prot · G30975 · 1979-12-31 00:00:00 — De behöveropinionsbildarnas aktiva stöd föratt kunna åstadkomma detta. Ett ärligterkännande av de svårigheter som möter i skolvardagen är ofrånkomligennödvändigt, liksom en ärlig vilja att finna realistiska botemedel förproblemen, () replik: Det är naturligtvis bra att alt det är fel att ensidigt negativt beskriva skolan. Jag tycker att honskall säga det till sina partivänner och komma ihåg det också i valrörelser. Dåblommar ju kritiken ut. Då stiger moderat efter moderat upp och talar om skolansom just en "krisbransch". Det är så besvärligt och sä svart att folkinte vågar släppa sina barn till skolan. Folk blir rädda för tillståndet iskolan - inte minst därför att den moderata propagandan trummar så intensivt.Britt Mogårds uttalande borde försöka komma ihåg ivalrörelsetider. Jag sade redan tidigare: Försköna nu inle heller! Jaghåller med om att vi jämfört med andra länder har en bra personalsituation iden svenska skolan. Det är ju tack vare all vi har haft socialdemokrater sommycket medvetet i sin skolpolitik har satsat pä detta. Men det innebär inte attvi från socialdemokratin nu kan säga att allt är så bra att vi inte längre behöveröka personaltätheten. Vi inser att det finns problem på många håll. Det ärframför allt problem som hänger samman med att eleverna behöver bättrevuxenkontakter. Den förbättrade vuxenkontakten kan man bara skapa om de vuxna iskolan har färre elever att arbeta med. Det är det vi har tagit fasta på, ochdet är det vi föreslår i vårt program om de 100 miljonerna. Försök inteförringa detta! Man kunde göra så många förbättringar med SÅS-medlen. Det måstedå gå att göra mycket mera med de 100 miljonerna vi nu föreslår, som ju är enmycket större summa än SÅS-medlen var när man arbetade med dem. Jag uppskattar att när talar om normer, somhon för en bra kampanj för, så säger hon klart ut alt de normerna finns redan igällande läroplan, som alltså skrevs på den socialdemokratiska regeringens tid, I fråga om gymnasieskolan vill jag säga att del är en braåtgärd att avdela tiv medlen för uppföljning, men det räcker inte. Manmåste också ställa krav på företagen om utbildningens bredd när det gällerelevernas yrkesutbildning, om handledarnas pedagogiska kunskaper, insikter omutbildningens mål osv. Det är en massa kvalitetskrav gentemot företagen som manhelt har glömt bort i den borgerliga regeringen. Det är det vi är väldigtoroade över. Vi menar att det behövs en kvalitetsförslärkning inomyrkesutbildningsområdet. I valdebatten bör man väl, såvitt jagbegriper, ta fram de problem som finns och anvisa lösningar. Det är vad vi hargjort. Om vi talar om skolan som en krisbransch, så är det samma förhållande ihela världen. Om tittar på TV såg hon kanske att dethäromdagen gavs ett bevis på den saken. Om man nu skall ge moraliska förmaningar - vilket jag intehade tänkt -kan jag väl ge en sådan till : Hjälp mig då att fätill stånd den normdebatt som behövs! Skyll inte problemen i skolan än pälärarna, än på kommersialiseringen, än pä den sociala miljön! Hjälp till att iskolan-del är den vi talar om - försöka komma åt dessa problem! När man hör tala om de 100 miljonernaoch SÅS-medlen kan man tro att faktiskt inte har observeratatt vi har infört ett nytt statsbidragssystem efter det att hon lämnadeskolministerposten, SÅS-medlen var ju föregångaren till den förstärkningsresurssom vi nu har, en i viss mening rörlig resurs i statsbidragssystemet, I den kampanj som socialdemokraterna för - och här blirjag faktiskt moraliskt upprörd - som går ut på att de borgerliga regeringarnaär fruktansvärt snåla mot skolan, är det nödvändigt att påpeka att i den sistabudgetproposition som var med om att lägga fram gick 6,3miljarder lill , föreslår vi 11,7 miljarder. Det är litet svårtatt kalla det för snålhet. () replik: Detta att inflationen ökar så mycket och hurman sedan räknar upp grundskolebidraget utan att egentligen göra reformer är ensak för sig. Vad jag talar om är konkreta