prot · G309117 · 1979-12-31 00:00:00 — "Mot denna bakgrund framstår det helt klart attbehovet av verkliga ledstjärnor för skolungdomarna är stort, och här fårsamhället inte tveka när det gäller att ge ungdomarna all den hjälp som kan gesför att lösa problemen." Det händer en hel del i ungdomsvärlden som är mycketintressant. Sökandet efter livets mening, det som man har kallat förurgrubblets klassiska frågor, har fått en framskjuten plats igen hos dagensungdom: varifrån kommer jag, vart far jag och varför lever jag? , som så fint har tolkat den naturliga människan, säger: Det är något bortom bergen, bortom blommorna och sångendet är något bakom stjärnor, bakom heta hjärtat mitt Hören - något går ochviskar, går och lockar mig och beder: Kom till oss, ty denna jorden den är ickeriket ditt!" Detta "något" måstekonkretiseras för ungdomarna. Det kräver ungdomarna . Men ungdomarna villju också ha en meningsfull livsuppgift. Det är inte i första hand fråga om ensträvan efter titlar och inkomster, vilket medelålders människor och äldre ärbesmittade av, utan man vill att det man skall ha för sig under sina år skallvara meningsfullt. Trots alla undersökningar som säger annorlunda har man ändåkunnat upptäcka en annan inställning, inte minst när det gäller ungdomar i delägre tonåren, till bruket av droger, knark och alkohol. samtalade jag med en ung lärare, sorn harhand om ungdomar också . Han sade att man har börjat skönja en annaninställning hos de yngre. Det är inte inne att lösa livsfrågorna genom attanvända sådana förödande bedövningsmedel som knark och alkohol. En nyinställning måste förankras och föras vidare i något. Den kan förankras i enpositiv livsåskådning, som ger hjälp och vägledning. Jag har varit litet förvånad . Jaghar tillhört , och jag har följt inte minst vpk:s agerande idessa frågor, eftersom jag i min privata uppgift vid sidan orn oftaträffar samman med just de människorna. De kommer till våra evangeliska möten ibland,och vi har ganska livliga samtal. Det har förvånat mig att det under dessa århar förekommit så få försök att angripa kristendomen. Men i går försökte NilsBerndtson åstadkomma en förändring när det gällde tingspredikan. ,som ju har varit med i utskottet, har förut angripit den kristnalivsåskådningen. I det senaste anförandet togs dessa frågor upp igen. När jaglyssnade gjorde jag den reflexionen att man inom vpk numera kanske känner ettstöd från majoriteten i denna kammare så att man vågar mer aktualisera Anslag tdl skolväsendets centrala och regionalamyndigheter m. m. Anslag till skolväsendets centrala och regionalamyndigheter m. m. dessafrågor, som man har lagt undan . Enligt den kristna livsåskådningen består människan avkropp, själ och ande. Det är viktigt att skolan erkänner hela människan och gerhenne den hjälp hon behöver och kan få. En kristendomsundervisning byggd påBibeln innebär att unga människor vill komma till rätta med hela människan. Vemkan vara med och hjälpa? De som tror och har upplevt kristendomen har destörsta möjligheterna. En flicka på sade till mig : "Tänk omman kunde tala med religionsläraren om det som man bär på innerst inne. Men detblir inte så, och jag tror inte att han förstår mig." Det måste inom skolans område finnas någon med en positivinställning till det andliga och utbildad för att ge hjälp och vägledning isituationer där lärarnas, läkarnas och de vanliga skolkuratorernas insatserinte räcker till. Låt mig säga-och det armin uppfattning-att den kristnatrons etiska och moraliska livssyn inte skall tvingas på någon. Men den skallpositivt erbjudas, eftersom unga människor behöver ledstjärnor för att hittarätt. Att hjälpa ungdom med livsfrågorna är en angelägen uppgift som skolan börta vara på. Jag skall inte yrka bifall till min motion, för det lönarsig inte vid det här laget, men jag hoppas få återkomma. Det är viktigt att vislår vakt om den kristna livsåskådningen, som utgör grunden för västerländskkultur och människosyn och för vår demokratiska livshållning. Annars