prot · G309142 · 1979-12-31 00:00:00 — Det handlar om att de kunskaper som mansamlar i dessa förstudier och i andra analyser också kommer att få prägla detpraktiska arbetet. Den här studien kom till slutsatsen att i dessa avseendenbrister det fortfarande ganska mycket i det svenska bilaterala biståndsarbetet.Man ansåg t. o. m. att vi låg sämre till än vissa andra stora biståndsgivare.Jag skall inte ge mig in på en bedömning av hur mycket sorn ligger bakom denhär rapporten, men det är väl att förmoda att någon av de brister som rapportenfann också finns i verkligheten. Ett annat väldigt viktigt problem som den här rapportentog upp och som också berörs i utrikesministerns svar är frågan om vem som skall bestämma över hur projekten utformas. Vi har ju den principen, med väldigt goda motiv, att det skall vara mottagarlandet som bestämmer hur ett projekt skall utformas och att vi i princip bara skall vara med och ställa resurser till förfogande. Men det finns naturligtvis en risk att mottagarlandet i den ekonomiskt pressade situation som det befinner sig i inte tillmäter de långsiktiga målen, dit utan tvivel ekologin hör, en tillräckligt stor vikt. Det kan också finnas en risk att man av prestigehänsyn gärna ser en mycket 69 6 protokoll 1979/80:141-142 Om biståndsprojekts effekter på miljön avanceradoch storskalig teknik som i realiteten passar dåligt i det land diir den skalltillämpas. Då ställs vi naturligtvis inför samvetsfrågan: Vilket ansvar har visom givarnation för effekterna av projekt i vilka vi deltar? Kan vi, medhänvisning till att det här viir v;td niottngarhindet ville ha. två våra händercch säga att eventuella negativii effekter från miljösynpunkt eller från annans\'npunkt är någonting som inte vi k;in gör;i något åt och att ansvaret heltoch hållet ligger på mottagarlandet? Jag tror att det vore ohållbart. Vi måste alltid ha sommal för vårt biståndsarbete att i första rummet gynna de miinniskor som berörs,de som skall leva i området nu och . Något som vi ofta annarsframhåller med stor tyngd är ju: Vi är inte ute för att hjälpa regeringarna -vi är ute för att hjälpa människorna. Vi måste nog, inte minst i dessasammanhang, fråga oss om inte vi själva måste ta ett större ansvar föreffekterna av våra egna biståndsinsatser än vad vi av principiella skäl harvelat göra tidigare. vet jag att SIDA har gripit tag i de här miljöfrågornapå ett allvarligt sätt. Man har haft ett seminarium där man tagit upp många avde problem som påvisas i den rapport som föranledde min interpellation. Jag vetatt detta seminarium var planerat långt innan den här rapporten kom till. Detvisar alltså på ett genuint intresse inom SIDA för de här problemen och kanskeockså på en medvetenhet om att det finns åtskilligt som måste förbiittriis. Manhar tagit tag i utbildningen, i frågan om större miljöhänsyn i landanatyser, ifrågan om bättre utvärderingar och biittre återkoppling osv. Jag ser det sompositivt. Men jag vill ändå avslutningsvis slå fast följande. Om detsvenska biståndet skall få den från miljösynpunkt positiva effekt som vi villiitt det skall ha. får inte miljön bara vara något av en restriktion, ettområde där vi skall undvika att göra tabbar. Bevarandet av den ekologiskabalansen måste i stället bli ett biståndspolitiskt mål i sig, ett mål likaviktigt som de övriga målen, som är att öka resurser och tillväxt,att främja ekonomisk och social utjämning, att medverka till en demokratisksamhällsutveckling och att stödja en utveckling mot ökad ekonomisk och politisksjälvständighet. Det måste vara lika viktigt att bevara och utveckla denbiologiska basen i u-landssamhällena, att skapa en ekologisk balans. Därföriinser jag fortfarande kravet på ekologisk balans som ett biståndspolitiskt målvara oerhört viktigt. Man kan alltid diskutera var olikamålsättningar för biståndsverksamheten skall skrivas in. Jag citerade densenaste biståndspolitiska propositionen, varav framgick alt de ekologiskahänsynstagandena faktiskt spelar en mycket