prot · G30973 · 1979-12-31 00:00:00 — Det vore bra om han vill förklara att manär beredd att ompröva förslaget om innehållande av skatteutjämningsbidraget.Eller skall jag möjligen uppfatta förra inlägg som elt svar,ungefär så här: Mycket prutades ej, men hälften prutades genast. Jag är dockfortfarande litet osäker på om jag kan göra den tolkningen. Till vill jagsäga; Det ärintefråga om att i något avseende ändra principerna för eller omfattningen avskatteutjämningsbidraget, det skatteutjämningsbidrag som vi från sidai så hög grad har varit med om att driva fram. Det nu framlagda förslagetgrundar sig på de nya villkor som gäller för hela samhället, som kommer tilluttryck i statsbudgeten, som kommer till uttryck i enskilda människors budgetoch som också måste komma till uttryck i kommunernas budget. Det är underhänvisning till denna situation som vi har gjort bedömningen att man kanförskjuta hälften av etapp 2 i denna stora reform. Det är inte fråga om annat. Till detta skall och andra lägga att vi ärinriktade på att vid överläggningarna med kommuner och landsting se till alldetta uppskov, detta ettårsuppskov, inte får sådana effekter att de värstskattetyngda kommunerna, kommuner med den svagaste skattekraften, kommer ikläm. Det är med bedömning av den totala situationen och motbakgrund av de åtgärder som redan är vidtagna för kommunerna som vi har kommitfram till att detta är en möjlig väg. Det här kommer naturligtvis att diskuteras också ifortsättningen - med kritik av den typ som och utvecklaroch som för all del även folk i mitt eget parti har utvecklat. Jag är alldelesövertygad om att vi på budgetpost efter budgetpost, där vi har låtit rödpennangå fram och i vissa fall gjort en ren omprioritering, kommer att få mötaargument av typen att man just på delta område måste låta utgiftsökningarna slåigenom, trots att budgeten då ytterligare försvagas. Om kammarens ledamöter skulle se på alla områden på detsätt som och nu utvecklar, dvs, att vi skulle ökabudgetunderskottet med tre kvarts miljarder, tror jag att ingen av kammarensledamöter ville sitta här och ha ansvaret för uppsummeringen ochbudgetunderskottet när den här skall åtskiljas . Det finnsskäl för att hålla det totala sammanhanget i minnet, återkommer till arbetslöshetsförsäkringen. Detär typiskt för att han då tar som exempel inkomsttagare som i dagligger i de högsta klasserna av arbetslöshetsförsäkringen, där del kan blisådana effekter. Om man ser fill det stora kollektivet finner man atteffekterna inle är de som beskriver. Men jag vill svara att sistaordet inte är sagt i den frågan. Man måste liksom tidigare med vissa mellanrumse över arbetslöshetsförsäkringen. Sista ordet är alltså inte sagt. Några ord igen om denna speciella del av kärnkraftsfrågan.Jag vill än en gång understryka, för att det inte skall finnas någramissförstånd på den punkten, att jag har den djupaste respekt för i nedrustningsfrågor, i dessa livsavgörande frågor. Det är såledesinte för att försöka misstänkliggöra honom på något sätt som jag driver den härdiskussionen. För det första vill jag säga att det ju inte är fråga omnågon brådstörtad avveckling av kärnkraften när vi har mätt ut en tioårsperiod,utan det är just Nr '3 föratt slippa denna brådstörtadeavveckling som vigjortdet. För det andra är Onsdagenden det icke bara kol som står tillvårt förfogande. Det är faktiskt så all de ökade 30jtrnuari 1980 oljepriserna och de ökadeelpriserna - därför all kärnkraften har visat sig --------------------- varaså dyr - har öppnat möjligheter för de alternativa energikällorna som Allmänpolitisk inte fanns låt mig säga för tio årsedan. Vi är ändå medvetna om all del finns debatt ett innovationskliinai där, som vihar all anledning i världen alt ta vara på. Och vad ärdet fråga om internationellt, ? Jo, svarar kärnkraften för 1 %av energin, I det läget målar och andra upp de här svårigheterna iSverige och internationellt. Men om det skulle vara så ohyggligt svårt attgenomföra avvecklingen i den här situationen, hur