prot · G30974 · 1979-12-31 00:00:00 — Om det hade viiril så att exportindustrin -eller industrin över huvud taget - hade ropat efter arbetskraft och vi hadeflyttal in denna arbetskraft i den offentliga sektorn, då hade jag kunnatförstå svårigheterna med detta. Men om det nrr finns en reserv av arbetskraftsom vi har sysselstitl med meningsfullt arbete, i huvudsak inonr vårdsektorn,hade det då varit biittre titt de hade gått utan jobb och belaltils via arbetslöshetsförsäkringen? stiger, sedtin jag litet på skämt frågatom det inte finns starkare skäl all ha elt lagfäst lånetak för staten i ställetför det sktiltetak för kommunerna som företrädare för regeringen jämt går uloch talar om; Jo visst, men dä skulle kanske inte en del av motionerna ha galtigenom. Jag tror ju inle all liinker stödja alla motionerna.Kanske hade ännu fler fått falla undan i det läget. Men del ärinte del som problemet gäller. Problemet är juall kommunerna har en i lag fastställd skyldighet att fintinsiera sinautgifter. Därför måste kommunalmännen i varje läge ta på sig ett långt störreansvar och en långt svårare pedagogisk uppgift där det gäller alt förmedborgarna förklara alt vi måste kunna betala den service och den omvårdnadsom vi erbjuder dem. Men det behöver inte staten göra. Staten kan inte. IngemarMundebo, fortsätta all finansiera sin verksamhet genom lån. Det är ingen metodall rekornnrendera bara för att fler motioner skall kunna bifallas. ellersenare måste lånen bettilas. Lånen år, som jtig ser del, ingenting annat änuppskjuten sktill. Avslutningsvis sade Ingemtir Mundebo alt han inte villeliigga ansvaret för den kommunala volymexpansionen enbart på kommunerna samttitt sluten borde la en väldigt stor del av del ansvaret. Mot denna bakgrundskall jag avslå från all läsa upp alla de krav som riksdag och regering underdet sentisle året har lagt på koinnrunerna och som i hög grad har medverkattill en volymutveckling på i stället för som beräknat . Jagåterkommer gärna med en sådan uppläsning. Men det behöver jag nog inle göra inågon diskussion med , eftersom han har samma uppfattning, På den senare punkten har \ i sammauppfattning, Jtig är lika bekymrad som Hans Gustiifsson över de många krav som regering och riksdag och statliga myndigheter liigger på landsting och kommuner, uttin alt vara fullt medvetna om tvngdeii i dessa krav. Nr 74 Jag vill medverka till att på allasätt begränsa de krav som man sålunda Onsdiigendén ställer, ifall vi på några punktermåste ställa krav. Del kan ju finnas politiska 30jttnuari 1980 motiv för all göra det, men däskall vi klart och entydigt redovisa vad de kraveninnebär, vilka följder de får för den kommunala ekonomin och för Allmänpolitisk '' kommunala beskattningen. debatt Jag är också överens med HansGustafsson om att staten inle bör finansiera sinverksamhet genom lån, i vart fall inte i den betydande omfattning som ärfallet. eller senare skall lånen betalas. Det är just medvetenheten omdetta som är bakgrunden till att vi i det här budgetförslaget har så starktbegränsat den statliga konsumtionslillväxten och att vi måttligt försökt attbegränsa den kommunala konsumtionslillväxten. Staten kan nämligen inle ta påsig mer än vad det här budgetförslaget innebär. , som är enklok person, är naturligtvismedveten om all han valt ett mer demagogiskt än sakligt grepp, när han talar omvilken fara det är för den samhällsekonomiska balansen alt 25 000 människor fårjobb. Ja-, det år säkert ingen fara att sä sker. Jag utgår från och hoppas altdet är lill fördel för den samhällsekonomiska balansen alt människor får jobb.Men del är ju inte bara detta sotn debatten om den offentliga ekonomin handlarom. Den kommunala verksamheten är mycket mer mångfaseiierad än så. Debattenblir litet för enkel om vi väljer ut de sektorer av den kommunala verksamhetensom är mest svårhanterliga i den politiska debtitten. Til syvende og sidst kanalla de goda och i och för sig välmotiverade insatserna lill slut bli förmånga. Var och en av dem är oftast vettig