kommer viatt få något annat i stället, för ungdomen som växer upp måste ha ledstjärnor,måste ha en livsåskådning. RAULBLUCHER (vpk) replik: måste ha missat innebörden imitt anförande och även i det tidigare anförandet av . Några angrepppå den kristna livsåskådningen har inte riktats frän vår sida. Det jag har givit uttryck för är en reaktion mot vad jagutläser som en ringaktning för andra uppfattningar, som rimligtvis icke kaninfogas ens bland religiösa övertygelser, långt mindre i kristendomen. Somsnart femtioårig medborgare i det här samhället, förälder, med familj, medansvarstagande i min dagliga levnad, ser jag mig själv likvärdig med andra,likaså min livsuppfattning som många andra människor delar, även om vi inte tillhörnågon majoritetsriktning - men det gör inte de aktiva kristna heller i vårtsamhälle. Låt oss inte ta någon kulturkamp. Vänsterpartietkommunisterna vill inte initiera någon kamp mot kristendomen. Låt oss arbetarned de konkreta frågorna där vi finns i samhället, sida vid sida, rned våraolika utgångspunkter. Det är detta jag menar, och det är därför jag säger attall undervisning skall vara en undervisning om de olika livsåskådningarna, \nteför. Själva förkunnelsen skall vi stå för i andra sammanhang,och det har vi all rätt till i det här samhället. De möjligheterna finnsgaranterade, och det sker ju i olika organisationer och församlingaratt man bygger upp varandra,att man också verkar utåt och att man möter barn och ungdom med sinförkunnelse. Men det innebär inte att någon skall ha särställning. () replik: Jag tror inte att jag skall ta upp någondebatt här med vpk. Vi får läsa i snabbprotokollet vad som har sagts, men detsom jag fann anmärkningsvärt var att de tongångar som jag nu mötte har jag intehört tidigare under de år som jag har varit med i . Jag tror ingen vill stiga upp och säga att det ärslentrian eller att man inte menar någonting med det, när avmänniskorna i vårt land tillhör statskyrkan eller olika frikyrkor. Fråndopdagen till begravningsdagen vill man i olika sammanhang ha med det kristnainslaget, och så länge vi har det så i vårt land kan frågan aldrig ställas omkristendomsundervisning skall förekomma eller inte. Det är ju absolut givet attsådan undervisning skall bedrivas. Därför är jag besviken på utbildningsutskottet som intehar förstått vad det innebär att i stort sett alla människor i vårt landtillhör frikyrka eller . Det är en annan sak att man inte skalltvinga på någon den kristna livsåskådningen, utan man skall erbjuda den. Jagtror inte heller att någon har upplevt att han eller hon i skolan eller i annatsammanhang har blivit tvingad. Om det sedan skulle stöta en del att höra något frånBibeln, så vill jag säga att vi andra ju också får finna oss i att möta mycketsom vi inte accepterar. Min medmotionär i motion 288 jag är båda nya ledamöter av denna kammare. Som sådan har man naturligtvisentusiasm, idéer, önskningar man vill framföra, mål man vill arbeta för-önskemål, som man kanske länge hoppats få en möjlighet att framföra i . och jag har ensamma, tillsammans ochtillsammans med andra haft många önskemål, på vitt skilda områden. Men jagtalar för oss båda när jag säger, att inget känts så viktigt, så angeläget -och mött ett sådant gensvar bland människor ute i vårt land - som när vihemställt hos om åtgärder för att återge kristendomsundervisningen enplats i svenska skolor. Man får vänja sig vid att inte få som man vill. Men detkänns hårt att inte ens med hjälp av flera andra motioner- 242 av MårtenWerner, 1300 av , 890 av - med liknande innehåll hakunnat pressa utskottet till eftertanke och till ett ställningstagande. Atthänvisa till vad man tyckt , vad något statsråd tyckt någon gångeller vad kristna organisationer sades nöja sig med - det äringet ställningstagande. Flertalet av oss i denna kammare är tillräckligt gamla föratt ha haft förmånen att växa upp i ett kristet land. Vid mitten av dettaårhundrade ägde Anslag till skolväsendets centrala och regionalamyndigheter m. m. Anslag