prot · G309121 · 1979-12-31 00:00:00 — återkommer, men jag får detinte riktigt att gå ihop när hon säger att hon inte har så mycket att tala medvpk om. Om och inte har så mycket att tala med vpkorn måste jag fråga mig varför man aviserar dessa avklädningsdebatter. ellervad man skall kalla det. Det är naturligtvis i själva verket så att nian ifolkpartiet ar orolig - med all rätt - och att man för att stärka sin ställningfinner det lämpligt och opportunt att agera på detta sätt och försöka gå ut såsom har aviserats. Vi oroar oss inte för det. som jag har sagt, utan viaccepterar med glädje sådana debatter i den svenska politiken, inte minst ibostadspolitiken. Vi känner ansvar, , inte för den borgerligabostadspolitiken men för landets hyresgäster. Våra framtidsförslag liksom våraomedelbara, kortsiktiga förslag skulle om de fick gehör innebära enförstärkning av den offentliga sektorn, och det skulle i sin tur innebärabetydande ingrepp i privatkapitalets makt. Det gäller såväl bostadssektorn somandra sektorer i samhällslivet. Det kommer att kosta mycket pengar - det har viinte stuckit understol med, och det försöker vi inte dölja. Men vi vill att nioch andra som angriper oss på den punkten skall vara så ärliga att niåtminstone refererar innehållet i de olika motionerna och i våra förslag, därvi tydligt klargör att detta ingår som en del i vårt program för 1980-talet. Deförslag inom olika delar av samhället som vi har framställt för riksdagenhandlar alltså om olika åtgärder som vi avser skall kunna genomföras inom dettadecennium. För att tillgodose de kortsiktiga, akuta behoven för hyresgästernasdel - att få stopp påhyreshöjningarna, pressa ned boendekostnaderna osv. - måste man skaka frampengar. Men det kan inte innebära någon katastrof, i ett läge när denborgerliga regeringen ändå underbalanserar budgeten rned ,om ytterligare någon miljard kortsiktigt satsas på hyresgästerna -pengar som,om andra åtgärder följs upp, kommer att komma tillbaka till statskassan. Det finns inte anledning att ha någraavklädningsscener här i kammaren, eftersom alla redan är medvetna om vad somdöljer sig under kläderna. Det är därför jag tycker det är ointressant attdebattera med vpk här. Men det är bra om vi far en mer offentlig debatt. Och dåtycker jag ni skall förbereda er för att ta fram debet- och kreditsidan ochplocka in hur utfallet blir 1980.1981,1982, 1983 och 1984, så vi får se hur detstämmer. Det är klart att det rent allmänt går att säga: Vi står påhyresgästernas sida. För min del står jag på de boendes sida. Det finns intetvå grupper, så att man kan ställa sig på den ena eller den andra sidan. Manskall tillvarata hela folkets intressen. I vissa avseenden behöver hyresgästernas intressentillvaratas bättre. Här har vi också aktivt deltagit och lagt fram konkretaförslag. Vi har också redovisat hur det hela skall betalas:produktionskostnadsbelåningen och underhållslånen, som hade en mycket påtagligeffekt, sänkningen av de garanterade räntorna, hyresförhandlingslagen, bostadsanvisningslagen,förslagen beträffande de strimlade lånen osv. Till vill jag säga att det självfalletalltid finns enstaka kommuner sorn har åsikter om hur statsmakterna bör förasin politik. Men regering och riksdag har ju vid sin bedömning att se påkommunerna som ett kollektiv, och då kan man konstatera att kommunernasinställning har varit denna: Låt oss slippa de målinriktade bidragen,subventionerna och stöden -gör systemet mer generellt! Här har det skett enpåtaglig ökning , vilket också gjort att kommunerna undersenare år har kunnat upprätthålla en ganska kraftig expansionstakt. Om nu bostadsministern och ärklara med sina avklädningsscener. kan vi kanske återgå till att diskuterabostadsfrågan litet mer. Som med all önskvärd tydlighet framgår av civilutskottetsbetänkande är bostadsproblemen närmast kaotiska. Inga dimridåer kan dölja dettatråkiga faktum. Kostnadsutvecklingen exempelvis förefaller numera stå helt utomregeringens kontroll. Byggnadspriserna har