prot · G30956 · 1979-12-31 00:00:00 — Då rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat. Denna omröstninggav följande resultat: § 11 Samhällets tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen m. fl. Föredrogs socialutskottetsbetänkande /80:16 med anledning av propositionen 1978/79:220 om samhälletstillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m, fl, jämte motioner, I propositionen 1978/79:220 haderegeringen () föreslagit att anta i propositionenframlagda förslag till 1, lag om tillsynöver hälso- och sjukvårdspersonalen m, fl,, 2, lag om ändringi sjukvårdslagen (1962:242), 3, lag om ändringi transplantafionslagen (1975:190), 4, lag om ändringi lagen (1975:1057) med instruktion för jusfitieombuds-männen, 5, lag om ändringi förvaltningsprocesslagen (1971:291), 6, lag om ändringi lagen (1960:408) om behörighet att utöva läkaryr-ket, 7, lag om ändringi lagen (1963:251) om behörighet att utöva tandläkar-yrket, 8, lag om ändringi lagen (1976:600) om offentlig anställning. Beträffande proposifionens huvudsakliga innehåll anfördesföljande: "I proposifionen läggs fram flera förslag som syftartill att stärka patientens ställning i vården. Förslaget till lag om tillsynöver hälso- och sjukvårdspersonal m, fl, innehåller bestämmelser bl, a, omallmänna åligganden för personalen, om ansvar för fel och försummelser i vårdenoch ordningen för ansvarets utkrävande samt om återkallelse av legitimation.Patienten ges en aktiv roll såväl i vården som i det disciplinära förfarandet, I lagförslaget finns också regler om rätt för patientenatt ta del av sina journaler inom den privata hälso- och sjukvården samt omförstöring av journalanteckningar. Det särskilda straffrättsliga ansvaret förhälso- och sjukvårdspersonalen begränsas. Förslag läggs .slutligen fram om inrättande av landstingskommunalas. k, förtroendenämnder med uppgift att främja kontakterna mellan patienter ochpersonal samt att åt patienterna förmedla den hjälp som förhållandenapåkallar," I detta sammanhang hade behandlats dels en under allmänna motionstiden vid 1978/79 årsriksmöte väckt motion 1978/79:1281 av m, fl, (vpk), varihemställts att hos regeringen begärde omorganisation avansvarssystemet inom sjukvården enligt de riktlinjer som angetts i motionen. Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. dels demed anledning av propositionen väckta motionerna 1979/80:15 av , fl, (s), vari föreslagits att beslutade avslå förslaget ominrättande av obligatoriska förtroendenämnder. 1979/80:16 av förste vice talmannen m.fl. (m,sochc), och 1979/80:45 av iVärmdö (rn) Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. 1. beträffandeomorganisation av ansvarssystemet inom sjukvården att skulle avslåmotionen 1978/79:1281, 2. beträffandeanmälningsrätt för hälso- och sjukvårdspersonal att skulle iivslåmotionen 1979/80:45 yrkandet 2, 3. beträffandebesvärsrätt för patienter att skulle avslå motionen 1979/80:16, 4. beträffandebesvärsrätt för JO och JK att med anledning av propositionen1978/79:220 skulle anta 40 § förslaget till lag om tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen m. fl, med den lydelse som utskottet föreslagit,innebärande bl. a. alt när JO eller JK anförde besvär enligt lagen skulle talanmot beslut väckas från det beslutet hademeddelats, 5. beträffandestraffrättsligt ansvar att skulle avslå motionen 1979/80:45 yrkandet1, 6. beträffandeförtroendenämnder att skulle dels avslå det genom propositionenframlagda förslaget till lag orn ändring i sjukvårdslagen (1962:242) (mom. 2)dels med anledning av propositionen och motionen 1979/80:15 anta vidbetänkandet som bil. 2 fogat förslag till lag om förtroendenämnder, inom hälso-och sjukvården, 7. att riksdtigenskulle anta de genom propositionen framlagda lagförslagen i den mån de inteomfattades av utskottets hemställan under 4 och 6. Till betänkandet hade fogalssärskilda yttranden beträffande besvärsrätt för patienter av (), (), BlendaLittmarck (m), (), (), och (), 