viktig roll när det gäller svensktbiståndssamarbete. Därför tror jag att krav är uppfyllt, trotsatt kravet på ekologisk balans inte står med som ett övergripande mål. Detfinns säkert andra målsättningar som i och för sig också skulle kunna förtjänaen plats bland dessa huvudrubriker. Men det väsentliga är enligt min mening attvi är överens i sak - vid utveckling både i och i i-länder måstehänsyn tas tillkonsekvenserna på miljön. En del kritik har från dennasynpunkt riktats mot svenskt biståndssamar- Mandaeen den bete frånInternational , - Det var p mon detinstitut som åberopade. Jag har inte gått igenom rapporten jekts effekter på miljön Men det är uppenbart att den delvis missar poängen med den q histåndspro-svenskabiståndsverksamheten, delvis missförstår vad olika institutioner har föruppgifter inom ramen för svenskt bistånd. Det är alldeles riktigt att SIDA inte har egen kompetenspå alla de områden som skulle behövas för att kunna tillgodosemiljösynpunkterna, men det är heller inte avsikten. Tanken är i stället attSIDA skall kunna dra nytta av den miljökompetens som finns i samhället i övrigt- och det gör också SIDA. I denna internationella utvärdering tycks man också bortsefrån de insatser som beredningen för u-landsforskning, SAREC, gör. Dessa ärofta minst lika viktiga som en del andra projekt. Vad man också tycks bortsefrån är att miljöpolitiken i , , och andra länder som visamarbetar med inte kan bestämmas av SIDA eller av riksdag. Jag hadeen känsla av att i sin argumentering möjligen var ute på sammalitet sluttande plan. Miljöpolitiken i dessa länder måste bestämmas avländernas egna politiska instanser och myndigheter. Det är det vi menar när visäger att vårt bistånd är mottagarcentrerat. Vi lyssnar på vad det är för sortsstöd som vill ha, innan vi går in och lämnar våra bidrag, och jagtycker att det är så det skall vara. Jag vill med dessa kritiska synpunkter inte heltunderkärma rapporten. Jag tror att det är bra att man har gjort en sådan härutvärdering. Det finns säkert punkter i den som det finns anledning för oss attnoga granska, och det finns mycket att rätta till på detta område. Det gällersäkert f. ö. inte bara för våra insatser i utan i hög grad också förutvecklingsarbete i vårt eget land. Vi behöver ändå inte skämmas alltför mycket för insatsernafrån svensk sida. Utöver att vi allmänt framhåller miljökraven har vi en radkonkreta projekt där vi tar hänsyn till just miljöaspekterna. Sedan många årbedriver vi ett markvårdsprojekt i , ett projekt som väckt storinternationell uppmärksamhet. Vi hjälper att bygga upp ett egetnaturvårdsverk. I går vårt bistånd bl. a. till upprättandet avmarkanvändningsplaner och till utveckling av miljövänligt jordbruk ochmiljövänlig boskapsskötsel. I finansierar vi grundvattensprojekt sombl. a. syftar till att förhindra erosion och försaltning av jordar - ett nog såviktigt område att göra biståndsinsatser på. Vi överväger f. n. att ocksåställa biståndsmedel till förfogande för FN:s miljöprograms insatser iu-länderna. får man naturligtvis akta sig för att förenkla det härproblemet. Men när det gäller problem ""på modet"" brukar förenklingar oftaligga nära till hands. , att det går att säga att det bara är den moderna teknikens intåg i som är skulden till de miljöproblem som man dras med där. Det är klart att den får bära en del av skulden, eftersom den på samma sätt som hos oss har skapat miljöproblem. Men med modern teknik - '1 Nr 142 rätt använd - kan man givetvisockså komma till rätta med en hel rad av de ii«o , , miljöproblem som har dragits med länge, och somofta är en n mon konsekvens av brist på kunskap ochbrist på just modern teknik. 