prot · G30948 · 1979-12-31 00:00:00 — Det blir räntekostnader, , som ligger pä dennivå som det här är fräga om. Det skall man nog ha klart för sig. När man lyssnar på framför allt , får manhelt klart för sig att han menar att kontokorten är förenade med bara eländeoch nackdelar. Man skall över huvud taget inte ha sådana. Men så är juingalunda fallet. Man kan inte manipulera folk till att skaffa sig kontokort,om dessa verkligen vore så eländiga som vill göra gällande. Jaghar den högsta uppskattning för . När KF inför dessa kort, sker detdärför att man anser att de är fördelaktiga inte bara för i konkurrensmed enskild handel - även om det givelvis kan ha spelat en roll - utan ocksåför konsumenterna. Det ligger ju i konsumentkooperationens hela strävan. Det talas om det stora antalet kontokort. Ja, sju kortsvarar för av hela kontoverksamheten. Men jag vill gärna säga än en gång, eftersom HansPetersson ville göra gällande att jag bagatelliserade en del av de härföreteelserna, alt jag tycker inte om marknadsföringen av kreditkorten. Jagtycker att den är stötande, och man kan fräga sig varför den har fått denutformning som den har. Jag vet inte, men jag kan tänka mig ett skäl, nämligenatt kontokortsföretagen är Om kreditkortens roll i samhällsekonomin rädda föratt förbudsivrarna skall införa långtgående restriktioner och att företagendärför vill se till att de har tillräckliga marknadsandelar . Jag har sagt förut att jag inte tycker om reklamen förkontokorten, och jag upprepar det på nytt. Dä behöver inte gäupp och säga atl jag försvarar den, för det gör jag verkligen inte. Medan herrarna - en del av er i varje fall - utgår ifrånatt användningen av kontokort är förenad med stora missförhållanden,samhällsekonomiskt och konsumentpolitiskt och socialt, sä säger jag att dettaär ett påstående som ni slänger ut utan att ha underlag för det. Det finns i deundersökningar som vi har gjort inte något bärande underlag som visaratt det finns sådana missförhållanden. Det kan tänkas att det uppstår missförhållanden ochkreditpolitiska problem pä det här området och att de undersökningar som görskan bevisa att sä är fallet - det kan ocksä tänkas att undersökningarna bevisaralt sä inte är fallet. Visar det sig att det råder missförhållanden, så ärregeringen beredd atl vidla de åtgärder som kan stå till förfogande, och jagtycker att ni borde vara tacksamma över det svaret. HANSPETERSSON i (vpk): Jag är glad att så klart sägerifrån när det gäller marknadsföringen av kreditkort, och jag skall absolut intespela upp någon konstlad motsättning kring det, för då är vi på samma linje. Sedan säger att jag skulle vara motståndaretill kontokort och anse att de bara medför elände. Del är väl ändå en felaktiguppfattning som har fält för sig. Jag sade inte att kreditkortenborde förbjudas. Jag nämnde åtgärder sådana som att man kunde minska reklamen,minska antalet kort per person och kanske ordna krediterna över bankerna pånågot sätt så att de blir tillgängliga till en mer normal ränta. Jag nämndeocksä restriktioner som att man inte skall kunna köpa alkohol på kredit. Detta visar väl att jag inte vill inskränkakreditgivningen till vanligt folk, utan vad jag menar är att man måste göranågot ät avarterna och de missförhållanden som ändå kan uppstå kringkontokorten. Vad beträffar de farhågor för de sociala konsekvensernasom uttalats av oss som interpellerat och frågat och deltagit i debatten villjag säga att de inte är ett dugg mer tvärsäkra än vad uppfattningi molsalt riktning är. Han säger så här i svaret: "Kreditkorten har trotsen mycket kraftig expansion ännu inte nått en omfattningsom i någon betydande grad påverkat samhällsekonomin." Det kan väl vara underbyggt i och för sig, men han sägerju pä ett annat ställe: "De stordriftsfördelar som ligger häri" - medavseende på fakturering, kreditrisker osv. - "medför lägre kostnader fördetaljhandeln och samhället som helhet." Det kan väl inte varaså tvärsäker på utan att ha fått del av studie och sett vilkasociala