2, Anna-GretaSkantz (s). JÖRNSVENSSON (vpk): Rättsförhållandena för patienter inomvårdsektorn tillhör de samhällsområden som allvarligt försummats. Vårdsektorn har präglats av en hierarkisk och odemokratiskorganisation och anda. Den har varit en sluten värld. I denna slutna värld harpatienterna lika väl som stora delar av den lägre personalen omyndigförklarals.I särskilt hög grad har patienterna saknat rättigheter. Vissa delar avvårdsektorn har utgjort och utgör alltjämt grova skamfläckar. Dit hör störredelen av den psykiatriska vården och delar av omsorgsvården. Den medicinska psykiatrin är ansvarig för en abnorm mängdtvångsomhändertaganden. Av dessa är grovt räknat oberättigade, obehövligaoch ur behandlingssynpunkt destruktiva. Och den sorn har läst de hundra sidornapolisprotokoll från det gotländska Klintehemmet för utvecklings- stördabarn är benägen att ge upp det mesta av sina humanitära illusioner inför devedervärdigheter som där rullades upp. Mellan patienter och lägre personal finns allmänt settingen grundläggande motsättning. Tvärtom finns mycket av grundläggandegemenskap. Vårdpersonalens strid för bättre arbetsvillkor och demokratiskarättigheter på jobbet hänger nära samman rned patienternas kamp för rimligarättsförhållanden. Båda strävandena stöder och betingar varandra. Patienternasverkliga motparter är själva den hierarkiska och auktoritära vårdsynen, de inomläkarkåren ofta starka kårlojalilelerna och den mäktiga sjukvårdsadministrationen.Det är ingen slump, när anmälningar från patienter rörande missförhållandenvanligen riktar sigmol just dessa överstrukturer, som i alla tideromyndigförklarat patienterna. De dåliga rättsförhållandena har konserverats av denmedicinalväsendels ansvarsnämnd som existerat. Denna nämnd hardominerats av utpräglade kärintressen och av vårdadministrationen, Talerält och handläggning har varit inskränkta ochformalistiska, vilket allvarligt skadat de rättssökandes sak. Någon egentligsträvan från nämnden att uppnå rättelse av fel har heller icke funnits. Det äringen tillfällighet när av anmälningarna över huvud inte lett tillnågonting. Det måste gå så när en ansvarig alltid skall dömas av sina kollegeroch när motparten saknar alla möjligheter alt föra sin sak i reguljär mening. En grundlig reform, som gjort rent hus rned föråldradesynsätt och rättsförhållanden, hade varit motiverad. Varkenmedicinalansvarskomrnil-tén, regeringen eller socialutskottet har tillgodosettdessa behov. Berget har tvärtom fött en råtta, I en motion under allmänna motionstiden har vpk krävt ennyorganisation från grunden av förfarandet i ansvarsärenden. Vi menar att hela ordningen med en traditionelladministrativ nämnd bör bort. I stället bör man ha en reguljär domstol, därparterna kan framträda pä lika villkor. Domstolen bör ta sikte på en juridiskbedömning, och dess majoritet bör bestå av jurister som är helt oberoende avvärdapparaten. Att utdöma ansvar är en rättslig fråga. Det kan inte överlämnastill organ, där den ena partens intresse är i majoritet och där patienternainte har någon representation alls. Ansvarsärendena inom värdsektorn består till avicke-medicinska ärenden. Och i de övriga har en oberoende domstol allamöjligheter alt höra medicinsk sakkunskap orn så behövs - och detta omnödvändigt under sanningsförsäkran. Vi föreslår därför en domstol med fem ledamöter, enjuristmajoritet på tre plus en representant för vartdera personal- ochpatientintresset. En offentlig tjänst sorn patientombudsman bör tillsättas.Palientombudsmannen skall på patients eller anhörigs önskan kunna vara ombudinför domstolen. Förhandlingarna skall vara öppna, parterna likvärdiga ochallt relevant material tillgängligt för dem och domstolen. Öppenhet,likvärdighet och själva domstolens självständighet - det är de principer somenligt vår mening måste gälla. Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Men sådana principer föresvävar tyvärr inte riksdagenssocialutskott. Dess förslag innebär ett kvardröjande i föråldrade rättsligaformer och i odemokratiskt tänkande. förslag är dåligt på en rad punkter.Utskottets motiveringar är också logiskt och rättsligt i vissa fall renthäpnadsväckande. När jag först läste betänkandet fick jag intrycket attutskottet i vissa fall närmast drev med läsaren, men vid närmare granskning kaninte heller denna förmildrande omständighet vidhållas. och regeringen föreslår en nyansvarsnämnd. Dess sammansättning innebär att personalintressena skall fåföreslå tre av nio ledamöter och sjukvårdsförvaltningen en. Patienterna skallinte få en enda. De övriga fem kan väntas bli medicinare och förvaltningsfolk,troligen från . De skall som bekant utses av regeringen. Orn delta påstår utskottet att det ligger väl i linje medintresset att bättre tillvarata patienternas rätt. Jag frågar: Hur kan mantillvarata patienternas rätt genom att inte ens bereda dem plats i ett organ,där deras motparter är så rikligt representerade? Detta är ju alltjämt enpartsdomstol, där man uteslutit den ena parten. Utskotlet säger sedan i en underbar kullerbytta attpatientorganisationernas önskemål skall beaktas i all rimlig utsträckning.Först vill man inte släppa in patientrepresentanter. Sedan säger man att derasönskemål om representation skall beaktas i all rimlig utsträckning. Vad är f.ö. rimlig utsträckning? Är det att patienterna möjligen kan tänkas få enrepresentant, medan motparten skall vara garanterad flera? läser manfraser med en så huvudlös tankelinje. Sedan vill utskotlet inte gå med på muntlig förhandlinginför nämnden som en normal procedur, såsom vpk vill ha det med vår föreslagnadomstol. Enligt utskottet skcill nämnden själv avgöra om muntlig förhandlingskall få förekomma. Jag tycker att detta är rätt fantastiskt. Än merfantastiskt är det när utskottet påstår att patientintresset nog inte bättretillvaratas om man fär muntlig förhandling. I den delen är det faktiskt ett totalt obegripligtyttrande. Vi måste ju fråga oss: Vad kännetecknar en reguljär muntligdomstolsförhandling? Jo, man har där alltid lika rätt gentemot motparten. Mankan alltid bemöta påståenden och yrkanden. Då frågar jag socialutskottetstalesman: Om man får sin rätt att bemöta inskränkt, hur kan detta leda tilllika bra rättsställning som om rätten till bemötande är normal och likvärdig?Och omvänt: Om jag görs likvärdig i min rätt att bemöta motparten, hur kan detundgå att förbättra min rättsställning? Såsom utskottet skriver framstår detsom likgiltigt om patienten i full utsträckning har möjlighet att bemöta ellerendast i begränsad mån har möjlighet att bemöta. Om man alltså tar ifrån mig endel av min rätt, om man från att jag varit jämlik med min rnotpart försättermig i ett underläge-det är enligt utskottet betydelselöst. Jag frågar: Hur kanman egentligen skriva någontingsådant? Om man nu tycker det, så är det juklokare att inte säga det. Ännu värre blir det när man skall behandla patientens rättatt få allt relevant material tillgängligt i målet. Då vill utskottetfortfarande hindra ena parlen att få full tillgång till material som motpartenhar full tillgång till. Man hänvisar till elt yttrande i propositionen. Därstår alt om delar av materialet är sekretessbelagda skall nämnden upplysapatienten om innehållet däri, i den män detta behövs för att han skall kunnatillvarata sin rätt, och om det kan ske utan allvarlig skada för det intressesom föranlett vägran att lämna ut materialet. Detta är ju häpnadsväckande. Dels skall man kunna vägra mig tillgång till handlingar imålet, om jag är patient, dels skall en nämnd, dominerad av intressenter somhar intresseanknytning till min motpart, bestämma i vilken form jag skallupplysas om innehållet i material som är relevant för målet. Denna nämnd skallt. o. m. få bestämma om det är i mitt intresse att material görs tillgängligt.Jag skall inte själv få avgöra vad som är i mitt intresse att åberopa, ulannämnden skall avgöra vad som är i mitt intresse att åberopa. Och detta haralltså socialutskottet