prot · G30948 · 1979-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1979/80:48 Förhandlingarnaleddes till en början av tredje vice lalmannen. § 1Justerades protokollet för . Om kreditkortens roll i samhällsekonomin § 2 Om kreditkortens roll i samhällsekonomin Ekonomiministern ordet för att i ett sammanhang besvara dels iHallstahammar (vpk) anmälda interpellation, 1979/80:72, delsRolf () anmälda fråga, 1979/80:190, tillhandelsministern, och anförde: I en interpellation om kreditkortens roll isamhällsekonomin har i ställt följande frågor tillmig: Vilkenbedömning gör ekonomiministern av kreditkortens roll i samhällsekonomin? Vilka åtgärdertänker ekonomiministern vidta för atl begränsa kreditkortens skadeverkningarför såväl den enskildes ekonomi som den samhälleliga ekonomin? Tillhandelsministern har ställt frågan: Vilka initiativ avser statsrådet att vidta i syfte attminska de negativa sociala och ekonomiska effekterna av kreditkortsexpansionenför konsumenterna? Frågan har överlämnats till mig. Jag besvarar nu bådeinterpellationen och frågan i ett sammanhang. Låt mig, herr talman, först förutskicka att jag kommer altbli ganska utförlig i detta svar. Det har förekommit så många missuppfattningarom förhållandena på kreditkortsmarknaden att det är motiverat. Man kanskilja mellan kontokort av tre typer, nämligen Betalkort, därkunden dels slipper använda kontanter vid sina inköp, dels får alla inköpen underen månad fakturerade nästföljande månad. Fakturan betalas i sin helhet, ochnågon kredit utöver tiden mellan inköp och faktura medges inte. Bankkort, sommöjliggör kontantuttag från ett bankkonto som i och för sig kan förenas medbankkredit. Försöksverksamhet pägär med att koppla bankkort tillbutiksdataterminaler i syfte att möjliggöra deras användning för inköp utanmellanliggande kontantuttag. Kreditkort, därskulden för köpta varor får betalas genom mänadsvisa avbetalningar under enviss period, oftast ett till . interpellation och frågagäller enbart kreditkort. 0/77 kreditkortens roll i samhällsekonomin Del finns drygt 90 kreditkorlssyslem på den svenskamarknaden. Av dessa är ca hälften exklusiva, dvs. kan användas endast hos ettföretag eller en koncern. Närmare 40 är selektiva, dvs. kan användas inom enviss bransch eller inom visst geografiskt område. Endast fyra kreditkorlssyslemär generella, dvs. kan användas hos en mångfald säljföretag utan inbördesanknytning. Enligt uppgift beviljas av konsumenternaskreditkortsansökningar. Prövningen av ansökningarna varierar mellan olikakreditföretag. Som riktmärke brukar emellertid gälla att sökandens taxeradeinkomst bör uppgå till . I ansökningsformulären frågas efterinkomst; aldrig efter skuldsättning. Vid prövningen inhämtar företaget kreditupplysningsom innehåller uppgifter om eventuella betalningsanmärkningar under de senasteåren. Det finns inget som hindrar att en person innehar flera kort. Som regel beviljas en högsta kreditgräns på en tiondel avårsinkomsten. Återbetalningen sker vanligen med mellan en tiondel och entjugondel av löpande skuldsaldo inkl. ränta och avgifter . Den effektiva årsräntan ligger mellan 21 och 25 %för flertalet kreditkort inkl. den aviseringsavgift på . per kontouttagsom uttages för vissa men inte alla kreditkort. Kreditkortsmarknaden växer snabbt i värt land. Oavsettvilka mått man vill anföra på marknadens storlek, såsom branschens omsättning,storleken av utestående krediter, antalet detaljister där man kan handla medkreditkort eller antalet öppnade kreditkonton, finner man all kreditkortsmarknadenökat väsentligt och i vissa avseenden flerdubblats och atttillväxten gått allt snabbare . Detta är inget uniktutvecklingsförlopp i och för sig. Tvärtom är det vanliga mönstret för nyakonsumenttjänster och konsumentvaror att de efter ett trevande inledningsskedefår en spridning i snabb och ökande takt bland de vanligastekonsumentgrupperna. Eftersom antalet öppnade kreditkonton och butiksförelagdär kreditkort gäller alltjämt är litet i förhållande lillbefolkningsstrukturen