insatser i skolan, och där har inteden borgerliga regeringen kommit med någonfing nytt utöver vad vi gemensamtfattade beslut om i samband med läroplansbeslutet. Visst har vi fått ett nytt statsbidragssystem, men för detkan man ju ta lärdom av det som hände tidigare och det system som delvis var enföregångare till det nya statsbidragssystemet. Om man ger skolan en extra resursutöver de vanliga resurserna, så skärper det uppmärksamheten på problemen.Personalen är medveten om att man har litet mer pengar att göra någonting av -ochsä kommer det aktiva problemlösningar till stånd. Detta var erfarenhetenfrån SÅS-medlen, och jag är helt övertygad om att det skulle bli sammaerfarenhet om de 100 miljonerna kom att förverkligas, vill ha hjälp med debatten om normer, och jagdeltar gärna i den debatten men vill understryka att det är ute i skolorna dendebatten skall föras. Vad det handlar om är egentligen något som för mig ärgrundläggande socialistiska värderingar, nämligen solidaritet, hänsyn ochtolerans mot varandra. Men trots att vi båda arbetar med de skolpolitiskafrågorna kan jag inte bortse från problemen utanför skolan, Vi har kommersiellttryck på eleverna i fråga om våld - det måste vi ta upp och diskutera. Jagtycker att det vore bra om hela regeringen agerade mot våld och för normer ochinte bara vissa delar, medan andra delar av regeringen är med om alt t, ex,frisläppa en film som så uppenbart glorifierar våld som The Warriors gör. Det är bra att klargör att skolan har problemi hela världen. Det är inle ett svenskt fenomen. Men i valrörelser målar nigärna upp det som om det bara är till följd av socialdemokratiska reformer somskolan har Det är glädjande alt sådana här erkännandenkommer, för då kan vi föra skoldebatten mycket lugnare och kanske i enkonstruktiv anda. Jag tror att jag får ge ytterligare bakgrundtill de här 100 miljonerna, och tala om de resurstillskott som de borgerligaregeringarna har sett till att har fått. Trots dålig ekonomi - vi skall kanske inle här diskuteraorsakerna till det läget - tillfördes enligt det nyastatsbidragssystemet ytterligare 100 miljoner, I det nya arbetstidsavtalet förlärare tillfördes ytterligare 140 miljoner. Det är tillsammans 240kr. per elev - troligen mer. Läroplanen innebär drygt 300 miljoner under enfyraårsperiod, men här kommer redan 2 miljoner till förinformation, 3,6 miljoner till länsskolnåmnderna, ca 40 miljoner till skolornaoch ca 35 miljoner till ytterligare lärarresurser för färdighetsträning. Jagtycker nog att de 100 miljonerna inte är så märkliga efter det. Får jag, eftersom i sitt förstaanförande tog upp frågan om den samlade skoldagen, säga att jag faktisktförväntar mig att tar kontakt med mig - hon är ju ordförandei länsskolnämnden i . Där har samlad skoldag införts fill 0,, medan den samlade skoldagen införts till i del län som har den högstasiffran. Jag skulle gärna vilja få förklaringen till detta. Tredje vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt till ytterligarereplik. Det klagas ofta på oss politiker för att viså ensidigt ägnar oss åt materiella, ekonomiska frågor. Kritiken är i mångafall berättigad. Det år naturligtvis - låt mig slå fast det - avgörande för värframtid att vi kan få ordning på landets usla ekonomiska situation; Menmänniskors liv beror inte bara på BNP, "Människan lever icke allenast avbröd," Allt tydligare framträder behov av åtgärder för att skapaen bättre livsmiljö, en högre livskvalitet. Vår politiska debatt måste utgåifrån människans grundläggande behov, Alla måste få uppleva att livet är värtatt leva. Framtidstro kan inte byggas på föreställningar om ståndigtökade ekonomiska tillgångar. De flesta inser att en sådan utveckling inte ärmöjlig. För många är det inte heller de materiella bristerna som är svårast attuthärda. Misströstan och vanmakt har ofta andra orsaker. Denpolitiska debatten borde i högre grad tränga in i dessa orsakssammanhang. Det är framför allt i den kulturpolitiska debatten vi kanfinna svar på många av människors viktigaste frågor. Genom kulturpolitik ellerbrist på kulturpolitik formas vårt livsmönster. Mänskliga behov av gemenskap,eget skapande och utveckling kan tillgodoses genom kulturpolitiska åtgärder.Där behoven inte blir tillgodosedda fylls tomrummen med kommersialismens Den ungdomskultur som många förfasar sig över äri hög grad en produkt av otillfredsställda behov. Samma förhållande gäller f.