mage att kalla för en ordning, väl ägnad att tillgodosepatientens behov och intressen. Det är ju faktiskt att ställa alla begrepp påhuvudet. Sedan blir det smått komiskt när utskottet i annatsammanhang hänvisar till sekretesslagen. Det kan ju nämligen inträffa att ensällsynt energisk pafient startar en särskild process för att få detsekretessbelagda materialet utlämnat. Då uppstår närmast rena karusellen. Dåskall man först invänta en process innan man kan föra huvudärendet vidare. Manfrågar sig: Varför inte då ge tillgång till materialet i full utsträckningredan frän början? Så kommer vi till ytterligare en bedrövlig punkt iutskottets bedrövliga motiveringar. Det gäller vad slags talan som skall kunnaföras. Här vill utskottet inte medge att en part skall kunna föratalan om felbehandling. Talan skall endast kunna föras om huruvida någon ärförfallen till disciplinbrott eller ej. Det är just detta som bidrar till attförsvåra patientens ställning och möjligheter att söka sin rätt. Enligt vpk:s förslag skall man kunna föra talan allmänt.Det är ju ofta så i praktiken att mål som här är i fråga utgör en blandning avolika omständigheter, I en del fall är det nödvändigt att ta in rent medicinskaomständigheter, I andra fall är det så, att man inte kan fastställa någon direktpersonlig ansvarig och alltså inle kan utdöma något disciplinstraff. Felet kanhelt enkelt bottna i själva organisationen eller i ett misstag som rentmänskligt kan vara förklarligt, I sådana fall måste det föreligga vad mankallar elt principalansvar, ett kollektivt ansvar från sjukvårdsapparaten fördel begångna felet, även om man inte tycker att det är skäligt att någonspeciell person skall lida för det. Men patienten måste alltså kunna få sinrätt, oavsett om någon enskild kan utpekas och göras ansvarig. Det sistnämndaär ju ofta inte alls huvudsaken. I ett förfarande i en reguljär domstol råder fri talerätt.Alla omständigheter som kan tänkas bli relevanta för bedömningen kan tas fram.Men i utskottets ordning skall man göra begränsningar i talerätten på ett sättsom, vad jag kan förstå, endast kan försvåra och skada patienternas intressen. Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Slutligen har vi då frågan om en särskildpalientombudsman. Inte heller detta vill utskottet höra talas om. Vår nuvarandekonsumentombudsman har i olika sammtrnhang påtalat behovet av en särskildpatientombudsman. Han har t. o. m. själv offentligt förklarat sig beredd att tapå sig uppgiften att företräda patienterna intill dess en sådan särskildpalientombudsman kan utses. Detta erbjudande bekymrar inte utskottet. Utskottethar en annan idé. Det skall tillsättas lokala förtroendenämnder. Det kan varaen viss nytta med sådana - det \ill jag in te bestrida. Men rnari måste reageranär utskottet sätter upp dessa nämnder som någon sorts ersättning för en patientombudsman. Med de lokala förtroendenämnderna skall del föriialla sigpå följande sätt. Sjukvårdshuvudmännen skall inrätta sådana. Dessa nämnder sägsskola bidra till ökat förtroende mellan vårdapparaten och patienterna.Utskottet säger t. o. m. att sådana nämnder är bättre än lokalapatientombudsmän. Här ställs vi åter inför ett stort mysterium, när vi läserutskottets betänkande. Om jag är patient, om jag är med i enpatienlorganisation, om denna organisation haren lokal patientombudsman-hur kanmitt intresse då tillgodoses séimre av denne ombudsman än av en lokal nämnd,som är organiserad och utsedd av rnin motpart? Om vi skulle tillämpa sammaresonemang i arbetslivet, då skulle alltså fackföreningarna avstå från sinalokala ombudsmän och förlita sig på att dessa ombudsmäns uppgift bättre skulleskötas av en förtroendenämnd som arbetsgivaren hade utsett och organiserat. Man frågarsig; Hur kan ett utskott komma med något så befängt? Detta må räcka. Det må räcka för att visa medvilket slags logik och i vilka intressens anda socialutskottet i det härärendet i varje fall har arbetat. Patienträtlen - de underiägsnas