12 ma|1980 " ' ' när det gäller jorderosionen. som fått katastrofala följder för många r, u- ,' j , kan man med modernare brukningsmetoderlösa problem Ombistandspro- - & & k :i, re I . " som man tidigare inte har kunnat klara av. Man fårheller inte glömma att det när det gäller viss industriell verksamhet knappastfinns någonting annat att rekommendera än modern teknik.Man kan inte göra stål så att säga för hand, utan det krävs en någorlundaavancerad teknologi för att klara den industrin. inte görapapper och pappersmassa med några mera hantverksbetonade metoder,utan man måste förlita sig på modern teknik om man skall ge u-landernaen chans att på ett ekonomiskt försvarbart sätt klara sin försörjningpå det här området och kanske också exportera. Dessutom skall vi veta att våra möjligheter att påverkateknikvalet inte bara har att göra med vilka anvisningar vi kan ge om olikateknikers konsekvenser, utan det har också att göra med vilken ekonomiskpolitik m;in för från sida. Ett inslag i den politiken är ofta i sina förståeligt ivriga utvecklingsansträngningar har satsat ganska hårtpå att subventionera sådana kapitalintensiva insatser i utvecklingsarbetet därman använder modern teknik. De ekonomiska faktorerna har därmed medverkat tillatt den sortens teknik har blivit mera attraktiv iin en mera arbetsintensivteknik. Detta kan vi i och för sig påpeka, men vi kan inte gå in och regleradet. Likvälfinnshär mycket att göra på olika områden, inteminst när det giiller att ge stöd till forsknings- och utvecklingsarbete föratt ta fram anpassad teknologi. I det arbetet kan vi själva ofta ha nytta av deresultat som framkommer. Jag skulle kunna nämna många exempel på sådanainsatser, men låt mig bara peka på två där jag vet att det pågårforskningsarbete. Det ena handlar om att man skall kunna använda andra materialän järn för att tillverka armerad betong, dvs. inhemska material såsom sisaloch kokosfib-rer. Man är ganska långt framme när det gäller den utvecklingen,och även lär komma att ha nytta av detta. Det finns projekt i gång föratt utveckla den i från kända gengastekniken för attspara olja och därmed även lösa vissa miljöproblem. skall vi inte heller, herr talman, glömma bortatt det kanske allvarligaste hotet mot den globala miljön, och därmed motmiljön i , är de rika ländernas produktions- och konsumtionsmönster,Per person gör västländerna av med - jag tar nu bara några exempel - 6,5 gångermer naturfibrer, 11 gånger mer metaller och 16,5 gånger mer energi änu-länderna. Detta innebär en orimlig överexploatering av jordens resurser,vilken vi själva i de rika länderna måste angripa med en förnuftig miljö- ochresurspolitik för att rädda vår miljö och . PÄRGRANSTEDT (c); Nr 142 Utrikesministern började med att säga att detkanske inte är Mandaeen den så viktigt om man slår fast att ekologiskbalans är ett huvudmål eller om den itjy.,-.-. fårenannan plats i en proposition. Jag tror i alla fall att det spelar en vissroll, eftersomavsikten med att slå fast vissa mål är att dessa mål skall vara q histåndsnro-överordnade andra.Genom den konstruktion som man nu har valt har man -i. pffphtpy å sagt sig att t, ex, de ekonomiskamålen blir viktigare än de ekologiska. Detta fniliön är ett problem som manalltså inte kommer ifrån, eftersom det ofta blir konflikt, både i u-ländernaoch här hemma, mellan ekonomi och ekologi. Dä ekonomin trots allt ofta blirviktigare än ekologin, ärdet kanske olyckligt att man åtminstone i dettasammanhang inte har försökt att behandla båda sakerna som om de vore likaviktiga. Skall man fästa något avseende vid utvärderingen, kan mansäga att målsättningarna beträffande ekologin och miljön i och för sig är fina,men de slår inte igenom riktigt i det praktiska arbetet. Där tar, säger man,andra hänsyn över. Man menar att detta beror på att det är brist på lämpligexpertis, att det inte görs ordentliga studier och framför allt att resultateninte får slå igenom. Vidare nämns det svala intresset i förmiljöfrågor. ' Det kan alltså inte hjälpas att det faktum att man harunderordnat de ekologiska målsättningarna andra målsättningar har bidragit tillatt ansträngningarna , av allt att döma. inte har slagit igenom såmycket som man skulle ha önskat, även om det naturligtvis har gjorts en hel delpå det här området. Därför ser jag med mycket