skall man då kunna göratroligt all vi skulle klara del när denna andel har växt dramatiskt? Det ärdessutom på det sättet att inget annat land har så mycket kärnkraft permedborgare som , Vi kommer att bli överlägset världsbäsl i detavseendet, om vi börjar utnyttja tolvreaktorsprogrammet. : Detta varförsta gången det har hänt alt "i en fråga, där han är engagerad,har överlåtit åt andra alt föra debatten genom att hänvisa till moderater ochfolkpartister. Jag vill också säga all den här oron för vad som skall hända ochdiskussionen om att det skulle kunna bli ett socialistiskt samhälle i Sverigeär obefogad, Alla partier har sagt sig vilja genomföra folkets vilja. Vadfolket säger i folkomröstningen skall vi genomföra. De tre regeringspartiernahar åtagit sig att, om linje 3 vinner, genomföra det programmet. Och eftersomdet är tre icke-socialistiska partier, hur troligt är det då alt det skulle bliett socialistiskt samhälle? Det är en sanning och ett politiskt faktum somkammarens ledamöter och svenska folket bör hålla i minnet. När efterträdde räknademånga med alt det nya årtiondet skulle bli ett avspänningens och den fredligasamexistensens årtionde. Vi stod - hette det då - på tröskeln till ett nyttskede i det internationella umgänget. När nu efterträds av 1980-lalet är avspänningenhotad och förhållandet mellan de bägge supermakterna sämre än pä mycket länge.Den amerikanske presidenten talar om att vi inte stått så nära krig sedan andravärldskriget. Och i används ordval om den amerikanska statsledningensom inte heller vittnar om någon större omsorg om de inbördes relationerna. Ivår egen inrikespolitiska debatt har läget i världen tecknats i de mörkastefärger. Någon har t. o. m. uttryckt sig som om kärnvapenkriget mer eller mindrestod för dörren. Jag trodde själv inle på avspänningsvisionerna för ettdecennium sedan, och jag tillät mig all öppet säga det. Jag tror inte heller påkategoriska uttalanden om att kärnvapenkrig är oundvikligt eller attvärldsläget aldrig varit värre sedan det . I själva verkethar avspänningssituationen försvagats under hela andra Den sovjetiska invasionen av 38 blev droppen som kom denspänningsbägare att rinna över som undan för undan hade fyllts på. För ledningen i vartydligen de vinster man trodde sig kunna uppnå genom fortsattavspänningspolitik mindre viktiga än de fördelar man var säker på att kunna någenom en militär inmarsch i ett alliansfritt grannland. Avspänningspolitikenfick alltså vika för expansionspolitik. Även i värderas nu avspänningspolitikenannorlunda, delvis som en naturlig reaktion på det som hänt. Styrka ochsäkerhet betyder mer än samarbete och förtroende i den kraftmätning mellansupermakterna som avspänningen utgjorde ett inslag i. Avspänningspolitikensanseende och trovärdighet torde icke vara högt vare sig i den ena ellerden andra delen av världen. För - ett litet västerländskt och demokratisktland, alliansfritt och beläget i omedelbar närhet av den östliga supermakten -måste utvecklingen inge bekymmer och oro, inte därför att vår egen säkerhetskulle vara hotad eller därför att något akut hot mot stabilitetenoch balansen i det nordeuropeiska området skulle förligga, utan därför attfreden och samarbetet alltid varit viktigare för de små nationerna än för destora. När styrkan dikterar utvecklingen i världen blir det de små som drabbasförst och hårdast. Invasionen i kan inte starkt nog fördömas. Denvar utförd med politisk hårdhet och internationellt kallsinne. Det finnsvisserligen ingenting som tyder på att det recept som ledningen i Kreml i julasordinerade åt det afghanska folket skulle tvingas på någon annan inom den allranärmaste framtiden, men det fanns inte heller någonting som sedantydde på att det som faktiskt skulle komma att hända kunde hända.