prot · G30986 · 1979-12-31 00:00:00 — I några fackorgan finns särskilda kommittéer fördiskussion av biståndsverksamheten. avser att ta initiativ till attsådana upprättas även i andra fackorgan. På detta sätt kan vi få en bättremöjlighet att knyta ihop det bistånd som utgår genom fackorganen och som förvår del representeras dels av biståndet över den reguljära budgeten, dels avverksamhet finansierad av UNDP, dels av projekt inom ramen för samarbetet underanslagsposten Särskilda program. Jag har här kortfattat sökt redovisa den kompliceradeverklighet som vår medverkan i det internationella biståndssamarbetetrepresenterar. De problem som aktualiserar är högst relevantaoch vi bör ständigt sträva efter att höja effektiviteten i FN-organens biståndsverksamhet.Samtidigt bör erinras om att vårt stöd till biståndsverksamheten i FN också ären del av vår allmänna FN-politik. Genom att kanalisera medel via UNDP, UNICEFoch de andra institutionerna stöder vi arbetet på att stärka de internationellaorganisationerna. INGRIDSUNDBERG (m): I förrgår redovisades i pressen ensammanfattning av innehållet i den s. k. Brandtrapporten. Här är inte tiden ochplatsen att nu diskutera denna. Men låt mig uttrycka min tillfredsställelseöver rapportens syn på detgemensamma ansvar för framtiden som åvilar världen i stort och pä betydelsen avett väl fungerande internationellt samarbete för att de stora globala problemenskall kunna lösas. Och jag vill också tacka utrikesministern för svaret på mininterpellation, i vilket samma uppfattning kommer fram, FN är det främsta internationella organet förinternationellt samarbete och härtill uppgift, förutom att trygga freden ochfrämja respekten för mänskliga rättigheter, att arbeta för att häva social ochekonomisk underutveckling. Ett viktigt led i fullgörandet av denna uppgift ärbiståndsverksamheten, huvudsakligen indelad i tekniskt och finansiellt bistånd. Min interpellation till utrikesministern berör i huvudsakdet tekniska biståndet, dvs. den del av FN-bistånaet som kanaliseras via UNDP,fackorganen och övriga FN-organisationer och som utgår i form av experter,konsulter och som utrustning för projekt. Till sådant multilateralt biståndavsätter vi ca en tredjedel av vårt totala bistånd, eller för nästa budgetårnära en och en halv miljard. Naturligtvis kan andelen sättas i fråga. Några kansketycker den är för hög, med tanke på att multilateralt bistånd har en lägreeffektivitet. Andra kan tycka att bistånd genom internationella organgaranterar en mer rättvis bedömning. Vår andel till multilateralt bistånd äremellertid efter internationella mått mätt mycket hög. hör till deländer i världen som ger mest bistånd per capita, men vi hör också till deländer som kanaliserar en mycket stor andel av det totala biståndet genomFN-organen. Av svaret på min interpellation framgår attutrikesministern delar min uppfattning att vårt lands inflytande i deinternationella fackorganen inte svarar mot storleken av vårt bistånd. Men hurskall detta inflytande kunna förstärkas? Här tycker jag att utrikesministern ärlitet vag i sitt svar. Fackorganen arbetar dels med en reguljär budget, dels medextra bidrag för biståndsändamål. Ungefär hälften av fackorganens medel gårtill biståndsändamål, varav endast en ringa del över den reguljära budgeten.Detta skapar problem av olika slag. Det gäller osäkerheten i medelstillgången, som försvårar projektensfullföljande och skapar personalproblem. Redovisningen av biståndsprojekten ärofta eftersatt, och informationen om projekten är ofta bristfällig. Detta isintur innebär att vi, även i de fall innebaren styrelsepost, har svårtatt följa biståndsverksamheten och än svårare att påverka densamma. Hur skall vi då kunna öka vårt inflytande? Tillsammansbidrar de nordiska länderna till av fackorganens biståndsverksamhet -och det är en mycket hög siffra. Om man grovt räknar med att hälften avorganens verksamhet utgörs av bistånd, skulle det innebära att vi svarar för ca15 % av den totala omslutningen, vilket ställer