till skolväsendets centrala och regionalamyndigheter m. m. de flestamänniskor i landet kännedom om tio bud, evangeliet och det kristnakärleksbudet. Förvisso i mänsklig ofullkomlighet och med varierande resultatsamverkade dock hem, skola och kyrka för att ge den uppväxande generationenåtminstone möjligheten att få fotfäste och vardags-hemkänsla i den religion somall västerländsk medmänsklighet, normbildning och hela vår samhällsbyggnadytterst ändå vilar på. Vi är gamla nog att minnas ett där lås varobehövliga, där människor hade respekt för andras liv och egendom, där mankunde lära barn att alla vuxna var att lita på och där bedrägeri motmedmänniskor och samhälle åtminstone inte var något man öppet skröt med. Men våra barn har inte haft förmånen att växa upp i ettkristet land. Vårt välfärdssamhälle är trasigare . Ensamhet,utslagning, ångest och missbruk griper omkring sig. Människor får lära sigställa krav, men inte att ta ansvar, varken för sig själva eller för sin nästa.Unga människor har tappat fotfästet i tillvaron. Det borde vara samhällets skyldighet att, jämte alla andraförsök till åtgärder, även ge nästa generation chansen att få kontakt medskälen till att rätt och fel är rätt och fel, och höra talas om glädjen itjänsten i vardagen och om ansvaret för nästan. Kyrkorna försöker, det finnshem som försöker, men skolan och samhället gör det knappast. Jag hörde förnågon tid sedan en ung, entusiastisk skolkurator berätta om hur man i hansskola undervisade barnen i straff- och processrätt, som han uttryckte det. Manspelade fingerade rättegångar, gjorde studiebesök i domstol och fängelse. Hanvar stolt över hur man på detta sätt bibringade barnen rättsbegrepp. Jagfrågade honom, om han inte tänkt på att lära barnen varför man inte skallstjäla en bil i stället för att tala om vad som händer ifall man gör det. Detskrämmande var att han inte förstod vad jag menade - att det är viktigare atttala om att du inte skall stjäla en bil därför att den tillhör någon annan änatt tala om hur samhället straffar dig om du gör det. I mina barns läroböcker i religionskunskap talas det om"de kristna" som en främmande sekt som tror och tycker vissa saker.Det talas om i välvilliga och ibland litet nedlåtande ordalag, som vorehan en människa vilken som helst med ibland litet underliga idéer. Det är enreligionsundervisning värd att, som utbildningsutskottet gör, jämställas medundervisning om kapprustning och teknologiska framsteg. Det är just detta vår motion handlar om. Den handlar inteom så och så många timmar till den sortens religionsundervisning, integreradmed något annat eller inte, utan om att återge kristendomsundervisningen enplats på skolschemat. En rak och bekännande undervisning, byggd på Den HeligaSkrift och bekännelseskrifterna och en undervisning som både ställer frågornaoch försöker ge svaren. Det handlar om att ge också nästa generation chansen,möjligheten att få fotfäste. Det handlar om möjligheten, utgångspunkten för attkomma vidare till en insikt om att det alltid, hur livet än ser ut, finns Ensom bryr sig om. 1 detta anförande instämde och (båda Nr 117 Jag har antecknat mig sist på talarlistan föratt ha tillfälle att svara på frågor som eventuellt ställdes till utskottet ochbemöta yrkanden som under debatten kunde komma att framföras. blir minuppgift ganska lätt - det har inte ställts så många yrkanden, och inga frågorhar riktats till utskottet. Det har varit en mot utskottsbetänkandet ganskavälvillig diskussion. Jag skulle vilja börja detta korta inlägg med att säga attnär beskriver situationen i skolan är jag beredd att i väsentligaavseenden hålla med henne. Jag har gjort det förr . Det är väldigt mycketi skolan som inte är bra, och det är skälet till att vi har startat ettomfattande arbete med att försöka reformera den svenska skolan. Sedan kan vi hadelade meningar om i vilken takt förändringarna kan ske och vilka åtgärder viskall vidta. Jag vill gärna erinra kammarens ledamöter om att det motbakgrund av det fattade beslutet