ö. de vuxnas kulturliv. Därför blir det så felaktigt att moralisera över barnoch ungdom. När vi vuxna inte har gett dem möjligheter till mänsklig kontakt,gemenskap, trygghet - inte gett dem förutsättningar för egen skapandeverksamhet - då tvingas vi konstatera all massmarknadens utbud fyllertomrummet. Den kommersiella kulturindustrin skapar också en rad konstladebehov. Vi nödgas erkänna att många tvingas leva i en myckettorftig kulturmiljö, och utvecklingen uppvisar allvarliga hot om försämring.Kulturrådets ordförande uttryckte sådana farhågor i en artikel. Hanckrev om hotet alt några få multinationella musikmegafoner kommer att bestämmaall musik, att vi än mer kommer att översköljas av förflackande massbilder ochkommer att dväljas i ett genomkommersialiserat massmediehelvete. Låt oss för allt i världen erkänna att dessa problemverkligen tornar upp sig! Vi skall erkänna detta, ty först då blir det möjligtatt mofivera de kraftfulla handlingar som verkligen erfordras. Den statliga kulturpolitik som skisserades av utredningenkulturrådet utgick från ett brett miljöperspektiv. Densågs som ett viktigt led i arbetet på att förändra de sociala förhållandena isamhället. Utredningen ställde upp ett övergripande kulturpoliliskt mål:"Kulturpolitiken skall medverka till att skapa en bättre samhällsmiljöoch bidra till jämlikhet," En progressiv kulturpolitik har som självklart mål attförändra samhället. Den kan göra det genom att människorna blir medvetna om sinegen situation. De upptäcker verkligheten, ser vilka krafter som styr, lär sigatt bekämpa sina fiender och lär sig att utveckla stimulerande alternativ. Ensådan kulturpolitik är fruktad av de konservativa. Vi märker nu hur dekonservafiva makthavarna lagt sin hand över kulturpolifiken. De folkligaaktiviteterna och nyskapandet i föreningsliv och folkrörelser hålls fillbaka.De kommersiella krafterna får ökat utrymme, I ett sådant kulturkhmat är det barnen som bUr mestutsatta. Jag vill citera ur manifest : "När barnen inte passar in i samhället så är rättavägen inte att avskaffa barnen utan att förändra samhället. Hur ser det då ut?Planerar vi för att barnet skall ha växtutrymme, för att utvecklas? Bekymrar vioss för de dagliga livsvillkoren för barnen: de rika med ridhästar och defattiga utan en riktig lekplats? Det första stora ansvaret för att våra barnskall bh lyckliga barn är föräldrarnas. Jag ser runtom på gator och itunnelbanor hur barn hunsas, hur deras frågor avsnäses och deras tänkande inteför:tås. Skär det inte falskt när vi säger att vi älskar dem? Enföräldrageneration som tog sin uppgift på allvar och världen skulle kunna seannorlunda ut," Så långt , Hon betonade också att samhälletmåste hjälpa föräldrarna att vara så goda och mänskliga som de i själva verketvill vara. Föräldrautbildning, kortare arbetstid och utbyggd barnomsorg ärdärvid viktiga åtgärder. Men AlvaMyrdal fortsatte:"Nya hot riktas nu mot barnen genom hårt 4 protokoll 1979/80:75-76 kommersiella massmedier, I vinstsyfte anser man sig harätt att förgifta de ungas sinnen med slappt konsumtionstänkande, kränkandekvinnosyn, rått våld. Ärliga redovisningar och äkta kulturella upplevelserträngs undan. Detta kan vi inte acceptera." har rätt - detta kan vi inte acceptera. Dessvärre tycks regeringen acceptera den utveckling som pågår. Kulturministern harinte beaktat barnens situtation i årets budget. Fjolårets blygsamma insats förbarnkultur blev en ensam sommarfjäril. är barnen glömda. Barnåret är slut. Stödet till allmän fritidsverksamhet uteblir. Vårt förslagom särskilda insatser för barn- och