prot · G309162 · 1979-12-31 00:00:00 — Somkräver stora investeringar, detta till förmån för ett mera kortsiktigt ochkommersiellt inriktat utvecklingsarbete. Det är ingen anklagelse mot svensktnäringsliv att man reagerar så, men det är ett faktum som samhället måste tahänsyn till i sina dispositioner. I sådana fall måste samhället, genom lämplig avvägningmellan allmän stimulans och samhälleligt risktagande, stödja de långsiktigaforsknings- och utvecklingsinsatserna. En vikfig uppgift för samhället är också att medverka tillindustrins framförhållning inför strukturella förändringar. Statens vidare engagemang i näringspolitiken aktualiserarockså frågan om rollfördelningen i samhället. När jag harföljt den socialdemokratiska opposifionspoliliken mera ingående på dettaområde, har jag med sfigande förvåning märkt att socialdemokratin inte bryttsig om attnärmare precisera rollfördelningen mellan stal och näringsliv. Nära nog Nr162 reflexmässigt har det kommit socialdemokratiska krav den överordnad planering, strukturplaner, ja, över huvud taget påsamhällsingri- 4 j gg) panden föratt motverka den strukturanpassning som svenskt näringsliv i accelererandetempo varit tvunget att genomgå lill följd av sitt stora Näringspolitikeninternationella beroende. Det finns talrika exempel på hurde socialdemokratiska förslagen, om de hade genomförts, inneburit bromsat upp en utveckling som är ofrånkomlig och skjutit problemen påframtiden och därmed försvagat vår internationella konkurrenskraft. Det gäller nästan undantagslöst insatser på områden somhandelsstål, specialstål, skogsindustri och varv. Överallt hade vi i dagbefunnit oss i en avsevärt sämre situation, om vi villfarit de krav påkonserverande samhällsinsatser som socialdemokrafin fortlöpande har beställt. Detta har ofta skett med härivisning till de anställdasoch orternas behov av trygghet. Men uppskov med ofrånkomliga åtgärder skapar enfalsk trygghet och försämrar för den enskilde arbetstagarenmöjligheterna att få sin försörjning på områden där tryggheten blirbättre. Oeh för den berörda bygden innebär ofta kraven på uppskov mednödvändiga slruklurinsalser att angelägna åtgärder för att differentieranäringslivet och minska bygdens ensidiga beroende av en industri, en bransch,skjuts med ökad osäkerhet som en direkt följd. Jag har ställt migfrågan, om det verkligen kan vara en genomtänkt näringspolitik somsocialdemokratin i oppositionsställning bedriver. Jag har kommit tillslutsatsen all så inte är fallet. I avsaknaden av en helhetssyn pånäringspolitiken har man fallit för frestelsen att vädja till lokala opinioner.Och därvid har del blivit. Jag skulle vilja inbjuda socialdemokratinsföreträdare vid det här tillfället att i omsorgen om det svenska näringslivetsutveckling överge denna ofruktbara attityd och i stället della i en dialog omhur man på bästa sätt klarar anpassningsproblem utan onödig tidsspillan och medbästa tänkbara resullal för den enskilde arbetstagaren. Det är bara det som påsikt kan vara en garanti för att svenskt näringsliv håller sin konkurrenskraft.Den ekonomiska situationen och avtalsrörelsens utfall understryker behovet avökad realisrii i den näringspolitiska debatten. Delta ger mig också anledning att komma in på ettangränsande område, och det gäller det statliga förelagandels uppgift inomnäringspolitiken. Hit räknar jag då inte bara Statsföretagsgruppen ulan ocksåandra statliga förelagsengagemang som har blivit nödvändiga under senare år.Jag tror atl biandekonomin är det bästa för - det är min bestämdaövertygelse. Vi behöver alltså en blandning av privata, kooperativa ochstatliga företag i vårt näringsliv. Jag är med andra ord angelägen om att destatsägda företagen oeh företagen med statligt ägarengagemang kan utvecklas ochspela sin posiliva roll inom detta näringsliv. Med förvåning har jag därför noterat hur socialdemokratinockså i det här avseendet successivt har förändrat sin attityd som oppositionsparti. Så fort staten har ett ägarengagemang i ett företag tas det av oppositionen som anledning till att ställa nya krav på företaget i fråga. Det statliga "5 Nr 162 engagemanget las som intäkt för alt förelaget inte skall bedriva sin , strukturpolitik i den takt ochunder de villkor som marknaden kräver. 