de nordiska länderna i paritetmed de största bidragsgivarna. Dessa har fasta platser i styrelser ochplenarkonfe-renser - vi har i bästa fall roterande platser som litet då och dåger oss delaktighet i styrelsearbetet. Utrikesministern föreslår nu att våra ambassader skallhålla nära kontakt med det internationella biståndsarbetet. Jag tror att deredan gör det. 8 protokoll 1979/80:82-86 Oi7t inflytande på FN-organens biståndsverksamhet,m. Om inflytande på FN-organens biståndsverksamhet,m. Viktigaremåste väl vara att ambassadernas erfarenheter av dessa kontakter kommer demtill godo som har inflytande i styrelser av olika slag. Innebär den instruktionsom utrikesministern här nämner att eventuella rapporter kommer att krävas?Kommer i så fall dessa rapporter att vidarebefordras till våra representanter ide internationella organen? Jag är medveten om att det kan vara svårt att kräva störrestyrelserepresentation för de nordiska länderna. Men vi har dock en andel avorganens reguljära budget som uppgår till , dvs. obetydligt lägre änCanadas och . Inte minst har ju krävt fast plats i olika organ.Men kommer man från svensk sida att föra fram förslaget att också de frivilligabidragen skall räknas in i underlaget för erhållande av fast plats? De har jusamband med den reguljära verksamheten. Och borde inte bistånd som ärfinansierat genom frivilliga medel och av UNDP gås igenom i fackorganensstyrande organ? Såväl utrikesministern som jag har gammal erfarenhet frånUNESCO av att så inte sker. Utrikesministern berör också det nordiska samarbetet.Platserna i styrelserna roterar ofta mellan de nordiska länderna, men det harinte alltid fungerat så bra i vad gäller informationen mellan de olikaländerna. Att vi fungerar som språkrör till varandra är bra, men det räckerinte. Borde man inte tänka sig ett intensifierat samarbete i vad gäller intebara fackorganens ordinarie verksamhet utan också på biståndssidan? Ärutrikesministern nöjd med nuvarande ordning, eller kan vi vänta oss enintensifiering av denna typ av samarbete? Jag vill ställa ytterligare en fråga, som kanske kanuppfattas som delikat. Vi har åtskilliga svenskar som innehar olikabefattningar i FN-organen. Vi hade t. o. m. förmånen att ha ensvensk på FN:s högsta tjänst. var omutligt internationell -det är inget att säga om det. När det däremot gäller andra befattningar litetlängre ned pä skalan i FN-hierarkin torde det vara riktigt att förmoda attandra länder utnyttjar tjänstemännen i högre grad än vad vi gör. Jag menar dåinte utnyttja i någon negativ bemärkelse. Men har det inte blivit så, att nären svensk har fått en internationell post så släpper vi honom eller henne. Iförsta hand utestänger vi oss då från information som andra länder på dettasätt skaffar sig. Men vi missar också möjligheter att t. ex. låta vårbiståndspolitiska målsättning verka också på det internationella planet.Dessutom kan man påstå att vi sedan tjänsten har upphört i alldeles för ringagrad använder oss av den sakkunskap som personen i fråga fått. Många som gjortinternationell tjänst i FN-organen har haft direkta svårigheter att få arbetevid återkomsten till vårt land - något som inte tycks vara fallet t. ex. meddem som varit anställda i . Varför tar vi inte bättre vara på de svenskarsom har erfarenheter av internationell tjänst? Jag tog i interpellationen också upp fråganom FN-organens sviktande ekonomi, särskilt de svårigheter som följer av attalla bidragsutfästelser görs endast i taget - om ens det. Den avstyrelsen för ett fackorgan föreslagna procentuella höjningen av ländernasbidrag uppnås . I realiteten betyder detta en urholkning av organensverksamhet som kan bliskrämmande, om man delar utrikesministerns uppfattning att man genom attkanalisera medel via UNDP, och de andra institutionerna stöder arbetetmed att stärka de internationella organisationerna. har alltså i dettaavseende ett gott samvete genom våra treåriga utfästelser. Men ju mindre ändraländer ger i bidrag, desto större blir vår andel - så enkelt