prot · G309106 · 1979-12-31 00:00:00 — Vad är detnämligen fråga om när man ute i kommunerna - det är ju kommunerna som självahar huvudansvaret -arbetar så att de privata dagmammorna blir kommunaltanställda, annat än att man höjer kvaliteten och ökar tryggheten för de berördakvinnorna? Förhoppningsvis ger man dem också möjlighet till utbildning. Om vigår vidare pä den vägen, med de öppna förskolorna och allt det som jag hartalat om tidigare, är det ju en kvalitetshöjning. Jag delar uppfattning att barn ocksä har behovav gruppsamvaro och pedagogisk träning. När vi har den situation som vi har , med ett mycket stort antal barn i familjedaghem, är det viktigt att vi sertill att också den verksamheten får så god kvalitet som möjligt för att manskall kunna tillgodose de här behoven. Barn är ju faktiskt mycket olika. Skall vi vittna om våraegna erfarenheter, vill jag säga att också jag själv haft barn både ifamiljedaghem och i daghem och kan jämföra. Jag vet att barn reagerar olika ochupplever situationer olika, beroende på att de lyckligtvis är individer medolika behov. Gruppsamvaron är betydelsefull, men också familjedaghem kan ge enutomordentligt god omvårdnad och utveckla de individer som de små barnen är. Om utbyggnaden av barnomsorgen Men i de överläggningar som ligger framför oss iregeringen är det självklart framför allt - som det har varit vid tidigareöverenskommelse -daghems- och fritidshemsutbyggnaden, där man kan gå till vägapå ett mera planmässigt sätt, som kommer att uppta huvuddelen av diskussionen. Jag vill än en gång understryka att om vi vill barnensbästa, om vi vill att barnen skall få en god omsorg när deras föräldraryrkesarbetar, måste vi också skapa valmöjligheter. Då får vi inte uteslutanågon form, utan då måste vi arbeta så att alla former får en god kvalitet. Detär utgångspunkten för mitt arbete. ställde i sitt anförande här en fråga omdet fortsatta arbetet och påpekade att det fortfarande finns grupper som harsärskilda behov sorn inte är tillgodosedda inom barnomsorgen. därefter om barnomsorgen är ett prioriterat område iförhandlingarna. Riksdag och regering har som bekant sagt att barnomsorg,långtidsvård och äldreomsorg är prioriterade områden inom den sociala sektorn -och de kommer så också att vara. Det är ju de grupperna som behöver vårt stöd.Därför måste man i tider av ekonomiska svårigheter också ägna dem speciellt storuppmärksamhet och ge dem det stöd de behöver. framhöll vidare att vi ocksä skall se påutbyggnaden från andra utgångspunkter, se om vi använder våra tillgångar på ettriktigt sätt. Jag delar helt den uppfattningen. Använder vi pengarna alldelesrätt, så att vi åstadkommer så god kvalitet som möjligt? Där har man skäl attanalysera kostnader och annat med utgångspunkt i barnens verkliga behov. I detarbete som pågår inom ser jag det som mycket viktigt attförsöka avbyråkratisera rutinerna och avskaffa onödig detaljreglering. Sådangör det svårt för kommunerna att bygga ut omsorgen och anpassa den till kravenpå närhet, som jag tror att alla som har talat här är ense om är viktig förbarnen - dvs. att de får sin omsorg så nära hemmet som möjligt. är det naturligtvis riktigt, som Ann-CathrineHaglund har påpekat, att vi bör åstadkomma så goda valmöjligheter som vinågonsin kan. Målet måste vara möjlighet att välja mellan alla former av omsorgmed god kvalitet. INGA (vpk): sade att regeringen harprioriterat barnomsorgen. Även om man tycker att man har gjort det, räcker detuppenbariigen inte, eftersom behovet av utbyggnad är så oerhört stort. Denfemårsplan som antog, syftande till 100 000 nya daghemsplatser,räcker inte på långa vägar när det gäller att täcka behovet av att bygga bortbarndaghemsbristen. Det står ca 400 000 barn i kö för daghemsplatser. Därför ärdet självklan att de 100 000 platser som skulle bli till - men som kanske inteblir byggda t. o. m. - inte kommer att räcka även om man lägger till de130 000-140 000 platser som finns . Denkvantitafiva bristen är mycket stor. 15 000 barn stå i