och detaljhandeln i vårt land, är det troligt attkreditkorten kommer att förtsätta att expandera. Bland de drivkrafter som harbetydelse för marknadens tillväxt vill jag särskilt peka på följande. Kreditkorten erbjuder ett bekvämt sätt för konsumenten atlbetala och få kredit. Sedan en viss högsta kreditgräns avtalatsmellan kontoinnehavaren och kreditkortsföretaget kan krediten disponeras i dentakt som kunden själv avgör genom avbetalningar och nya inköp. Någon ny ansökansåsom vid de flesta slag av banklån och de traditionella avbetalningsköpenbehövs inte för att äter disponera nedamorteral kreditbelopp. För detaljhandeln medför kreditkorten betydande rationaliseringari betalningsrutiner och hanteringen av konsumtionskrediter. Genom att överlåtadessa till särskilda kreditkortsföretag avlastas butikerna en betungandefakturering och de kreditrisker som ofta följer med avbetalningshandeln. Destordriftsfördelar som ligger häri medför lägre kostnader för detaljhandelnoch samhället som helhet. För den enskilde detaljisten eller affärskedjan ärkreditkorten att betrakta som elt konkurrensmedel för att öka köptroheten ochden egna omsättningen. Kreditkortens samhällsekonomiska roll gäller närmastfrågan om deras betydelse på kreditmarknaden och för den privata konsumtionen.Kreditkortens andel av den totala utlåningen till hushållen har och1978 varit av storleksordningen - alltså av marginell betydelse förhushållen som grupp betraktad. Det kan vidare noteras atl motsvarandeprocenttal för de traditionella avbetalningsköpen har minskal lika mycket somkreditkorten ökat. Konsumlionskrediteri olika former, dvs. kreditkort,avbelalningsköp och banklän, svarade för i genomsnitt ca25 % av utlåningen till hushållen. Kreditkorlens andel uppgår sålunda lillknappt av konsumtionskrediterna. Kredilkortsföretagen ingår bland de s. k. finansbolagen.År 1978 svarade de utestående kontokrediterna för ca 14 ä avfinansbolagens utestående krediter inkl. kapitalvärdet av leasingobjekl. Enligt finansieringsbolagskommitlén lånade företag medhuvudsaklig inriktning på kontokortskrediter är 1976 upp medel till fränbanker och från den s. k. grå kreditmarknaden och fär således ses som endel av denna marknad. Stigande inflationstal och marginalskatter samt regleringarnaav bankkrediterna har medfört att den grå kredilgiv-ningenvuxit. Jag vill erinra om att regeringen lade propositionom en lillsynslag för finansbolagen, vilken f. n. behandlas av . Ibörjan av kommer regeringen att ta ställning till hur och i vilkenutslräckning finansbolagens verksamhet bör inordnas i den allmänna kredit- ochpenningpolitiken. Liksom för kreditmarknaden har kreditkorten mycket litenbetydelse för den privata konsumtionen i dess helhet. Åren 1977 och 1978svarade de för av den totala privata konsumtionen. Om man lägger tillavbetalningsköpen stiger andelen till - en andel som varitkonstant . Med en fortsatt snabb expansion kommer kreditkortengivetvis att få större betydelse för konsumtionsutvecklingen. Det kan medföra altkonsumtionen blir svårare att styra konjunkturmässigt. För dagen tyder detmesta emellertid på alt storleken av kontokredilerna inte behöver inge någonoro i det samhällsekonomiska perspektivet. I del hänseendet blir det alltjämtfrämst den reala disponibelinkomsten som kommer att ha det avgörandeinflytandet. har sparkvoten, dvs. den andel av hushållsinkomsternasom inte konsumeras, som bekant stigit mycket kraftigt. Betraktade ur den enskilde konsumentens synvinkel spelarkontokredilerna med hänsyn till lättillgängligheten sannolikt en relativtstörre roll för hushåll med lägre inkomster och sämre bankförbindelser. De haren utjämnande betydelse i fördelningen av konsumtionskredilerna, som det ärangeläget att värna om. Kreditkortssystemet kan emellertid också, som både HansPetersson och uttrycker farhågor för, leda till att enskildaförsätter sig och Om kreditkortens roll i samhällsekonomin Om kreditkortens roll i samhällsekonomin sin familji ekonomiska svårigheter. Uppgifter som