prot · G30930 · 1979-12-31 00:00:00 — Det är lika angeläget förförskolan som för skolan atl verksamheten får behörigt utbildad personal. KarinSöder tycker uppenbariigen alt kvalitetsfrågan inte är så viktig. Det enda honoroar sig för är den sneda åldersfördelningen inom personalen och atl barnenfår vistas för länge på daghem och fritidshem. För att råda bot på det senarekrävs atl 6-timmarsdag med bibehållen lön införs för alla. Men lill denna formav kvalitetshöjning är eller regeringen inte beredd alt medverka.Det vet vi sedan gammall. Det är kommunisterna som här ikammaren och på andra håll i värt samhälle har fält slåss för 6-timmarsdag. Ifrågan om normer för gruppstoriekar och personaltäthet samt i frågan ombehörighet vågar inte yttra sig i svaret, än mindre ha någon egenmening. Det viunar om bådeointresse och brist på insikt om hur viktiga dessafrågor är för barnomsorgen. Men om jag skall vara riktigt äriig, är jagegentligen inte förvånad. Det är inte mycket till svar man får på interpellationeroch frågor här i kammaren. Och ändå är det väl så, all statsråd är lill för altfatta politiska beslut och göra ställningstaganden eller, för atl vara yttersthovsam, åtminstone avge någon form av viljeyttring. Del slår i svaret alt KarinSöder inte vägar ha någon mening i dessa frågor. Jag vill därför fråga:När vågar hon ha det? Tillsist vill jag aktualisera en gammal bekant. I socialutskottets betänkande1975/76:28 reserverade sig , och vänsterpartietkommunisterna tillsammans. I reservationen krävdes alt skullefastställa bindande normer för kommunerna i väsentliga frågor. Särskiltunderströk dessa partier viklen av normer när det gäller gruppstorlek och personaltäthet.Det framhölls i reservationen 13 alt: "Regeringenbör utarbeta erforderiiga författningsbestämmelser för förskolanskvalitetsfrågor." Dengången värdet förre socialministern ,som skrev ihop dessa krav. hoppade av från dennareservation så fort han blev minister, och har också hoppat av. Delär tydligen ganska lätt att hoppa av beslut i när man äntligen harfått makt att genomföra dem. Jag förstår inte den kullerbyttan, men kanskeKarin Söder kan förklara den för mig. Islutet av svaret på min interpellation sägs följande: "Det är min ochregeringens uppgift atl tillsammans med landets kommuner verka för alt dennamålsättning" - kvantiletsmålsältningen - "blir uppfylld och attkvaliteten i barnomsorgen blir tillgodosedd." Då vill jag bara till slutfråga: Hur skall detta i praktiken gå till? Defrågor jag har ställt om huruvida alla barn skall ha rätt till daghemsplatseller barnstugeplats har besvarats med nej. När det gäller fullföljandet av1976 års beslut är svaret från regeringen "vet ej". När det gällervad som skall ligga till grund för de kommande förhandlingarna medKommunförbundet harjag inte fått något svar. På frågan om staten skall öka sittstöd till kommunerna har svaret från regeringen blivit nej. På frågan om debindande normerna, som jag talade om i samband med reservationen isocialutskottets belänkande , har svaret blivit nej. När del gällerbehörighetskrav är man inte beredd att gå med på det heller - svaret är alltsånej. Manmåste konstatera atl regeringen helt frånhänder sig ansvaret för bådekvantitets- och kvaliieisulbyggnaden inom barnomsorgen. Daghemmen hör lill den del av den kommunala verksamheten som har ökatsnabbi under senare är. Antalet platser har faktiskt fördubblats , och statens och kommunernas totala kostnader har ökatmed 1,5 miljarder, från 2,6 till 4,1 miljarder. Delär alltså inte någon verksamhet som man har försummat. Ändå har denna utbyggnadvarit otillräcklig. Det är inte något bra mått på behovet atl tala om kön, mendet kan ändå vara värt atl notera att när den senast räknades stod 100 000 barni kö. Vi vet att hur myckel vi än anstränger oss, så kommer vi att få myckelsvårt att klara både det mål som gäller för den femårsperiod vi nu är inne ioch det mål som har satt upp för den kommande femårsperioden. Deltaär naturligtvis