prot · G30975 · 1979-12-31 00:00:00 — Kostnaderna och betingelserna för denavvecklingen har man ju försiktigtvis inte alls gett sig in på i beskrivningenav sitt alternativ. Den publicerade utredningen visar med en förödande tydlighet att vpk haft rätt, när vi undermånga år talat om den dolda arbetslösheten bland kvinnor, som är hemarbetandeoch inte kan få ett arbete därför att det inte finns något arbete eller därföratt det inte finns tillräckligt med daghemsplaiser. Vi har haft rätt, när vitalat om att behovet av arbetstillfällen ar mångdubbelt större än vad de öppnaarbetslöshetssiffrorna visar, och de hade fel, som anklagade oss för att viljatvinga ut ovilliga kvinnor i arbetslivet. ordförandeKarin Ahrland sade så här i samband med publiceringen av utredningen: "Avden här undersökningen framgår tydligt alt om vi vill ta hänsyn till vad enmajoritet av svenska kvinnor önskar, så måste vi skaffa 330 000 nya arbetstillfällen,men också förkorta den dagliga arbetstiden och fördubbla antalet kommunalabarntillsynsplatser. Jag tycker att det är dags att vi börjar," Det tycker kommunisterna också. Vi har lagt förslag lill en offensiv budget. I den tillgodoser vi debehov som finns av ökat daghemsbyggande, ökat bostadsbyggande, förbättringaravkollektivtrafiken m, m,, och kan på så sätt skapa 100 000 nya jobb på ett år.Vi har också lagt förslag om sex timmars arbetsdag, som, om man bibehållerproduktiviteten och inte höjer arbetsintensiteten, också ger flerarbetstillfällen. Mänga menar att det är arbetsmarknadens parter som skallgenomföra sextimmarsdagen, Mén ser man tillbaka på de arbetstidsförkortningarvi haft i form av kortare arbetsdag och längre semester, sä finner manatt de alla är resultatet av lagstiftning och inte av förhandlingar. Från vpk:ssida menar vi att för att kunna genomföra också nästa arbetstidsförkortning, såmåste vi fatta beslut i det här parlamentet. Sextimmarsdagen har ju dessutombetydelse också för dem som står utanför arbetsmarknaden. Vi har också lagt fram förslag om en utbyggnad av daghemoch fritidshem med 40 000 resp. 35 000 nya platser . Vi menar attutbyggnaden till full behovstäckning måste vara genomförd 1988. Det kostar pengar. Men det gör också sänkningen avmarginalskatten och del gör det vårdnadsbidrag den borgerliga regeringen nuförsöker att införa bakvägen med en alltmer utbyggd föräldraförsäkring, därbidraget per dag just är ett vårdnadsbidrag, ofillräckligt att leva på. Denpolitik den borgerliga regeringen i verkligheten för, med sänkning av marginalskatter och inriktning mot vårdnadsbidrag,riskerar ju att som resultat få ytterligare förstärkningar av ojämlikhetenmellan kvinnor och män på arbetsmarknaden. Man underlättar ju, genom att sänka marginalskatten, förden ena parten i en familj att arbeta mer, all arbeta över och att extraknäcka- det var ju sä det lät i valrörelsen: Det måste löna sig alt arbeta, att taextraknäck, att jobba över. Som om problemet vore att vi hade gott om arbetstillfällensom ingen ville ha, eftersom det inte lönar sig att arbeta. Det måste låta somett hån för alla de 330 000 kvinnor som skulle vilja ha ett jobb - om det barafunnes. Sedan underlättar man för den andra parten att vara hemmagenom att bygga ut ett vårdnadsbidrag. Och har det lill största delenvarit kvinnorna som tagit på sig att vara hemma eller att arbeta deltid och tahand om hemmet på resten av tiden. Också den utvecklingen kan vi spåra iutredningen på väg . . .: "Deltidsarbete har ökat särskiltkraftigt bland yngre kvinnor med barn och är vanligastbland yngre kvinnor (25-34 är). Bland småbarnsfäderna är tendensen den omvända,de har i stället längre arbetstid än män i samma åldrar utan barn." När man anför sådana här exempel kan man ibland få höraatt jämställdheten mellan kvinnor och män i mycket är en fråga om attitydförändringar.Bl. a. måste mannen ändra attityd till arbetet i hemmet och till omsorgen ombarnen. Och visst är det sä. Men attityder kan vi inte lagstifta om iriksdagen. Men de reformer vi kan lagstifta om kan antingen innebära enförstärkning av rådande värderingar och attityder eller underlätta för nyavärderingar och attityder att tränga igenom. Den politik jag skisserade är enpolitik som förstärker rådande värderingar och attityder. De mäl som ställts upp i jämslälldhelskommitténsnationella handlingsplan Steg på väg ... - sex timmars arbetsdag för alla ochen plats i