konsekvenser det Om åtgärder för att förbättra läkar-ullgången i skogslänen Närdet gäller tvärsäkra uttalanden är vi nog lika goda på ömse sidor, Nr 48herr . Konsumentverkels studie avser inte desistnämnda förhållandena. Överläggningenvar härmed avslutad. § 3 Omåtgärder för att förbättra läkartillgängen i skogslänen Statsrådet erhöllordet för att besvara () anmäldainterpellation, 1979/80:57, och anförde: har frågat vilka åtgärder jagämnar vidta för atl förbättra läkarlillgången både på korl och lång sikt iskogslänen så att befolkningen där kan räkna med att få en tillfredsställandehälso- och sjukvård. Antalet verksamma läkare har ökat mellan åren1977 och 1979. Ökningen är tyvärr ojämnt fördelad över landet. I ,där personalsituationen är besvärlig, har antalet läkare över huvudtagel inte ökat. Detta är naturligtvis otillfredsställande. Jag vill emellertid här nämna alt antalet läkare beräknasöka med 4 500 . Det sammanlagda antalet läkare kommerdärmed att uppgå till ca 26 1985, vilket motsvarar en läkare på ca 330invånare. Vid diskuterades denfräga som har tagit upp. Förbundskongressen beslöt atl vidtavissa åtgärder för atl fä till stånd en solidarisk läkarförsörjning. Som enföljd härav har överläggningar nu ägt rum mellan . Dessa har resulterat i en överenskommelse med syfte attförbättra läkarförsörjningen. Med utgångspunkt i den träffade överenskommelsen harLandstingsförbundels styrelse beslutat att rekommenderasjukvårdshuvudmännen att generellt begränsa antaletansökningar om nya läkartjänster. Nya tjänster bör enligt rekommendationenendast få inrättas för öppen värd vid värdcentraler (och motsvarande),långtidssjukvård, medicinsk rehabilitering och psykiatri. Mot bakgrund härav beslöt socialdepartementetssjukvårdsdelegation att revidera gällande läkarfördelningsprogramför . Ett av målen för det centrala läkarfördelningsarbetetär att nä en befolkningsmässigt och geografiskt rättvis fördelning avläkarresurserna i skilda delar av landet. Beslutet var enhälligt och stödssålunda av bl. Det ärockså glädjande att kunna konstatera att man såväl på huvudman- Om åtgärder för att förbättra läkartillgängen i skogslänen nasidansom inom är positiv till att den fortsatta vidareutbildningenäven framgent skall ske i den ordnade form som det s. k. blocksystemet ulgör.Ett fungerande blocksystem skapar förutsättningar för huvudmannen att uppnå enjämn geografisk fördelning på kort sikt av underläkarkåren och på lång sikt avspecialister och allmänläkare - en fördelning som också svarar mot efterfråganinom olika verksamhetsområden. Med hänsyn till den förväntade ökningen av antalet läkareoch den positiva inställningen hos sjukvårdshuvudmännen och Läkarförbundetfinns det enligt min mening f. n. inte anledning för regeringen att vidtaytterligare åtgärder. Jag lackar statsrådet för svaret. Anledningentill min interpellation är de besvärligheter som sjukvårdshuvudmännen iskogslänen har atl uppfylla sina förpliktelser mot människorna och tillgodosederas berättigade krav på god sjukvård. Av svaret framgår tydligt att en ökning av antaletverksamma läkare i realiteten inte löser dagens och morgondagens problem i våraskogslän. Trots den 10-procentiga ökningen har inteläkarantalet exempelvis i påverkats pä något sätt. Det måste alltsåfinnas vissa styrmedel för att man skall kunna få en jämnare fördelning. I svaret får vi reda pä att regeringen inte finneranledning att vidta några ålgärder. Den ståndpunkten är grundad päsjukvårdshuvudmännens positiva syn och på det ökade läkarantalet. Sjukvårdshuvudmännen har alltid varit positiva. Myckenmöda har lagts ned på läkarrekrytering. Man har funnit del nödvändigt med olikasorlers subventioner och förmåner av mångahanda slag, men det har inte hjälpt. I min interpellation redovisar jag att har 47 %av specialläkartjänsterna vakanta och av allmänläkartjänslerna. Det är ensituation som också finner otillfredsställande, men del som förvånarmig är att hon stannar vid detta konstaterande. Trots den sneda rekryteringen