4 i ni19S0 Ålägger vi statliga företag dylikarestriktioner i kraft av Statens ägarengage- mang innebär del för framtiden atl vi alltid accepterar alt de statliga j-.-u företagen och företagen medstatligt ägarengagemang spelar en andraplans- roll ochutvecklas till ett B-lag i näringslivet. Det finns knappast något säkrare sättatt diskriminera elt statligt företags engagemang än att som socialdemokratingör ställa andra krav på företag med statligt ägarengagemang än på privata ochkooperativa, I den näringspolitik jag företräder är detta självfalletotänkbart, eftersom vi anser atl statligt engagemang i näringslivet är etlofrånkomligt och önskvärt inslag i vår biandekonomi. Statliga engagemang måstedärför grundas på samma företagsekonomiska principer som gäller förnäringslivet i övrigt, Någon av under förrariksmötet ägnades nästan helt åt en diskussion om näringspolitikens framtidainriktning. Man kunde då konstatera att de borgerliga såg marknadsekonomin somden kraft som skulle lösa alla problem. Men åtminstone två av de parfierna hadeockså viss kritik att framföra och sade; Javisst behöver marknadsekonominstyras och modereras, och samhället måste ingripa nu och då. Det är därför intressant att så här elt år efteråt tittapå hur det har gått med detta. Vad finns det för försök till styrning ochmoderering i den proposition som föreligger? Den lar upp de allra flestapunkterna i näringspolitiken, men del finns inte etl enda försök alt moderera,slyraeller ändra-det är bara ett accepterande, Induslriministern talar här väldigt varmt om all han intevill ha några ideologiska låsningar. Men del enda han verkligen presterar i detavseendet är alt tala om att han inte har någon ideologisk låsning till attgöra ändringar i marknadsekonomin, Hans idé är alt den skall verka helt ochfullt. Då är man utan ideologiska bindningar. Det är också etl sätt attresonera. De försök som gjordes och de svaga antydningarsom nu görs att kritisera marknadsekonomin påminner mig om de tre värmländskaskogsarbetarna som hade litet bekymmer med sin mathållning, eftersom de levdeväldigt isolerat. Så kom de överens om atl de skulle svara för matlagningen varsin dag. Men om någon klagade på maten skulle han som straff fåöverta vad som var kvar av den veckans matlagning plus den egna perioden. En måndagsmorgonvar gröten väl bedrövligt dålig, så en av dem kunde inte hålla tyst utan hansade: "Det var då den värsta gröt jag någonsin har ätit, vidbränd ochosalt och klimpig och sur!" Men så kom han att tänka på alt "javisstja, nu riskerar jag ju att få laga mal hela veckan", så han fortsatte:"Men god, utomordentligt god!" Ungefär såhandlar borgerligheten när del gäller marknadsekonomin. Man talarså mycket om atl man vill göra vissa korrigeringar, men råkar 46 någon begära att regeringen ocksåskall göra något, då sluter man upp som en man ochsäger: "Oh nej, marknadsekonomin är alldeles ofelbar." Tänk på Nr 162 skogsarbetarna och fundera på om det inle finns en hel del alt göra! NilsÄsling sade atl han skall ha en planering i mitten. Det måste vara ett 4 --[qq dåligtögonmålt som industriministern har, när han anser att han planerar i mittenmellan vad han kallar socialdemokratins centralplanering och något Näringspolitiken slags fri marknadsekonomi. Det påminner i stället omombudsmannen som sade; "Vår målsättning är att ingen skall ligga undergenomsnittet." Det är delta menar med mitten. Då förstår manatt den finns kolossalt långt åt höger. Den ekonomiska situationen i vårt land är just nu väldigtbekymmersam med hög inflation, stort underskott i handelsbalansen osv.Balansproblemen i statens ekonomi är egentligen bara en avspegling avsituationen inom industrin. Vinsterna i industrin har under de senaste åreninte gått till