är det. Och kan man kanske krifiskt granska detta: Varför skalljust vi vara så stora? Kanske gör våra bidrag trots allt större nytta om de gesbilateralt? Jag ställer denna fråga retoriskt. Biståndspolitiska utredningen har i en bilaga nr 10redovisat en utredning som är mycket intressant. Man har gjort en jämförelsemellan SIDA:s och UNDP:s överföringskostnader vid liknande typer av bistånd.Slutsatsen är enkel: UNDP:s överföringskostnader är ungefär dubbelt så storasom SIDA:s kostnader för motsvarande bistånd. I kärva ekonomiska tider liggerdet nära till hands att fråga: Skall vi fortsätta att betala så mycket extraför att visa vår tilltro till internationellt samarbete på biståndsområdet närpengarna skulle göra större nytta om de överfördes på annat sätt? Det blir ialla fall alldeles självklart att vi måste försöka öka vårt inflytande ifackorganen, inte bara för att vi - om man gör en ekonomisk beräkning - bordeha rätt till det utan också därför att vi kunde tillföra litet effekfivitet. Jag hade också en annan fråga i mininterpellation, och den försökte utrikesministern besvara först. Men jag skallkommentera den sist, av den enkla anledningen att jag tycker mig inte alls hafått något svar på den. Till internationella biståndsorgan föreslås i åretsbudgetproposition medel på 1,471 miljarder. har vi i ingåendereservation 1,425 miljarder i outnyttjade medel. Det är alltså medel sorptidigare är anslagna över statsbudgeten fil! internationellt biståndssamarbeteoch som inte utnyttjats. Jag frågade bl. a. vad orsaken var till att medleninte utnyttjats och får svaret att det beror på att bidragen lämnats i form avskuldsedlar i stället för kontanter. Då vill jag formulera min fråga så här:Varför har inte skuldsedlarna utnyttjats i högre grad? Orsaken är väl inte att det är skuldsedlar, även om jag förståratt om det varit kontanter hade man kunnat sätta in dem på amerikansk bank ochvarit av med dem - men det hade kanske inte varit så klokt. Varför har alltså inte skuldsedlarna utnyttjats? Vad ärorsaken till att vi har kvar lika mycket outnyttjade medel som vi i ny budgetföreslår skall gå ut? Om jag bortser från den ointecknade reservationen på 185miljoner - som utrikesministern redogör för och som jag helt och hållet förstårbehövs - så finner jag att nära 1,3 miljarder kvarstår. Varför är de inteianspråktagna? Hur bedömer man möjligheten att de i framfiden skall kunnautnyttjas snabbare? Huvudsaken är väl ändå att det skall vara någon form avbalans mellan utgående medel och anslag till nya medel. Utrikesministern användersjälv ordet otillfredsställande om reservationen. Internationellt bistånd är ett stort område,och det diskuteras verkligen inte så ofta här i kammaren, vilket kanske ärbeklagligt mot Om inflytande på FN-organens biståndsverksamhet,m. Om inflytande på FN-organens biståndsverksamhet,m. bakgrundav de stora summor vi avsätter därtill. Jag är i alla fall tacksam över attutrikesministern har besvarat min interpellation och väntar att om möjligt fåsvar på de ytterligare frågor jag här har ställt. Det är riktigt att stormakterna har permanentrepresentation i alla FN-organ. När det gäller ochbiståndsorganen har de skaffat sig det i kraft av sin politiska styrka, däremotpå intet sätt i kraft av de insatser de gör i dessa organs verksamhet. Detskall för all del sägas att är en ganska stor bidragsgivare mätt i absolutasiffror, men ganska liten om man mäter per capita eller om man på annat sättställer bidraget i relation till vad man skulle kunna ge ifrån detta rika land.Jämför man de amerikanska bidragen med de svenska är det alldeles uppenbart attdet man får från är spottstyvrar. Från den andra stormakten får manknappast ens spottstyv-rar, utan där rör det sig om ännu mindre belopp, och närdet gäller andra viktigare länder är intresset förvisso inte särskilt stort. Naturligtvis kan man beklaga detta, men jag tror likvälatt man måste finna sig i den här situationen. Det vore ännu sämre omstormakternas intresse för denna verksamhet