Ändå hände det. Vi måste ställa oss frågan om inte också annat som vi bedömersom omöjligt trots allt kan hända. Vi lever i präglad av osäkerhet. Vad som skett, herr talman, stryker under hur viktigt detär att bevara det nationella samförstånd om försvaret över partigränserna somväxte fram ur erfarenheter om smä staters otrygghet ochhjälplöshet. Del är därför beklagligt att dagens oppositionsledare gärna talarom riskerna för världsfreden men i handling inte är beredd att verka för attvårt land drar konsekvenserna av dessa ökande risker. Tvärtom läggs förslagägnade an urholka vårt försvars styrka. Det är av särskilt värde för ett litet land som Sverigeatt kunna uppträda enigt utåt i sina manifestationer för försvarsvilja ochsäkerhetspolitik. Det ger styrka och trovärdighet. Försvarsfrågan är illalämpad för inre strider. Och det finns knappast sämre tillfällen förmotsättningar än när den utrikespolitiska spänningen växer ute i världen. I dagteg om vår egen säkerhet och om vårt försvars bidrag till densäkerheten. I själva centrum för de motsättningar som kan hota världsfredenstår oljan. Den industrialiserade världens beroende av ostörd oljelillförselärett hot också mot världsekonomin. är världens mest oljeberoende land.Vi förbrukar och importerar mera olja per invånare än andra. Stoppadoljetillförsel skulle bli ett förlamande slag mot vår utveckling. oljepriser drabbar vår ekonomi och våra medborgaresvälfärd. När inte mindre än av den energiförsörjning som äravgörande för fortsatt välståndsutveckling är grundad på olja har det blivitett av våra allra viktigaste politiska mål att begränsa oljeförbrukningen ochminska värt oljeberoende. Oljeberoendet har blivit en säkerhetsrisk. Vi måstespara energi. Men vi måste framför allt spara olja. Detta har varit elt viktigtmotiv för de olika åtgärder - bl. a. energiskatternas höjning - som såväl dentidigare som den nuvarande trepartiregeringen vidtagit. Och det borde vara ettutomordentligt starkt motiv för att inte avveckla de storaenergitillgångar som vi har i vårt land och som vi har lagt ner så väldigtmycket pengar på. Den snabba försämringen av den internationellakonjunkturbilden från mitten av har direkt samband medprishöjningarna på olja. På mindre än har det samladebytesbalansunderskottet inom OECD-området nära nog tredubblats och efterfrågani motsvarande mån dragits ner. Därmed har den ekonomiska tillväxten bromsatsupp. På bara har alla tillväxtprognoser drastiskt reviderats ner.Också bedömningarna i prisstegringshänseende och beträffande arbetslösheten harlett till i motsvarande mån väsentHgt sämre siffror. Här i kammaren stod och förklarade att denborgerliga regeringen skyller de nya väldiga ekonomiska påfrestningarna, somdrabbar hela världen, på oljeschejker. Man skyller ifrån sig på oljan, sadeOlof , Men oljan utgör faktiskt den hårda bakgrunden till att förra åretinte blev så tillfredsställande för vårt folkhushåll som vi hade anledning atthoppas, då vi förde vår allmänpolitiska debatt här i kammaren,och en av de avgörande orsakerna till våra och världens problem. Jag skall inte belasta dagens debatt med en sifferexercisgrundad på budgetpropositionens och finansplanens fakta och bedömningar. Dettafår anstå till den finansdebatt vi skall ha i om någon månad. Detblir då möjligt att lägga regeringens bedömningar vid sidan av. de analyser somoppositionen och vederbörande riksdagsutskott redovisat. Vi kommer då att haett fullständigare underlag för jämförelser av de alternativa överväganden somman kan göra. Jag tänker i stället ägna mig åt de allmänna bedömningarpå vilka finansplanen vilar och därvid först i allra största korthet anknytatill det förflutna. Flertalet av de problem som vår ekonomi brottas medhar ju, förutom oljeproblemet, sina rötter inte bara i 1960-lalet utan framförallt i den polifik som fördes i vårt land efter de första oljeprisstegringarnaoch fram fill . Vi "skyller inte ifrån" oss på den politiken,herrtalman,ulan vi analyserar vad som skett och varför det har blivit som detblivit. Men jag kan förstå att blir illa berörd inte minst när detgäller vårt skattesystems inverkan på det som har inträffat och att han dågärna slår ifrån sig. Men - och det tycker jag hör till det intressanta -vågar inle ens socialdemokraterna vidhålla att samhällsekonomi varstark . ens ledamöter kommer ihåg påståendena om vår starkasamhällsekonomi och det dukade bordet. Av de motioner som de själva lagt framför framgår att även socialdemokraterna nu har insettall de måste medge det som alla andra har insett, nämligen att hösten1976 befann sig i en akut kris och att de åtgärder den då tillkomnatrepartiregeringen vidtog inte bara var ofrånkomliga ulan också faktiskt leddetill att den överhängande krissituationen kunde hävas. Man hade därmed lagt engrund för att sedan angripa de mera långsiktiga balansproblemen i vår ekonomi,som ingen från trepartiregeringens sida någonsin har dolt. Låt mig sedan bara påminna om att vi fick enekonomisk tillväxt i vår ekonomi som låg klart över OECD-genomsnillet och överde siffror vårt eget land kunnat inregistrera . Vi hade enindustriproduktion som efter nedgången efler 1975 låg över1974 års siffror. Och vi hade ett väsentligt förbättrat arbetsmarknadsläge med107 000 fler personer i arbete än och 129 000 fler änexempelvis 1976, en sjunkande relativ arbetslöshet och ett ökat antal ledigaplatser. Vi hade en ökning av den privata konsumtionen , av hushållensreala disponibla inkomster och av reallönerna efter skatt med ungefär1 %, Varför skall svartmåla sådana här resultat? Varför inte medgeden förbättring som inträdde utan i stället teckna allting ide mörkaste av alla mörka färger? Vi har aldrig stuckit under stol med - och här polemiserarjag hårt mot - att stora långsiktiga problem har legatinbyggda bakom vår ekonomisk-politiska utveckling och att de problemen sedanhar ytterligare skärpts genom oljekrisen. Vårt oljeberoende begränsar vårekonomiska rörelsefrihet och ställer därmed större krav än tidigare på denekonomiska politiken, kan i längden inte leva med ett underskott gentemotomvärlden av den storleksordning vi måste räkna med för ,samlade produktionskapacitet har blivit otillräcklig i förhållandetill den efterfrågan som vi har tillåtit oss här hemma och i förhällande tillden import som den efterfrågan ger upphov till. Regeringen har avvisat att komma till rätta med dettakapacitetsproblem genom en drastisk neddragning av den offentliga och privatakonsumtionen. En så hård begränsning av vår inhemska efterfrågan som då skulleerfordras skulle nämligen få allvarliga konsekvenser för produktionen härhemma, för välfärden och sysselsättningen. Vad vi därför i stället måsteinrikta oss på är att föra över resurser från produktion för konsumtion tillproduktion för export, Vär industriella sektor måste få tillgång till dekapital- och arbetskraftstillgångar som behövs för att överbrygga klyftanmellan - något förenklat - vad vi förbrukar och vad vi tillverkar. På den härpunkten tycks hålla med mig, och det är bra. Att den här processen inte är lätt och alt delta inte kangenomföras i ett enda steg har regeringen starkt understrukit i finansplanen.Och all en sådan operation sannerligen inte underlättas av avtagandevärldshandelstakt och vikande internationella konjunkturer är också detsjälvklart. Svensk exportindustri måste alltså erbjuda bättreprodukter och mer konkurrenskraftiga priser än jämförbara länder.Kostnadsutvecklingen här hemma måste därför hållas under kontroll ochproduktiviteten förbättras. Detta ställer krav på regeringen och på er här iriksdagen. Det ställer krav på oppositionen, på kommunerna, på parterna påarbetsmarknaden och på näringslivet i dess helhet. Och det företagsekonomiska klimatet måste generellt settvara offensivt, inte defensivt. Det måste stimulera till aktivitet,nyförelagande och ökad produktion till konkurrenskraftiga priser - inle främsttill fusionering av företag i och för.sig utan till utveckling av nya förelag,ökad produktion och höjd produktivitet. De offentliga utgifternas expansion måstebegränsas. Detta är i själva verket det andra grundläggande kravet - det förstaär oljebegränsningen - på de kommande årens ekonomiska politik. Och det är intebara en förutsättning för