stigitsnabbare än under t. o. m. den s. k. Koreakrisen, som ju några av oss harpersonlig erfarenhet av. Bostadsbyggandets omfattning har stadigt gått ned ochligger nu på en bottennivå; Jag är medveten om att vi nu bygger störrelägenheter än tidigare, men eftersom varje lägenhet skall disponeras av ettbegränsat antal personer har även antalet lägenheter betydelse. Vissa anslag till bostadsbyggande m. m. Vissa anslag till bostadsbyggande m. m. Resultatet har blivit att vi numera i många kommuner haren betydande och i flera fall mycket stor bostadsbrist. Det är svårt att fånågon klarhet i vart regeringen och dess bostadsminister vill komma och påvilket sätt man ämnar klara upp den iråkade situationen. Flera av regeringensförslag kommer att ytterligare förvärra läget på bostadsmarknaden. Attexempelvis slopa hyresförlustlånen kominer att hämma produktionsinitiativenförutom att åtgärden kommer att försätta både bostadsföretag och kommuner iytterligare ekonomiska svårigheter. Oklarheten när det gäller eventuellavlösning av underhållslånen är av samma karaktär. Resultatet kan förväntas blibetydande ytterligare hyreshöjningar. Min slutsats måste bli att regeringen och bostadsministernhar släppt ambitionen att upprätthålla en socialt inriktad bostadspolitik. Attdenna nya inriktning av bostadspolitiken drabbar de svaga grupperna är närmasten självklarhet. Från socialdemokratisk sida kan vi inte acceptera en sådanutveckling. Den fråga jag ämnar behandla någotutförligare har tagits upp i reservation 1 från oss socialdemokrater och rörbostadsinstitutens utlåningsvillkor. Frågan har fått särskild aktualitet genom det beslutriksbanksfullmäktige fattade och som innebär vikligaförändringar i fråga om lånevillkoren i vad gäller bottenlån för bostäder.Beslutet har delvis sin grund i finansutskottets betänkande 1979/80:8, som bl.a. behandlade bostadsbyggandets finansiering. Den konkreta fråga som då var avsärskilt intresse handlade om en förkortning av amorteringstidernas längd.Kapitalmarknadsutredningen hade föreslagit en förkortning avamorteringstiderna för lån till flerfamiljshus från 60 till . för lån tillsmåhus från 50 till 40 ar samt för lån avseende ombyggnad eller reparation från30-40 år till vad som kan anses rimligt med hänsyn till åtgärdens varaktighet.Detta förslag fördes vidare i regeringens proposition 1978/79:165, som lag tillgrund för finansutskottets betänkande. förslag bifölls avriksdagen. Jag vill påpeka att civilutskottet hade yttrat sig tillfinansutskottet i bl. a. denna fråga och därvid tillstyrkt förändringen. Så till beslut. Först vill jag göra klart attjag inte avser att diskutera behörighet att fatta beslut avaktuellt slag. Inte desto mindre finns anledning slå fast att bakomligganderiksdagsbeslut över huvud taget inte behandlar ett slopande av annuitetslån ochen övergång till s, k, serielån. Jag vågar påstå att om ett sådant förslagvarit aktuellt vid utskottsbehandlingen hade vi socialdemokrater i utskottetverkat för att innehållet i det nämnda utskottsbetänkandet sett annorlunda ut. Det finns, herr talman, i sammanhanget anledninguppmärksamma att de socialdemokratiska ledamöterna av riksbanksfullmäktige.Erik . och , reserverade sig mot riksbankensbeslut med följande motivering: "Riksbanksfullmäktiges beslut rörande länevillkorenför bostadsobligationer innebär en radikal omläggning av nu tillämpade regleri form av annuitetslån. Beslutet innebär introduktionen av ett helt nyttlånesystem Det riksdagsbeslut som åberopas som stöd för omläggningen Nr 121 inskränker sig endast till en reduktion av amorteringstiden med utan den någon anvisning eller godkännande av ändringar i gällande system. Vireserverar oss mot riksbanksfullmäktiges beslut och anser att föränd- ringenbör inskränka sig till en reduktion av amorteringstiden med och Vissaanslås till att annuitetslånen anpassas därefter." Den borgerliga utskottsmajoriteten nöjer sig med att istort sett notera det inträffade. Lakoniskt har man enat sig om "att det inte