i viss utsträckning ett tecken på en mycket snabbsamhällsutveckling, att vi helt enkelt har fän en ökad jämställdhet - fierkvinnor är ute i arbetslivet och fler önskar träda ut i arbetslivet. Men detärocksåett bevis på mycket stora försummelser på detta område under 1950- och1960-talen, när man skulle ha kunnat bygga daghem så att vi hade haft en bättresituation . Framförallt gick till hårt angrepp mot vad som har gjorts frånregeringshåll,både av den nuvarande regeringen-så myckel den nu har haft tid attgöra - och av de tidigare regeringarna. Låt mig därför bara i några Nr 30 punkter påminna om vad som faktiskt skedde . den ö'' första fullföljde regeringen statens åtagande i överenskommelsen Det innebar en ökning av statsbidraget med 1 miljard Det innebar atl driflbidragei till daghem blev av barnomsorgen andra beslöt om ett skatteuijämningssystem som tillförde kommunerna 1,5miljarder och som tog särskild hänsyn till antalet barn och antaletdaghemsplatser i kommunerna. Fördet tredje beslöt man om extra skatteutjämningsbidrag på ungefär 100 milj. kr.om året de , vilket tillförde vissa kommuner med mänga barn ochstora bekymmer med barnomsorgen rätt myckel pengar. T. ex. kommun,föratt ta en aktuell kommun, fick över 4 milj. kr. Fördelfjärde beslöt på regeringens förslag att räntesubventioner skallkunna gä också lill lägenheter som utnyttjas som daghem, för att underlättatillkomsten av lägenhetsdaghem. Fördel femte fördes en del insatser för att minska krånglet och göra det lättareatt få fram daghem. a. gjordes undanlag för små daghem, t. ex.lägenhetsdaghem, när del gäller bestämmelserna i livsmedelslagen om köketsutrustning, och 2/3-regeln för heltidsplatser på daghem mjukades upp. Fördet sjätte höll regeringen ständiga kontakter med , Inga Lantzironiserar över detta, men om en part har uppfyllt sin del av enöverenskommelsesom träffals, så är detju inte så märkligt atl man vänder sigtill den andra parten och säger att den får uppfylla sin del. Regeringen hadeslutit ett avtal med , och vi frågade i det läget vadKommunförbundet tänkte göra för att driva pä kommunerna. Det intressanta är attKommunförbundet då faktiskt gjorde en hel del. gickdet atl fäförbundet med på en så pass ovanlig åtgärd som atl vända sig direkt tillenskilda kommuner med påstötningar. Det är någonting som man, vad jag vet,aldrig har gjort tidigare. Vi betonade att det är viktigt att man häller dethär avtalet, om vi skall kunna fortsätta med metodiken med frivilligaöverenskommelser. Men när det gäller en överenskommelse som har träffats förfem är, kan inte den ena parten efter två är säga till den andra alt den intehar följt överenskommelsen, ulan då får man ge sig till tåls. Kommunernasplaner har emellertid nu ökat -jag känner inte till vad som har föranlettökningen, men jag tycker del är glädjande att konstalera atl del härskenensådan. Från den senaste redovisningen och fram till nu har planeringenfaktiskt ökat med 6 600 platser, vilket socialministern också nämner i sittsvar. Fördet sjunde utarbetade vi den departementspromemoria om kvalitetsfrågor ochsialsbidragsregler som var inne på. Fördet åttonde genomfördes en förbättring av ersättningen enligtföräldraförsäkringen. Del blev lättare för föräldrar au korta ned sinarbetstid, au utnyttja sin rätt enligt föräldraledighetslagen. Jag tycker attdet är litet 24 märkligt atl säger atl vpk ensamt har kämpat för atlföräldrarna skall få kortarearbetstid, när man kan konstatera atl vpk var ensamt om atl gå emotförslaget om rätt till förkortad arbetstid. Fördet nionde, slutligen, påbörjades under den föregående regeringsperioden denförberedelse för en bred undersökning av behovet av daghemsplatser ute ikommunerna, som planeringsgruppen log initiativ till. Dethar alltså inte varit fråga om någon passivitet, som det sades här tidigare,ulan det har hänt en hel del. Nå,vad bör man göra nu? Jag tycker atl det som har hänt visar, att delgår att påverka kommunerna atl öka sin planering. Och de