 6, beträffandeenspråkiga gymnasieklasser att skulle avslå mofionerna 1978/79:1073yrkandet 7 och 1978/79:2144 yrkandet 3, 7, beträffandestatsbidragsreglerna att skulle avslå motionerna 1978/79:803yrkandena 3 och 4 b, 8, beträffandeökade resurser till hemspråksundervisning att skulle avslå motionerna1978/79:803 yrkandet 2 och 1978/79:1073 yrkandet 6, 9, beträffandeläromedel för hemspråksundervisning att skulle avslå motionen1978/79:2144 yrkandet 4, 10, beträffande hemspråkslärare attriksdagen skulle avslå motionen 1978/79:1883, 11, beträffande studie- ochyrkesorienteringsfunkfionärer m. m, att skulle avslå motionen1978/79:2144 yrkandet 5, 12, beträffande grundutbildning tilllärare i svenska som främmande språk att skulle avslå motionen1978/79:1363 yrkandet 1, 13, beträffande vidareutbildning avvissa lärare i svenska som främmande språk att skulle avslå motionen1978/79:1363 yrkandet 2, 14, beträffande studieförbundensmöjligheter att bedriva svenskundervisning att skulle avslå motionen1978/79:1338, 15, beträffande frivilligsvenskundervisning att skulle avslå mofionen 1978/79:1369, 16, beträffande svenskundervisning förmödrar och barn att skulle avslå motionen 1978/79:1895, 17, beträffande studiebidrag till hemarbetande invandrarkvinnor att skulle avslå motionen 1978/79:2144yrkandet 2. 18, beträffande äldre invandrare attriksdagen skulle avslå motionen 1978/79:2144 yrkandet 7, 19, beträffande tolkservice vidkontakter med skolan att skulle avslå mofionen 1978/79:1913, 20, beträffande utredning om tolkservice att skulle avslå motionen 1978/79:2144 yrkandet 6, 21, beträffande invandrarforskning attriksdagen skulle avslå motionen 1978/79:2144 yrkandet 1, Invandrarundervisning m. m. ALEXANDERCHRISOPOULOS (vpk): betänkande nr 10avslöjar en djup okunnighet bland utskottets ledamöter och dessutom en klarmotvilja mot att skaffa sig informafion och kunskaper. På löpande bandavstyrker man riktiga och välmotiverade förslag, och ett vanligt argument äratt hemspråksreformen ännu har allt på nacken för att man skallkunna göra en bedömning av dess resultat. Ett kort samtal med någrainvandrarorganisa-tioner, med hemspråkslärare eller med någon av devälmeriterade forskare som ägnat fid och arbete åt att studera problemen skulleha gett utskottet den information det nu uppenbarligen saknar. Jag kommer här att ta upp de förslag som har ställts i motionernanr 803 och 1363, I mofionen 803 har vpk föreslagit att begreppet hemspråkskall utbytas mot modersmål och dessutom utvidgas till att omfatta modersmåletskultur och historia, Mofionen har i detta avseende avstyrkts med hänvisningtill att benämningen modersmål inte längre används i skolförordningen ellerläroplanerna. Låt mig då såga att det är dags att införa det igen i dettaspeciella sammanhang, där det rör sig om invandrarbarnens språkundervisning.Modersmål är nämligen fortfarande ett vedertaget begrepp, och det finns ingenannan benämning som täcker det vi här avser. Vi anser nämligen inte att rättenfill denna undervisning skall vara inskränkt till om ett främmande språk talasi hemmet, utan barn skall ha rätt till undervisning i det språk som talas i detland varifrån de eller deras föräldrar kommer. Även om man i hemmet försökerklara sig med svenska, skall barnen således ha rätt till dennamodersmålsundervisning. Detta sammanhänger med den syn vpk för övrigt har påinvandrarbarnens situation, som i många avseenden är mycket utsatt. Invandrarundervisning m. m. Situationen för invandrarbarnen i den svenskaskolan är alarmerande. Man befarar att barn till föräldrar av finskt,jugoslaviskt, grekiskt och turkiskt ursprung kommer att riskera att utsättasför allvarliga störningar i språkutvecklingen, att psykisk instabilitet ochkluven personlighetsutveckling uppstår, att föräldrar och barn blir främmandeför varandra, att de får sämre utgångsläge för utbildning, att de får ärva sinaföräldrars låga socio-ekonomiska ställning och att de drabbas av arbetslöshet.