om SIA-reforrnen och det läroplansbeslut somriksdagen tog just nu håller på att växa fram ett utomordentligtomfattande reformarbete ute i skolan. Det sker oerhört mycket på fältet runt omi landet. Mycket entusiasm och stort engagemang utvecklas - vi har duktiga ochengagerade lärare, föräldrarnas intresse blir allt större, elevernas medverkanökar. Det sker just nu påtagliga förändringar till det bättre i skolan. Menväldigt många problem är olösta, och det vore orimligt att nu säga att allt ärbra. Det är det inte - är det mycket som inte är bra. Vad jag i första hand vill beklaga är att reformeringen avskolan skall ske i då våra gemensamma resurser inte ökar utan minskar.När för länge sedan företrädare för utbildningsutskottet begärde det som blevSIA-utredningen var det i av optimism och framtidstro, där man räknademed en oavbruten resursökning. Av den resursökningen skulle stora delar kunnakomma skolan till godo. har det inte blivit så. SIA-reformen träder i kraft ien tid då resurserna minskar, och det skapar svårigheter. Kommunerna harutomordentligt svårt att ge skolan de pengar som skolan rimligtvis borde ha föratt SIA-reformeringen skulle bli rimlig och bra. Det finns anledning, herrtalman, att beklaga det förhållandet. Men måste vi göra så gott vikan. Jag vill gärna uttala stor tillfredsställelse över de stora bemödanden somgörs inom skolväsendet för att leva upp till de intentioner som harfattat beslut om. När utskottet nu avstyrker en lång rad motioner som villändra förra årets läroplansbeslut är det, som framgår av betänkandet, av detskälet att vi av arbete i utbildningsutskottet hade att behandlahela läroplansområdet. Då kan man inte efteråt riva upp detta beslut.Jag är därför tacksam att Hans Nyhage inte har ställt några yrkanden utan baramarkerat moderata samlingspartiets inställning och accepterat att beslutet fattades Anslag dll skolväsendets centrala och regionalamyndigheter m. m. Anslag dll skolväsendets centrala och regionalamyndigheter m. m. förra åretoch att det nu tar ett tag innan det kan omsättas i verkligheten. 1 tillämpligadelar skall läroplanen börja förverkligas . Jag håller med den talare som tidigare sade att det intevore så dumt oiii vi nu utan att röra i dessa läroplaner kunde ge skolan rimligarbetsro. Jag vill vända mig till en enda talare, som på ettorättvist sätt karakteriserat utskottet - . Hon sade i sittinlägg att det kändes hårt att inte ens med hjälp av flera andra motioner hakunnat pressa utskottet till eftertanke och till ett ställningstagande. Det ärett okunnigt uttalande - det är inte på det sättet. hargenom åren arbetat intensivt med livsåskådningsfrågorna. Det har varit ett avde besvärligaste ämnesområdena, och de som har varit med i utskottet vet attdet aldrig har förekommit nonchalans vid behandlingen av dessa frågor, att detaldrig har varit tal om att vi inte skulle pressas till eftertanke. Det ärknappast något ämnesområde som i så stor utsträckning har tagitutbildningsutskottets uppmärksamhet i anspråk som just detta ämnesområde. Det är klart att det utskottsbetänkande som föreliggeroch de betänkanden som har ställt sig bakom innehåller mångakompromisser. Det innebär också att det är många av kammarens ledamöter sominte är nöjda utan för sin egen del gärna skulle vilja ha andra lösningar. Detgäller även mig. Men vi har gjort vad vi har kunnat för att i en anda avdemokrati och respekt för alla olika åsiktsriktningar försöka forma reglerna iskolan så, att kunskapen om de skilda livsåskådningarna skall bli så stor ochså god som möjligt men att den skall baseras på respekt för oliktänkande. Självfallet ställer jag mig bakom densocialdemokratiska reservation som har fogats till utskottsbetänkandet. Jagyrkar därför bifall till reservationen, men på övriga punkter ber jag, herrtalman, att få yrka bifall till utskottets hemställan. BERTILHANSSON (fp): Jag kanske bryter mot det vanliga mönstret isådana här debatter när jag anmäler mig så sent att utskottets ordförande, somräknat med att