inhämtats från branschen tyder dock påatl belalningssvårigheterna är relativt ringa totalt sett. Kundförlusternaberäknades sålunda för är 1978 i genomsnitt ha uppgått till av uteståendekrediter. Av totala antalet konton anmäldes för betalningsföreläggande.Antalet utmätningar understeg . Antalet betalningsförelägganden ochutmätningar har ökat långsammare än antalet konton. Man kan inte utesluta attstatistiken underskattar förekomsten av ekonomiska trångmål, som ju kan yttrasig på andra sätt än som fångas in i denna redovisning. Det bör bli möjligt attgöra en säkrare bedömning härav när är färdigt med sin nyligentillkännagivna undersökning av kreditkortens för- och nackdelar urkonsumentsynpunkt. Sammanfattningsvis vill jag mot denna bakgrund besvaraHans Peterssons första fråga om kreditkortens roll i samhällsekonomin påföljande sätt. Kreditkorten har trots en under de senasle åren mycketkraftig expansion ännu inte nätt en omfattning som i någon betydande gradpåverkat samhällsekonomin. Från överslagsvisa beräkningar över hur mångahushåll eller konsumenter som ännu inte har kreditkort men som kan tänkasskaffa sädana bedömer jag dock att expansionen kommer alt fortsätta.Kreditkortsmarknaden kan då få större betydelse för i första handkonsumtionens variationer och kreditströmmarnas fördelning. andra fräga gäller vilka åtgärder jagtänker vidla för att begränsa kreditkortens påstådda skadeverkningar påsamhällsekonomin. Jag vill då erinra om att kreditköpskommillén i silt förslagtill konsument-kredillag föreslog alt regeringen skulle kunna meddela föreskrifterom kontantinsats som avvek frän lagens bestämmelser, om det påkallades avsärskilda förhållanden. Ett skäl härför var att regeringen borde ha möjlighetatt använda föreskrifter om bl. a. kontantinsats vid kreditköp som ettekonomisk-politiskt instrument. I propositionen med förslag tillkonsument-kreditlag (prop. 1976/77:123) förordade dock föredraganden i samrådmed mig att möjligheten att i kreditpolitiskt syfte ge sädana föreskrifter omvaror i allmänhet inte borde prövas i samband med tillkomsten avkonsumenlkre-ditlagen. Jag anser således att sådana föreskrifter i stället börprövas i anslutning till den kredilpoliliska lagstiftningen. Som jag redan nämnt kommer regeringen i början av nästa äratl ta ställning lill frågan om hur och i vilken utsträckning finansbolagen börinordnas i den allmänna kredit- och penningpolitiken. Regeringens avsikt är atti det sammanhanget ocksä ta ställning till om behov föreligger alt istabiliserings- eller kreditpolitiskt syfte ge särskilda föreskrifter för köp därbetalning sker med kreditkort. I anledning av och för att kreditkorlen medför negativa sociala och ekonomiska verkningarför den enskilde vill jag framhålla att om sådana visar sig förekomma ioacceptabel omfattning kommer regeringen att vidta lämpliga åtgärder. I den månde åtgärder som kan komma atl vidlas av stabiliseringspolitiska skäl inte gertillräckliga effekter också i detta avseende fär givetvis konsumentpolitisktinriktade insatser göras. Vilka dessa kan bli kan inte preciseras förrän vifått bättrekunskaper om arten och omfattningen av de befarade skadeverkningarna. HANS i (vpk): Jag ber atl få tacka ekonomiministern försvaret som jag vill meddela att även jag kommer att ta en ganska längtid i anspråk för atl utveckla några synpunkier kring detta. Svarets innehålloch dess längd tar jag som bevis för att delta är en mycket viktig fråga ocksåför ekonomiministern. Jag skall för min del försöka dela upp anförandet så attjag försl kommenterar innehållet i svaret och ställer några kompletterandefrågor i anslutning till det, och därefter skall jag fylla på med någraytterligare synpunkter på korten och krediternas betydelse för vanligt folk ochkomma med några frågor i anslutning till det. Till att börja med redogör ekonomiministern för tre olikaslag av kontokort som finns: betalkort, bankkort och kreditkort. Hankonstaterar alt min interpellation endast gäller kreditkorten, och det är santalt jag