prot · G309143 · 1979-12-31 00:00:00 — om jag hade begärt replik på det som Fhins nuhar sagt efter det att försvarsministern har talat. Därför har jag viiritnödsiikad att begärii ordet . Det framgår ganska klart iiv vad har sagt -och kiinske också av vad i Giivle har sagt förut - att det egentligeninte finns någon enhetlig uppfattning på den borgerliga sidan om att viverkligen skiill ha ett sådant plan som beskrivits i propositionen. Det är baraatt konstatera detta. Därför vore det också rimligt att sägii att man har gettsin anslutning till vårt ställningstagande att frågiin får hållas öppen, Sediin vill jiig gärna säga till , att närhan talar orn att han för sin del skulle ha föredragit att man köpte F 16, så må det vara en sak-och det rnå han stå för - men säg inte att det iir vår uppfattning! Såvitt jag vet har aldrig någon socialdemokrat rekommenderat detta. Med all respekt för stora kunnighet när det giiller flygplanstyper, deras prestanda osv,, måste jag ändå säga iitt flygvapenchefen har sagt: F 16 betraktar jaginte som ett JAS-plan som kan sviira emot det vi önskar. Han har sagt detta, och jag hiir tagit fasta därpå; och jiig tror trots allt mer på honom. Därförbefinner vi oss inte alls i den situation som Hans Lindbliid nu beskriver, att socialdemokraterna av någon underlig anledning skulle preferera förslaget att vi skulle köpa just F 16, Niir jag talar om att det inte finns något plansorn 65 5 protokoll 1979/80:143-144 Nr 143 har alla dessa goda egenskaper attviirti jakt-, attack- och spiiningsplan, säger Tisdaeen den ' att jag utgår från svenskii förhålliinden. 13 mai1980 att jag inte betonade det, men jiigutgick ifrån att det gällde en diskussion om _ ett plan som skall inordnas i det svenska försviiretoch tlå ntiturligtvis måste Försvarspolitiken 'Motsvarade anspråk som vi ställer, (vpk) replik: En kort fråga till Hiins Lidbliid - likii medden jag tidigiire ställde till i , tiihide omtlet svenska JAS . Det låter fint. Men vad som ligger biiktim hiiriir ju ett siiniiirbete på det interniitionella planet med de europeiskastiiter och tVirctiig som jiig talade om . Känner inte Hiins Lindbliidoch folkpiirtiet någon skepsis emot detta? Inser inte också ni iitt det iir etthot mot tlen svenskii neutralitetspolitiken om vi binds upp i saniiirbete meddessii storii internationella företag inom EG? Det iir en fråga sorn jag troriitt det svenskii fiilket gärna vill ha ett svar på, HANS () replik; Först till ,Utskottsmajoriteten understryker att en anskaffning i utlandet skallbetrtiktiis som ett reellt iilteriiiitiv för statsmakternas beslut ,Utskottsmajoriteten siiger alltså iitt JAS. som är svenskirtvecklat. och ettutländskt iilterniitiv båda iir reellii miijligheter. Man skall naturligtvis tadet bästa av dessa alterniitiv niir niiiii viigt iilki fördelar och nackdelarmot varandra. Jag biirii noterar iitt om det inte blir något svenskt JAS. såblir det inte heller något annat svenskt iilteriiativ. utiin då har man baraden interniitionella rniirkniiden att viinda sig till, har ntiturligtvis riitt niir hiiii sägeratt dettii inte prompt behöver innebära att det blir , Men de andriimaskinerna är i allmiinhet större. De andra amerikanska maskinerna - F 15 och F14 - är mycket dyrare, F 18 är också dyrare. När det giiller de europeiskaobjekten är Tornado mycket dyrare och Mirage är gammal. De nya projekt somkominer fram i skulle kunna gälla en liten niiiskin, men också diir iirdet nu uppenbart fråga om en tvåmotorslösning, F 16 iir alltså sannolikt denbilligaste och enklaste av tänkbara alternativ, 1 propositionen tiiliis detemellertid om F 16 eller jämförbart plan. Det skall alltså bli någonting i denstilen, F 16 ärdet plan som av ekonomiska skäl kommer ossnärniiist. Men detta är ändå i vissa avseenden en dålig lösning.Flygvapenchefen hiir riitt niir han säger att F 16 inte kan klara allt det somman utgick ifrån i QB:s perspektivplannär man talar om behovet av en JAS, Men det finns heller inget