och försvarlig, men del hjälper inte- summerar vi dem blir del mer än vi orkar bära. Det problemet möter jag i detstatliga budgetarbetet, och samma problem möter landstingsmän ochlandstingskvinnor och kommunalmän och kommunalkvinnor i sitt arbete. Det gälleri allmänhet rätt vettiga förslag, men de är för mänga, och då måste man bantaockså där. Det ärinte heller sä att den privata konsumtionsökningen ivarje läge är att föredra framför den offentliga - självfallet inte! Jagbetraktar en offentlig konsumtion som mänga gånger värdefull och betydelsefull,både för samhällsekonomin i dess helhet och för de enskilda niänniskorna. Mendebatten nu och framöver handlar inte i första hand om del, ulan omatt utrymmet för en privat konsumiionsökning är tämligen begränsat. Enstordelavdet har visagl att pensionärerna skall ta hand om. Del blir alltså enrätt liten del över till den aktiva generationen. Skall den kommunalakonsumtionslillväxten fortsätta i samma takt som blir del kanskeingenting över. Då handlar del inte om att gå ul och säga till människorna: Varsnäll och avstå en liten bit av er stora kaka för privat konsumtionsökning! Dägäller frågan: Är ni beredda att avstå en bil av den kaka ni redan har för attvi skall kunna fortsätta med en hög konsumtionsökning? Den debattentror jag blir väsentligt svårare att föra. Detärdärför jagsägeratlom vi nu börjar försöka,anpassautvecklingen lill de ekonomiska realiteterna, så tror jag vi kan hantera . Gör vi inte det, utan försöker springa runt problemet, då blir det svårt åren 126 framöver. HANSGUSTAFSSON (s) replik: '' ''* Jag har till milt förfogande.Jag skall därför den bara som hastigast bertrra ett par av de frågor som tog 30jtiiiutiri upp. sade: Vi måste nu börja bromsa. Jag ärmedveten om Allmåiipolilisk alt det är en lång broinsslriicka förkoiirnrunerna. Vi försökte bör-ja 1977. och dchtttt vi måste börja . Det kan alldeles säkert finnas skäl för den ståndpunkten.Men man bromsar ju inte genom all låta kommunerna finansiera en utgift somegentligen borde falla på staten. Vad ni har gjort är alt ni har flyttat överfinansieringen av redan beslutade utgifter från staten till kommunerna. Delkominer tilt leda lill konnnuntilskallehöjningar - del framgår klart avkominunförbundens redovisning - som kominer all drabba låginkomsttagarna ochdem sonr bor i de fattigaste kommunerna. Det är ingen solidarisk politik. Detär inget bra sätt att hålla tillbaka budgetunderskottet, all flytta överutgifter till kommunernas skattebetalare och framför allt till dem som bor i defalliga kommunerna. Jag frågade; Vad är det för fara för densamhällsekonomiska balansen alt 25 000 miinniskor htir fält jobb sonr inlekunde erbjudits dem inom iirdtislrin eller pa tinnal håll'/ Ingemtir Mundebosviuiide iitl del inte var riktigt så enkelt. Den kommuntila verksamheten iirmycket merti inåirgfiisctlerad. Jag vet inle om del menade titt komniuirernti hiir iinviini den hiirsysselsättningsökningen till iirbetstippgiftcr som inle htir varit tillräckligtvärdefullti för inedborgtirnti. Jag har rned rnig en redovisning frän kornmunförbundenöver hur volymökningen har tagils i anspråk och hur den beräknas lasi anspråk . Det år praktiskt tagel i sin helhet fråga orn alttillgodose de prioriterade områden som regering och riksdag har varit överensom. Jtig vill inte påstå alt har gjort det, men att-som iblandgörs-föra fram byggandet av ishallar och annat som ett bevis på kommunaltlättsinne är inte rätt. De kostnader som dessa medför är rent mtirginella. Delmåste vara bättre. , att låta de 25 000 människor som dethandlar om - och det är där ni har byggt upp er kritik och sagt allvolymökningen har blivit i stället för - få jobb inom vårdsektorn änatt ge dem arbetslöshetsersättning. Dessa människor har icke kunnat erbjudas enalternativ sysselsättning inom industrin. Hade det varit möjligt skulle jaginte ha fört delta resonemang. Sedansäger med viss rätt att vi får svårigheter framöver när detgaller den privata konsumtionen. Det blir inte fråga