endast nämnde kreditkorten i interpellationen. Trots det kommer jag atlnågot beröra även betalkorten, eftersom de i några sammanhang har en liknandefunktion som kreditkorten. När man ser siffror pä omfattningen avkreditkortsmarknaden, så blir man något osäker. siffror i svaretär naturligtvis helt korrekta vad gäller kreditkorlen. Men i en artikel iExpressen nämner man ordet kontokort, som väl är något slags sammanfattandebeteckning för alla de tre korttyper som nämnde. Om man ser påkontokorten i denna vidare bemärkelse, kommer man fram till att det rör sig omtotalt 188 olika kort som förekommer, och till antalet lär de nu vara ute iomkring två miljoner exemplar, dvs. i någon form finns betalkort ellerkreditkort hos två miljoner människor. säger i svaret att korten alltjämt har enliten omfattning och hänvisar då till siffror för 1977-1978. Det finnsnaturiigtvis inga senare siffror, men jag är säker på att 1979 kommer all blidet år dä kreditkorten slog igenom på den svenska marknaden. Jag bygger minuppfattning på att det är som man på allvar börjatmarknadsföra olika kreditkort och också låtit ett internationellt kort medtydligen stor användbarhet introduceras, sä det blir nog avsevärt förändradesiffror . Drivkrafterna för denna ulveckling, säger , äratt det är bekvämt för kunden och att säljaren kommer ifrån betungandefakturering och slipper kreditrisker. Därför skall delta enligtekonomiministern medföra lägre kostnader för samhället i dess helhet. Men glömmer då att räkna med de socialakonsekvenser som sådana här lättvindiga köp och krediter kan leda till.Impulsköp, betalnings-svårigheter och sociala problem som leder till kostnaderför samhället nämns inte. Och om man talar om samhället i sin helhet, som herrBohman gör, kan man ju inte bara se till affärsvärlden. Vad korten betyder förkonsumenterna Om kreditkortens roll i samhällsekonomin Om kreditkortens roll i samhällsekonomin i fråga omextra dyra varor genom hög ränta och genom en eventuellt sned konsumtion tillförmån för onyttigheter i jämförelse med nödvändiga basvaror kan man väl inteuttala sig så säkert om, speciellt som ekonomiministern själv i slutet påsvaret hänvisar till utredningar. säger i svarel: "Betraktade ur denenskilde konsumentens synvinkel spelar kontokrediterna med hänsyn tilllättillgängligheten sannolikt en relativt större roll för hushåll med lägreinkomster och sämre bankförbindelser. De har en utjämnande betydelse ifördelningen av konsumtionskredilerna, som del är angelägel att värna om." Det är klart: Genom de ockerräntor som belastarkreditkortsköpen, dvs. , blir ju varorna dyrare för dem som tjänarlitet pengar och inte kan utnyttja en hög marginalskatt för att genomränteavdrag i deklarationen få ned räntekostnaden. För dem som har högainkomster spelar det kanske inte sä stor roll om de köper på kredit. De får juvarorna billigare än vad personer i vanliga inkomstlägen får. De kanske ocksäkan låna i bank på ett bättre sätt. Detta måste i förlängningen betyda all en låginkomsttagaremed kreditkort, som köper varorna dyrare, på det viset får råd att köpa mindreav nödvändighetsvaror. Det antagandet bygger jag på alt det vanligtvis väl ärnågon form av kapitalvaror man köper med hjälp av kreditkortet. Då begränsarman ju sina möjligheter att köpa basvaror som mat och kläder. Så nogspelar kreditkorten en större roll för låginkomsttagarna på det sättet - densaken är klar. Men det kanske inte var det ekonomiministern menade. Varför har då marknadsföringen - den drivkraft förutvecklingen som glömde att nämna - ökat så våldsamt? Jag skall tanågra exempel på hur de här korten marknadsförs. Det står i en annons: "ÖPPNA PS-KONTO" - det ärtvå varuhus som gått samman för att lansera detta konto - "PÅ ENKAFFERAST! Vibehandlar ansökningen och gör i ordning Din konlobricka medan Du väntar.Under tiden bjuder vi på kaffe!" I en annan annons, som gäller resor, står det: "Resnär du själv vill och inte när du råkar ha pengar." Man kan alltså resabort från sina bekymmer pä kredit och