annatinternationellt plan som klariir detta. TillOswald vill jag säga att alternativet till iitt inte göra en svensk JASär att köpa alltihop utifrån, Jiig påpekiide iitt om man köper en maskin1982 och har ett avtal fram , så blir utlandsberoendct inte mindre änom man utvecklar planet i och väljer leverantörer för resp, 66 produkter och därvid väger in bådetekniskii och politiskii iirgument. Sedan tycker jag personligen iitt det är ett svårtmotorval man står inför. Nr 143 Man bör ta de alternativ som är teknisktrimliga. Det är sannolikt den fjsdaeen den iimerikanska F 404, som är enenklare, robustare och framför iillt modernare 3 j- q lösning.Däremot finns det möjligen politiska iirgument för att välja den Jag tycker att man bör välja det amerikanska alterna- Försvarspolitiken ti vet för att få det biista. Men självklart gäller. , att man inteslipper utlandsbe-roende för iitt man helt slutiir iitt göra flygpliin iSverige och i stiillet köper utifrån. Innan jagger Oswiild ortlet vill jiig påjjckiiiitt dettii replikskifte endast iivser Hiins Lindbkids anföriinde. (vpk) replik: Det var ju riika besked av Hiins . Visst blir det ett utlandsberoende i bådii fallen. Men detiir ju iindå en viisentlig skillnad mellan att åena sidan dras in i ettsiimarbete där niiiii måste skriva långsiktiga kontrakt, något som HansLindbliid själv tillade om. och sorn binder oss för åtaganden under fleriidecennier, som Hans Lintlblad också påpekade, och å iindrii sidan köpii detfåtal pliin som vi kan iinse oss behöva. Det finns andra neutralii stater iEuropa som köper de pliin de iinser sig behöva. Det är naturligtvis ettutlandsberoende i båda fallen, men det viir gliidjande iitt hörii iitt HiinsLindbliid gör en viss åtskillnad melliin dessa båda slag av utlandsberoende. () replik: tycker jag att i sinrundgång i deniiii fiåga har kommit tillbaka ungefär dit där jag var niir jiigkonstateriide iitt ett sådant plan som det svenskii inte finns att köpa ochinte finns på ritbordet. Och äi vi tydligen överens. Det är kanske bäst att vi slutiir här. för det Iiit nästansom om Hiins var färdig att köpa flygplan redan nii. Vi får \iilliigiiii oss åtminstone . Låt mig först ta upp en fråga som har varitaktuell i debatten, nämligen frågan om värnpliktsförmånerna. togupp den i sitt första anförande, där han kritiserade regeringen ochutskottsmajoriteten för att de hade accepterat en alltför låg höjning avdagpenningen för de värnpliktiga. Som alla ledamöter i denna kammare känner till tvingas vipå alla områden till ekonomisk återhållsamhet. Vi måste försöka fördela de gemensamma svårigheterna på ett någorlunda likvärdigt sätt. Man kan diskutera olika detaljer, men tittar man på hela det värnpliktssociala fältet finner man att de värnpliktigas ekonomiska förhållanden, även om de inte är lysande, dock är 67 Nr 143 ungefär i nivå rned förhållandenaför andra grupper i samhället. Tisdneen den '' """ '' '' värnpliktsförmånerna utgörs avreseförmåner och bostads- 13 mo(i bidrag, där kostnadskompensation är garanterad. 10-resorna är avgiften fortfarande . De värnpliktiga har alltså inte fått Försvarspolitiken ökaderesekostnader, vilket alla andra i samhället har fått. Familjebidragen räknasupp rned . Dagersättningen höjs , alltså i det närmasteexakt samma uppräkning som löntagarna fick . Med detta vill jag inte alls göra gällande att devärnpliktiga inte skulle behöva mera, men de är inte i strykklass i förhållandetill andra grupper. Ingen skulle vara gladare än jag om det fanns ekonomiskamöjligheter att ge de värnf)liktiga i grundutbildning högre dagpenning, och jaghoppas att vi skall fä en sådan ekonomisk utveckling att detta skall blimöjligt. Jag skall sedan gå in på de andra områden som videbatterar . Några av talarna har tagit upp den snabbt försämradeinternationella situationen. Denna är förvisso allvarlig - mycket allvarlig. Att snabba förändringar sker framgår inte minst av detförhållandet att man i budgetpropositionens försvarshuvudtitel, som