stora förhoppningar på deansträngningar som SIDA nu gör för att effektivisera sina miljöinsatser. Jagtror att detta är mycket bra. Sedan är det. som utrikesministern sade. riktigt attmiljöpolitiken i eller inte kan bestämmas av , och jaghar inte heller föreslagit en sådan nyordning. Den fråga som jag ställde löd:Vilket ansvar skall vi anse att vi har för effekterna av de projekt som vifinansierar och på annat sätt stöder? Det finns ingen anledning att lägga sig imiljöpolitiken i allmänhet, varken i , , eller ,men måste vi inte, kanske pä ett tuffare sätt än vi har gjort, taställning till de miljöeffekter som vi är med och skapar genom deltagande iolika projekt? Jag tror att vi på det sättet måste ta ansvar för vad vi självai mycket hög grad är med och åstadkommer. Det får inte ses som en inskränkningi suveränitet. Utrikesministern upplevde förenklingar i debatten som hanansåg vara på modet. Den förenkling som det nu skulle vara fråga om tror jagkanske ligger mer i utrikesministerns uppfattning om vad jag sade än i vad jagfaktiskt sade. Jag sade nämligen inte att det rörde sig om en effektenbart av den moderna tekniken eller att all modern teknik leder till miljöproblem. Jag påpekade att de miljöproblem som vi ser i bl. a. kan bero på konfrontation mellan ett traditionellt samhälle med dess livsmönster och en modern eller - som jag uttryckte det - halvmodern teknik. Och jag gav en del exempel på detta. Om förhandsinformation angående större utländskamilitära manövrar Det var alltså inte fråga om någon förenkling, utan jagpekade på en faktor som man inte får blunda för. Och jag tror att det är mycketviktigt att inte blunda för detta. Det är inte bara fattigdomen som skaparproblem, utan en del åtgärder som vidtas för att råda bot på fattigdomen kan -om man inte tar tillräckliga ekologiska hänsyn när man använder tekniken,vilket jag framhöll - leda till miljöproblem. Jag tror att det är viktigt att se till att den teknik somanvänds passiir ordentligt i den miljö där den skall användas. Vi skall inteblunda för det faktum att det mesta av den teknik som vi har att erbjuda i dagär anpassat till ett modernt industrisamhälle och dess villkor och förhållandenoch att vi har alltför litet att erbjuda som är anpassat till deförhållanden som råder i . Allt vi kan göra på det området ärviktigt. Jag vill säga att jag med tillfredsställelsenoterar det utrikesministern sade om att vårt eget produktions- ochkonsumtionsmönster är mycket viktigt. Jag hade själv tillfälle att framhållasamma sak vid den biståndspolitiska debatten sedan. Överläggningen var härmed avslutad. §9 Om förhandsinformation angående större utländska militära manövrar Utrikesministern erhöll ordet för att besvaraBjörn Körlofs (m) anmälda interpellation, 1979/80:181, och anförde; har i en interpellation ställtfrågor rörande dels svenska erfarenheter av de förtroendeskapande åtgärder somhittills tillämpats i enlighet med Europeiska säkerhetskonferensensslutdokument, dels huruvida inför kommande uppföljningsmötei avser att ta initiativ till nya förtroendeskapande åtgärder som harbetydelse även för vårt närområde. Som svarpå dessa frågor vill jag anföra följande. Undertecknandet av slutdokumentet från konferensen omsäkerhet och samarbete i var ett viktigt led i1970-talets avspänningspolitik i . De s. k. uppföljningsmötena ger tillfällen till ömsesidigutvärdering av hur de 35 deltagarstaterna genomfört och efterlevtslutdokumentets olika bestämmelser. ger dessa möten möjligheter attenas om utvidgade och preciserade åtaganden i enlighet med dokumentets anda ochbokstav. De militära frågor som behandlas i slutdokumentet gäller iförsta hand s. k. förtroendeskapande åtgärder (CBM), dvs. åtgärder som äravsedda att minska faran för väpnad konflikt genom att främja öppenhet ochmotverka risken för missförstånd och felbedömningar. Det som konkret stadgas i Helsingsforsdokuinentet är attföranmälan skall ske av större militärmanövrar som äger rum på någon deltagandestats