investeringar utan till spekulation. Industrin är därför på vägatt bli föråldrad och orationell. Tendenserna ute i världen visar på faran fören ny lågkonjunktur. Här hemma är det väl svångremsåtdragningen som gör att inte heller hemmaindustrin utvecklas som den borde. Industriministern är emellertid väldigt optimistisk i dag- han kör med receptet omväxlande kalla och varma bandage. Den ena stundentalar han om vilken fruktansvärd ekonomisk situation som vi befinner oss i ochden andra stunden talar han om vilken utomordentlig rush del finns i detsvenska näringslivet. Bestäm sig, herr industriministern, för vad som gäller! Man kunde tycka att regeringen skulle göra allt för attförsöka samordna och stärka den svenska näringspolitiken, när den nu ser ut somden gör. Men tvärtom tycks det vara något av en lärosats för borgerligheten ochregeringen atl man skall passivt vänta på att marknadsekonomin och kapitalismenskall ordna allt. Vi socialdemokrater har i vår partimotion 1023 pekat på enlång rad åtgärder som vi anser nödvändiga för den svenska industrin och densvenska biandekonomin. Det gäller långsiktig industriell planering, enexpansion på människornas villkor, utnyttjande av den gemensamma sektornsmöjligheter alt bidra till industriutvecklingen, de anställdas medverkan förökad utveckling, främjande av gemensamma resurser för industrins investeringaroch mycket annat. Underlåtenheten att klara utvecklingen inomproblembranscherna är iögonfallande i propositionen. Den förra trepartiregeringenunderlät atl göra en sådan planering och fick därför enorma problem, som mansedan sökte lösa med väldiga penningsubsidier, dock utan atl lyckas. Man har satsat miljardbelopp för atl utveckla handelsstålsindustrinoch speeialstålsindustrin, men bristen på planering gör all problemen i stortsett kvarstår. För järngjuterierna är utvecklingen densamma. Men allra tydligast framstår situationen inomskogsindustrin, som är ett bevis på regeringens oförmåga att klara branschens problem. Skogsindustrin har just nu goda konjunkturer, men svensk skogsindustri inskränker driften alltmer på grund av brist på råvara - en brist som beror på dålig planering och otillräckliga skogsavverkningar. Regeringen har underlåtit atl vidta åtgärder 47 Nr 162 för att få en långsiktig planeringav skogsavverkningarna oeh virkesförsörj- Onsdappndpn ningen och har avvisat alla våraförslag om en övergripande ramplanering för 4 irrni1980 skogsindustrin. Samhället harsatsat miljarder på att söka klara den svenska Men på grund av undermålig planering och bristande Näringsnolitiken handfasthet hosregeringen upplever vi nu en okontrollerad nedläggning av industrier och ettslaktande - det ordet ligger faktiskt nära till hands - av en hel skogskoncernmed tusentals och åter tusentals arbetslösa som följd. Regeringensbranschplanering kan karakteriseras som en katastrof för skogsindustrin. Det ären sanning som inte minst företagarna vitsordar. Den borgerligaregeringen lycks så helt ha avsagt sig ansvaret för bransehplaneringen att manibland frågar om den vet vad som sker inom industrin. " I vår partimotion redovisar vi hur vi vill stärka ochutveckla utrustnings-industrin, som levererar sina produkter tillbasindustrierna. Då måste del finnas ett nära samarbete mellan basindustriernaoch utrustningsindustrin. Vi håller på att bli akterseglade här i ulanatt regeringen tycks märka det. Basindustrin skall naturligtvis köpa sinutrustning där den är billigast, men svensk utrustningsindustri måste kunna fåreferensanläggningar och order här hemma för alt verkligen hänga med ikonkurrensen. Men detta synes inle intressera de borgerliga i utskottet.Det är så svårt att planera, säger de. Därför överlåter de denna planering tillanonyma krafter, som minst av alll arbetar i samhällets intresse. Svensk industri måste naturligtvis främst bygga sinutveckling på nya branscher och nya produkter, som kan ge expansion påvärldsmarknaden. Vi kräver därför en övergripande industriell planering. Detgäller industrins