ser jag att den borgerligaregeringen inte har annat att hänvisa till än sjukvårdshuvudmännens ochLäkarförbundets positiva vilja. Som jag tidigare sade har landstingensannerligen haft en god vilja redan tidigare. Jag kan inte heller tro attenbart bristande vilja hos är anledningen till atl det gick såsnett. Det poängteras ofta - och det vill jagunderstryka är riktigt -att hälso- och sjukvårdsarbete är ett lagarbete. Om viskall få ett fungerande lag, krävs det atl vi har många olikapersonalkategorier med i laget. Läkarna har en nyckelposition. Därför haltarsjukvården betänkligt när det blir brist på läkare. Vår hälso- och sjukvårdsminister är "gravtbelastad", för all använda hennes eget uttryck, när det gäller sjukvård.Hon har utbildning, praktisk erfarenhet och dessutom erfarenhet avlandstingspolitik. Därför var del med en viss besvikelse som jag läste enintervju i en av våra kvällstidningar den 14 redogjorde för vad moderat sjukvårdspolitik innebär. Jag citerar:"Vi vill satsa något mer än andra pä enskild sjukvård, på privata För det kostar ju inte patienten mer att gå till en privatläkareän lill en av landsfingets läkare. Sjukförsäkringen läcker ju skillnaden. Detkan skilja på en femma bara för patienten." Litet senare i intervjun sägerfru : "Genom privatläkaren får ju vi det efterlängtadehusläkarsystemet." Dessa citat visar att trepartiregeringens sjukvårdspolitiklämnar stora delar av landet utanför. En ökad privatisering när det gällerläkarna innebär att det blir ändå svårare för skogslänen att hävda sinaintressen - det blir ändå svårare att där fä läkare. Det har i alla sammanhangvisat sig att när del privata kapital- och vinstintresset skall styratillgången drabbar det häri skogslänen och speciellt . Enprivatläkare kalkylerar med att utnyttja sin utbildning, så att han får utmesta möjliga vinst av den. Då etablerar han sig inte i skogslänen. Därförupplevs statsrådets deklaration om ökad privatisering som ett rent hot motmånga orters möjlighet att bedriva sjukvård. Jag vill ställa två frågor tillfru : Hur skall privata läkare inordnas i det lagarbete som jag tidigarenämnde och som är så viktigt i dagens värd? Har stalsrädet övervägt att pånågot sätt sprida privatläkare över lill skogslänen, där sådana f. n. är mycket"sällsynta fåglar"? För att säga något om det mycket omtalade husläkarsystemetvill jag framhålla att jag inte har kunnat räkna ut vilket innehåll det skullefå. Jag kan försäkra alt med den sjukvårdsplanering som vi har i exempelvismitt län kan vi klara både kontinuiteten och människornas behov av sjukvård, omvi bara får tillräckligt mycket utbildad personal. Det gär inte att klarakontinuiteten om läkare saknas helt, om man bara har vikarier som kommer för enmånad eller ännu eller, i sämsta fall, om läkare pendlar upp överett par dagar. Det är dagens situation i t. ex. mitt län. Vi har bevis på attkontinuiteten inom en vanlig vårdcentral kan , om det finns läkare ochannan utbildad personal. Det är fråga om resurser, både personellaoch ekonomiska. Det behövs inga nya ''efterlängtade" system. I den rådande bristsituationen är vi inne ien ond cirkel. Det betyder exempelvis att många läkare hos oss i fåren orimlig arbetsbelastning. De fär mera jour och beredskap och enotillfredsställelse i arbetet, eftersom de aldrig kan känna att de hinner medsina arbetsuppgifter. Den måste användas till sjukvård, och alltförliten del kan avsättas för rekryteringsbefrämjande åtgärder, internfortbildning, god handledning, förbättring av den interna arbetsmiljön,teamarbete mellan olika personalkategorier. Allt detta och mycket annat blireftersatt. Den här situationen innebär att en del av läkarna, somsolidariskt ställt upp i svåra tider och som hoppats pä en bättrearbetssituation, beroende på den ökade utbildningskapaciteten, slutar nu ochsöker sig till andra områden och andra verksamheter. De har gett upp hoppet omen jämnare och solidarisk resursfördelning. Detta försvårar situationenytterligare för dem som är kvar. Valfrihet