måste helt enkeltsälta barnomsorgen främst. Vi vet att den kommunala sektorn växer snabbare ändet samhällsekonomiska utrymme på 3 96 som i stort sett har varitöverens om. Det kommer alt bli en ökning med över 4 96 . Detta betyder atlvi i första hand måste påverka kommunerna så atl de sätter utgifterna förbarnomsorgen före andra utgifter, eftersom vår samhällsekonomi inte klararenlika snabb tillväxt av den kommunala sektorn som helhet i fortsättningen. överenskommelse som träffades var företrädarna för kommunernamed på att barnomsorgsplanen skulle rymmas inom en 3-procentig volymökning, ochatt det var möjligt atl sätta barnomsorgen främst. Detta skall man komma ihåg,när kraven på nya statsbidrag framförs. Vi ansåg inom den förra regeringen alldel med tanke på den eftersläpning som hotar kunde vara motiverat atl resoneramed kommunerna om en höjning av statsbidraget. Men vi ville då ställa villkoretalt en sådan höjning skulle vara förknippad med mera bindande garantier för aukommunerna uppfyller planen, och jag hoppas alt den nuvarande regeringenresonerar pä samma sätt. Att bara säga till kommunerna att vi skall höjastatsbidraget utöver det som har utlovats enligt överenskommelsen, utan allställa några särskilda krav på kommunerna och utan alt de förbinder sig atlgöra en ytterligare motprestation, tror Jag inte gagnar barnfamiljerna likamyckel som om man kan åstadkomma mer bindande utfästelser. Jag tycker au del ären viktig uppgift för framför allt alt diskutera möjligheternaatl åstadkomma sådana garantier från kommunerna. Eftersomvi nu har fattat beslut om en frivillig överenskommelse , tycker jag logikenkräver all kommunerna får chansen att uppfylla överenskommelsen under dessa femår, innan man går in för lagstiftning eller annan hårdare styrning. Det härblir en test på metoden med frivilliga överenskommelser mellan staten ochkommunerna. Ettpar ord om kvalitetsfrågorna. sätt alt angripakvaliletsfrågorna är en aning gammalmodigt, när hon anser all lokalfrågan ärden grundläggande kvalitetsfrågan. Ja, är detta det enda område därbestämda regler har varit knutna till siatsbidragsbesiämmelserna. Jag tyckerdel är en överbeloning av lokalfrågan. Givetvis är del viktigt att miljön pådaghemmen är bra, men personal- och organisationsfrågorna och arbetssättet är,enligt min uppfattning, mycket viktigare. Ända , och även tidigarehär i riksdagsdebatterna, harjag sagt atl det är fel all vi har en sådetaljerad reglering av lokalfrågorna som vi har lagt så liten viktvid Här skulle del behövas en ändring. Del är klart: när vibygger nya daghem skall vi se till att det blir väl tilltagna lokaler, framförallt beträffande ytorna. Men vi skall inte hindra kommunerna att utnyttjasädana lokaler som redan finns, även om de inte är perfekta. Detta skulle gå utöver de barn som inte får någon plats. Tyvärrbyggs det daghem utan någon vidare känsla för kostnaderna, och det skadardaghemsbyggandel. Rätt var jag och tillade på två olika daghem.I del ena fallet hade man byggt en stor, palatsliknande barnstuga, därkostnaden var . I det andra fallet rörde det sig om ettombyggt radhus, där man hade flit en utomordentligt bra miljö för 30 000 kr.per plats. Det är klart, alt om vi är intresserade av alt få resurser tilldaghemssektorn, måste vi också tänka pä kostnaderna. Framför allt måste vikunna använda befintliga lokaler. Jag tycker att del är utmärkt alt socialministernmeddelar alt man fortsätter arbetet på au få bort sådana bestämmelser somhindrar att mål kan uppnäs. Det började, som Jag nämnde, medköken. Del är mycket bra om regeringen håller efter de olika myndigheter som ibästa välmening försvårar tillkomsten av daghem av godtagbar kvalitet. Detär alltså viktigare med personaltäthet och gruppstorlekar. Här har delutarbetats en departementspromemoria med förslag till rekommendationer somriksdagen skulle ställa sig bakom. Av yttrandena framgår att somliga tycker att man inte hargått tillräckligt långt. Det skall vara absoluta krav