kö. Det säger någonting omdimensionerna. Att i ett läge där föräldrarna efterfrågar daghemsplats satsa såmycket på familjedaghem som man tillåter kommunerna att göra tycker jag ärfarligt. I ett visst skede, ett sådant som vi har , kan man inte ta bortfamiljedaghemmen. Det skulle få helt orimliga konsekvenser. Men vad man gör nuär att man accepterar familjedaghemmen, inte som ett komplement utan som enalternativ barnomsorg. Borgerliga politiker har gjort detta länge, och när manhar politisk majoritet i en kommun förs också dessa synpunkter fram. När detgäller dessa frågor finns inga reservationer vare sig från ellerfrån . Frågorna drivs av , och vi hörde också helt tydligtvad det handlar om. Man måste acceptera familjedaghemmen som en parentes meninte som en alternativ barnomsorg. De dagmammor som finns gör en storartad insats närdet gäller att vårda barn. Men det är inte riktigt vad vi diskuterar . Jaghade hoppats på att det skulle handla om hela barnomsorgens målsättning, vilkenjag tycker förfuskas med vridningen mot en privatiserad barnomsorg, vare sigdet är fråga om familjedaghem, privata eller kommunala, eller om andravarianter, t. ex. trefamiljesystem. Sedan sades här att föräldrar föredrar familjedaghem. Detär inte riktigt så. Man har i kommunerna ofta olika former av köer. Därförställer man sig i en kö till daghem och alternativt även i kö för familjedaghem.Föräldrarnas situation är ofta katastrofal. Man måste få en plats, och får maninte daghem får man ta familjedaghem. Men i de undersökningar som gjorts, ivilka man gått ut och frågat föräldrarna om vad de vill ha, visar det sig attdet är daghem dessa vill ha. En mycket omfattande sådan undersökning gjordes iUppsala. Att då tillåta borgerliga politiker att vrida hela utbyggnaden avbarnomsorgen så att familjedaghemmen täcker nästan hälften måste vara helttokigt. Det är är här inte fråga om den valfrihet som föräldrarna vill ha. Denformen av barnomsorg är inte bra för barnen heller, om man skall se påkvaliteten. Någon kvalitetshöjning att tala om blir det inte förrän man byggtut så att barnomsorgen räcker till för alla barn. Man skall vara försiktig medprivata varianter, ty de missgynnar både barn och föräldrar och skapar ocksåoro i tillsynen. Sedan finns det andra kvalitetshöjningar som man ocksåmåste värna om och som borgerliga politiker trots vad som sägs frånmoderaternas sida går emot. Vi föreslår från vpk att gruppstorleken skall varamycket mindre, att man inte skall tillåta 20-grupper, men de moderata driverfrågan i motsatt riktning. När vi föreslår ökad personaltäthet går man emot,och när det gäller kvalitetsnormer släpper regeringen tanken på miniminormer,vilka skulle vara lika för hela landet. Detta gör att fattiga kommuner får endålig barnomsorg, medan rika kommuner kan fillåta sig att ha en bättrebarnomsorg. Det här slår igenom på många olika områden i vårt samhälle. Hur manbehandlas beror pä i vilken kommun man råkar bo. kommunisterna har som jag sadeföreslagit kraftiga kvalitetshöjningar. Detta har skett både i ochute i kommunerna. Vi har också föreslagit en mycket större utbyggnad än någotannat parti har Om utbyggnaden av barnomsorgen Om utbyggnaden av barnomsorgen Om man skall komma någonstans ärdet för barnens skullnödvändigt att täcka behovet av barnomsorg. Vi behöver då en utbyggnad med nära100 000 platser . Detta kan man naturligtvis inte ordna på en gång,eftersom det även behövs utbildad personal, lokaler och annat som hänger ihopmed barnomsorgen. Det är emellertid vad som skulle behövas för att enstillnärmelsevis täcka in det stora glapp i tillgodoseendet av behoven vilketman har underlåtit att knappa in på. skall vi spara in på barnomsorgen, heter det. Det ärprecis vad man inte skall göra. Om det finns något område på vilket resursernaskall användas, och i mycket större utsträckning än dem som den nuvaranderegeringen medger, iir det i fråga om barnomsorgen, både kvantitativt ochkvalitativt. Där får det inte råda något motsatsförhållande. GABRIELROMANUS (fp): Jag tackar socialministern för beskedet attbarnomsorgen är ett område som regeringen sätter främst i överläggningarna medKommun-förbundel. Det var bra att det sades, i synnerhet att det skedde ,med hänsyn till att det finns uppgifter i tidningarna om att regeringen skulleöverväga att inte lägga fram någon ny plan för den fortsatta utbyggnaden. Jagskall vara så human att jag inte ber socialministern kommentera dessauppgifter. Jag vill bara säga att det är självklart att ingen väntarsig att en sektor i samhället skall vara helt skonad från uppmärksamhet, när vifinner att vi har levt över våra tillgångar och att vi måste strama åt. Men vadjag ville ha sagt med mitt inlägg var att man i så fall skall spara på rättsätt, inte genom att minska på utbyggnaden av nya platser, sä länge det finnsbehov av nya sådana. När jag säger att det finns barn till ensamma föräldraroch barn med särskilda behov som inte fär plats menar jag inte att behovenbegränsar sig till dem, utan vad jag ville peka på var att inte ens de fårplats - det visar hur läget är på sina håll. Men man kan över huvud taget inte minska utbyggnadstaktenså länge det finns behov av nya platser. Barnomsorgen får precis som andraverksamheter finna sig i att det frågas efter hur dess resurser utnyttjas, omman bygger för dyrt eller misshushållar på något annat sätt. Däremot hoppas jagatt regeringen följer det beslut om en ny plan som har fattat. I vad gäller kommunernas möjligheter att hålla dengällande tidsplanen för utbyggnaden hoppas jag att man i samband med dediskussioner som förs, med anledning av det senareläggande avskatteutjämningen som skall ske därför att kommunerna har expanderat alltförsnabbt, överväger att säga till kommunerna att de i stället kan få ytterligarestöd till barnomsorgen, om man verkligen får garantier för att de bygger utenligt planen. Jag skulle önska att man försökte tillämpa den metoden, för attse till att de områden som har satts främst verkligen också prioriteras. Reaktionen från en del kommunalpolitiker mot förslaget attskjuta upp en del av skatteutjämningen var mycket oroande. En del for genastupp i taket och sade: räcker inte pengarna till barnomsorgen ochäldrevården. Men det var just de verksamheterna som skulle sättasfrämst, och då är det Nr 106 inte dem man skall spara in på när expansionen skall minskas. Alla äröverens den om att kommunernas utveckling har varit alltför snabb, men man skall inte 20mars 1980 hålla igen på det som man varit överens om att sätta främst. Om utbyggnaden av barnomsorgen Så några ord till om familjedaghemmen. Också jag har haftbarn i alla barnomsorgsformernci, och jag har goda erfarenheter av alla. Jagskall inte åberopa det; jag tycker inte att politiska beslut skall fattas barapå grundval av de erfarenheter som politikerna själva har gjort. Men även den som instämmer med i att det för deflesta barn är bäst med daghem, blir en smula oroad av att höra henne tala omatt det är farligt med så stora satsningar pä familjedaghem som man"tillåter" kommunerna att göra. Är det meningen att man skall förbjudakommunerna att satsa på familjedaghem - eller varför annars använda ordet"tillåta"? Är det negativt om de privata familjedaghemmen blirkommunala familjedaghem? Är det inte bra? Kan man verkligen utan vidare hävda att föräldrarnaföredrar daghem -punkt och slut? Det gäller i varje fall inte i den kommun därjag hör hemma.Där gjordes en undersökning, där man frågade föräldrarna vilketde önskade. Svaren visade att de flesta helst ville ha daghem, men faktisktockså att en del föredrog familjedaghem. Utgångspunkten måste väl vara att deskall få tillgång till familjedaghem, om de av något skäl tycker att det passarbättre i deras situation. De kanske har barn som blir oroade av att vara i ensä stor grupp som det måste bli i ett daghem, de kanske har arbetstider sominte stämmer eller de bor måhända långt från tätorten och därmed fråndaghemmet. Skall de under sådana förhållanden inte få familjedaghem, om deföredrar den