finns anledningför att nu göra några bedömningar i dessa frågor från bostadspolitiska utgångspunkter". Hoppsan, skulle man kunna säga! Tydligen anser utskotts majoriteten att man gott kan lägga några ytterligare kronor på de redan mycket stora hyreshöjningar som är ett faktum. ' Eftersom utskottsmajoriteten tyr sig till ett frågesvar avbostadsminister , där hon lämnat vissa utfästelser om att beakta de nyavillkoren för bottenlån i sina fortsatta överväganden i hithörande frågor, voredet av intresse att fa höra vad utskottsmajoriteten själv egentligen tycker. Bostadsministern förtjänar f. ö. sitt alldelesegna kapitel. Hon har när det gäller den fråga jag diskuterar låtit undslippasig att hon egentligen helst skulle ha sett ett uppskov med beslutet. Mina frågormåste därför bli: Är det regeringen och dess bostadsminister som avgör hurbostadspolitiken skall skötas? Eller är det och riksbankschefen somnumera har dessa frågor om hand? Jag anser att de här frågorna är heltmotiverade. De små piruetter som bostadsministern förevisat i sammanhanget, nuoch tidigare, imponerar sannerligen inte. Jag har haftmöjlighet att lyssna till bostadsministerns deklarationer i fråga ombostadspolitiken och dess sociala innehåll, och jag skall gärna medge att jagkunnat instämma i åtskilliga av hennes synpunkter. Jag nödgas nu tyvärrkonstatera att allmänna kluvenhet i alltför hög grad manifesterasi bostadsministerns sätt att sköta den aktuella frågan. Eftersom samråd ägderum mellan och berörda departement - och till dessa hör valbostadsdepartementet - vid utarbetandet av förslaget att slopa annuitetslån ochersätta dem med serielån, utgår jag ifrån att bostadsministern lämnat sinaccept. Skulle något vara oklart har statsrådet nu ett bra tillfälle att skapanödig klarhet. Ansvaret för beslutet vilar under alla förhållanden påregeringen. Jag har uppehållit mig ganska utförligt vidfrågan om bostadsinstitutens utlåningsvillkor eftersom jag anser att den är avmycket stor betydelse för den bostadspolitik vi vill föra frånsocialdemokraternas sida. Riksbanksfullmäktiges beslut kommer att få betydandekonsekvenser för kapitalkostnaderna för bostäder och ytterst förboendekostnaderna. Dessa kostnadsökningar kommer i en situation då även andraökningar kan förväntas. Nivån på bostadskostnaderna är redan nu så hög att debostadssökandes ekonomi hindrar genomslaget av en bostadssocialt sett motiveradefterfrågan. Jag yrkar därför, fru talman, bifall till reservation nr 1liksom till övriga socialdemokratiska reservationer. Vissa anslag tid bostadsbyggande m. m. Jag kan sedan, fru talman, inte underlåta att någotkommentera den debatt som förts här och några av de synpunkter som framförtsfrån bostadsministerns sida. Hon har numera ansett sig böra lämna kammaren,kanske för att söka upp den grönska som väl börjar spira utanför detta hus ochpå annat håll och som hon sade sig längta till. Jag måste säga att jag är litet besvärad av denvon-oben-attityd som bostadsministern håller sig med och som yttrar sig ihennes sätt att recensera socialdemokratiska förslag och ifrågasätta huruvidade är allvarligt menade eller inte. Det gamla talesättet att man får höjarösten när argumenten är svaga, som lär ha myntat, åberopades avbostadsministern. Jag skulle till det vilja saga att jag inte tror att vare sighöga röster eller andra attityder förmår att dölja det tråkiga faktum att denborgerliga regeringen missköter bostadsfrågan. Det är en allvarlig fråga vi diskuterar, och vi har aldrigfrån socialdemokratisk sida ägnat oss åt dessa frågor bara för diskuterandetsskull och för att ha någonting att skriva ner i utskottsbetänkanden. Talesättetatt det är så tröttsamt och rent av litet fånigt att diskutera de här frågornatillhör också de tråkiga inslagen i det vi hör från bostadsministerns sida. Jag säger igen: ! Det är én allvarlig frågavi diskuterar. På goda grunder tror jag att statsrådet är ganska klar över detför egen del. Men då borde det vara rimligt att man från regeringens sida