iförfattningsbestämmelser, som säger. Andra tycker atl man har gåttalldeles för långt. Man bör inte ens ha sådana här rekommendationer. Det ärklart all del kan ha vissa fördelar att slippa en detaljreglering. Vi har setthur trögt systemet blir om man har detaljregler. Enligt min mening ärdet därförmycket som talar för, alt man i första hand bör pröva den här mjukare formenmed rekommendationer som ställer sig bakom. Det är ändå en skärpningi förhållande till nuläget. Men del står också i promemorian, all om del skullevisa sig alt normer som har ställt sig bakom är ett otillräckligtinstrument för atl uppnå den angivna standarden, kan del bli nödvändigt atlånyo överväga vissa bindande normer som förutsättning förstatsbidragsgivningen. Även i det fallet tycker jag, att det kan vara rimligtalt ha hotet om en hårdare reglering svävande över kommunerna, om de inte leverupp lill normerna. Men Jag tror att få av dem som sysslar med de här problemenpraktiskt vill bestrida, att det är bättre om man kan undvika detaljreglering.Det är ändå resultatet som är det viktigaste. Man måste också gekommunalpolitikerna och de tjänstemän som arbetar med planeringen av barnstugordet förtroendet att de inom kommunens ram får anpassa sig efter lokalaförhållanden. Närvi diskuterar kvalitetsfrågor och kostnader måste vi också ta upp debatten omdaghemmens utnyttjande. Här har det kommit fram undersökningar, senast iStockholm, som pekar på alt lokaler och personal under en stor del av dageninte utnyttjas effektivt. Man säger: Se så dyrt det är. Jagtror att vi på allvar måste la upp den här diskussionen, annars får vi inteförtroende fördaghemsverksamhelen. Vi skall naturiigtvis inte reagera sä, atl föräldrarna känner all debegär ett fel om de tar hem sina barn frän daghemmet tidigare än de hade tänktsig, om de blir lediga av någon anledning. Det är tvärtom bra omvistelseliderna inte blir alltför långa. Men vi måste också se till, när vi haront om resurser, att dessa utnyttjas på ett bättre sätt. Annars kommer vi inteatl få förståelse för atl man lar en växande del av samhällets resurser tilldaghem. Del finns redan ett starkt motstånd mot daghemsutbyggnaden. Del vetalla vi som sysslar med detta. Endiskussion om utnyttjandet får inte gä ut över kvaliteten, den får inte betydaall man stör arbetet eller slår sönder rytmen i barnstugan - men vi måsteförsöka utnyttja resurserna på ett vettigt sätt. Annars går det ut över dem somstår i kön, som inte får någon plats. Vi skall inte ha någon överinskrivning,utan en vettig organisation. Detfinns också andra kvalitetsfrågor som det är viktigt att diskutera: hur manordnar grupperna med hänsyn till åldrarna, hur man får föräldrarna alt engagerasig mer i daghemsarbetei, hur man kan få en bättre personalsam-mansältning medhänsyn lill kön och åldrar. Jag tycker alltså inte att kvalitetsdiskussionenbara skall handla om lokaler och inte heller bara om storlekar pä grupper ochpersonaltäthet - även om det är viktiga saker. Jagvill lill slut, herr talman, ta upp en sak som har förvånat mig när Jag underdet gångna året har diskuterat barnomsorgsfrägor med framför allt ,nämligen att hon sä ofta lämnar felaktiga uppgifter. påstod Inga Lantzatt kommunernas planer låg 25 000 platser under beslut när det isjälva verket var 10 000 platser för den aktuella femårsperioden. hon att bidraget till driften av daghem hade sänkts närdet i självaverket hade höjts för 1979.1 april påstod att statsbidragens andelav kostnaderna hade sjunkit frän 63 96 till 47 96, och den uppgiften har honupprepat här . Sanningenär, enligt uppgifter som jag fick frän i går, atlstatsbidragsandelen har ökat. Och det borde egentligen var och en kunna förslåsom vet hur snabbt bidragen har höjts. Om vi tar 1975, kan vi se alt man perplats räknade med en bruttokostnad av , och stalsbidragsandelen var38 %. räknar man med en brullokoslnad av . per plats, och nuär stalsbidragsandelen 50 96 - alltså en ökning. Om man räknar på ett annalsätt