förskolan för alla barn - är sådana att de underlättar för nyavärderingar och attityder att tränga igenom. Vpk ställer sig positivt till många av de förslag somKarin Söder räknade upp, rnen vi menar att vi i fortsättningen måste prioriteraallmänna åtgärder som en allmän arbetstidsförkortning framför särlösningar fört, ex, småbarnsföräldrar. Låt mig därför sluta med alt hoppas att denproposition som kommer att framläggas i vår om en nationell handlingsplan förjämställdhet skall innehålla välbehövliga konkretiseringar av dessa mäl, medtidsplaner och ekonomiska förutsättningar för genomförandet. Först då kan visäga att vi verkligen tagit några steg på väg för alt ge kvinnan samma villkorsom mannen i arbetslivet, i samhällslivet och i hemmet. GABRIELROMANUS (fp): Kommunernas roll för vår ekonomi och för vårsociala trygghet har stått i centrum för debatten. Jag tänkte börja med någrakommentarer till den diskussionen. kom regeringen och kommunerna överens om alt samhällsekonomin kunde klara en ökning av den kommunalaverksamheten . Inom den ramen skulle rymmas den utbyggnad av barnomsorg,äldreomsorg och långfidssjukvård som alla menade måste sänas främst i rådandeläge. Den överenskommelsen har också alla partier här i ställt sigbakom. Sedan har man kunnat konstatera an den verkliga ökningenav kommunernas verksamhet del närmade sig Ändå har man inle riktigt levt upp till den planeradeutbyggnaden av t, ex, barnomsorgen. Ännu sämre ser det ut i planerna för denärmaste åren. Slutsatserna av denna iakttagelse kan bara vara en,nämligen att det är någonting annat som kommunerna har satt främst. De har integjort den angelägenhetsgradering som man var överens om. Det är inte såmärkligt om regeringen av delta drar slutsatsen att något behöver göras för attfå till stånd en ändring - för att klara både samhällsekonomin och den socialaomsorgen. Det som har förvånat mig i kommentarerna lill del förslagsom regeringen nu lagt fram är alt så många kommunalpolitiker så snabbt ärframme med slutsatsen att uppskovet med 750 miljoner kommer att gå ut överbarnomsorg och äldreomsorg. Jag måste fråga: Finns det ingenting annat att hålla igen på?Satt talet om att barnomsorgen och äldreomsorgen skulle komma främst så löstatt det, så fort man måste skära ned från den ökning som ligger över den somman har varit överens om, är barnomsorgen och äldreomsorgen som man skär nedpå? Jag kan ta ett exempel. En socialdemokratisk kommunalman säger i senastenumret av : "återstår bara att skära ned på barnomsorgenoch åldringsvården," Jag kan förstå dessa uttalanden såsom elt tecken på vill angripa förslaget från regeringen. Då tar man till de starkaste vapenman har. Man tar någonting som man vet att alla gillar och säger: Delta kommeratt skäras ned. Men tänker man inte pä vilken skada man gör på förtroendetför kommunalpolitikerna och deras löften. De har ju lovat att sätta dettafrämst, och ändå är del detta som i första hand skall skäras ned. Det går inteihop. när resurserna är begränsade, prövas verkligen viljanatt sätta den sociala tryggheten främst. Då skall man visa att det inte iförsta hand går ut över barnomsorgen och äldreomsorgen. Från våra kommunalaförtroendemän ur alla partier vill vi höra kommentaren att nu skall man se omdet inte finns någonting annat, som man tydligen har ökat snabbare än samhällsekonomintål. Också det kan säkert vara bra saker. Det finns goda skäl för de flestakommunala utgifter precis som det flnns goda skäl för de flesta statliga. Menom man skall sätta någonting främst, är det något annat som inte kommer främst.Då får man ta den smärtsamma åtgärden att säga nej till del. Det betyder inte att jag utesluter, att det skulle finnasbehov av ett ökat stöd lill t. ex. den kommunala barnomsorgen. Men erfarenhetenlär oss alt 6 protokoll 1979/80:75-76 det inle går att bara ösa på med pengar, utan man måstevid pengarna fästa villkoret ande verkligen går till en ökning av den kommunalabarnomsorgen. Den förra regeringen sade ungefär så här till kommunerna, all mankunde diskutera en höjning av bidragen till barnomsorgen, under förutsättningatt kunde komma upp med en metod som innebar bindande utfästelserfrån kommunerna all verkligen följa den plan som man hade kommit överens orn.Jag hoppas alt den nuvarande regeringen inle är främmande för alt använda sammametod och säga till kommunerna all en förutsättning för ökade pengar är