om någon ökning,säger han. utan det kan 1. o. m. bli sä att den privata konsumtionen blir svårt för människorna. iirmöjligt, nren del är ju precis vad som har skett i och med all lönitigarntii realiteten fått vidkännas en reiillönesiinkning. Såvitt jag vet fick de detulan altens bli tillfrågade. Om de i stället hade ställts inför valet melltin iitt åenii sidiin öka sin privata konsumtion och å andra sidan fa en offentlig I" koirstimtionsökning. förmodtir jtig all de iviirje fall hiide htift liittare tttt ta Nr 74 Jag har således inte här talatfören obegränsad utveckling av den offentliga C)nsdiii'cii den -_ sektorn. Jag delar uppfiitliringentill del behövs en åtstramning, nren del är M) jiiiiuari 1980_ ''ile riktigt ocb vettigt allåstadkommii eir sådtin genom att överföra betalningen av redan beslutadeutgifter till konnnunernti. 1,1,11,1 Budgetministern : Jag skall kommentera ett par saker i HansGustafssons inlägg. siiger att de aktuella förslagen skulleleda lill koir-rmuntrlti skattehöjningar. Det är nog litet väl tidigt att påstådel. Budgetarbetet har självfallet börjat, men det befinner sig i ell så tidigtskede att man inte kan gå ut och fastställa nivån skatter, Orn jagi ell motsvarande skede av del statliga budgetarbetet skulle säga något om detkommande året mot bakgrund av myndigheters och organisationers önskemål ompengar, vore det lätt till påvisa all det skulle behövas ytterligare 10miljarder i nya skaller, högre moms eller sociala avgifter, eller också skulledet betyda ytterligare 10 miljarder i budgetunderskott. Jag har precis sammasakliga underlag för ett sådant konstaterande som kominunförbunden kan ha . Del skall dock lill ett budgetarbete under nära nog innan man kanfastställa skattesatserna , I varje fall krävs del åtskilliga månaderav intensiv behandling av kommande budget. Därefter får vi se vilka effekternablir. Jag vill påminna om att både regeringen och finansutskottet, när de togställning lill förslagen om den kommunala ekonomin, sade all del borde varamöjligt med kommunala skattesänkningar. Sedan frågar om inte de kommunalaverksamheterna, 1. ex. insatserna för sysselsättningen, är tillräckligtvärdefulla för medborgarna. det hoppas och tror jag. Men det är inle detsaken gäller. För att uppnå balans i vår saiirhällsekonorni måste vi också prioriterade värdefulla tingen. Det stora bekvmret tVrr oss politiker på bådesUillig och koirnrruntil nivå iir att vi inte ktin genonrförti ens iillt detviirdefulla. Skulle vi göra det. skapiide vi problenr för värsanrhiillsekonoini i frtinrtiden. för da log \ i på oss för mycket. Vi inåsteiilllså prioriierti också inom del viirdcftillti. Sediiii tror jag inle alt de problem som finns i denkommunalii ekonomin beror på något slags utvecklat lättsinne. Det finns måhändainslag av lättsinne även i den offentliga verksamheten. Det må vara så. baradet inte handlar om pengar. vice talmannen anmälde allHans Gustafsson anhållit att till protokollet få antecknat alt hair inte ägderätt till ytterligare replik. Jag htir egentligen ingen anledning att närmare kommentera Jag tycker alt del friiinfördes i en sansad lon IJIS som del anstår en betroddoppositionspolitiker. Men del är ändå en liten sak som jag fäste mig vid och har anledning att riktauppmärksamheten pä. säger att han har förståelse för denåterhållsamhet som regeringen iakttar på vissa områden. I nästa mening tyckerhan alt 750 milj. kr. ärett försumbart belopp. Det anser jag nog ändå vara attla i. Jag har varit med i denna kammare i oppositionsställning och slagits motden socialdemokratiska regeringen om belopp som har rört sigom 20-30 milj.kr., ibland mycket mindre belopp. Del har varit ett kompakt motstånd och omöjligtatt få igenom förslagen. Också då har det gällt pengar som skulle gä lillkommunerna för att de skulle kunna klara uppgifter som ålagts dem genom besluti detta hus. Det finns ytterligare en skillnad. Dessa 20-30 milj. kr.skulle kommunerna inle ha fåll redan året efter. I detta fall är det jufaktiskt så. De 