komma hem till både bekymmer och ökadeskulder. I annonser om det multinationella kort - så får man välkalla del - som introducerats i , säger man: "Du kan handlanästan vad du vill Dukan resa vart du vill. Du kan bo på hotell, äta och roa dig." Denna marknadsföring har naturligtvis stor betydelse föratl dessa kort ökar i omfattning. Men varför ökar dä marknadsföringen? Jo, förmodligendärför atl del finns en massa kapital som letar efter lönsamma objekt attinvestera i. kommer från bankerna och från den s. k. gråkreditmarknaden, som väl innehåller både det ena och det andra. Och här måstejag fråga : Hur kan det komma sig att det för en vanlig dödligmänniska är kreditstopp i banken medan man över ett kreditkort kan få lånasamma pengar? Det måste ju vara samma pengar eftersom bankerna nästan lillhälften svarar för finansieringen av kreditkorten. Vad beror det på? Vore detinte bättre för den enskilde att kunna låna direkt i bank till ungefär halvaräntan? "Kreditkorten har trots en under de senaste årenmycket kraftig expansion ännu inte nått en omfattning som i någon betydandegrad påverkat samhällsekonomin", meddelas i svaret från ekonomiministern. I , som av borgerliga politiker ofta framhålls som ettföregängsland, har man tydligen problem med kreditkorten. Enligt en artikel itidningen har vanliga skötsamma familjer skaffat sig skulder som integår att klara av, och man har tvingats skapa speciella institutioner som hartill uppgift att reda ut familjernas tilltrasslade ekonomier. Enligt sammaartikel -en intervju med en konsumenlsekreterare - skall 40 000 svenskarha problem med sina kontokortsskulder. Siffran gäller förmodligen alla typer avkontokort, men den är illavarslande nog. Kännetecknande för den i vårt land förda politiken - varesig del suttit socialdemokrater eller borgerliga vid makten - har ju varit satt en väldigt stor tilltro till marknadsekonomins utveckling. Man harvarit ganska släpphänt. Risken är ju att man handlar på samma sätt när detgäller kredilmarknaden, att man låter kredilkorlsjältarna slåss om kundernagenom en omfatlande reklam som sedan betalas av kunderna själva, bl. a. genomskyhöga räntor och förstörd ekonomi med sociala problem som följd. Ekonomiministern säger att systemet med kreditkorten kanmedföra atl konsumrionen blir svårare att styra konjunkturmässigt, och del fårman väl hålla med om. Han säger att för dagen tyder emellertid det mesta på attdet alltjämt kommer att bli främst den reala disponibelinkomsten som kommer attha det största inflytandet på samhällsekonomin. Men högränta och amorteringarmåste väl ändå minska disponibelinkomsten? Här ligger en uppenbar fara för atl människor i allt högregrad intecknar framtiden genom krediter som belastar de närmaste årensprivatekonomi. I ett läge då det vore angeläget alt släppa loss den privatakonsumtionen -teoretiskt sett skulle det ju kunna förekomma, även om de senasteåren inneburit raka motsatsen - har folk ingen reell köpkraft att ta till, förden är uppbunden genom månadsvisa amorteringar och räntor för flera är framåt.Man intecknar alltså framtiden, vilket måste innebära en väldigl trög rörelse iekonomin. Jag är säker på att man i är bland kreditkortsinnehavarnakan se en tydlig ökning av julhandeln och en motsvarande minskning av deraskonsumtion halvåret därefter just på grund av att man intecknat framtiden pådet här sättet. Folk får ju inte mera pengar i handen bara för att man harkredit, snarare tvärtom. Räntan tar ju en del av de pengar man äger. I avslutningen på silt svar säger atlregeringen kommer att la ställning till frågan hur och i vilken omfattningfinansbolagen bör inordnas i den allmänna kredit- och penningpolitiken. Manskall då också la ställning till om behov föreligger alt ge särskilda föreskrifter för köp genom Om kreditkortens roll i samhällsekonomin Om kreditkortens roll i samhällsekonomin kreditkort,och det är bra. Regeringen kommer alltså i detta avseende att "taställning", som ekonomiministern uttrycker det. Men eftersom den härfrågan