vad det gäller representationenskulle försvinna. Jag skulle tro att detta kunde erodera de här organensställning på ett mycket allvarligt sätt. ställde också en teknisk fråga, om maninte skulle kunna låta också de frivilliga bidragen vara grundande förrepresentationen i organen - vi talar alltså då om den representation somföljer av bidragens storlek. Om detta kan man möjligen ha olika meningar, menjag föreställer mig att en svårighet kan vara att de olika ländernasrepresentation skulle variera , beroende pä storleken av derasfrivilliga insatser, vilka ju kan betingas exempelvis av inträffade katastroferoch liknande. Om länderna permanent ger stora frivilliga bidrag, så kan mannaturligtvis lika gärna konvertera dem i form av fasta bidrag och helst dåbidrag som innebär utfästelser . Att sådana utfästelser inteförekommer är ju egentligen det stora problemet . Det är detta som gör attfackorganen och biståndsorganen har svårt att arbeta långsiktigt. Vad sedan gäller det nordiska samarbetet tror också jagatt det kan förstärkas, och det får väl bli svaret på fråga.Men jag vill säga att samarbetet är ganska väl utvecklat redan somdet är. Tack vare att så är fallet har indirekt via den nordiskarepresentationen i organen ett inflytande som är väsentligt mycket större ändet vi skulle få om vi agerade var för sig. Tack vare att vi kan repliera påden nordiska representationen har vi, som jag nämnde i interpellationssvaret,mer eller mindre kontinuerlig närvaro i styrelserna. I mitt svar nämnde jag också att man till vissa fackorganhade knutit särskilda kommittéer för att diskutera biståndens inriktning. Jagtror att det snarare är den vägen man skall gå än vägen via en strukturellförändring av styrelserepresentationen, vilket inte nödvändigtvis ökarinflytandet över verksamhetenpå det sätt man önskar - var f. ö. själv inne på det. Så till frågan om hur vi utnyttjar de svenskar som arbetarsom internationella tjänstemän. Skall vi inte använda dem för att övainflytande pä biståndsverksamhetens inriktning? Jag ärinte säker på att det är rimligt att göra detta. En internationell tjänstemanbör vara en internationell tjänsteman. Har man anställts av FAO, , UNDPeller WHO, är det ju dessa organisationers riktlinjer som man har att hålla sigtill. Jag tror att det skulle fungera ganska illa om varje land gjorde anspråkpå att vara representerat, förutom av sina representanter i styrelserna, ocksåav de tjänstemän som råkar ha sitt ursprung i det egna landet. Däremot kan manalltid hoppas att de svenskar som anställs i , vilka personerju ganska ofta har föreslagits av svenskar med erfarenhet av svensktbiståndsarbete, ändå har den inställning till biståndsarbete som vi tycker ärden riktiga. Därmed skulle de indirekt kunna verka på rätt sätt. När det sedan gäller deras möjligheter att komma hem ochfå arbete tror jag att beskrivning är riktig. De har nog intealltid så lätt att få arbete. Den svenska arbetsmarknaden fungerar på allanivåer i rätt stor utsträckning så, att man slår vakt om dem som redan hararbete som man har betydligt mindre intresse för dem som vill in påmarknaden. Detta gäller på alla möjliga nivåer och dess värre också på den här.Det finns ett inslag av skråtänkande och provinsialism som är ganska besvärandeibland. Jag är den förste att hålla med om det. Sedan till frågan om reservationerna. Det ärklart att det kan tyckas egendomligt att vi på det hela taget har lika storabelopp outnyttjade som dem vi föreslår för kommande budgetår. Detta äremellertid en fördel med tanke på vår bytesbalans. Biståndsutgifterna slår inte,som sade en gång, till sista kronan på bytesbalansen. Av detbilaterala kommer en hel del tillbaka i form av beställningar, och av detmultilaterala ligger faktiskt en hel del i skuldsedlar i ochpåverkar därför inte alls vår bytesbalans. Att det förhåller sig pä detta sätt innebär för den skullinte att pengarna frän biståndssynpunkt är helt ineffektiva. Biståndsorganen, idetta fall främst , kan med åberopande av dessa åtaganden