ungdomsorganisationernas kulturellaverksamhet lottades bort . Någon kompensation ges inte. Folkbildningensoch föreningslivets resurser begränsas. Inte heller den vägen kan barnen blitillgodosedda. Men i massmediautbudet öppnas slussarna. harbeslutat att kulturpolitiken skall motverka kommersialismens negafivaverkningar. Detta är ett av kulturpolitikens viktigaste mål. Det var baramoderata samlingspartiet som motsatte sig den målformuleringen. synes moderaternasåsikter styra kulturministerns handlande i detta avseende. Han vidtar ingaåtgärder för att begränsa kommersialismens negativa verkningar. Hansläpper Barabbas lös. Våldsfilmen som filmgranskningen ville stoppa- den släppte egenhändigt. förre partiledarejublade inför en ungdomlig premiärpublik. Liberalerna påstod sig göra en insatsför yttrandefriheten, I själva verket utsatte de tusentals ungdomar för ettytterligare ökat våldsutbud. Vi socialdemokrater ville begränsa våldsinslagen iTV-utbudet när vi 1978 angav riktlinjer för radio/TV-verksamheten, Vi framhöllatt våldsinslag i underhållningsprogram har en klart negativ inverkan påframför allt barn. Därför bör , sade vi, så långt möjligt minskainslagen av våld i underhållningsprogram. Den borgerliga majoriteten ville intelyssna på oss dä. ser jag att en och annan borgerlig riksdagsledamot harkommit på bättre tankar och motionerat om det som vi ville att skulleuttala , Rädda barnen har skickat material till kulturutskottet omTV-våldets allvarliga verkningar. Eftersom Rädda barnens ordförande numera är ledamoti utskottet så bör det väl finnas förutsättningar att åstadkomma mer bestämdauttalanden . På en rad håll i samhället diskuteras nu behovet avåtgärder för att motverka kommersialismens verkningar inom kulturområdet.Statens ungdomsråd har redovisat rapporter i . Folketshusföreningarna har tagit upp marknadsföringen av film i ,debattskrift hästen har aktualiseratden enormt snabba utveckling som sker på elektronikens område - en utvecklingsom kommer att få enorma verkningar på kulturområdet. Den utvecklingen måstestyras, så att de negativa verkningarna kan förhindras. Den diskussion som pågår i de härfrågorna tycks inte ha nått fram till kanslihuset. Kulturministern tycks varahelt omedveten om problemet, I varje fall visar han ingen vilja att vidtaåtgärder. Det är något märkligt att regeringen, som den drar i gången kampanj mot våldet i skolan, släpper våldet lös inom andra delar avsamhället. Normer i skolan måste rimligtvis ha en förankring i samhället föratt bli trovärdiga. Koncentrationen inom den privata kulturindustrin gårvidare. Bildkonstnärerna har stora ekonomiska problem, medan massmarknadsbilderimporteras per ton. Trots dessa presenteras i årets budget inget förslag tillutställningsersättning. Vi kräver ett förslag med det snaraste. Den angloamerikanska filmen dominerar starkt på marknaden.Tre stora filmbolag behärskar det allra mesta av filmutbudet. Enmonopolsituafion närmar sig när det gäller utgivning av serier i , Om den kommersiella kulturindustrin får utvecklas vidare idenna riktning så innebär detta ett allvarligt hot mot flera av dekulturpolitiska mål som i enighet har fastställt. Yttrandefrihetenbegränsas för såväl kulturarbetare som andra verksamma i organisationer ochinstitufioner. Egen skapande akfivitet ersätts med passivt mottagande avfärdiga massproduktioner, I stället för gemenskap kommer en ytterligareprivatisering och isolering att prägla tillvaron för människorna. Enkartläggning av den kommersiella kulturindustrin, som vi har krävt, framstårsom alltmer angelägen. Dess syfte skall vara att ge underlag för effektivaåtgärder, så att vi kan förhindra en fortsatt förflackning av kulturmiljön, Därfill behövs nu en ordentlig satsning påfolkbildningsarbetet, på omfattande kulturverksamhet i föreningsliv ochfolkrörelser. Vi måste se till att seriöst arbetande konstnärer-ges bättrearbetsvillkor. Frågan om vårt kulturliv är en hvsavgörande fråga. Det ärgenom kulturella upplevelser