750 milj. kr. som halva denna debatt harhandlat om skall ju inte tas ifrån kommunerna. Detgäller ju bara att dela uppett belopp på i två utbetalningar under två på varandraföljande år. Om man har detta klart för sig, framstår kanske frågansproportioner något rimligare än debatten i sin helhet har givit intryckav. Lät mig sedan säga några ord om en del andra saker. Jagkan konstatera alt vårt lands framtid såsom industrination i hög grad beror pålandels samlade förmåga lill förnyelse och anpassning. All tro att vi kan hävdaoss i ett kärvare internationellt läge genom att fortsättacenlraliseringspolitiken och rovdriften på naturresurser och naturtillgångar iännu högre hastighet är strutspolitik. Vår framtid finns inte minst ismåföretagsamhetens nydanande utvecklingsarbete samt i en satsning påenergisnåla tillverkningsprocesser, på sparande och på inhemska energikällor.Det ger möjlighet för småförelagsamheten att utveckla framtidens produkter ochtidigt hävda sig på de nya marknaderna. Naturligtvis måste vi börja här hemma i vårt eget land.Också den påfrestning på ekonomin som det stora bytesbalansunderskottet genomökande oljenotor för med sig talar härför. Av den anledningen har vi fråncentern föreslagit att falla beslut om kraftfulla satsningar påinhemska och förnyelsebara energikällor och på sparande. Det är inga nyheter ioch för sig. Det har vi hävdat . Vi har konkretiserat förslagen, och viupprepar dem. Vi har i särskild ordning pekat på de möjligheter enstorsatsning på exempelvis torv skulle erbjuda och sagt att vi måste varaberedda att medverkatill finansiering av de nödvändiga investeringarna i initialske- Det energiprogram som skisserar innebär att vi härhemma arbetar oss bort från den allt dyrare oljenotan. Men arbetet hjälper intebara till att klara bytesbalansen. Arbete är i sig en av de viktigaste välfärdsfaktorernai en människas liv, och det finns ingen sektor som rymmer sådana expansionsmöjligheteri den svenska ekonomin som de alternativa energikällorna. Det är därförkärnkraftsavveckling innebär samhällsutveckling och nya arbetstillfällen. Detär min och centerrörelsens förhoppning all svenska folket skall inse detta samband. 9 protokoll 1979/80:73-74 Nr 74 Om en bråkdel av landelstorvtillgångar utnyttjas, kan delta i flera tiotals Onsdagenden 8 oss ansenliga mängder ersättningför den elektriska energi som många 30 ianuari1980 '°'' ' måste förbruka i allt högretakt. Alt det blir en ökning är alla överensom, men i fråga om ökningstakten råder det delade meningar. Allmänoolitisk skulle genom en sådan satsningkunna ersätta olja, vilket debatt naturligtvis skulle innebära enavsevärd förbättring av vår bytesbalans. Teknikenoch kunnandet finns. Försöksverksamheten är genomförd. Det är bara att sätta igång. De regionalpolitiska problemen kvarstår oförändrade, trotsalt samhället successivt bygger ut sina insatser för att trygga en regionalbalans. En satsning pä inhemska bränslen för vår energiförsörjning är ensatsning som skulle kunna verka i positiv riktning och ha en regionalpolitiskeffekt. Men det gäller ändå all följa upp regionalpolitiken så att dess problemorienteradekaraktär förstärks. Vi har frän vår sida i två principiella avseendenkritiserat den nuvarande regionalpolitiken just från dessa utgångspunkter. Fördet första har de inomregionala balansproblemen inte beaktats i tillräckligomfattning. För det andra har regionalpolitiken inte uppmärksammat de storaproblem av grundläggande regionalpolitisk karaktär som börjar växa fram också isödra och . Jag tänker då inte på de orter som råkar ul förtillfälliga och akuta industriella strukturproblem. Det finns flera områden utanför stödområdet som harsärskilt svåra problem av regionalpolitisk karaktär. Arbetsmarknadsutskottethar i sitt regionalpolitiska betänkande redovisat befolkningsprognoserfram till 1985. vilka utvisar t. ex. att har den svagastebefolkningsutvecklingen i landet. När enligt dessa prognoser landelsbefolkning fram lill 1985 ökar med drygt 90 000 