kapitalförsörjning och de statliga förelagens roll iplanering och industriut-veekling. Det gäller också ny teknik och effekterna avdatoriseringen och den ökande automationen inom industrin. Regeringen borde ändå känna ett visst ansvar för framförallt datateknikens expansionsartade utveckling. Skall datatekniken bli ett hotmot vår självständighet, eller skall den bli elt medel i människans tjänst föratl ge oss ett mänskligare arbetsliv? Det är betydelsefulla frågor somdiskuteras mycket, inte minst inom fackföreningsrörelsen. Men regeringen liggerlågt. Låt marknadsekonomin ta hand om utvecklingen, tycks vara regeringensåsikt. En bättre bankruttförklaring av silt eget syslem än den som utfärdasgenom atl man vänder sig mot alla våra förslag kan inte presteras frånborgerligt håll. Industriministern talade om de statliga företagen. Ävenjag skall gärna ta upp dem till en liten diskussion. Som vi ser det bordeStatsförelag och de statliga förelagen vara regeringens offensiva organ förökad expansion och för etl föregångsarbete inom olika branscher. Jagträffade en förelagsledare inom Statsförelag som sade ungefär såhär; Ni i regering och riksdag har aldrig gett oss riktigt klara direktivbeträffande vad ni vill med Statsföretag. Vill ni ha en aktiv utveckling?Vill ni ha satsningar på projekt med stor sysselsältning? 48 Statsförelag skall vara expansivtpå området teknisk utveckling? En bolagsstämma i etl privat företag skulle aldrig vara så Nr162 vag som deansvariga är när det gäller instruktionerna för Statsföretag, sade Onsdaeenden han.Jag måste ge honom rätt. 4 jmj \gQ Talet omatt industriföretagen, inkl. de statliga, endast har till uppgift att med minstamöjliga insats av arbetskraft och kapital skapa största möjligaNäringspolitiken mängd varor oeh största möjliga vinst är reaktionärt. Ytterstfå hävdar denna mening beträffande industriföretagens uppgift i ord - detgjorde inte heller industriministern. Men regeringen tycks följa dennaprogramförklaring i gärning. Talet om en rättvis regionalpolitik - en politiksom inte minst med läpparna brukar bekänna sig till - glömmer manbort när det gäller styrmedlen för en sådan här utveckling. Då tarmarknadsekonomins ensidighet över. Vi socialdemokrater vill se en starkare viljeinriktningfrån Statsföretag. Men det är ägaren som skall stå för denna, inte de olikaföretagscheferna. Vi föreslår att ger regeringen i uppdrag att låtaStatsföretag redovisa vilka expansionsutrymmen man genomvidareförädling, bättre teknik, upptagande av nya tillverkningar etc. har underden närmaste treårsperioden. Sedan blir det regeringens oeh uppgiftatt överväga finansieringsmöjligheterna för genomförandet av de i redovisningenupptagna åtgärderna. Men de borgerliga avstyrker på känt maner detta förslag. En ökad teknisk utveckling, liksom inrättandet avsamhällsägda utvecklingsbolag, är nödvändiga förutsättningar för ökadindustriutveckling. Bakom stora samlade industriella forsknings- oehutvecklingsprojekt i världen ligger ofta statliga beställningar. Detta gällerframför allt de militära beställningarna, men också beträffande rymdprojekt ochliknande projekt. För del kan som exempel nämnas utvecklingen av enkonkurrenskraftig turbinindustri, tekniska lösningar förlångdistansöverföringar av starkström, utveckling av teleteknisk industri itoppklass m. m. borde dock kunna åstadkomma samma sak på flera områden,genom medvetna insatser när det gäller t. ex. sjukvårdsutrustning,sjukvårdsteknik och kollektiva transporter, på undervisningsområdet, inommiljötekniken osv. Vi har tidigare fått gehör för tre av de femutvecklingsbolag som vi har föreslagit och återkommer vi med förslag tillytterligare två sådana, nämligen ett när det gäller medicinsk teknik och ettnär det gäller undervisningshjälpmedel. För att dessa utvecklingsbolag skall fåfull effekt bör de dock arbeta i nära samverkan med ett finansieringsorgan medbetydande resurser. Det gäller för resten också beträffande den tekniskaforskningen och utvecklingen inom