är honnörsord. I samband med den Om åtgärder för att förbättra läkartillgängen i skogslänen Om åtgärder för att förbättra lökar-tillgången i skogslänen överenskommelsesom och träffade intervjuades . a. att vid läkarrekrytering skulle valfriheten för den enskildeindividen vara av vikt. Jag erinrade mig då en intervju med en av våraöverläkare på Furunäsets sjukhus, som sade: Någon form av central styrning bör komma i fråga, menhelst om det går i kombination med visst personligt val beträffande läkarna.Det personliga valet beträffande tjänstgöringsort och utbildningsinriktning kaninte helt få dominera över olika orters behov av kvalitelsmässigt god sjukvård. Detta är ett exempel på hur läkarna själva i bristområdenser på situationen. Valfrihet för en kan innebära att en annan inte ens fårsina mest primära vårdbehov tillgodosedda. Det är inte medmänskligt och riktigtatt det skall fungera så. Läkarutbildningen är en lång utbildning. Det är också endyr utbildning. Jag har försökt ta reda på hur mycket den kostar genomriksdagens upplysningstjänst, men enligt de uppgifter man har finns det ingaexakta beräkningar av utbildningskostnaderna. Men den totala kostnaden tordeöverstiga . Det ärresurser som samhället ställer upp med. Det är skattebetalarnas medel.Utbildningen är kvalificerad med goda möjligheter till arbete- en läkare äralltid välkommen. Yrket har hög social status. frågar sig mänga: Är det inte riktigt att samhälletockså ställer krav på dem som får den här utbildningen, att de med sinakunskaper och med sina möjligheler bör bidra till att vi får en fungerandesjukvård i olika delar av landet? Den ojämna läkartillgängen kan i vissa fall bero påläkarnas bristande kunskaper om samhället och bristande insikt om sin egen rolli samhällsgemenskapen. Därför borde de blivande läkarna redan innan de startarsina medicinska studier bli medvetna om vilken situation som råder inomverksamhetsområdet, vilka rättigheter och skyldigheter de har. Det är något somde bör ha reda pä och vara väl medvetna om innan de startar sina studier. Ärdet sä att några inte vill acceptera vad som krävs av dem för att sjukvårdenskall fungera har de ju möjlighet att välja andra utbildningsvägar. Bristande läkarresurser i skogslänen drabbar människor sominte själva har haft valfrihet. De har ofta tvingats byta arbete och flytta.Barnen har flyttat till industrin i Syd- och för att tillgodose densvenska industrins behov av arbetskraft och pä så vis höja välståndet i landet.När de som bor kvar i skogslänen själva behöver samhällets stöd, t. ex. vidsjukdom, har de ingen möjlighet att få del, för då har "valfriheten"fungerat på sä sätt att det inte finns någon personal som ställer upp. Jag skulle vilja fråga : Är villig attmedverka till att det till dem som söker in på utbildningsanstalter förmedicinska studier blir en bättre information om samhället, om arbetsmarknadenoch om de blivande läkarnas roll i samhället? Utbildningen i sig själv kan också vara styrande. Manstannar på sin utbildningsort eller i dess närhet. Om man är föddi skogslänen. har manstörre benägenhet att flytta tillbaka dit. Ett sätt atl styra utvecklingen ärdärför att öka rekryteringen av studerande från skogslänen tillutbildningsanstalterna. I detta syfte borde man se över det nuvaranderekryteringssystemet, varefter man kanske skulle genomföra en kvotering, så attfler studerande från skogslänen kommer med i utbildningen. Jag vill i dettasammanhang fråga statsrådet: villig och beredd att överväga attgenom utbildningsinsatser styra utvecklingen sä att vi får fler läkare tillskogslänen så att vi på sikt- utbildningen är ju lång, sä man kan inte fåresultat snabbt - kan lösa problemen? Under den socialdemokratiska regeringstiden byggdes hälso-och sjukvården ut. Det finns mycket som är bra i svensk sjukvård, och många avdem som arbetar inom värden, speciellt inom bristomrädena, gör en storsamhällsinsats. Dagens situation kan förbättras med ökad solidaritet och ökadekunskaper inom läkarkåren. Jag har