vibehandlar , i det säkerhetspolitiska avsnittet inte har tagit upp flera avde händelser som ligger till grund för de mer pessimistiska bedömningar avvärldsläget som allmänt görs . Detta av det enkla skälet att dessahändelser har inträffat efter det att budgetpropositionen slutligt skrevs någradagar , dvs. för mindre än ett hillvår sedan. måste jag konstatera att den svenskadiskussionen om den senaste internationella utvecklingen inte präglas av sammaallvar som i många andra länder. Det finns argument både för mer och för mindrepessimistiska bedömningar. Det bör dock stämma till viss eftertanke att vi iSverige hade en tendens att betrakta avspänningssträvandenasorn en given grund för utrikespolitiska och försvarspolitiska bedömningar.Det är också obestridligt att vi svenskar hade en tendens att blunda för designaler om ett kärvare internationellt läge som blev allt tydligare fr. o. m.mitten av . kan vi notera att ledande statsmän drar parallellermellan det senaste årets utveckling och den händelseutveckling som föregickkrigsutbrotten och 1939. Rimligheten i sådana bedömningar kan diskuteras,men när de görs av ledande företrädare för stater som i kraft av sin styrkautövar stort inflytande på den internationella utvecklingen, så är det inget vikan ignorera. Detta gäller även om hotet om ömsesidig utplåning alltjämt harett starkt återhållande inflytande på staternas agerande inom de områden som debedömer vara vitala. Vi får i detta sammanhang inte blunda för attstormaktsintressena - och därmed motsättningarna - har fått nya dimensioner i och med den alltmer påtagliga kampen om naturresurser, främst om oljan. Oljan är vital för båda stormaktsblocken lika väl som för icke paktanslutna stater, och den återfinns i regioner där supermakternas intressesfärer är oklara och där nationella och religiösa strävanden kan bädda för komplicerade och svårkontrollerbara 68 konflikter. Det kan sägas att den internationella utvecklingen integör det lättare för Nr 143 oss. Desto mer angeläget är det att virealistiskt värderar utvecklingen och Tisdaeen den agerar i klar insikt omsåväl våra möjligheter som våra begränsningar. En av 13 1 qc(i de mestangelägna uppgifterna för den svenska politiken är att vi efter måttet av vårförmåga bidrar till en utveckling som kan leda till återuppbyggandet av Försvarspolitiken den dialog mellan blocken som i många avseenden tycks haavstannat till följd av det försämrade förhållandet mellan stormakterna. Händelseutvecklingen - och givetvissyftar jag då särskilt på den tumultartade utvecklingen i och densovjetiska invasionen i - illustrerar blott alltför tydligt dengrundläggande bristen på stabilitet i den internationella situationen, och dåinte minst i förhållandet mellan supermakterna. Lokala kriser kan leda fillsnabba förändringar av det politiska klimatet och de militära dispositionerna,Pä nytt har de militära maktmedlens roll i internationell politikdemonstrerats. Utvecklingen har också visat att stora militära resurser inteautomatiskt kan omvandlas till politisk styrka i ett avlägset konfiiktomräde,vilket kan medföra risker för att sådana konflikter sprids till områden därmilitära styrkor finns att tillgå. Jag ser ingen anledning att här gå in på en detaljeradbeskrivning av händelseförloppen. Inte desto mindre anser jag att vi har någradefinitiva lärdomar att dra av det som skett. Den första är hur svårt det äratt bedöma supermakternas kortsiktiga avsikter och på den grundvalen försökaförutsäga deras agerande. Det finns många samverkande förklaringar till detta. En avde viktigaste är självfallet supermakternas egen osäkerhet om motpartensavsikter och reaktioner, vilket medför uppenbara risker för ett agerande sominnefattar felbedömningar av motpartens reaktioner, har som ett litet neutralt land i skärningslinjenmellan öst och väst att göra bedömningar av båda parternas svärförutsägbaraframtida agerande. Vår försvarspolitik måste grundas på trögrörligaförutsättningar men också