vara den siste på talarlistan, inte blev detta. Det var dendebatt som här har förts kring skolans undervisning i religionskunskap ochframför allt inlägg som gjorde att jag kände det angelägetatt ta till orda i ett ämne där jag har en nästan 40-årig lärarerfarenhet bakommig, även om jag i egenskap av riksdagsledamot är nybörjare i denna talarstol. Jag är orolig för den begynnande splittring som jag tyckermig se i motionerna kring religionskunskapen och i dagens debatt här i kammaren-splittringen i fråga om hur vi i vår skola skall ha det på det känsliga områdesom heter religionskunskap. Den svenska skolan intar en unik position, i varje fall iden västerländska kulturkretsen, när det gäller hanteringen av de religiösafrågorna. Vi har valt en unik väg genom att säga att undervisningen ireligionskunskap är obligatorisk för alla elever. När vi intog den ståndpunktenvar vi medvetna om att den pluralism som finns i det svenska samhället, trots den 95-97-procentigaanslutningen till kristna samfund, innebär att ett obligatorium i fråga omreligionskunskap också måste kopplas till ett krav på objektivitet iundervisningen. Det finns ingen möjlighet för oss att hålla samman kring densvenska skolan med en obligatorisk undervisning för alla ungdomar ireligionskunskap, om man begär att undervisningen i kristendomskunskap skallvara bekännande. Det är kyrkornas angelägenhet att svara för förkunnelsen isamhället. Det är skolans angelägenhet att svara för en objektiv undervisning -inte objektiv på det sättet att den blir neutral och grådaskig till döds, menobjektiv på det sättet att den låter olika röster komma till tals. Skolan jämställer inte kristendomen med andra religioner.Det är redan genom den plats som den ger ät kristendomen i förhållande tillandra religioner klart att den inte gör det. Det framgår också av det beslutsom har fattat i anslutning till läroplansreformen, när den beslutadeatt religionskunskap skall finnas som ett särskilt ämne och få motsvarandeandel av det samhällsorienterande blocket som tidigare och dessutom tillade attBibeln skall vara det centrala i undervisningen om kristendomen. Med den kännedom jag har om den kristna opinionen, med enlång erfarenhet bl. a. som ordförande i samkristna skolnämnden. vill jag klartslå fast att vi har tolkat denna opinion på det sättet, att religionskunskapenbör vara integrerad med de samhällsorienterande ämnena men att den också bör särskilda huvudmoment. Vi menar att undervisningen om de religiösafrågorna på det sättet kommer in i ett levande sammanhang med livet över huvudtaget. En religionsundervisning och en kristendomsundervisning som skulle havad motionärerna har kallat en självständig ställning skulle -befarar vi somhar tagit den till integration positiva ställningen - innebära attreligionsämnet oeh kristendomskunskapen fick en så isolerad position i skolansliv att de den vägen skulle gå sotdöden till mötes. Vi tror på integrationen,och vi tror på en kristendomsundervisning inom religionskunskapens ram medBibeln i centrum. Där får barnen direkt riiöta det kristna budskapet och taställning till livsfrågorna på det sätt som en objektiv inforniation germöjlighet till och på det sätt som kan ske när hem och kyrka möterskolan pådetta viktiga område i en positiv vilja till samverkan, och där hemmen tar sitthuvudansvar för barnens fostran och vård. Anslag till skolväsendets centrala och regionalamyndigheter in. INGA (vpk): Jaghar känt mig föranlåten att ta till ordaigen. Jagar väldigt besviken över att så stor del av den debatt som jag troddeskulle handla om vårt skolsystem och hur det fungerar - eller rättare sagt intefungerar - har blivit en debatt om religionsundervisning i olika riktningar.Jag är mycket besviken över att vi inte har diskuterat den skola vi har somfungerar så dåligt för väldigt många barn. Jag vill göra den markeringen. Vi vet att orn det inte ges helt andra resurser och omkommunerna inte får helt andra möjligheter att motverka den segregering somfinns i skolan