från sidai sin tur göra åtaganden: starta projekt, göra förundersökningar osv. Detskulle de inte kunna göra, om de inte hade tillgång till vårabidragsutfästelser. Dessa görs på treårsbasis, medan IDA:s planeringscykel oftaomfattar upp till . Det är väl detta som skapar det här förhållandet. Skulle vi drastiskt gå in för lägre reservationer, måste,såvitt jag förstår, en av två saker inträffa. Antingen skulle man provocera deinternationella biståndsorganen att arbeta snabbare än de egentligen harresurser till - och det vore inte bra - eller också skulle det innebära att detsvenska bidraget minskas för att den vägen undgå stora reservationer. Men dettaskulle inte heller vara bra, eftersom vår policy är att stödja deinternationella biståndsorganen, i varje fall i den nuvarande omfattningen. Sedanskall jag kanske också svara på fråga om Om inflytande på FN-organens biståndsverksamhet,m. Om inflytande på FN-organens biståndsverksamhet,m. nödvändigtvismåste ge så stora bidrag. Kan inte , när andra länder minskar sinaanslag och alltså kommer upp ytterligare procentuellt, också minskaanslagen så att åtminstone behåller pariteten andelsmässigt? har vår politik varit att arbeta för att andraländer skall öka sina anslag. Jag har åtskilliga gånger varit med och tjatat omden orimliga fördelningen av insatserna mellan små och stora länder. Det harjag gjort både i högtidliga tal i FN och vid privata samtal med representanterför FN:s olika bistånds- och fackorgan. har jag sagt att detta ändåinte är något förebådande av en svensk neddragning av insatserna. T. v. får vihoppas att en fördelningsmässigt rättvisare finansiering mellan givarländernaskall kunna åstadkommas genom att de större länderna tar sitt ansvar på ettbättre sätt än de gjort. INGRIDSUNDBERG (m): Jag ber att få tacka utrikesministern försvaret på alla de frågor som blev en följd av utrikesministerns svar. Först några ord om reservationen. Jag instämmer i principhelt och hållet i vad utrikesministern här har sagt. Men man kan ju vara litetelak och säga att vi för att vi skall kunna uppfylla vårt enprocentsmål gör enavskrivning och lägger en skuldsedel i . Medlen i fråga växer istorlek och utnyttjas inte på det sätt som skulle vara önskvärt om man ser tilldet behov av bistånd och hjälp som finns i tredje världen. Utrikesministern instämde i mitt uttalande att det finnssvårigheter bl, a. när det gäller att utnyttja den kapacitet och de kunskapersom våra internationella tjänstemän har. Det var glädjande att höra det. Mensamtidigt kan man säga att just den osäkerhet som många i internationell tjänsti FN eller något FN-organ upplever när det gäller den framtidasysselsättningen, möjligheten att komma tillbaka till samt möjligheternaatt kunna utnyttja sina nyförvärvade kunskaper gör att svenska ungdomar, ochkanske även äldre, är mindre benägna att söka sådana tjänster somutrikesministern här talat om och som bl. a. innebär att målen för vårbiståndspolitik skall kunna komma till uttryck i det internationella arbetet.Det är säkert inte obekant för utrikesministern att vi har svårigheter när detgäller att i högre grad få folk att ta sådana tjänster. Det gäller såvältjänster ute på fältet som inom den mer centrala delen av organets förvaltning. När det gäller det nordiska samarbetet förefallerutrikesministern att vara mera nöjd än de som arbetar vid de olika organen. Idet fallet som i så många andra fall är det naturligtvis en fråga om att tideninte räcker till, att pesonalen inte räcker till och att det finns tekniskasvårigheter. Men utrikesministern ger här uttryck för en positiv inställning.Pa min konkreta fråga om utrikesministern tycker att arbetet skulle kunnaintensifieras fick jag inget svar. Men jag tar utrikesministerns positiva grundtonsom ett tecken på att så skulle kunna bli fallet. Utrikesministernnämnde i sitt svar de kommittéer som har att behandla biståndsfrågorna.Det var en mycket positiv del av svaret. Jag skulle här vilja fråga: Tänker sigutrikesministern att dessa