och felbehandlades krav pålikvärdighet, på öppna procedurer, på rätt att föra talan efter lika regler, pårätt att fä saken avgjord av en rättsligt kompetent och oberoende instans - densträvan har f. n. insel större stöd i socialutskott. Det kan mankonstatera. Det var brtr att få vela det. Då kan den verkliga stridenbörja. Fr. o, m kan förvänta sig att bädepatientorganisationerna och vpk skärper striden. Det kommer förslag omdjupgående reformer av de dåliga rättsförhållandena för vårdsektorns patienter,vilka socialutskottet och regeringen här, så långt de har kunnat, har strävatatt konservera och rädda undan en verklig reformering. Jag yrkar bifall till vpk:s motion. ANITABRÅKENHIELM (m): Det får betraktas som positivt och ägnat altöka allmänhetens förtroende för medicinalväsendels ansvarsnämnd att den nu bliren från tillsynsmyndigheten - - fristående instans. Denenskilde medborgaren - i sitt förhållande till sjukvården oftast kallad"patienten" -får möjlighet att uppträda som part i mål inför nämndenoch får utökade möjligheter att ta del av utredningsmaterial och sina egnasjukhusjournaler. Dessutomär det tillfredsställande att ansvaret nu utvidgas till att gälla alla dem somarbetar i vården. Detta innebär en betoning av det vårdansvar alla i sjukvårdenverksamma personalkategorier har och ett understrykande av den betydelselagarbetet fått inom sjukvården. Trots att vissa straffbestämmelser nu försvinner, kvarstårför de sjukvårds-anställda ett vidare straff- och disciplinansvar ån för övrigasamhällsfunktio-närer i medborgarnas tjänst. Förhållandena inom sjukvården ärdock speciella, och den enskilde hjälptagaren kanske känner sigsärskilt utsatt - av naturliga skäl; det gäller ju liv och hälsa. Därför kandet anses befogat att det i den nya lagen bl. a. föreskrivs att de anställdaskall behandla sina klienter med omtanke och respekt och alt behandlingen skallske i samråd med patienten. Dock kan invändas att arbetarna i sjukvårdentroligen redan genom sin utbildning och inriktning från början är merainställda på ett sådant beteende än många andra offentliganstållda. Det måstedå vara en lockande tanke att införa motsvarande bestämmelse även på andraområden, där enskilda människor kommer i kontakt med myndigheter av olika slag. Utskottet har förutsatt att den nu frånjustitiedepartementet aviserade utredningen om offentliganställdas straff- ochdisciplinansvar skall ta upp det förhållande, som berörs i motionen 1979/80:45av i , yrkande 2, som försätter personalen i ett visstunderläge. Den anställde har nämligen inle möjligheter att själv anhängiggöraett ärende i , t, ex, för att genom ett friande utslag blirentvådd från en obefogad anklagelse. Jag finner det intressant och viktigt attdet undersöks i vilken utsträckning en sådan ordning kan göras möjlig, I ett särskilt yttrande har utskottets moderater ochcenterpartister funnit del angeläget att förutsätta att utredningen också seröver en annan, i den nya lagen införd, bestämmelse, som särställersjukvårdspersonal i förhållande till andra offentliganställda och som tagitsupp i irepartirnotionen 1979/80:16, Patienten-anmälaren får nu också rätt att överklagaansvarsnämndens beslut i högre instans. Naturligtvis är det ur allmänrättssäkerhetssynpunkt tilltalande att den enskilde får vidgade möjligheter atthävda sig gentemot samhället. Införandet av överklaganderätt för anmälaren hardock oroat personalorganisationerna och är ägnat att diskuteras, av denanledningen att de ärenden som kommer att tas upp i nämnden är renadisciplinärenden. Sedan den allmänna patientförsäkringen nu tillgodoserpatienters berättigade krav på gottgörelse för skada eller men, t. ex, genomfelbehandling, har intresset bortfallit för att i få fastslagetatt någon felat, enbart för att därigenom få möjlighet till skadestånd. Renfasiställelsetalan vad gäller medicinsk felbehandling kommer enligt utskottetsmening inte att tillåtas i nämnden. Kvar står alltså rena disciplinärenden -huruvida försummelse skett eller behandlingen varit sådan att disciplinpåföljdkan bli aktuell för den anklagade. Den som anmäler i ett ärende har alltså personligen intenågot att vinna på ett överklagande. Det enda som kan ske är att endisciplinpåföljd skärps eller tillkommerför den anklagade,majoritet ansåg Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. 