i denhär frågan, där det är uppenbart att man inte lyckats klara de uppgifter man ärsatt att sköta, avhåller sig från recensioner av den här typen. menade att vi inte har lagt fram någrakonkreta förslag. Men är det ju så att riksdagsledamöternas roll ide flestafrågor är sådan att vi sällan lägger fram förslag till beslut som innebäromedelbart verkande åtgärder. Vi för motionsvägen fram förslag till ,och utskotten behandlar dessa frågor. Men i den mån vi vinner framgång utmynnarförslagen oftast i ett uppdrag till regeringen att komma med förslag tillriksdagen som sedermera har att ta ställning till. Jag trodde attockså bostadsministern var tilltalad av en sådan ordning. Men alldeles oavsetthur det förhåller sig med den saken, är det ändå den ordning som i regeltillämpas. Från socialdemokratisk sida menar vi att denna ordning också börgälla i det här sammanhanget. Här har talats om att man ibland förstärker argumentengenom att höja rösten. Jag vill säga att det i det här fallet inte behövs. Attbara ta del av utskottsbetänkandet och då framför allt dess recitdel borde istället enligt min mening få bostadsministern att något dämpa rösten.Exempelvis kostnadsutvecklingen och nedgången i antalet byggda lägenheterborde räcka för att bostadsministern skulle inse att också desocialdemokratiska förslagen har ett reellt innehåll. Jag vill slutligen bara säga att jag hade tillfälle atthöra i ett radioprogram häromsistens, närmare bestämt den 10april. I det programmet fick vi av den främsta företrädaren på det här områdetreda på att vi i stort sett inte har någon bostadsbrist i landet - nu tillstodBirgit dock i dagens debatt att det på vissa håll i landet rådde enannan situation. Men vi har en betydandebostadsbrist i landet. , och den skall vi gemensamt försöka attråda bot på. I det radioprogram jag talade om sade statsrådet också att vimåste skapa ett ökat tryck på kommunalpolitikerna. Jag är tillräckligtbevandrad i kommunalpolitiken för att kunna säga att några sådana påtryckningarinte behövs. Kommunalpolitikerna är säkert mer medvetna än vad som tycks varafallet på vissa andra håll om att vi har en bostadsbrist som vi måste försökaatt avhjälpa. Därför menar jag att debatten skulle tjäna på att vi avhöll ossfrån att misstänkliggöra varandra nar det gäller allvaret bakom de förslag sornavgivits, och jag tänker då närmare ' bestämt på de krav som reses frånsocialdemokratiskt håll. Under detta anförande övertogförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Vissa anslag tid bostadsbyggande m. m. BIRGITTADAHL (s): Jag tillhör, liksom bostadsministern, den generation somfick uppleva de svåra åren av bostadsbrist och början av1960-talet. Men vi fick , tack vare den socialdemokratiskabostadspolitiken, bra bostäder. Och vi kände en sorts trygghet - och våraföräldrar en väldig stolthet - över att, som vi trodde, det gamla samhälletsbostadsnöd aldrig mer skulle återvända. Då tog vi itu med arbetet att förverkligadet som vi ansåg vara nästa steg i vår vision om det goda boendet. Det handladeom den sociala miljön, om att bekämpa segregationen och de brister i boendetsom vi upplevde väldigt starkt. Vi ville åstadkomma ett byggande och enförvaltning för gemenskap och jämställdhet, för bättre uppväxtvillkor förbarnen, för en bättre livssituation förde äldre, för de handikappade, förinvandrarna, förde ensamma, för dem som kände sig rotlösa efter de storasociala förändringar och folkomflyttningar som skett och för de socialtutslagna. Till dessa krav som har med den sociala miljön att görahar numera också fogats de krav som hänger samman med energi- ochresurshushållningen, med införandet av de nya energikällorna och medtrafikpolitiken. Under den socialdemokratiska regeringens tid kom ocksåmånga verksamheter i gång på det här området: forsknings- ochutvecklingsarbete, utredningar, praktisk försöksverksamhet ute på fältet,lagstiftning och ekonomiska stödåtgärder. Vi tänkte oss att det skulle vara vårgenerations uppgift att klara av