allkommunerna verkligen lovar att hälla löftet orn 100 000 daghemsplaiser. Då kandet vara motiverat. En speciell fråga i den kommunala sparsamheten skall jagbe att särskilt fä peka på. Många rapporter har nått mig om att man ikommunernas budgeter vill spara in barnsamariterna, alltså de kommunalamedhjälpare som kommer hem till familjer med sjuka barn, som inte kan vara pådaghem utan måste vara hemma. Man säger alt har infört mera generösaregler när det gäller möjligheterna för föräldrar som är hemma hos sjuka barnall få pengar från den allmänna försäkringen. Dä behövs inte barnsamariterna,och därför tar man bort dem eller halverar anslaget. Jag skulle vilja läsa in i kammarens protokoll vadsocialförsäkringsutskottet sade i sitt betänkande, när denna mera generösarätt till ledighet infördes. Jag hoppas att det kan nå fram till en och annankommunalpolitiker. "I propositionen framhålls att statsmakterna har,både när rätlen lill föräldrapenning för tillfällig värd av barn infördes ochnär den senare har utvidgats, med skärpa framhållit att dessa åtgärder inte fårinnebära alt kommunerna minskar sin utbyggnad av barnvårdarverksamheten.Departementschefen understryker nu på nytt all föräldrapenningen inte får lassom ett alternativ till en utbyggd barnvårdarverksamhel. Enligt hans mening ärdet angeläget all kommunernas barnvårdarresurser utökas i samma omfattning somden ordinarie barnomsorgen. Uttalandena i propositionen utgör enligt utskottets meningen garanti för att det i motionen aktualiserade problemet är föremål förtillbörlig uppmärksamhet. Utskottet anser därför att f. n. saknaranledning att begära att regeringen tar upp överläggningar med kommunförbundetoch avstyrker bifall till yrkandet 4 i motionen 2482." Jag är övertygad om att det är rätt som utskottet sägeratt man inom har sin uppmärksamhet riktad på denna fråga.Jag vill med delta lilla inlägg bara ytterligare fästa uppmärksamheten pä allregeringen, om delta skulle vara ett allmänt förekommande fenomen ute ikommunerna, får ta upp saken med . Det är man inte förhindradalt göra mot bakgrund av uttalandet från utskottet som godkände - detvore att handla helt i linje med vad utskottet här har sagt. Om det skulle visa sig att behovet av barnsamarilerminskar därför all föräldrar i myckel stor ulsträckning utnyttjar rätten tillledighet när deras barn är sjuka, skall givelvis inte kommunerna behöva habarnsamariter anställda som de inte kan sysselsätta, men då måste manförst konstatera att behovet verkligen minskar. är det lättatt praktiskt ordna det sä, att barnsamariter eller barnvårdare arbetar inomkommunens barnomsorg som medhjälpare eller vikarier vid barnstugorna, så att dehar sysselsättning även de dagar när det inte finns några sjuka barn sombehöver tillsyn. Här har redan förts en lång diskussion omalkoholfrågan, och den kommer säkert att debatteras mera . Jagliksom alla andra hälsar detta ökade intresse med tillfredsställelse, eftersomalkoholfrågan är vårt största sociala problem. hardiskussionen framför allt gällt vården och dess utformning, och den ärnaturligtvis viktig. Men vi måste konstatera att vi aldrig kan lösaalkoholproblemen bara genom en bra vård, utan de förebyggande åtgärderna är deviktigaste. antog på sitt landsmöte ett program medåtgärder mot missbruk av alkohol, narkotika och tobak, som när det gälleralkoholpolitiken sammanfattande kan sägas vara ett uttryck för en restriktivpolitik, vilket givetvis i ännu högre grad gäller i fråga omnarkofikapolitiken. De tankar som framfördes i detta program präglade i storutsträckning också det beslut som fattade 1977. reses många krav på att vi skall gå vidare och införaytterligare restriktioner och att vi således skall göra stora ändringar i 1977års beslut. För min del har jag den uppfattningen, att de reformer vi då fattadebeslut om och som föregicks av fio år av utredningsarbete, yttranden ochdiskussioner, måste få en chans att verka innan vi gör några större ändringar.De har ännu inle fått den chansen. Genomförandet av åtgärderna har tagit tid -vi vet alla att exempelvis inte fick sitt kansli i ordning förrändrygt efter riksdagsbeslutet- och därför bör utfallet av beslutetstuderas ytterligare någon tid. Riksdagsbeslutet omfattade - förutom frågor ominformation, alkoholfria miljöer och mycket annat - tre huvudinstrument när detgäller restriktionerna: prispolitiken, åldersgränsen ochförsäljningsmonopolet. Det