Undantag gäller för deltagande stater vars territorium sträcker sigutanför , dvs. För dessa stater gällerföranmälansplikten endast inom en zon med 250 km bredd in pä det egnaterritoriet. Härutöver inrymmer slutdokumentet vissa frivilligtutformade åtgärder och rekommendationer rörande föranmälan av mindre manövrar,föranmälan av trupprörelser och utbyte av observatörer vid manövrar. Församtliga dessa åtgärder gäller enligt slutdokumentet att de ""härrörfrån ett politiskt beslut" och följaktligen "vilar på frivillig grund"'. Det kan i sanmianhanget erinras om att tillsammansined andra neutrala och icke alliansbundna stater vid det förstauppföljningsmötet i , föreslog vissa preciseringar avgällande bestämmelser. Förslaget avvisades med hänvisning bl. a. till den kortatid som förflutit-och därmed den begränsade erfarenhet som vunnits - sedan1975. Slutdokumentets preciserade bestämmelser om föranmälan avstörre militärmanövrar har efterlevts på ett i allt väsentligttillfredsställande sätt. Uppenbarligen betraktar alla deltagarstater dessaföranmälningsbestäm-melser som bindande trots dokumentets markering av att detrör sig om frivillighet. Även många manövrar med färre deltagare än 25 000 manhar föranmälts. har, , erhållit sammanlagt 79 sådanaanmälningar frän olika ESK-stater, medan vi själva föranmältegna manövrar. Även bestämmelsen om observatörsutbyte har tillämpats relativttillfredsställande. har inbjudit observatörer till en av de manövrar viföranmält. Bestämmelserna hardock självfallet sin klara begränsningbåde med tanke på deras blygsamma omfattning och den ur västlig synpunktmilitärt irrelevanta tillämpningszonen (bara 250 krn in på sovjetisktterritorium). De förtroendeskapande åtgärdernas roll för avspänningenskall för den skull inte underskattas. De representerar nämligen något nytt ochlovande i vår världsdel. I och med att begreppet en gång lanserats kan det somi dag må ha ett närmast symboliskt, politiskt värde utvecklas till något somåtminstone på konkret kan bidra till att minska den militäraspänningen i . På kort sikt gäller det att ta fasta på vad som sägs iESK-dokumentet i syfte att i görligaste mån förbättra och utvidga detraditionella CBM-bestämmel-serna. Det gäller här att utvidganotifikationsbestämmelserna till att omfatta även truppförflyttningar och, såsmåningom, övningar med sjö- och luftstridskrafter och att förbättraobservatörsbestämmelserna, allt detta med precisa, tvingande bestämmelsermotsvarande vad som f. n. gäller för föranmälan av större manövrar. Vidare gäller det att utvidga informationsinnehållet iföranmälningarna och att söka finna en överenskommelse om etttillämpningsområde som framstår som rimligt med hänsyn till åtgärdernas art. förbereder f. n.. tillsammans med övriga neutralaoch icke alliansbundna stater, ett förslag med denna inriktning, som skallframläggas Om förhandsinformation angående större ufländskamilitära manövrar Omförhandsin-formation angående större utländskamilitära manövrar En åtgärd som länge aktivt engagerat sig för bådevid ESK och inom FN är större öppenhet beträffande staternas försvarsbudgetar. På måste vi ställa siktet betydligt högre. Detgäller då att inrikta sig på åtgärder som direkt kan ses som förberedandeåtgärder inför en brett upplagd europeisk nedrustningskonferens. Åtgärder sombl, a, innebär ömsesidiga begränsningar i det militära uppträdandet, allt inomramen för ett tillämpningsområde som omfattar hela och omgivandehavsområden. Här kan nämnas att man vid MBFR-förhandlingarna i diskuteratvissa åtgärder, s, k. associated measures, som ger exempel på förtroendeskapandeåtgärder av mer långtgående slag. Vidare pågår inom FN en expertstudie omCBM-frågor i vilken svensk konsult medverkar. herr talman, synas något orealistiskt att i dessadagar över huvud taget tala om avspänning och förtroendeskapande åtgärder. Deåtgärder det här gäller är dock främst avsedda att främja förtroende och minskaden militära spänningen för att på så sätt bereda vägen