lösningen? Om vi är överens om att förekomstenav familjedaghem inte får tas till intäkt för att dra ner utbyggnaden avbarndaghemmen, dvs. om att de fastställda planerna skall följas, skall vi dåinte kunna sträcka oss så långt att vi säger att det är bra att de privatafamiljedaghemmen blir kommunala, att det är bra att vi inte har en stor svartsektor på detta område, och att de föräldrar som av något skäl föredrarfamiljedaghem också kan fä den lösningen och att vi skall ha en så hög kvalitetsom möjligt på de familjedaghem som vi ändå har? Annars tycker jag attdogmatismen går litet för långt. Det är att låta det bästa vara det godasfiende, vilket tyvärr är ett vanligt inslag i kommunistisk politik. ANN-CATHRINEHAGLUND (m): Jag upprepar vad jag har sagt, attdet viktiga är att vi strävar efter valfrihet och kvalitet i barnomsorgen. Detmåste vara en strävan att föräldrarna skall få avgöra vad som är den bästabarnomsorgsformen för barnet och för familjen och att man då kan ta hänsyn tillbarnets behov. Vill föräldrarna ha en kollektiv barnomsorg, så bör strävan varaatt tillgodose detta. Vill man ha en annan form av barnomsorg skall föräldrarnaha möjlighet att välja det. Om utbyggnaden av barnomsorgen Jag vill också upprepa att kvaliteten i barnomsorgen ärmycket viktig, vare sig det nu gäller daghem, familjedaghem eller andrabarnomsorgsformer. INGA (vpk): ansåg i ett tidigare inlägg attvårdnadsbidraget inte kommer att hota utbyggnaden av barnomsorgen. Det kanskedet inte gör just , men med den utvidgning av vårdnadsbidraget som mandiskuterat inom regeringen kommer detta att bli effekten. Man kan befara detmycket starkt. Vlan kan önska att det inte blir så, men i den ekonomiskasituation som kommunerna befinner sig i är det en mycket stor fara att man tarvårdnadsbidraget som alibi för att slippa bygga ut barnomsorgen på det sätt sombehövs. Sedan är det ju inte så att jag har sagt att man skallförbjuda familjedaghem. Det vore självfallet bra om alla de privata dagmammorsom finns kunde gå in under den kommunala kvoten. Men jag tror att det - ochdet är detta det handlar om nu - generellt gäller attfamiljedaghemmen svarar för nästan hälften av hela barnomsorgen - de täcker ialla fall in . Vad det handlar om är att man vrider utvecklingen ännumer mot familjedaghem, och det är det som är farligt. Från vpk:s sida har vi föreslagit att man skall lagstiftaså att kommunerna får en skyldighet att bygga barnomsorgen på ett sådant såttatt alla barn får plats i daghem, för det är den barnomsorgsform som vi tyckerär bäst och som kan uppfylla de kvalitetskrav som man har rätt att ställa på enbra barnomsorg, tillsammans med kvalitativa krav som måste resas när det gällergruppstorlek, personaltäthet och en mängd annat. Det är ju inte så att föräldrar efterfrågar familjedaghem.Det kan vara några sorn gör det - det har jag också stött på och det kan jagredovisa. Men det är inte hälften av föräldrarna som efterfrågar familjedaghem,och där finns inte den valfrihet som borde finnas, nämligen att man skall geföräldrar möjlighet att få vanliga daghem. skall man ju satsa påfamiljedaghem till . och om får råda kanske det blir ännumer. Det är som styr mycket i den här frågan inom många kommuneroch, såvitt jag förstår, också inom regeringen. Sedan finns det en annan aspekt på detta - enjämställdhetsaspekt, en kvinnosynpunkt. när det är kärva tider passar man påatt satsa på familjedaghem av ideologiska skäl och arbetsmarknadsskäl. Man kansnabbt avveckla familjedaghemmen, och man försätter sig inte i en trängdsituation -om läget på arbetsmarknaden skulle försvåras kan man dra in dethela. Det är förstås helt felaktigt även ur kvinnosynpunkt, och för kvinnornabetyder också satsningen på familjedaghem att de blir kvar i ett dåligt avlönathemarbete. Faran av att i så stor utsträckning satsa på familjedaghem är attdet blir en mängd negativa konsekvenser för barnomsorgen. I stället borde manbygga ut den vanliga barnomsorgen genom kvalitativa förbättringar -det är vadsom skulle