här pekat på några av de problem som förekommerinom vårdområdet . Den rådande situationen upplevs som besvärlig pä mångahåll, och oron för morgondagen är stor. Därför är det angeläget och viktigt attunderstryka att del politiska beslut som kommer alt fattas inte gör problemenoch ojämlikheterna i vårt land ännu större. Min oro beror nägot pä att jag intetror att det blocksystem som pekat på i svaret kommer att fungeraeffektivt, eftersom man inte har ändrai vikarialsystemel pä något vis. Avslutningsvis skulle jag vilja säga att jaginte är speciellt nöjd med det svar jag har fått, men jag hoppas ändå att fruHolm med de erfarenheter och kunskaper som hon har tar hänsyn till kalla fakta:vårt behov av en solidarisk läkarförsörjning. Så en sista fräga: Medförde revideringen avläkarfördelningsprogrammet alt det blev fler privatläkare? Om åtgärder för att förbättra lökar-tillgången i skogslänen KARINISRAELSSON (c): Inlerpellantens fråga berörde ett viktigtområde för de människor som bor i våra skogslän och i våra s. k. glesbygder.Inom samtliga landsting finns områden som kan betecknas som glesbygdsområden,och där utgör läkarbrislen ett bevis på de negativa konsekvenser som detinnebär atl tillhöra dessa områden. Tätorterna, och dä främstuniversitetsorterna, med regionssjukhus eller med sjukhus som omfattar flera specialiteterhar inte denna bristsituation. Enligt LÄTT 77 var vakanssiffran för allmänläkare ochför allmänkirurger , som man vid i Uppsalahade fem vakanta tjänster, motsvarande . Detta tyder på att även om situationeni är svår, så är problemet starkt förknippat med storleken päsjukhuset. De redovisade siffrorna belyser att ju större en sjukhusenhet är,desto färre vakanser har man, och Ju mindre elt sjukhus är och ju färre somarbetar inom primärvården, desto flera vakanser har man. Enligtsocialstyrelsens statistik hade vi i 7 000 läkare 1960. Om åtgärder för att förbättra lakar-tillgången i skogslänen beräknasdet finnas 21 000 läkare. Trots detta upplever vi att läkarbrislen är mycketstor. Problemet ligger således inte i antalet utbildade läkare, utan det berorpå den koncentration till vissa orter som föreligger när det gäller dessa läkare.Dessutom är bristen ojämnt fördelad specialistmässigt. Man måste dä fråga sig: Vart tar alla de utbildade läkarnavägen? Enligt statistiska uppgifter arbetar alla dessa läkare inom den allmännahälso- och sjukvärden. Forskning och undervisning engagerar inte fiera läkarenu, i andelar räknat. Företagshälsovård och privatpraklikerverksamhet har inteheller lockat ett större antal läkare. Del som skett är att vår sjukvårdspolitik, med deambitioner den innebar, har tillåtit en snabbare utbyggnad än vad läkarutbildningenhar kunnat läcka upp. har erfarenheter från när detgäller läkarbrist. Jag har erfarenheter av färskt slag från närdet gäller konsekvenserna av läkarbrislen. Vi har i en väl decentraliseradsjukvårdsapparat. Små vårdcentraler finns i varje kommun. De flesta ärtvåläkarstationer, men där finns även tre- och fyrläkarslationer. VidIvåläkarstationerna är det en ständig kamp från de personalrekryterandes ochfrån den tjänstgörande personalens sida att rekrytera läkare. De som besättertjänsterna är ofta beredda att stanna bara ett halvt eller högst , och deär inte heller behöriga att inneha distriktsläkartjänster. Arbetssituationen pä dessa arbelsplalser är pressad.Detsamma gäller också de arbetsplatser som utgörs av små lasarett, därsituationen ofta är likartad. Trots alla försök att locka behöriga läkare tilltjänsterna får direktionerna ständigt brottas med rekryleringsproblem, ochdetta leder till en konkurrens mellan de olika landstingen. Det bäddar inte försolidaritet i läkarförsörjningsfrägan. Ensamijänstgörande läkare på tvä- eller treläkarstationerupplever en synnerligen pressad arbetssituation. Någon förebyggande vård gesdet inte tillfälle till. Det blir de mest akuta problemen som behandlas.Sjukhem med akutplatser är ocksä ofta kopplade fill läkarstationerna, och delkrävs tid för