invånare, minskarBlekinge med över 5 000 - ett exempel bland många andra, skullejag vilja såga, på nödvändigheten av en problemorienterad regionalpolitik. Del finns goda skäl att nu försöker justera delregionalpolitiska beslutet, sä att regionalpolitiken med ökad kraft når områdenmed verkliga problem. Jag säger detta därför att jag vet alt det är delademeningar inom riksdagspartierna i just den här frågan. Skiljelinjen går interenodlat mellan opposition å ena sidan och regeringspartier å den andra. Ungdomens situation i vårt svenska samhälleinger stora bekymmer. På inget område är klyftan i jämlikhetsavseende större änmellan unga människor i olika situationer. Jag ser då inte så mycket påmateriell standard som på levnadsvillkoren i övrigt. Många klarar på ettalldeles utmärkt sätt den sociala miljö vi erbjuder dem. De går igenom skolanmed bra betyg, skaffar sig en yrkesutbildning och ett arbete. Andra åter klararsig inte alls i skolan, misslyckas med att få arbete och kommer snett frånbörjan. Utöver detpositiva att debatten om dessa frågor kommit i gång ser jag inga konkretautvecklingslinjer som kan förbättra denna situation. känneringa metoder att få styrsel i tillvaron för dem som del börjar gå 130 snett för. Här måste vi samfälltsöka lösningar. Det räcker inte med att bara konstateraatt problemen finns-ett oförtrutet arbete på att finna lösningarna Vi bordesöka finna lösningar som gör det möjligt att konkret angripa 30 januari1980 exempelvisexisterande dåliga skolmiljöer - en utmärkt grogrund för många --- svårigheter.Kommunerna måste få stöd för detta, I första hand gäller det att Allmänpolitisk organisera om och ändra de stora skolor som vi i detta land harpä alltför debatt mänga platser, till mindre enheter. Vi kan inte säga attvi inget kan göra åt det som är byggt under den lid då det bedrevssocialdemokratisk skolpolitik. Vi måste helt enkelt på många håll göranågonting i dessa stycken. Men det gäller också att konkret fullfölja den nyaläroplanens intentioner om mer praktiskt arbete i skolan. Ett viktigt led idetta är självfallet att den yrkesinriktade delen av gymnasieskolan kan drivasin yrkespraktik pä ett meningsfullt och rationellt sätt där de samladeresurserna, både de kommunala och de privata, utnyttjas på bästa sålt. Vi harväckt en motion med förslag som syftar till att underlätta skolans kontaktermed näringslivet när det gäller att placera elever i inbyggd utbildning. kommer senare att mera utveckla våra tankegångar i dessa avseenden.Jag har dock i motionsfloden observerat att socialdemokraterna pådenna punkt redovisar en annan uppfattning än den vi förfäktar, och debattenkommer av allt att döma att fortsätta. Som föräldrar har vi ett särskilt ansvar för ungdomenssituation. Jag har hos en del ungdomar mött atfityder som vittnar om storokunnighet om arbetets verkliga roll och betydelse i en människas liv. Manförknippar inte arbete med ett sätt att försörja sig. Dessa ungdomar blir interustade att stå på egna ben, och många av dem kommer inte att klaraarbetslivets villkor. Det är viktigt att en sådan tendens motverkas. Och det ärmot den bakgrunden också vikfigt att introduktionen i arbetslivet blir så brasom möjligt och att den enskilde genast känner arbetet som en välfärdsfaktor isig. Av den anledningen är det angeläget att en ungarbetssökandes första möte med arbetsmarknaden inte blir ett avvisande. Vimåste få fram jobb som gör det möjligt för samfliga ungdomar att gå över frånskola fill arbetsliv. Det är enbart i en ekonomi med tillräckligt mångaarbetstillfällen som detta är möjligt. Det kräver - det vill jag avsluta med - att dagensvuxengeneration emellanåt ger avkall på vissa partsintressen på arbetsmarknadensom alltför ofta gör sig påminda. Det är en uppgift för alla att härvidlagmedverka. Vad det ytterst handlar om är solidaritet generationer emellan, HANS () replik: Jag skall inte belasta kammaren med någon längredebatt. Den torde och jag kunna ha på hemmaplan, refererade till att jag i min debatt medIngemar Mundebo