har rönt ett stort allmänt intresse och eftersom den diskuteras mycketbland folk skulle jag vilja fräga efter ekonomiministerns uppfattning här. Vadanser om kreditkortens ökande omfattning? Finns det anledning attvara orolig eller är allt som det skall vara? vad gäller det första avsnittet i mittanförande: Vilka är de "lämpliga åtgärder" som kan komma att vidtasom man finner anledning därtill? Vilka åtgärder har alltså ekonomiministern iåtanke? I det andra avsnittet av mitt anförande, som har direktanknytning till det svar jag fäll av ekonomiministern, vill jag på ett parpunkter peka på vad som kan bli följden av en ökad användning av kreditkorten. För någon tid sedan reste jag utomlands på semester. Föreavresan fick jag upplysningar i banken om att jag endast fick ta med mig 6 000kr. När jag kom hem läste jag i en tidning att en känd advokat hadevarit utomlands och alt han hade handlat matsilver för . som han av"misstag" hade glömt att uppge i tullen. Inköpet hade enligt uppgiftgjorts . med hjälp av ett kreditkort. Jag frågade då riksdagensupplysningstjänst hur man kan kontrollera om folk via elt oskyldigt kreditkortkan föra ut ett större belopp än det tillåtna pä . och fick till svaratt man inte får ta ut mer pengar på kreditkortet än man får ha med sig ikontanter samt att kontroll sker via , som får en listaöver vilka personer som tagit ut mer än , , förresor utomlands. Man får givetvis föra ut mer pengar om man kan bevisa att manvarit på en affärsresa. Sådana är tydligen reglerna. Här vill jag fräga ekonomiministern: I vilken omfattningförekommer en sådan kontroll, och vad fordras för att jag skall kunna redovisamin utlandstripp som affärsresa? Och hur blir det, , om man har medsig både de . i hundralappar som man lagligen får föra ut och ettkreditkort med 6 000 i kredit? Då utnyttjar man ju dubbelt så myckel pengar somman egentligen får föra ut. Risken alt bli avslöjad antingen av riksbankeneller av tullen är verkligen minimal eftersom redovisningen sker via tvåkanaler. Vi behöver ju inte när vi kommer hem från utlandet deklarera införselav valuta. Det här är naturligtvis småpotatis jämfört med vad som förs ut påannal sätt, buntat i dokumentportföljer eller via smarta faktureringar - men ialla fall. Hur ser dä ekonomiministern pä det här problemet? Någol vill jag också beröra de sociala effekterna av dennalättillgängliga kreditgivning. För arbetare och tjänstemän i allmänhet som befinner sig ide vanliga inkomstlägena innebär en ökad skuldsättning - kanske gjord i ettögonblick då man inte så välplaneral köpt en vara - ett allvarligt problem förhandlingsfriheten. Hur skall en lönarbetare, uppbunden av årslånga krediteroch med ständiga inbetalningar på , kunna ta stridför sina rättigheter? Hur skall han kunna gå ut i konflikt på arbetsmarknaden? Hurmottaglig är inte en över öronen skuldsatt person för t. ex. hot om lockoutosv. I ljuset av detta framstår det som obegripligt hur Konsumkunnat införa kreditkort som kan sälta medlemmen i en svår situation. En avdrivkrafterna för grundandet av konsumentkooperationen var ju att man inteville stå i skuld till byns handlare. Den ständiga boken med anteckningar omhur mycket man var skyldig var ju den tidens kreditkort. Då kunde man åtminstoneböna och be alt, om handlaren hade vilja och råd, få ylleriigare kredit när detvar svårt. Men kommer kronofogden - även om man står i skuld till sin egenförening. I del perspektivet är kreditkorten inom kooperationen eltsteg tillbaka, som det definitivt är en eftergift för denkapitalistiska konkurrensideologin: Köp nu - köp mera - köp här! Elt Iredje problem som definitivt hör hemma på den socialasidan och som belastar den alltför positiva bedömning som ekonomiministern isvaret gjorde för samhällsekonomins del är att man kan supa på kredit. Både kreditkort och betalkort - det är här de sistnämndakommer in - kan som bekant användas på de flesta restauranger. Mångenrepresentation har passerat över de här kreditkorlen. Det vet jag av egenerfarenhet.