och ser pä kommunens totala kostnader och hur mycket som gick ut istatsbidrag till daghem och fritidshem, finner man att bidragsandelen var 34 %år 1975. Statsbidragsandelen har alltså ökat,inte minskat. sade , om jag hörde rätt, att det skulle komma atl fallas 20 000platser i förhållande till den plan som antagit. Jag undrar:Vad bygger de uppgifterna på? Här har vi fält reda på av socialministern altför hela femårsperioden fattas drygt 10 000 platser, eller ca 11 400. Hur kanman då påstå att det kommer all fattas 20 000 platser ? Jag måste sluta medall ställa en fråga: Tror att man arbetar bättre för flerdaghemsplatser genom att ideligen lämna felaktiga uppgifter? Jag vill börja med att säga, att när både och påstå atl Jag själv och regeringen i övrigt samt till regeringen knutnapartier skulle sakna intresse för barnens livsmiljö är det en fullständig ochgrov felaktighet. Barnens hela livsmiljö är föremål för stor uppmärksamhet,inte minst inom , men också inom de andra departementen. Jagnoterar med stor tillfredsställelse alt också i andra sammanhang, inte minst imassmedia och på andra håll, uppmärksamheten på barnens situation i vän modernasamhälle ökar nästan dag för dag. Omvi vill skapa en god miljö för våra barn är del naturligtvis helheten i miljönvi måste se lill. Och där har givetvis - del vill jag livligt understryka-barnomsorgen i hela dess vidd en framträdande plats. Däri utgördaghems-utbyggnaden, familjedaghemmens utbyggnad och fritidshemmens utbyggnaden väsentlig del, liksom familjepolitiken i sin helhet. Beträffandeföräldrarnas möjligheter alt vara mera tillsammans med sina barn har GabrielRomanus här redogjort fören hel del av de insatser som gjorts tidigare pådetta område. Del är Ju bredden i åtgärderna som är avgörande för hur vi skallfå en bättre livsmiljö för barnen totalt sett. Jagtycker det är väldigt grovt när talar om total substanslöshetoch andra ting när hon kommenterar mitt svar. Detsamma gäller alla dekullerbyttor som Inga Lantzgör i sitt inlägg. Därför går jag inte in på alla deolika påståenden som här görs, eftersom de inte är rikligt relevanta isammanhanget. Däremotvilljag hälla med om all värt samhälle i många stycken ärbarnfieniligt. Vi måste ge barnens behov utrymme i samhällsplaneringen. Delhar vi inte givit dem tidigare. Del ärjag helt enig med om. Ochdär spelar, som sagt, daghemmen en viktig roll. Vimåste också se på barnens situation när det gäller trafikmiljön. Jag håller medom det också. Det är alldeles klart att barnen i hög grad är utsatta för farori trafikmiljön. Del är alltså i samhällsplaneringen som vi måste bevaka barnenssituation. Kvalitetenpå barnomsorgen i daghemmen och även hela den miljö som barnen växer upp i,bygger på en lång rad sammanvägda faktorer, som kanske inte skall vägas sammanpå samma sätt i alla kommuner, i alla kommundelar. Det ena måsie vägas mot delandra för att man i en viss miljö skall få en god kvalitet på barnomsorgen. MenJag delar den meningen att det naturligtvis finns minimikrav när det gällerpersonaltäthet och tillgäng till utrymme, både ute och inne, som måsteuppfyllas för att del skall kunna vara tal om god kvalitet. Det är ensjälvklarhet. Men därutöver skall vi inte ha detaljregleringar som kanske förstörmöjligheterna att ge barnen en god kvalitet i omsorgen om dem. Vimåste också ha tilltro till och bygga upp den kommunala demokratin. Det är påkommunerna som ansvaret i hög grad vilar för alt det skall bli den rättautformningen som tillgodoser barnens innersta behov. Kommunalpolitikerna, somförhoppningsvis är i nära kontakt med daghemspersonalen, med föräldrarna ochmed verkligheten, bör - om den kontakten är god - bäst vetahur man skall lösa de här frågorna. Anledningentill alt jag inte ger ett konkret besked i diskussionen om vilken ställning vikommer atl la till den departementspromemoria som har utarbetats och på vilkenremissvaren har kommit in, är att om man tar seriöst på en uppgift - och detgör Jag när det gäller barnens