och som förstås hänger samman med bostadsplanering ochsamhällsplanering, och även med skattepolitik om man vill gå riktigt långt, såkommer ingenting Anslagtill skolväsendets centrala och regionala myndigheter m. m. att händai positiv riktning. Ingenting kommer att hända som bemöter de utredningar ochundersökningar som har gjorts om hur dåligt den svenska skolan fungerar i dag.Det kommer att ske en fortsatt utarmning för de barn som slås ut, vilket nuoftast sker redan i förskolan. sade att det är mycket omfattande reformer pågång. Och vi har haft decennier av reformer - vi har t. ex. avskaffat orättvisaskolsystem. Men man kan fråga sig om vi har kommit så särskilt långt. Jagtycker inte vi har gjort det. Det bekräftas ju av de utvärderingar som hargjorts och som visar att det finns oerhörda orättvisor. Det är naturligtvis braatt elever, lärare och föräldrar engagerar sig mera . men det är långt kvarinnan vi får resultat också på det området. Mot bakgrund av denfördelningspolitik som förs och som medför att kommunerna utarmas i stället föratt få möjlighet att lösa de problem som finns bl. a. inom skolan tycker jagatt man har anledning att vara väldigt pessimistisk. hänger man upp mycketpå SIA-reformen, men det fattas ju pengar också för att genomföra den. Jag är alltså mycket besviken över att den här debatteninte handlar om den orättvisa skola vi har och om det förhållandet att barnfrån t. ex. Slottsstaden i eller från och får en heltannan undervisning än barn som kommer från södra förorterna i , t. ex.Huddinge, eller från i . Det är sådana saker som är väsentliga när man diskuterarskolan, inte att inrikta diskussionen på religionsundervisningen. Jag har intehört att någon tagit upp sådana problem på skolans område. Också förbi den fråga som enligt min och vpk:s förmenande är viktig attdiskutera: Hur får man en skola som fungerar för alla? STIGALEMYR (s): I och för sig tycker jag inte att det är såväsentligt att diskutera om är besviken eller inte. Varje ledamothar ju rätt att ta upp de ärenden han eller hon önskar. Den diskussion vi harhaft om livsåskådningsfrågorna, religionskunskapen och kristendomskunskapen ärenligt min mening väsentlig, och jag tycker inte att man skall säga att deninte på något sätt hör hemma här eller att den är betydelselös. I varje fallvill jag under inga omständigheter att vi skall låta skoldebatten bli endiskussion om fördelningspolitiken och om den kommunala ekonomin. Jag har nöjt mig med att i kammarens talarstol säga attdet är ont om pengar och att vi beklagar det. Det råder en knapphet på resursernär det gäller att genomföra skolreformerna, och det beklagar vi. Orsakernatill detta kan vi ha delade meningar om, men de debatterna tar vi i andrasammanhang i den här lokalen. Jag tror, herr talman, att vi måste ha klart för oss attskolan är . De beslut fattar kan inte detaljreglera skolansvardag. har fattat en rad principiella och övergripande beslut påskolans område. Det gäller beslutet om skolans inre arbete, beslutet omläroplanerna och beslutet om statsbidragsgivningens regler. Men därutöver ärdet kommunerna som skall se till att det blir en praktisk verklighet avdetta och att den blir såbra som möjligt. I det avseendet har tidigare uttalat att vi litar påatt kommunerna skall försöka göra allt vad de kan för att leva upp tillbeslutens intentioner. Jag är övertygad om att de kommer att göra det och attde kommer att anstränga sig till det yttersta. Jag vill varna för atttro att det är en rimlig lösning pä skolans problem att centralt besluta påpunkt efter punkt i detaljfrågorna. De besluten måste fattas lokalt, eftersomförhållandena är så väldigt olika på olika håll i landet. Några ytterligare frågor återstår, herr talman. Vi väntarpå en gymnasieutredning som skall hjälpa oss att reformera gymnasieskolan, ochvi väntar också på att få ett beslut om en ny lärarutbildning. Närdessa frågor är förberedda får vi diskutera dem här. Det är inte så attutbildningsutskottet inte vill föra en debatt om skolan.