pä den genuina osäkerheten i bedömningarna avsupermakternas reaktioner vid olika konfrontationer. Den andra lärdomen vi bör dra av det senaste åretshändelser är att supermakterna har en ständigt förbättrad förmåga att snabbtoch överraskande föra fram stora militära styrkor. Förberedelserna behöverinte ha större omfattning än att de mycket väl skulle kunna rymmas inom ramenför en normal fredstida verksamhet. En samlad bedömning av vad olika utvecklingstendenser ochmotstridiga intressen kan innebära för vår egen säkerhet är självfallet svår,för att inte säga omöjlig, att göra. Utvecklingen präglas både av stor tröghetoch av snabba svårförutsägbara förändringar. Frågor som för bara några år sedanstod i centrum för den säkerhetspolitiska debatten, t, ex, frågan om de amerikanskastyrkornas tillbakadragande från , ter sig helt teoretiska, Istället har andra, tidigare oförutsedda, frågor kommit i centrum, t, ex, denislamska väckelsen och invasionen i , Trögheteni utvecklingen kan exemplifieras med de militära dispositioner- 69 Nr 143 na i , Men det senaste åretshändelser vittnar klart om faran i att Tisdaopnrl grunda kortsiktigasäkerhetspolitiska bedömningar på enkla framskrivningar 13 mai1980 ''" Y' stabila förhållandenoch tendenser, Den tredje lärdomen av den internationella utvecklingen bör Försvarspolitike därför varaatt måste ha ett försvar som på värnpliktens grund snabbt kan öka sinberedskap, som snabbt kan utveckla full styrka. Med hänsyn till svårigheterna att bedöma supermakternasintentioner och deras stadigt växande förmåga att snabbt genomföra även storamilitära operationer får vi inte bygga vår försvarsplanering på antaganden omatt vi får lång politisk förvarning, under vilken vi kan ta igen försummelserpå försvarsområdet. Detta är en lärdom som på ett mycket konkret sätt måsteprägla utformningen av totalförsvaret. Kravet på reaktionssnabbhet är emellertid inte nytt, ävenom den senaste utvecklingen understrukit dess tyngd. Det alliansfria Sverigespelar en viktig fredstida roll i det säkerhetspolitiska mönster som vi brukarkalla den nordiska balansen. Jag har länge hävdat att ett svenskt försvar måste varautformat så att det övertygar båda militärblocken om att ingendera sidan kanställas inför en radikalt ändrad militärpolitisk situation i det nordiskaområdet genom att motståndaren genomför överraskande, snabba operationer översvenskt territorium. Ett svenskt försvar som kan nå full operativstyrka är därför ett av de viktigaste bidragen vi kan lämna till en fortsattlugn utveckling i det nordiska området, karakteriserad av bl, a, lågstormakts-närvaro. Jag vill också, utan att gå in på några detaljer, klargöraatt vi vidtagit dessa åtgärder för att höja vår omedelbara beredskap. Detta harskett mot bakgrund av den internationella situationen. De regeringsförslag skall ta ställningtill präglas av att vi är inne i det tredje budgetåret efter 1977 årstotalförsvarsbeslut, I fråga om förslagens ekonomiska innebörd finns knappastnågra överraskningar. Propositionerna innebär ett fullföljande av 1977 årsförsvarsbeslut i det avseendet. Däremot kan vi konstatera att den verksamhet som riksdagenbeslöt om 1977 för den följande femårsperioden inte kan genomföras fullt utinom vare sig det militära försvaret, civilförsvaret eller det ekonomiskaförsvaret. Planeringen har helt enkelt inte hållit. Till en del kan dettaskyllas på oförutsedda faktorer som höjningarna av oljepriset, vilket specielltdrabbat det ekonomiska försvaret, I andra fall rör det sig om klaraplaneringsmissar, t, ex, i beräkningen av kostnaderna för skyddsrumsbyggandet. Inom det militära försvaret har kostnaderna för denfredstida driften, trots bl, a, mycket omfattande personalminskningar, fortsattatt öka, på samma sätt och i ungefär samma takt som skett alltsedan 1968 årsförsvarsbeslut. Främst hardetta drabbat repetitionsutbildningen av våra värnpliktiga och materielanskaffningen. Inte minst mot bakgrund av de krav på reaktions snabbhet