situation i samhället -måste man noggrant gåigenom materialet och kanske inhämta ytterligare upplysningar och studeraverkligheten i den mån de erfarenheter man har gjort tidigare inte räcker till,såsom påpekade, för all få ett bra underlag för de förslag somman sedan lägger fram. Det är mot den bakgrunden som jag inte gör någrabindande utfästelser om hur vi kommer alt hantera de kvalitetsfrågor som härhar aktualiserats. Del är en felaktig slutsats som gör sig skyldigtill när hon på punkt efter punkt, därjag inte har givit slutligt besked, sägeralt Jag har svarat nej, för svaret vet hon ingenting om. Sedanvill jag också säga något om de frågor om utbyggnaden som tog upp.Jag instämmer i vad yttrade, nämligen atl om man menar allvarnär man säger i debatten att man vill salsa på en utbyggnad både kvanlitalivioch kvalilaiivl, är del mycket viktigt au man håller sig med siffror som ärförankrade i verkligheten. Del ärju på det sättet atl vi ännu inte vet om detprogram som har antagit kommer atl kunna uppfyllas eller ej. Det varfaktiskt så au det 1977 och 1978 enligt riksdagsbeslutet skulle tillkomma 34000 daghemsplatser, men det tillkom 33 700, Planerna för de följande tre årenav utbyggnadsperioden visar alt det kommer att fallas omkring 10 000 platserför all utbyggnadsprogrammet skall kunna fullföljas. Men planer kan ändras, ochdet är ingenting som hindrar alt man kan komma ifatt programmet under de är somåterstår. Därför är del viktigt alt ha förutsättningslösa överläggningar se hur vi skall kunna leva upp lill de mål som vigemensamt har satt upp. Atl man inte bör föregripa förhandlingar har erfaretfackföreningsfolk funnit. Man springer inte långt i förväg ul och talar om hurman tänker bära sig åt, ulan man försöker förutsättningslöst la itu medproblemen. Familjedaghemmenspelar en stor roll för möjligheterna att fä en bra barnomsorg. Det ärintressant att kunna konstatera alt som utbyggnaden av daghemoch fritidshem har ägt rum har också antalet familjedaghem ökat kraftigt, Iriksdagens beslut om utbyggnad räknar man med att det skall tillkomma ungefär 2000 familjedaghemsplatser , dvs, totalt 10 000, Enbart under åren 1977och 1978 har 22 000 familjedaghems-platser tillkommit och ytteriigare 15 000-16000 platser beräknats tillkomma 1979-1981, När man talar om att kommunerna intehar nätt upp till den överenskomna utbyggnaden av barnomsorgen får man integlömma bort den insatsen, som har överträffat den förväntade utbyggnaden medungefär 25 000 platser. Jagtycker del är fel atl sätta upp ett motsatsförhållande mellan familjedaghem,daghem och trefamiljssystem. Vi skall ha valmöjligheter, inte minst beroende påatt kommunerna ser olika ul, atl olika behov skall tillgodoses ute i landet.Familjedaghemmen spelar en viktig roll för förvärvsarbetande 0/7?utbyggnaden av barnomsorgen föräldrars möjligheter altkänna trygghet för sina barn. Men vi skall dä naturligtvis arbeta för atl ocksåfamiljedaghemmen kommer in i den kommunala omsorgen i de fall då de inte redanär det, att dagbarn vårdarna får utbildning och stöd, och vi skall arbetavidare med öppna förskolor och möjligheter för barn alt ibland komma in istörre grupper, vilket är myckel betydelsefullt för atl de också skall få engod kvalitet i sin omsorg och för atl dagbarnvärdarna skall få del stöd avvälutbildad personal som de så väl behöver. Idet varierade utbudet av barnomsorg med god kvalitet sätts barnens bästa icentrum. Det är inte endast, som här påstods, föräldrarnas krav som sätts icentrum, utan det är barnens bästa: att de skall få en god start i livet,oavsett om de tillbringar sina första år i daghem, i familjedaghem eller i sitthem. Alla former av barnomsorg, oavsett var den sker, skall ha samhällets stöd,och omsorgen skall vara av god kvalitet. Närdel gäller statsbidragen vill jag gärna säga att de följer en indexreglering,men jag får kanske tillfälle alt återkomma till dem i en senare replik, herrtalman, eftersom min lid nu har gått till ända. (vpk):