och aktiviteter som livet får mening och innehåll.En akfiv kulturpolifik i stat och kommun är viktigare nu än någonsin - menregeringens politik präglas av passivitet. De som är värst drabbade av detta ärde svagaste - det är barnen. Det kan vi inte acceptera, redovisades en undersökning somvisade att svenska folket lägger stor vikt vid frågor som handlar om vår skola.Och det är bra för vi behöver en ständigt levande och aktuell skoldebatt. Men undersökningen visade också att våra väljare inte ärsärskilt nöjda med sina resp. partiers resultat när det gäller att skapa enbättre skola. Och detta manar till eftertanke som leder fram till ettkonstaterande att skolan kanske inte fått det utrymme i debatten som denförtjänar. Vad kan vidå göra för att ställa upp på kravet om en bättre skola? Till att börja med menar jag att vi måste bidra fill enatfitydförändring gentemot skolan. Vi har en bra skola, och det är viktigt attvi inte glömmer bort detta för alla klagomål och påståenden om motsatsen.Skolan och skolans personal behöver allt emellanåt några ord av uppskattningför att stärka sitt eget självförtroende och för att orka stå emot depåfrestningar som Självklart har skolan också brister, och dem skall vigemensamt försöka komma till rätta med, men jag vill än en gång slå fast att vihar en bra skola. har fattat beslut om flerareformer, som just syftar till att göra skolan bättre. Jag menar bl, a.SIA-reformen, där vi nu hunnit ett stycke på väg och enligt min och centernsmening kan se en hel del positiva resultat. Så har t, ex, det nya statsbidragssystemet för grundskolanmed dess friare resursanvändning och ett ökat lokalt ansvarstagande varit tillfördel för skolans utveckling och skolans möjligheter att sätta in extraresurser där de bäst behövs. Detta, , har inneburit ökadpersonaltäthet, fler vuxna i skolan. Detsamma gäller den större öppenheten från skolans sida ikontakterna med närsamhället och det lokala arbetslivet. Där spelar de lokalaSSA-råden en stor roll, och det krävs verkligen att de människor som engagerarsig i den verksamheten gör det med intresse och entusiasm, I det sammanhanget vill jag slå ett slag för rådensverkställande tjänstemän, SSA-sekreterarna, som vi ställer stora krav på ochdär erfarenheten redan visat att resultaten av SS A-rådens verksamhet i höggrad är beroende av vilka förutsättningar och arbetsmöjligheter vi ger dessa SSA-sekreterare, saknas en adekvat utbildning för dessa, och det ärhög tid att vi i tar fatt i den frågan. Vi går vidare med den nya läroplanen, vars innehåll ochsyfte ligger helt i linje med SIA-skolan och där det ges en stor lokal frihet iutformningen av arbetsplaner, som i sin tur skall ge uttryck för den lokalaskolans mål och ambitioner. Det är vår förhoppning att detta i sin tur skall geelt ökat utrymme för praktiska inslag i undervisningen i hela , menframför allt på dess högstadium. Vi tror alt det är ett bra sätt att stimulera alla elever,oavsett prestationsförmåga i övrigt, och dessutom år det ett bra tillfälle allge alla en god portion praktiska vardagskunskaper, som man ständigt har nyttaav sedan man lämnat skolan. Vi tror också att det är bra om man så snart som möjligtkan nå målet av praktisk arbetslivsorientering. Men eleverna behöver inte bara få kunskaper i skolan, ävenom sådana -det förtjänar att ständigt upprepas- är nog så viktiga. De behöverockså en etisk grund att stå på. Därför är den s. k. normdebatten, som denlilla skriften Skolan skall fostra har gett upphov till, synnerligen välkommenoch välgörande. Där slås fast att vi behöver vissa grundläggande gemensammavärderingar att utgå från, och jag tror att vi i stort kan vara överens omdessa värderingar. För oss i är det naturligt och självklart all utgåfrån en humanistisk grundsyn och alt slå vakt om demokratins principer. Lika naturligt ser vi på skolans ansvar att fostra - ochpå att skolan redovisar sin uppfattning och står för den. Det får inte vara såalt skolan i något slags objektivitetsiver