detta reformarbete, så att åtminstone våra barnskulle få uppleva den goda boendemiljö och det resurs- och energihushållandesamhälle som vi saknat. Men , , måste vi med bådebesvikelse och bitterhet konstatera att avståndet mellan vision och verklighetsällan har varit större. Det är inte bara så, att vi nu ser insatserna för engod boendemiljö, för en framsynt energipolitik och för resurshushållningslarvas bort eller försvinna i fjärran som ett resultat av mera akuta problemoch att segregation, orättvisorna och den hänsynslösa kommersialismen växer pådet här området. Våra barn får inte ens bostad! Mina kamrater har utförligt 7 protokoll 1979/80:121-122 Vissa anslag till bostadsbyggande m. m. Jag tänker inte upprepa vad de har sagt. men jag skulle vilja geett exempel på hur oacceptabel verkligheten faktiskt är . Det är nämligenså, herr talman, att inte bara ungdomar som väntar sitt första barn utan ocksåsocialt och känslomässigt stabila, men ekonomiskt svaga familjer som väntarsitt tredje eller fjärde barn tvingas till abort mot sin innersta vilja, därföratt de inte kan betala för eller inte kan få den bostad sorn de behöver. Ett samhälledär sådant tillåts hända är sannerligen mycket dåligt. Mot denna bakgrund tycker jag att den sifferexercis somBirgit hängav sig åt för att bevisa att vi i stortsett inte behöver något utökat bostadsbyggande har sällsynt litet rnedverkligheten att göra. Sanningen är ju den att ungdomskullarna nu är ovanligtstora. Det är ett resultat av den befolkningsökning som beskrevoch som skedde . Det finns inte tillräckligt många platser iskolan för ungdomarna, och de får inte heller bostäder. togsjälv upp sambandet mellan det befintliga bostadsbeståndet och nybebyggelsen.Men just ungdomar och familjer med svag ekonomi har inte en chans att fåtillgång till de bostäder som blir lediga i det befintliga beståndet och somhar rimliga hyror. Det vore lämpligt om vid någon av de mångakontakter som hon säger sig ha försökte komma i kontakt med det som ärverklighet för de här människorna. Men regeringen och riksdagsmajoriteten harvalt att. i stället för att kraftfullt gripa tag i dem. med en blandning avpassivitet och medvetna åtgärder låta problemen, avstånden mellan vision ochverklighet, mellan behov och behovstillfredsställelse växa. Utvecklingen när det gäller arbetet för en bättre socialmiljö i vid bemärkelse är ett praktexempel på det. Den allmänna bostadspolitiska situationen i sig ärnaturligtvis ett hot mot en god boendemiljö. Segregationen, bostadsbristen,kostnadsutvecklingen och de ökande orättvisorna samverkar för att skapa en ondcirkel, vilket medför att det blir svårare att förverkliga de positivainsatserna och att de negativa miljöfaktorerna ökar. Därtill kommeratt man med olika åtgärder direkt och indirekt stryper det arbete som pågåreller som skulle kunna komma i gång. Av naturliga skäl dröjde det innan pionjärarbetetför boendemiljön gav resultat - särskilt i bostadsområden och kommuner medstora problem, där det var svårt att mobilisera människorna och resurserna ochdär det krävdes mycket arbete för att få fram genomarbetade förslag till destora insatser som behövdes. Men har de äntligen kommit i stor skala och med justden sortens projekt som är viktigast ur rättvise- och social synpunkt. Och vi kan vara förvissade om att vi ännu bara har settbörjan, toppen på isberget. Vi har framför oss, om vi skall bygga ett brasamhälle för människorna, en väldig ombyggnadsinsats, som skall samspela medannat viktigt reformarbete i samhället t. ex. när det gäller socialpolitiken,skolan och energipolitiken. Vad görregeringen i den här situationen? Griper regeringen in uppmunt- Ser regeringen till att lagstiftning och normer utvecklas? Serregeringen till att det finns tillräckliga resurser? Nej, tvärtom! Samhällets resurser rustas ned och våraförslag till förbättringar röstas ned. Det förslag till ny plan- och bygglagsom f. n. är ute på remiss är långt ifrån ägnat att främja den utveckling sombehövs. De