och förmåga att snabbt utveckla full styrka som den säkerhetspo- 70 litiska och militärtekniskautvecklingen ställer på försvaret är detta mycket I själva verket drabbas en grundtanke i vårtvärnpliktssystem: att Jisjaeen den grundutbildade värnpliktiga med god utbildning och effektiv materiel skall [3 inon ingå i krigsförband som är användbara efter mobilisering, Stora summor och stora uppoffringar från de värnpliktigassida är satsade i Försvarspolitiken ett krigsförband. Att inte repetitionsöva förbanden innebär därför en betydande misshushållning medekonomiska och mänskliga försvarsresurser. Olyckligtvis innebär vårt systematt repetitionsutbildningen är en av de få poster inom försvarsbudgeten som kanvarieras med kort varsel. En annan sådan rörlig post är materielanskaffningen, somockså drabbats hårt efter 1977 liksom , går detta ut över vår förmåga att förnyakrigsorganisationen. Förband med tidsenlig och effektiv materiel är enförutsättning för vårt försvars inre och yttre trovärdighet. Trots brister kan vi mobilisera ett respektingivandeförsvar. Detta beror i hög grad på att vi har ett arv somfortfarande ger god effekt. Detta förhållande borde ge anledning till eftertanke: Vadvi gör nu och det försvarsbeslut vi fattar 1982 kommer i hög grad att bestämmaförsvarets styrka fram emot . Jag tvingas i detta sammanhang något beröra densocialdemokratiska reservationen beträffande det kommande budgetåretsramberäkningar. Den föreslagna halvmiljardsänkningen av anslagen till detmilitära försvaret skulle få förödande effekter, I praktiken kan det innebäraett stopp för alla repetitionsövningar och för all ny beställning av materiel.Jag kan bara konstatera att detta inte är ett förslag som är förenligt med vadden svenska säkerhetspolitiken kräver. Ett parti som säger sig eftersträvaregeringsansvar borde också betänka vad ansvarstagande i regeringsställninginnebär. I själva verket är läget det att den verksamhet sombeslöts för det militära försvarets del 1977 inte kunnat genomföras ens i denlägre omfattning som man från socialdemokrafisk sida ansåg befogad. Men jag vill också framhålla att de proposifioner som vi behandlar på ett par väsentliga punkter innebär konkreta förslag som ärmotiverade av den säkerhetspolitiska och militärtekniska utvecklingen och somsyftar fill att förbättra såväl vår kortsiktiga som vår långsiktiga operafivaberedskap. I fråga om repetitionsutbildningen vill jag fästariksdagens uppmärksamhet på att jag mot myndigheterna, genom omfördelning avresurser från främst byggnadsverksamheten, föreslår en mer omfattandeövningsverksamhet än vad som räknats in i de militära myndigheternas planer.Jag har också givit direktiv om att den högre repetitionsövningsnivån skallgälla även i fortsättningen. Vidare framläggs förslag om krigsförbandsövningar med enkombination av slutövande värnpliktiga under grundutbildning och vissrepetitionsinkal-lad personal, vilket syftar till att samöva förbanden i denform de skall ingå i Nr 143 Detta är åtgärder som kommer attöka vår operativa beredskap på kort 13 mii1980 ''' ' gäller vår långsiktigaberedskap intar frågan om ersättning av Viggensystemet en central roll. Det harberörts tidigare i Försvarspolitiken '"' Allastudier visar att försvaret även kommer att behöva kvalificeradestridsflygplan och att särskilt luftförsvaret får en allt större betydelse,inte minst i en neutralitetssituation. Detta är alltså en fråga av utomordentligtstor säkerhetspolitisk betydelse. I våra säkerhetspolitiska bedömningar har vi traditionelltsagt att svenskt territorium knappast i sig självt kan utgöra något primärt mälför en stormakt, men att det däremot skulle kunna ha värde somgenomgängsom-råde. Denna bedömning torde alltjämt i huvudsak vara riktig. Vimåste dock konstatera att vapenutvecklingen, bl. a. i fråga om deuppmärksammade kryssningsrobotarna och det taktiska flygets längre räckvidder,kan medföra att innehavet av svenskt luftrum kan fä ett ökat värde förstormaktsblocken