återvunnen balans i och för sig utan också för defortsatta skattereformer som allt fler nu börjar inse vara oundgängligennödvändiga. En offentlig utgiftsbegränsning är helt enkelt ofrånkomlig för attvi skall kunna bereda utrymme för ökad privat konsumtion och realalöneförbättringar. Om den offentliga utgiftsexpansionen inte kan bringas underkontroll, blir följden successivt sjunkande reallöner efter skatt och riskerför minskande vilja hos vårt folk att åstadkomma de nödvändiga insatserna förvårt gemensamma välstånd. Den tiden är faktiskt förbi då vi kunde åstadkommabalans i vår ekonomi och våra statsfinanser genom ständigt ökande skattetryck. Socialdemokraterna går - som vanligt - till attack motregeringens ekonomiska politik. försökte här i talarstolen slåalla tidigare rekord i svartmålning - och de rekorden låg högt nog redantidigare. Men en gång vände sig samme mot den som han då kallade försvartmålare. Låt mig citera ur ett tidigare riksdagsprotokoll: "anförande skildrade jämmer och eländeutan alla gränser i det svenska samhället. Det är inte första gången detta inträffar, utan det har varit så vid varenda remissdebatt som jag har varit med om , att hela anförande går åt att skildra hur eländigt det är ställt i det svenska samhället.- HerrBohman talade om oron i det svenska samhället. mycket avoro i delta industrisamhälle . Men är något av en orosstiftare,därför all det som säger är ägnat att skrämma människor. några jämförelser i övrigt vill jag säga att det i uttryckenför hur det slår lill i landet finns en stor likhet mellan och denallra yttersta vänstern, KFML(r),- Det blir ingenting av allt delta gnällande och skällandeoch denna eländesbeskrivning av det svenska samhället. Man ändrar ickesamhället bara genom att skälla. Det minsta vi kan kräva av en politisk ledareär att han också kommer rned förslag," Glömda, herr talman, är den nye orosstiftarens egnagamla ord. Glömd är också uppmaningen all inte bara komma med ord utan medförslag - konkreta och konstruktiva förslag och inle förslag somär ägnade all göra ont värre, I centrum för denna klagolåt står skattepolifiken, detstora budgetunderskottet och den inflation som regeringen sägs vara ansvarigför. Socialdemokraterna lägger nu fram förslag för att bekämpa inflationen.Det är i och för sig värdefullt, men de vill göra det genom kraffigt ökadelivsmedels- och bostadssubventioner. Vi lovar - förklarar högtidligt- att inflationen skall begränsas till , Elt sådant löfte skulle även jag kunna avge. Men det somdå förutsätts, är ju en i grunden fullständigt oansvarig ekonomisk politik. Attmed massiva miljardsubventioner tillfälligt dölja vissa prisstegringar förkonsumenter och hyresgäster går, men resultatet blir självfalletbudgetunderskott, som med stor snabbhet skjuter i höjden. Att subventionerabort en enda procents prisstegring kostar omkring 2 miljarder kronor.Socialdemokraternas löfte skulle således öka budgetunderskottet med ca 4 miljarderkronor och därutöver med ytterligare 2 miljarder för varje procentenhet som nyaoljeprishöjningar driver upp priserna. Från valrörelsens hårda attacker på budgetunderskottet -var tredje krona fill lärarlönerna är lånad, hävdade med densaklighet som under valrörelsedebatter är hans kännetecken - harsocialdemokraterna nu- måst medge, att den politik de föreslår inte kanreducera underskottet. Men inte ens detta säger allt om deras helomvändning. Nuföreslår de alltså därutöver en kraftig ökning av underskottet, som än merskulle försvåra balansproblem. Var finns logiken? Och var finns den politiska tanken bakom sådana härillusionsnummer? Och ovanpå detta får vi sedan höra, att än mera pengarskall föras över till kommunerna, som skall få möjlighet att fullfölja enexpansion utöver de ramar som alla demokratiska partier var överens om våren1978 - även socialdemokraterna, "Regeringen öser ut pengar tillnäringslivet", får vi höra, för att krifiseras för attytterligare miljarder inte pumpas in i sådana företag och branscher, som enligtalla sunda