läkare till ronder och tillsyn för de patienter som vistas pådessa vårdavdelningar. Genom mitt arbete inom sjukvården i glesbygd har jag engod personlig erfarenhet av verkningarna av läkarbrislen. Den personal somförutom läkare finns i sjukvårdsapparaten får också en hårt pressadarbetssituation. Men det som är mest bekymmersamt är den situation människorbefinner sig i när läkarvård inte finns alt tillgå inom rimlig tid och inomrimliga avstånd. Befolkningen i dessa inlandskommuner är kommen till högålder och kräver därför täta läkarkontakter. Jag kan själv berätta omdramatiska tillfällen när liv kunnat räddas om läkare funnits pä de tjänster somfinns. Trots en väl utbyggd sjukvårdsorganisation klarar man intesjukvården om läkare fattas. Arbetssituationen för de läkare som tjänstgör påmindre sjukhusoch i glesbygd lockar inte flera läkare till tjänsterna. Små möjligheter tilljourkompensation, liten kontakt med kolleger och dåliga förutsättningar förvidareutbildning är en del i det som gör tjänsterna föga attraktiva. Det finnsdock en mängd positiva bitar i atl tjänstgöra på dessa smä enheter, och dessapositiva effekter förstärks om man råder bot på de nackdelar jag tidigarenämnt. program för fördelning av läkartjänster hade sommål att man till 1975 skulle uppnå en balans mellan läkartjänster ochtjänstgörande läkare. Detta var dock en målsättning som inte kunde infrias, ochdetta upplever vi ju starkt . Enligt del senasle läkarfördelningsprogrammet kommerbristen alt beslå fram lill 1990. är klart otillfredsställande. Fördelningssystemetfungerade inte som det var tänkt. har vid sin kongress1979, som tidigare nämnts, diskuterat denna situation, och man har redovisatsill förslag till åtgärder för atl bryta denna trend. Man föreslår en frysningav antalet inrättade tjänster, och man anger en möjlig väg att arbeta för attförbättra läkarsituationen. arbete under har pä ett praktiskt sätt lyckats penetrera orsaker till bristen ochföreslå åtgärder för att häva dessa brister. sjukvärdsdelegation har vidsammanträde beslulal om atl läkarfördelningsprogrammet för1981-1982 skall inriktas på all avhjälpa läkarbrislen inom allmänläkarvården,den psykiatriska vården och långtidssjukvården samt att åstadkomma en merrättvis fördelning av läkarresurserna. I ett pressmeddelande framhålls altantalet nya tjänster hålls relativt lågt då man därigenom skapar möjligheteratt besätta de vakanser som f. n. finns i glesbygderna. Det är alltså dessa ålgärder som kommer att geresultat till fördel för glesbygden. Vi har tyvärr under en alltför lång tidfält uppleva de ensidiga satsningar som gjorts pä stora sjukhusenheter. De småhar inte beaktats och primärvården har inte prioriterats. Resultatet av dettaär den brist vi upplever så starkt . Jag hälsar därför med tillfredsställelse det svar somsjukvårdsminister ger, där de åtgärder som föreslås kommer, får vi hoppas,alt lyckas lösa de problem vi talar om. Detta bygger på solidaritet och sammanhållning mellan olikahuvudmän. Och där är detta beslut som tidigare refererats en mycket god börjanför att trygga läkartillgängen för oss som bor i glesbygd, ellerför dem som upplever samma problem i glesbygder av annat slag. Om åtgärder för att förbättra lakar-tillgången i skogslänen Som jag har nämnt harLandstingsförbundets styrelse beslulat att rekommendera sjukvårdshuvudmännenatt generellt begränsa antalet ansökningar lillsocialstyrelsen om nya tjänster. Om åtgärder för att förbättra läkartillgängen i skogslänen antaletnya läkartjänster är väsentligt för att få en bättre fördelning av läkarna ilandet. Så länge man inrättar nya tjänster i attraktiva områden kommer skogslänenoch andra län där det är svårt att fä läkartjänsterna tillsatta att ha enkronisk brist på läkare. Därför är det här avtalet väldigt viktigt. Det är inte bara som har det besvärligt ulanäven andra län. Del finns heller inte någon absolut garanti för att hatillsatta tjänster där man har ett regionssjukhus. Det visar statistiken. Jagkan ge några exempel.