sade att jag har förståelse för att det krävs en viss återhållsamhet i den ekonomiska situation som vi befinner oss i, Och tyckte att 3/4 miljarder - en summa som jag enligt honom hade betraktat som försumbar - ändå var ett så stort belopp att det inte innebar att man visade återhållsamhet 31 Nr 74 när man yrkade på del beloppet. Menden omständigheten alt man flyttar Onsdiigenden finansieringen av en utgift frånstatsbudgeten till den kommunala uldebile- 30janutiri ringen innebär ju inte någon somhelst besparing. Om rnan kräver att finansieringenskall ligga kvar hos staten så innebär det heller inga ökade Frågan är vem som skallfinansiera redan beslutade utgifter. dcdnitt Omständigheterna är sådana attstarka skäl talar för all en överflyttning lill kommunalfinansiering innebär alt utgifterna får finansieras av dem sorn bor i fattigakommuner och med kommunalskatter som drabbar låginkomsttagarna hårt. Det ärdet frågan gäller. Jag blev inte riktigt klar över om talade förregeringens förslag om alt skjuta upp skatteutjämningsreformen eller inle. Menmed den kännedom jag har om kunnighet i kommunala frågor utgickjag.fran att han inte talade för förslaget. Därför skall jag inle bemöta honomi den delen av debatten. () replik: Vad jag sade var att jag tycker alt debattenhar fäll konstiga proportioner, därför alt vad del hela handlar om är ju från regeringens sida står fast vid det belopp rnan har kommit överens ommed kommunerna. Vad som däremot har inträffat är att hälften av den senaredelen, dvs, 750 milj. av de 1,5 miljarderna som skulle betalas ul ,delas pä två utbetalningsår. När sedan säger att beloppet är försumbartdärför att man flyttar ansvaret frän staten lill kommunerna, så vill jag barasäga alt jag tror de flesta kommunalmän känner det totala ansvaret för ekonomini landet. Pengarna skall ändå plockas frarn någonstans, antingen de kommer viastatsbidrag eller de är framtagna direkt ur de kommunala utdebiteringarna.Skillnaden är självfallet den utjämning som sker, och den utjämningen kominerju också att ske. Det ärbara del all betalningen sker i två omgångar, som jagtidigare har påpekat. Jag tror också all kommunalmännen känner det ansvar dehar när det gäller att söka rationella metoder för att finansiera sinverksamhet, precis på samma sätt som de åligganden staten har givit sinaunderlydande organ på olika nivåer, HANS () replik: har alldeles riitt i allpengarna skall plockas fram. Och frågan är, sorn utryckte del,om de skall tas fram via statsbudgeten eller via kommunerna. Men det är det somär den avgörande skillnaden i detta sammanhang. Alt flytta finansieringen frånstaten lill kommunerna innebär ju - det kan väl inte bestrida-alt den fördelningsprofil sonr ligger i skatteutjäinningen icke konrmer lillstånd, utan det blir så alt de som bor i fatliga kommuner under del året kommeratt få dras med en större utgift än de eljest hade behövt, på grund tiv attskatleutjämningen skall utjämna melltin rika och fiitliga kommuner. Det är denfördelningspolitiska åtgärden i finansieringen som iir det tillviirligti. Och varför, , har vårt gemensamma landstingprotesterat 132 mot förslaget, om det inte har deneffekten iitt del leder till en öktid kommunalutdebitering både för primärkommuner och för landsting? Det är Nr 74 inle på något sätt sä all man sparar 750 milj, kr, genom alt flyiiti den finansieringentill kommunerna från statsbudgeten. försumbartnär jag redovisade alt slalsminislern gjorde gällande att 750 inte var mycket pengar. Han sade att eftersom skalleutjämnings- Allmänpolitisk bidragetvar 7 miljarder sä gäller det av skalleutjäirrningen. Dä debatt tillät jag mig konstatera all det utgjorde av budgelunderskoltel och av de samlade statsutgifterna och alt det i den karusellen kanske kunde ha varit försumbart. () replik; Det grundläggande för i det härsammanhanget är den fördelningseffekt som skatleutjämningen har. Det är bl. a.mot den bakgrunden som vi i regeringsställning oförtrutet har arbetat på attöka skalteutjämningsbeloppet.