ekonomiska analyser inte kommer att kunna ge lönsam produktivsysselsättning. Och socialdemokraterna kräver beskattning eller fondering av s,k, övervinster i vårt näringsliv, när varje realistisk granskning visat att detgenerellt sett är bristande lönsamhet, bristande sjålvfinansieringsförmäga ochbristande soliditet - dvs, undervinster och inte övervinster - som utgör detsvenska näringslivets problem och en grundläggande orsak till den svaga investeringsutvecklingenunder senare år. Varför noterade f, ö, inte att investeringarnaförra året började skjuta fart? Varför fick inte en enda liten ljusglimt blänkafram i hans kompakta mörker? Jag begär självfallet inte, fru talman, att oppositionen,och minst av allt , skall berömma regeringen. Men vad jag saknar ärden balanserade och sakliga debatten. Jag begär inte heller att kommuner ochlandsting skall vara förtjusta över att regeringen sett sig tvingad attbegränsa transfereringarna till kommunerna. I och för sig gör vi ju inte detta,som statsministern sagt , för att "straffa" kommunernautan för att Nr 73 pressa ned den alltför högaexpansionslakten, som alla varit överens om har Onsdagenden varit för hög. Men vad man kanbegära är alt kommunerna skall medverka till 30 januari1980 " diskussion om de problertrdel här är fråga om. intemedborgarnas och samhällsekonomins intresse att - som socialdemo- AllmänDolitisk kraterna i Landstingsförbundets ochKommunförbundets styrelser talarom - dclyall vägra att förhandla med regeringenoch att hota med skattehöjningar, om regeringoch riksdag inte skulle göra som kommunförbunden vill. Jag vägrar, fru talman, tro att socialdemokraterna inte ärmedvetna om att den offentliga sektorns utgiftsexpansion måste begränsas - ävenom här inte gav några som helst prov på sådana insikter. Även om manfrån fackligt håll inle reagerat så starkt som man borde ha haftanledning att göra rnot en utveckling som innebär att deras medlemmar till sistinte kommer att få behålla någonting av sina löneökningar sedan skatter ochpriser tagit sitt, har allt fler fackliga ledarefaktiskt givit uttryck för oro inför den offentliga utgiftstaktenskonsekvenser. Men här i tiger socialdemokraterna på detta område. Häri lägger socialdemokraterna fram förslag som kommer att leda lill enytterligare expansion av de offentliga utgifterna. Här i försvårar dede balansproblem som vår ekonomi måste komma till rätta med, om välfärd ochsysselsättning skall kunna garanteras. Regeringen medger öppet i finansplanen att dessbedömningar i många hänseenden är osäkra och att bedömningarna kan behövajusteras om oljeprishöjningarna blir större än förutsatt. Det måste helt enkeltvara så i ett läge då så mycket kommer alt bli beroende av utvecklingen påoljemarknaden och av den konjunkturnedgång i våra viktigaste avnämarländer somredan har börjat ge tydliga spär och som kan befaras få återverkningar för vårexport, vår bytesbalans, vår produktion och vår tillväxt över huvud taget.Redan de prishöjningar på oljeprodukter som skilda OPEC-länder beslutat sedanfinansplanen utarbetades - nu senast manifesterade av i rnåndagsoch några andra länder i går - rnåste förutsätta en justering av finansplanensprognoser. En sådan justering skulle innebära minskal utrymme förstandardökning här hemma och hårdare krav på återhållsamhet inom den offentligasektorn samt än mer understryka nödvändigheten att överföra resurser till dekonkurrensutsatta delarna av värt näringsliv. Och sådana prishöjningar skulleytterligare inskärpa kravet på en ansvarsmedveten och realistisk ekonomiskpolitik och hur viktigt det är att vrida utvecklingen åt rätt håll medan vårtland ännu har rörelsefrihet. Budgetpropositionen och finansplanen ger uttryck för alltdetta. Det är en ny inriktning av den ekonomiska politiken som kommer tilluttryck. Det är ännu ett steg i en långsiktig saneringsprocess som har lagils.Det måste följas av många flera steg på balansens smala väg. Jag tyckeratt det som skett i visar hur farligt det är att inte lägga om kursen.