i en eventuell konflikt, från både offensiv och defensivsynpunkt. Den alliansfria svenska utrikespolitiken, syftande tillneutralitet i krig, ställer ett ovillkorligt krav på oss att upprätthållaförmågan att hindra att svenskt luftrum, lika väl som vårt land- ochsjöterritorium, används för operationer av endera parten i en konflikt. Ettsvenskt stridsflyg som kan kraftsamlas till olika delar av vårt land och somkan verka på såväl låg som hög höjd är därför av väsentlig betydelse för bådamilitärblockens uppfattning om vär vilja och förmåga att hävda vår neutraliteti ett konfliktläge. Detta är ett av de vikfigaste skälen till att regeringenföreslår att Viggensystemet, då detta börjar falla för äldersstrecketpå . skall ersättas av ett nytt flygplanssystem. Slutligt beslut om vilken form av anskaffning vi skallvälja bör fattas i samband med 1982 ärs försvarsbeslut. Regeringen redovisartvå huvudalternativ för den framtida anskaffningen: Det första är en inhemskt sammanhållen utveckling av etts, k, JAS - ett plan som genom utnyttjande av modern teknik skulle kunna brytatrenden mot ständigt dyrare flygplansgenerationer. Det andrahuvudalternativet är inköp av ett utländskt flygplanssystem. Uppenbarligen skulle en svenskt sammanhållen utveckling hafördelar ur bl. a, säkerhetspolitisk, sysselsättningspolitisk ochindustripolitisk synpunkt och även vara gynnsam för betalningsbalansen. Detvore alltså en ur flera synvinklar fördelaktig anskaffningsform. Om den ärtekniskt och ekonomiskt genomförbar i konkurrens med utländska alternativ är för tidigt att säga. Regeringensförslag innebär att högst 200 miljoner satsas för att ta fram ett hållfastunderlag fram till nästa försvarsbeslut. Av svensk industri förutsätts att denunder gör minst motsvarande satsningar och att den kan Detta är en utomordentligt stor utmaning för 72 svensk flygindustri; dess existensstår och faller med att den kan prestera ett Från socialdemokratisk sida har man reserverat sig i frågaom den statliga Jjscjaoen den satsningens storlek. Till det vill jag sägaatt en delning av riskkapital av den j 3 j,|.|,: j yj,i() typ somregeringen föreslår aldrig gjorts under någon socialdemokratisk regering vid utvecklingen av vare sig Tunnan. Lansen, Draken eller Försvarspolitiken , Det beslut i ena eller andra riktningen .som fattas iflygplansfrågan 1982 kommer att få långtgående räckvidd. Det är en typ avbeslut som kräver underlag, och detta kommer enligt all tillgängligteknisk expertis att kosta i storleksordningen 400-500 milj. kr. Att hävdanågot annat är att förklara sig beredd aft fatta ett mycket stort beslut pålösa boliner. Ingen ansvarskännande regering skulle kunna ta detta på sittansvar. Inom de ekonomiska ramar som dras upp i 1977 årsförsvarsbeslut vill jag hävda att regeringens förslag i fråga omrepetitionsutbildning och framtida flygplansanskaffning är uttryck för enkonkret strävan att tillgodose väsentliga krav på operativ styrka både i detkortare och i det längre perspektivet. 1 detta sammanhang vill jag ta upp ett påstående somframförts i debatten, nämligen att regeringens förslag i flygplansfrågan skulleinnebära en inriktning mot svensk flygplansutveckling på bekostnad av denallmänna värnplikten. Jag tog upp denna fråga i förra årets riksdagsdebatt, mendet är uppenbariigen motiverat att på nytt klarlägga vissa sakförhållanden. En konsekvent och fast svensk neutralitetspolitik kommeräven i fortsättningen att behöva stödjas av ett balanserat försvar som ocksåinnefattar stridsflyg. a. med tanke på neutralitetssituationer och nödvändighetenatt kunna skydda vår mobilisering. Vilken anskaffningsform för nästaflygplansgeneration som är mest ändamålsenlig är det för tidigt attuttala sig om. Skulle det visa sig att ett utländskt stridsflygplanställer sig mer fördelaktigt ur ekonomisk och teknisk synpunkt, står vi dockinför ett stort problem i form av de gigantiska betalningspucklar som uppstårpå , då vi inom loppet av måste köpa flygplan utifrån.