ställer sig neutral i denhär debatten. Att vara objekfiv är inte detsamma som att avslå från attpåverka. Och här har skolan en skyldighet att påverka, att fostra. Men det här är inte en fråga för skolan ensam, utan det ärett gemensamt ansvar för oss alla och självfallet i all synnerhet för allaföräldrar. Därför måste den här debatten föras vidare och verkligen genomsyrahela samhället. Den yttre ramen för skolans verksamhet, den arbetsmiljö vikan erbjuda, är av stor betydelse för resultatet. Här har under en längföljd av år krävt åtgärder för att möjliggöra byggandet av mindre skolor. Dethar varit naturligt för oss som utgår från en decentralistisk samhällssyn ochsom vill slå vakt om de mindre orterna och om en levande landsbygd. Tyvärr harvi inte tidigare fäll gehör för våra tankegångar, men det verkar nu som om detäven i den här frågan var en viss omprövning på gång. Under framför allt har det byggts ett stortantal högstadieskolor, som dels är alldeles för stora, dels är överbelagda ochdels är ur arbetsmiljösynpunkt alldeles felbyggda. Det är hög tid att vi gör något åt detta, och därför harcentern lagt fram en motion till årets riksdag där vi föreslår åtgärder frånstatens sida för att stimulera kommunerna att dela på stora högstadieskolor ochpå det sättet skapa en drägligare arbetsmiljö både för skolans elever och fördess personal. Vi är övertygade om att detta måste ske, om skolan skall hanågra möjligheter att tillgodogöra sig de förbättringar som SIA- ochläroplansreformer erbjuder. ,herr talman, några synpunkter på gymnasieskolan. Här är vi överens om att erbjuda sä mångautbildningsplatser som motsvarar antalet 16-åringar i varje årskull. Men deträcker inte bara med ett antal platser; utbildningen skall ju också ha ettsådant innehåll att den ger eleven förutsättningar att få ett jobb eftergymnasieskolan eller ger goda förutsättningar alt gå vidare till högre studier. Men vi har lärt oss att det intealla gånger räcker med en bra utbildning. Man skall helst haarbetslivserfarenhet också. Det bästa sättet att skaffa sådanarbetslivserfarenhet med reellt innehåll är ute i arbetslivet. Därför har endel av gymnasieskolans praktiska yrkesinriktade linjer förlagts som s, k,inbyggd utbildning. Men under senare fid har skolan mött svårigheter när det gälltatt rekrytera sådana elevplatser. Dels har det gällt ersättningen tillföretagen och vissa hinder i samband med statsbidragets utformning - men dendelen kommer att rättas till i och med årets budgetproposition - dels har detgällt de krav på tillsvidareanställning som har varit förknippademed dessa platser i inbyggd utbildning eller lärlingsutbildning. Vi har förståelse för att företagen har reagerat mot dessakrav. Det kan ju heller inte vara skolans uppgift att medverka till attgarantera anställning för en del av sina elever, medan andra åter inte ges denmöjligheten. Därför är det naturligt för oss att slå fast attgymnasieskolans elever är att betrakta som elever i skolan, även om en del avderas utbildning är förlagd till Den som hävdar motsatsen och driver den frågan in absurdum förstör möjlighetenför många ungdomar att få både utbildning och arbete. Föratt så långt som möjligt uppnå jämställdhet mellan gymnasieskolans olikautbildningar krävs också en översyn av det studiesociala stödet till eleverna.Det är inte rimligt och acceptabelt att vissa elever får nöja sig med detförlängda barnbidraget, medan andra har bidrag eller ersättningar som uppgårtill . Detta förhållande kan styra studievalet påett sätt som vi inte önskar, och det främjar sannerligen inte jämställdheten.Också i detta ärende har utförligt redovisat sina synpunkter i enmotion under den allmänna motionstiden. ()replik: Mycket av vad anförde om gymnasieskolan kan jag instämmai, och det är jag glad för. Jag hoppas det för att vi iutbildningsutskottet mer kraftfullt än vad regeringen gjort kan ta itu medarbetet på kvalitetsförstärkningar av den inbyggda utbildningen och annanföretagsförlagd utbildning.