för konkreta nedrustningsåtgärder.Det är av intresse såväl för vår egen säkerhet i närområdet som föravspänningssituationen i som helhet att det nuvarande systemet medförtroendeskapande åtgärder successivt utvidgas i riktning mot alltmerpreciserade bestämmelser och alltmer omfattande åtgärder. Det ansträngda politiska nuläget gör det befogat att varnaför överdrivnti förhoppningar när det gäller möjligheterna att nå långt redanunder det stundande . kommer dock att aktivt verka för attMadridmötet fattar beslut om att fortsätta förhandlingarna om förtroendeskapandeåtgärder efter mötet i en eller annan form. Vår strävan att vidareutveckladessa åtgärder är en viktig del av vär politik för nedrustning. BJÖRNKÖRLOF (m): Jag vill inledningsvis tacka utrikesministernför det utförliga svaret på min interpellation. Jag utgår självklart frän attsvaret skall uppfattas så att regeringen anser de här frågorna ytterstbetydelsefulla och att det. inte minst mot bakgrund av det rådandeutrikespolitiska spänningsläget, är av stor vikt att alla åtgärder ochframstötar som främjar förtroende och avspänning måste prövas och vidtas. Syftet med min interpellation är bl. a. att söka få tillstånd en konkret och realistisk diskussion om vilka effekter de hittillsprövade förtroendeskapande åtgärderna verkligen haft på relationerna mellanstaterna, inte minst inom vårt eget närområde. Det råder nämligen oftast en väldigtstor skillnad mellan de ord som högtidligen skrivs och talas offentligt vidstora internationella konferenser av den typ som ESK-konferenserna utgör ochden verklighet i vilken dessa ord skall tillämpas. De s. k. förtroendeskapandeåtgärdernii, om vilka det överenskoms i , innebar att man delvisbeträdde nya vägar för att söka minska spänningarna mellan staterna och skapabättre förutsättningar för en verklig nedrustning. En sak äratt i nedrustningsarbetet söka förhindra planering, utprovning ochförbandsuppsättning av nya vapen och vapensystem. Det är viktigt; det årenprofylaktisk åtgärd. En annan sak är att vad gäller stationering, rörelser ochövningar med stridskrafter som redan finns söka förhindra att sådanaaktiviteter missförstås. Det är ju de stridskrafter sorn står rustade och detsätt pä vilket de grupperas och övas som de s. k. förtroendeskapande åtgärdernaär inriktade på. På det här området måste man, tror jag, obetingat vara realist,om arbetet skall ha någon framgång. En nation stationerar, förflyttar och övarsina stridskrafter med alldeles bestämda avsikter och syften. Dessa aktiviteterär i själva verket de yttre tecknen på en tillämpning av den operativaförsvarsplanlaggning som alla nationer - även - har. Problemet är bl.a. att just de operativa avsikterna och syftena tillhör varje nations mestsekretessbelagda områden. Utrikesministern har med lätt hand beskrivit dehittillsvarande erfarenheterna av ESK-bestämmelserna om förtroendeskapandeåtgärder. Han noterar att vad som överenskommits efterlevts på ett i alltväsentligt tillfredsställande sätt. Jag respekterar självfallet det förhållandet attutrikesministern inför fortsatta ESK-förhandlingar både är försiktig med attuttrycka kritik mot tillämpningen av överenskommelsen och försiktig med att idetalj gå in på de krav som kan och bör ställas i de fortsatta förhandlingarna.En närmare analys av de senaste årens storrnaktsmanövrar i vårt närområde hadeemellertid varit av intresse för att man skulle kunna se på vilka områdenESK-överenskommelsen kan förbättras. Min andra fråga i interpellationen avsåg just vilkaåtgärder som från svensk sida - med hänsyn till situationen i vårt närområde -är behövliga på det här området för att skapa ökat förtroende. Vår status som alliansfri nation med neutralitet i krigsom mål utgör sannolikt ett förtroendeskapande element i sig i vårt närområde.Det kan vara en god utgångspunkt. Vår omedelbara närhet till de mycket starka stridskrafterav olika slag som framför allt håller grupperade och övar i vårtnärområde är dock ägnad att inge oro.