kommittéer skall vara "open ended" sä tillvida att de länder som har intresse av den här typen av bistånd och avfackorganen självfallet skall få vara med i detta arbete? Jag skulle också vilja säga något ytterligare om detnordiska samarbetet. Kan man inte tänka sig att representanterna från denordiska länderna får ingå i varandras delegationer, så att man därmed kanåstadkomma en förstärkning? Sådant har ju förekommit. Jag tror att det varVärldshälsoorganisationen som hade en delegation i samband med ennutritionskonferens, som tydligen gav mycket goda resultat. När det gäller representanter i delegationer vet jag, ochdet vet säkert utrikesministern också, att man från SIDA har framfört önskemålom att få sända en biståndsexpert till delegationen i för att man bättreskall kunna följa biståndsarbetet på det internationella planet. Hurudan ärutrikesministerns inställning till den av SIDA framförda önskan? Det är ingen fulltalig kammare när vidiskuterar multilateralt bistånd, men, som jag framhöll tidigare, det är och viktig post i statsbudgeten, och jag tycker det är glädjande att dehär synpunkterna i alla händelser har fått komma fram. Om inflytande på FN-organens biståndsverksamhet,m. Får jag bara som exempel på att inteaccepterar vilken bidragsfördelning som helst nämna att vi ju med riksdagensstöd gick ned frän till som bidragsandel när det gäller deninternationella utvecklingsfonden. Det innebär en relativ besparing på 400miljoner . Det är möjligt att jag alltid låter mer optimistisk änverkligheten tillåter, kanske också när jag talar om nordiskt samarbete påbiståndsområdet. Jag tycker att man skall vara en aning mer optimistisk än somär motiverat, för att fä någonting att rulla på. Man får inte bara staplasvårigheter. Man måste också dra litet grand. Det brukar i regel ge resultatockså när det gäller nordiskt samarbete. Jag tycker att det nordiska samarbetetinom FN, även om det inte är unikt i och för sig, ändå fungerar väl. Det pågårdagliga konsultationer mellan de nordiska länderna. Det pågår ämbetsmannamötenmellan de nordiska ländernas biståndsdepartement. Det pågår ett flitigt umgängemellan de nordiska bistånds- och utrikesministrarna, både per telefon och påannat sätt. Man diskuterar gemensamt uppträdande i mycket stor utsträckning, mycketstörre utsträckning än mellan och några andra länder. Det är klart attdetta kan utvecklas ännu mer. Det finns säkert åtskilliga byråkratiska hinder som kanundanröjas. Men det finns naturligtvis också skillnader i förutsättningarmellan de nordiska länderna som gör att man inte alltid kan bli överens om vadman faktiskt skall göra, t. ex. när det handlar om att lämna bidrag. Visst tycker jag att de här kommittéerna, knutna tillfackorganen för att diskutera deras biståndsverksamhet, skall vara öppna fördem som vill delta i deras verksamhet. Jag vet inte så mycket om erfarenheternafrån den här Om inflytande på FN-organens biståndsverksamhet,m. verksamheten,men jag tror att det är en riktig tanke att ha diskussioner i särskildakommittéer kring den del av fackorganens uppgift som handlar ombiståndsverksamhet. De sysslar ju också med ganska mycket annat. Jag vill inte gå in på frågan om vi skall sända enbiståndsexpert till delegationen i . Någonstans upphör enutrikesministers revir och vidtar administrativ personals. Vad gäller enprocentsmålet tycker jag att man gott kanförsvara att en del av pengarna ligger i , när de genom att göra detändå är effektiva och kan, som jag påpekade tidigare, medge utfästelser fråninternationella organisationer. Vi behöver inte skämmas för det. vill jag, herr talman, instämma i IngridSundbergs iakttagelse att kammaren inte är fulltalig. Det är alltid en ganskaliten tapper skara som är med när det diskuteras bistånd - både i kammaren ochutanför kammaren. Jag tycker det är bra att derna tappra skara håller ut. Överläggningenvar härmed avslutad. § 6 Föredrogs och hänvisades 1979/80:74till näringsutskottet § 7 Föredrogs och hänvisades 1979/80:1905till finansutskottet