behövas. Än en gång, : Detstår i mittinterpellationssvar att andelen familjedaghemsplatser har sjunkit under desenaste fem åren procentuellt sett. Det är alltså den utvecklingen vi har.Totalt sett har antalet omsorgsplatser ökat. Den procentuella andelen familjedaghemsplatserhar minskat, trots att de privata dagmammor som inte har haft det stöd som detinnebär att vara kommunalt anställd nu i högre grad har blivit kommunaltanställda dagmammor. En förbättring i det avseende som önskar haralltså redan börjat inträda. För att den här debatten skall vara meningsfylldtycker jag att det är rimligt att man håller sig till de siffror som gäller.Dessutom är det på det sättet att familjedaghemmen låg utanför planerna - detvar daghem och fritidshem som skulle byggas ut enligt planerna. Det har alltsåblivit en större ökning på familjedaghemssidan än vad man förutsade iöverenskommelsen. Det har givit ett tillskott totalt sett. Jag tycker att detär väldigt viktigt att framhålla detta än en gång. Därutöver delar jag uppfattning om att vihar demokrati i det här landet och att det inte är fråga om huruvidavi skall tillåta ett visst antal familjedaghem eller ej, utan det är fråga omatt man i kommunerna tar sitt ansvar. Vi på central nivå, riksdag och regering,skall ge kommunerna så goda förutsättningar som vi orkar med för att klarautbyggnaden av en god barnomsorg. Kvaliteten i omsorgen är ju mångfasetterad. Jag vill baranämna att en del har uppnåtts när det gäller personaltätheten. Från att man förnågot år sedan hade en anställd på fem barn har man nu nära nog en anställd påfyra barn. Jag vill än en gång bestämt avvisa påståendet att denutbyggnad av den särskilda föräldrapenningen som beslöts skulle ståi något motsatsförhållande till utbyggnaden av barnomsorgen. Den reformen är enviktig del av en god familjepolitik, där barn och föräldrar får mer tidtillsammans. Det är från den utgångspunkten man skall se reformen. Ytterligare en sak, herr talman! När det gällerefterfrågan får vi i mitten av det här året, när SCB:s undersökning är klar,ett ännu bättre underlag om vad föräldrarna önskar. Då får vi en nyutgångspunkt för våra diskussioner om vad som egentligen behövs på det härområdet, även om vi vet väldigt mycket . Själva innehållet iefterfrågan får emellerfid då en klarare belysning. Om utbyggnaden av barnomsorgen GABRIELROMANUS (fp): Av senaste inlägg framgick att honhåller med om för det första att det bör vara tillåtet för kommunerna att ökaantalet familjedaghem, för det andra att det är bra om de privatafamiljedaghemmen blir kommunala, för det tredje att den barnomsorg som tillhandahållesskall motsvara föräldrarnas önskemål och för det fjärde att de som vill hafamiljedaghem för sina barn också skall få det. Orn omhändertagandet av invandrarbarn för samhälls vård Med detta, som jag noterar som framsteg, anser jag att denhär diskussionen dock har fyllt ett visst syfte. INGA (vpk): Till vill jag säga att de siffrorsom har redovisats faktiskt visar att i stället för 5 000 platser ifamiljedaghem, som det skulle bli, har det blivit 25 000 platser ifamiljedaghem. Den ökningen är jag orolig för, därför att den - sammantagen medvad som sker ute i kommunerna och som jag har talat om tidigare - urholkar helamålsättningen med barnomsorgen. Sedan sägs det att kommunerna skall vara suveräna,självbestämmande m. m. Jag vill hävda att kommunerna har misslyckats med sittansvar när det gäller att klara barnomsorgen i fråga om både den kvantitativautbyggnaden och kvaliteten inom barnomsorgen. Det har de gjort därför attregering och riksdag inte har tagit sitt ansvar när det gällerresurstilldelning. För att komma någon vart i hela frågan om barnomsorgen måsteman lagstifta om att kommunerna får skyldighet att bygga ut barnomsorgen, såatt alla barn får plats. Det bör vara lika naturligt att det finnsdaghemsplatser i en kommun som att det finns skolplatser när barnen fyller sjuår. Det behövs alltså en lagstiftning för det, och det behövs också resurser,så att