anslag som står till förfogande är otillräckliga. föreslårdessutom regeringen och riksdagsmajoriteten att vi skall uttala oss för attbara en mycket begränsad grupp av projekt för boendemiljöförbätCringar överhuvud taget skall kunna få bidrag för dessa miljöförbättringar och att andra ibästa fall skall hänvisas till lån på sämre villkor än de som gäller för annanombyggnad. I fortsättningen, säger regeringen ochriksdagsmajoriteten, skall bara de projekt där synnerliga skäl enligtbostadsstyrelsen föreligger eller där det finns tomma lägenheterkunna få bidrag för miljöförbättringar. De övriga hänvisas till bostadslån utanräntebidrag. Det hör i hög grad till den här bilden att detta skallgenomföras som underhållslånen och hyresförlustlånen slopas,bostadsbidragen försämras för fjärde året i följd och nya försämringar hotar iform av lägre räntebidrag, höjd fastighetstaxering och höjda oljepriser. Det ärsamma bostadsområden - med den sämsta miljön och de människor som lever i demest utsatta livssituationerna -- som drabbas värst och koncentrerat av alla dehär åtgärderna. Det omdömet gäller naturligtvis också för kommuner ochbostadsföretag. Det ar de som befinner sig i den sämsta situationen som pådetta sätt drabbas koncentrerat av försämringar. Den omedelbara följden blir naturligtvis att de allraflesta bostadsområden både praktiskt och principiellt ställs inför situationenatt miljöförbättringar blir omöjliga. Nästa steg - och det kanske är vad regeringen syftar till- är att medelsbehovet fortare än någon anat avskaffar sig självt. 1 takt medatt de tomma lägenheterna fylls - inte på grund av att miljön blir bättre utanpå grund av bostadsbristen - och de ekonomiska problemen ökar för de mestutsatta bostadsområdena och företagen, kommer allt färre att kunna utformamiljöförbättringsförslag eller ens vara berättigade att söka bidrag. Bostadsministern har här upprepat en argumentationsom flnns i propositionen och som är avslöjande. Hon säger att de uteblivnahyresförlustlånen skall täckas av boendemiljöbidrag. Men det är naturligtvisså att boendemiljöbidragen inte kan klara två krav - ett plus ettblir två, inte ett. Det här tolkar jag inte som något annat änatt boendemiljöbidraget skall fä en annan uppgift och att målsättningen - attskapa en god boendemiljö - ges upp både principiellt och praktiskt frånregeringens sida. Vi kan inte acceptera detta. Därför föreslår vi - det ärett av mänga konkreta förslag från vår sida. - att förslaget omspärregel skall avslås. Vi anser vidare att de boendemiljöförbättringar som ärbidragsberättigade, men till vilka anslagen för bidrag f, n. inte räcker, ändåskall ha lån med räntebidrag utom när det gäller fastigheter som bebos av Vissa anslag tdl bostadsbyggande m. m. Nr 121 ägaren eller bostadsrätter medmycket höga överlåtelsevärden. O rl f»n den talman! Det är mycket viktigt att vi i det svåra läge som råder 1/: -I loon inom hela bostadssektorn, justdärför att det är så allvariigt, inte tillåter att de grundläggandemålen för den sociala bostadspolitiken steg för steg ges upp, V n släp till °'' detta krävs det en helt annanpolitik än den sorn regeringen och h t d hvppnndp riksdagsmajoritetenstår bakom. För att vi åter skall få en social bostadspolitik värd namnetmåste inriktningen vara den som redovisas i den socialdemokratiskapartimotionen och i våra reservationer, som jag därför yrkar bifall till. INGA (vpk): Frågan om hur bostadsområdena planeras ochfrågan om hur boendemiljöerna fungerar för människorna får en allt störresocial betydelse. Det finns ett mycket klart samband mellan bostäder, hälsa ochdet som man brukar benämna livskvalitet. Många människor har tvingats flytta frän sina hemorter,därför att det saknats arbete där, och bosätta sig i storstädernas förorter.Dessa människor har inte bara tvingats flytta, de har också tvingats brytavänskaps- och släktband. I de nya förorterna lever de ofta i rotlöshet ochisolering. Alltför många människor lever utan gemenskap och kontakter medgrannar.