6 protokoll 1979/80:56-57 Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. också attdet allmännas rättsintresse här blir tillgodosett genom den överklaganderättsom tillkommer , JO och JK, Om dessa ej ansett överklagandebefogat och den enskilde anmälaren ändå går till högre instans, kan dettagivetvis medföra långvarig ovisshet, oro och svåra påfrestningar för denanklagade, eftersom den tid processen tar förlängs avsevärt. Vi har i utskottet accepterat överklaganderätten.Kammarrätten har ju möjlighet all avvisa överflödig utredning, och utskottethar uttalat att man förutsätter att denna särbehandling av sjukvårdspersonalenomprövas om den visar sig leda till oacceptabla förhållanden för dem somarbetar i vården. Vi har dock, fru talman, i vårt särskilda yttrande velatförutsätta att den nu aviserade utredningen om de offentliganställdas straff-och disciplinansvar också uppmärksammar denna särbehandling av sjukvårdensanställda. Jag yrkar bifall till utskottets förslag. GABRIELROMANUS (fp): Den proposition som vi nu behandlar lades frami våras av sjukvårdsministern och av folkpartiregeringen. I stortsett tillstyrks propositionen av utskottet, som är enhälligt. På en punktföreslår utskotlet en ändring i förhållande till propositionen. Vi vill att denlagbestämmelse om förtroendenämnder i landstingen som i propositionen föreslåsingå i sjukvårdslagen skall finnas i en särskild lag med tidsbegränsadgiltighet till fem är. Därefter skall man värdera erfarenheterna och taställning till om vi skall ha en sådan lagbestämmelse i fortsättningen. Det ären ändring i förhållande till propositionen som det har varit lätt för oss attacceptera. Det föreliggande förslaget innebär rent allmänt attpatienternas ställning stärks. Dels får , som , en självständig ställning i förhållande till , dels fårpatienten partsställning i nämnden, vilket är ovanligt med tanke på att det härrör sig om disciplinärenden. Domslutet anger ju bara om någon ur sjukvårdspersonalenhar begått ett fel eller inte, I konsekvens därmed får också patientenmöjlighet att överklaga, om han eller hon inte är nöjd med beslutet. Vidareökas möjligheterna fill muntliga förhandlingar och till all få del avtillgängligt material i nämnden. Slutligen föreslås inrättande av de förtroendenämndersom jag talade om. Det påpekas också att förtroendenämnderna, som alltsåskall vara lekmannaorgan inom landstingen, till sin hjälp kan fåbefattningshavare med ungefär den funktion som patientombudsmännen nu har på endel håll, dvs, som verkställande ledamöter eller tjänstemän inomförtroendenämnden. Både inom utskottet och i propositionen framhålls att ettsådant förtroen-demannaorgan kan ge ökad tyngd åt de förslag som kommer från entjänsteman. Det ger organet en starkare ställning i förhållande till övrigainstanser inom . Jag villalltså betona att innebörden i detta förslag är att förstärka patientensställning, och det sker pä en rad olika sätt. Genom de lokalaförtroendenämnderna ökas naturligtvis också möjligheterna att på ett tidigarestadium reda upp motsättningar mellan patienter och personal samt mellanpafienter och sjukvården i stort. Det gör att man kanske inte behöver gä vidaretill . Erfarenheterna på de håll där man har haft försök medlokala patientombudsmän, informationssekreterare eller liknande har varitmycket goda. Vi vet att många av de bekymmer som uppstår och de klagomål somframförs bottnar i dålig information och missförstånd. Det är sådant som mankan reda upp, om det finns ett instrument på det lokala planet. När man lyssnar på , får man onekligen ennågot annan bild av detta förslag än den som jag har tecknat här.