kommunerna klarar att bygga ut på det sättet, vilket åtminstonevänsterpartiet kommunisterna menar att man måste göra. Jag är oroad för den ökning av antalet familjedaghem somsker, därför att jag inte tycker att det är en bra barnomsorgsform. Därmedinget ont sagt om dagmammorna - det kan vara en bra barnpassning. Men det jagmenar med barnomsorg - jag tänker då på de kvalitativa pedagogiska aspekterna,gruppsamvaro, kollektivitet, m. m. - kan man av helt naturliga skäl inteåstadkomma i familjedaghem, och därför är den förskjutning som ägt rumoroväckande. Jag hade hoppats att man skulle ta något initiativ för att styraresurserna på annat sätt, men det är man uppenbarligen inte beredd att göra.Det är förstås inte beredda att göra, men inte heller ochfolkpartiet. Överläggningen var härmed avslutad. §17 Om omhändertagandet av invandrarbarn för samhällsvård Socialministern erhöll ordet för att besvaraAlexander Chrisopoulos (vpk) anmälda interpellation,1979/80:148, och anförde: frågat mig om jag är beredd att ta initiativ till att sådanatillämpningsföreskrifter till barnavårdslagstiftningen utarbetas attinvandrarbarnens rätt till och behov av sitt modersmål och sin nationellaidentitet garanteras vid omhändertagande för samhällsvård. Socialstyrelsenundersöker hur många utländska medborgaresom är inskrivna vid bl. a. barnhem och ungdomsvårdsskolor. Vid den senastemätningen var andelen utländska medborgare vid barnhemmenoch vid ungdomsvårdsskolorna. Från har inhämtatsatt andelen utländska medborgare bland fosterbarnen också var13 %. Den nuvarande barnavårdslagstiftningen innehåller ingasärregler för invandrarfamiljer. Svårigheter kan föreligga att hitta lämpligafosterhem för såväl svenska barn som invandrarbarn. När det gällerinvandrarbarn kan svårigheterna vara att finna fosterhem som tillgodoserspråkliga och kulturella behov. Osäkerhet och otillräcklig erfarenhet ochkunskap i fråga om invandrares problem, i synnerhet i de fall där det erfordrassamarbete över språk-och kulturbarriärer, kanocksåinverka vid val av åtgärder.En del kommuner arbetar mycket aktivt och i många fall med framgång med attplacera barn hos fosterföräldrar som har samma språkliga och kulturellabakgrund som barnen. För att invandrarbarnen skall vidmakthålla och utvecklakunskaperna i sitt modersmål är hemspråksundervisningen i skolan ochhemspråksträningen i förskolan av största betydelse. Enligt de riktlinjer somantagits på grundval av förslag i propositionen (1975/76:118) omhemspråksträning för invandrarbarn är kommunerna skyldiga att aktivt främjaoch stimulera tvåspråkig-het hos invandrarbarn och barn inom språkligaminoriteter i . En särskild utredning - som kallar sig utredningen omspråkminoriteter i förskoleåldern - har tillsatts för att se över hela fråganom språksituafionen för invandrarbarn i förskoleåldern. Översynen bör enligtdirektiven bl. a. skapa klarhet beträffande rätten till hemspråksträning ochföreslå sådana förändringar i övrigt som bättre än nu tillgodoserinvandrarbarnens speciella behov. Enligt vad jag inhämtat kommer utredningenatt behandla bl. a. språksituationen för fosterhemsplacerade invandrarbarn iförskoleåldern. Invandrarbarn som är omhändertagna för samhällsvård rätt till hemspråksundervisning och hemspråksträning som med vissa undantagfillkommer alla invandrarbarn som har ett annat språk än svenska som ettlevande inslag i sin hemmiljö. Möjligheterna att anordna hemspråksundervisningpåverkas av vilket språk det är fråga om, dvs. om det är ett i relafivtvanligt språk som t. ex. finska eller om det är ett sällan förekommande språk.Det kan också vara svårare att anordna hemspråksundervisning på mindre orterän på större. Eftersom tillgången på fosterhem är begränsad är det inte möjligtatt garantera att invandrarbarn alltid fosterhemsplaceras på orter, där detfinns hemspråksundervisning på barnets modersmål. Det är emellertid, enligt minmening, viktigt att stor hänsyn tas till barnets behov av sitt modersmål dåinvandrarbarn placeras i fosterhem.