industrin. Vi återkommer därför med vårt tidigare förslag ominrättande av en struktur- och industriutvecklingsfond. Vi anser en sådan fond vara nödvän dig för att det på kort sikt skall kunna åstadkommas snabb expansion och investeringsutveckling. På blir någon form av löntagarfonder nödvändigt för att vi skall kunna lösa de ekonomiska och sysselsättnings- 49 4 protokoll 1979/80:162-163 Nr 162 rnässiga problem som vi har, men i det avseendet pågår ju den "fedning. Vi är allamedvetna om det starkt ökade behovet av resurser för landets industriinvesteringar.Detta behov måste tillgodoses, och del kan inte ske Nnr' QsnoTtken "'" insatser från allamedborgare i samhället. Vi måste satsa mera på att bygga ut vår industri och får dåavslå från annat. Men när så sker bör man väl m. m. också setill att de anställda får ett inflytande över investeringar och produktion. Men de borgerliga vill inte vara med om struktur- ochindustriutveeklings-fonden. De är nog med när det gäller att de anställda skallbidra med investeringskapital. Men detta skall ske genom alt de anställda draråt svångremmen och sänker sina löner, medan företagarna får starkt ökadevinster. De anställda skall bara få glädjen att avstå. Till dem säger man som ien annons från en företagarorganisation : Gläds när företaget går medvinst! Man får väl förmoda att glädjen blir större ju lägre lönen blir och juhögre företagets och aktieägarnas vinst är. Vi yrkar i reservation 6 bifall till vårt motionsyrkandeom en struktur- och utvecklingsfond. Det bör ankomma på regeringen att så snartsom möjligt förelägga en proposition som kan ligga till grund förbeslut om inrättande av fonden, dess finansiering och närmare inriktning ochutformningen av dess verksamhet. Beträffande de övriga finansieringskällor som vi tar upp ivår motion vill jag peka på vårt krav på ytterligare en miljard till fjärdeAP-fonden för aktieköp, vilket skulle bidra till en ytterligare expansion avinduslriutveck-lingen. När det gäller frågan om hur mycket aktier fonden skall harätt alt köpa föreslår vi att fonden inte skall åläggas några speciellarestriktioner. Det måsle vara en uppgift för fondens ledning att i varjesärskilt fall bedöma hur mycket aktier man vill köpa i de olika företagen. Ochnaturligtvis - låt mig säga det - går de moderata ledamöterna liksom ävenfolkpartiets och ledamöter i utskottet emot hela detta förslag. Jag yrkar bifall till reservationerna 1-16vid näringsutskottets betänkande nr 43. Jag beklagar att jag, eftersom mintaletid nu är ute, inte hinner i denna omgång kommentera vad industriministernhade all säga, men jag skall försöka återkomma till det i en senare replik. Visst har gröten liksom i den värmländskaskogskojan sina klumpar, men vad är alternativet? Jo, den socialdemokratiskavaUvällingen, och den tror jag inte skall kunna föra näringslivets utvecklingframåt. Det gäller också om jag, som jag försökt , gör en välvilligtolkning av de socialdemokratiska reservationerna. Jaglyssnade med stort intresse på inlägg här. som enkommentar till det vilja säga att den avgörande skillnaden mellan den socialdemokratiskanäringspolitiken och den som jag företräder kanske ändå 50 inte, när allt kommer omkring, ärmarknadsekonomin utan mera definitio- nen av samhällets funktioner visavi denna. I del avseendetföreträder jag en riktning som inser att marknadsekonomin har sina svagheter,som man måste försöka kompensera genom samhällsåtgärder. Till detta kommer attSverige är etl litet land med ett stort exportberoende, oeh det understrykerdelta. Socialdemokratin å sin sida försöker ständigt sätta marknadsekonomin urspel utan att egentligen ha någonting bättre atl komma med. Det här måsle viklara upp, om den socialdemokratiska oppositionen över huvud tagel skall kunnagöra sin näringspolitik trovärdig. säger att vad som händer inomskogsindustrin kan vara en illustration av bristen på planering. Jag skullevilja påstå att när det som sker inom skogsindustrin har klarnat till sinahuvudlinjer och värkt ut, så kommer man att kunna säga att den härstrukturutvecklingen kom sent och var nödvändig men atl den i alll väsentligtblev en föredömlig strukturanpassning lill situationen. Hade man däremot accepterat den socialdemokratiska linjen- centralstyrning av struklurinsalserna - hade man satt företagens ansvar urspel och inlett en mycket komplicerad förhandlingsprocess. Vi har i stället vall alt låta staten uppträda somkoordinalor för atl i varje region försöka få till stånd den optimalaindustristrukturen inom ramen för den tillgängliga råvarureserven. Jag tror attvi kommer att lyckas. Jag är i varje fall full av förhoppningar. Jag tror attvad som sker - även om del kan vara smärtsamt på sina håll - till sistkommer att visa sig vara en lycklig utveckling. När det gäller enskilda socialdemokratiska förslag skullejag vilja säga att den starka betoningen i ett av de socialdemokratiskaförslagen av den översiktliga planeringen, utan att man egentligen gjort klartför sig hur man skall klara den och dra nytta av marknadsekonominsresursfördelning, inte inger någon starkare tilltro. Det andra centrala förslaget, som har upprepats underårens lopp, gäller en strukturfond eller en strukturutvecklingsfond. Den ökar intesamhällets resurser för att gå in och hjälpa till med strukturförändringar. Vihar redan ett instrument för det i Investeringsbanken. Jag har tidigaredeklarerat att vi är beredda att i den takt behov uppstår ge Investeringsbankennödvändiga resurser för att leda det här arbetet från statens sida. Därför ärdet socialdemokratiska förslaget närmast en dubblering av ett instrument somredan finns. I samband med det sade att vi skulle haattityden att de anställda bara skall avstå. Det är helt fel. Jag ser som vårviktigaste uppgift med näringspolitiken atl skapa företag med höglönebetalningsförmåga. Det är inle bara det från facklig synpunkt mestangelägna utan det är också det allt avgörande måttet på företagetseffektivitet och internationella konkurrenskraft och därmed elt klartsamhällsintresse. Jag hoppas att i den fortsatta debattenkommer in på frågan om de statliga företagen och hur man från socialdemokratisksida tänker sig alt gå vidare med sin linje beträffande statliga företag oehstatliga företagsengagemang som man ställer nya krav på de statliga Näringspolitiken m. m. Nr 162 företagen som gör att man irealiteten misskrediterar statliga företagsenga- den S'""g- 4 inni1980 Vi har - sedan Statsföretagsgruppenuppnått den aktningsvärda åldern av - i den proposition som har behandlat föreslagit och fått Näringsnolitiken ghör för en strikt uppdelningmellan statliga företags företagsekonomiskt motiveradeuppgifter och samhällsekonomiska uppgifter. ställerdock fortlöpande nya krav på statliga företagarengagemang utan att göra dennaklara uppdelning mellan vad som är samhällsekonomiska uppgifteroch vad som är företagsekonomiskt motiverat. Det här håller på att undergrävahela förtroendet för socialdemokratins syn på de statliga förelagensroll i samhället. Det tycker jag att i eget intresse () replik: Industriministern hade mycket att säga närhan försökte förklara skillnaden mellan borgerlig och socialdemokratiskpolitik. Men i de många orden fanns det tyvärr väldigt litet av substans. Felet, säger industriministern, är att vi inte definierarsamhällets funkfion i förhållande till industrins. Men, snällaindustriministern, det råder väl inte krig mellan samhället och industrin.Samhället och näringslivet bör ha ett gemensamt intresse av att utvecklaindustrin på ett sätt som ger oss stora tillgångar. Men det gäller också att setill att dessa tillgångar används till människornas bästa. Vi har ju inte etlnäringsliv bara för syns skull, utan det är till för att tjäna hela samhället.Det finns alltså ingen svaghet i vårt förslag. Vi menar att samhället ochindustrin skall samverka. Vi har aldrig föreslagit någon central planering avstatskapitalistisk modell, som industriministern talar om. Polemisera inte mot enbild, utan mot vad vi verkligen föreslår!