kan bli nödvändigt med alkoholpolitiska beslut ocksåför den här , men jag tror att man då i första hand skall ta sikte påatt vidareutveckla dessa tre instrument, snarare än att införa nya. Vi måste använda prisinstrumentet mer aktivt. Vi harkunnat konstatera att konsumtionen av alkohol minskade under 1977 och 1978.Sedan började den öka , men jag tror att man vågar hoppas på att detskett en viss nedgång i försäljningen på systembolagen sedan priset höjdes ihöstas - vissa preliminära uppgifter tyder fakfiskt på det. I fråga om åldersgränsen kan i ännu högre grad hävdas attbeslutet inte har fått någon riktig chans. Med en viss tillspetsning kan mansäga att det fram till , när folkpartiregeringen lanserade tanken på enkampanj mot överlåtelse av alkoholdrycker till ungdom, var väldigt lyst kringfrågan om åldersgränsen - jag säger detta med lika mycket självkritik somkritik mot någon annan. Få politiker med ansvar för de sociala frågorna hördestala om att åldersgränsen måste upprätthållas, att det är ett allvarligt brottatt överlåta alkohol till ungdom och att detta är någontingsorn alla vuxna måste tänka på. Men mot bakgrund av att vi nu har en sådan storuppslutning kring tanken på en kampanj i den här frågan, och med tanke på t. ex. i och redan har gjort fina insatser på delkommunala planet, kanske man viigar hoppas alt vi med fortsatta gemensammainsatser kan medverka till att åldersgränsen upprätthålls på ett bättre sätt äntidigare. Slutligen har vi frågan om försäljningsmonopolet, som juinte heller fungerar riktigt som det skall. Vi vet att det sker en omfattandeförsäljning av snabbsatser för vintillverkning i hemmen, vilket inte varavsikten när beslutet fattades 1977. Man räknar med att perår tillverkas på detta sätt. Och vi fick alla en ohyggligillustration av vad det kan leda till - om det är riktigt att den pojke som i Göteborgstack ner en lärare hade berusat sig på just sådant hemtillverkat vin. Fråganom snabbvin-satserna har tagits upp i flera motioner här i , såden får vi anledning alt återkomma till. Det är klart att information och opinionsbildning ärviktiga delar för att vi på skall kunna få till stånd en ändring.Lika litet som det gär med bara vård, går det med bara restriktioner. Vi måstefå en annan inställning. Och informationen får inte bara varna för skador. Denmåste också klara ul sambandet mellan bruk och missbruk - helt enkelt klara utatt våra alkoholskador i stor utsträckning beror på den alkoholkultur vi har ilandet och de ökade möjligheter som den ekonomiska utvecklingen har givit ossalla att konsumera mera alkohol. Det är delta som informationenmåste ta upp. Samhällets information måste kompletteras med enopinionsbildning för alkoholfria miljöer och alkoholfria alternativ i allasammanhang, så alt den som inte vill dricka alkohol inte skall känna att han ställertill något som helst besvär. Det är naturligtvis också viktigt allopinionsbildningen när det gäller ungdomar innefattar en praktisk demonstrationav att man kan ha trevligt, roligt och festligt utan alkohol. Om den vuxnagenerationen aldrig visar del, fär vi inte heller någon förbättring hosungdomen. Förste vice talmannen höll ett ganskadetaljerat anförande om frågan om tvång inom missbrukarvården. Den frågankommer vi åter till , och eftersom inte är här ikammaren avstår jag från att bemöta hennes anförande - det fanns annarsåtskilligt all såga om det. Men det hör mera.hemma i en sakdebatt än i enallmänpolitisk debatt som denna. Jag hoppar därför över det som jag hade tänktsäga i den frågan. Vi har fått ett inslag i samhällsdebatten som jag tyckerär myckel viktigt och uppmuntrande. Man pekar på att vårt samhälle självfalletmåste bygga på solidaritet och att det i når vi har begränsade resursernaturligtvis är särskilt viktigt alt alla är beredda att avstå egetkonsumtionsutrymme och egna pengar till gemensamma insatser. Om det är någongång som man skall hålla ihop och visa solidaritet i ett samhälle, är detnaturligtvis när det är ekonomiska problem. Men det är självklart allsolidariteten inte får stanna Den måste också - och del gäller kanske framförallt på det område som jag här har diskuterat, missbruksområdet - visas ipraktisk handling, genom att man avstår från sådant som man själv tycker är braoch som man skulle kunna hantera men som man vet leder lill problem för andra.Det kan vi göra, även om inte hela svenska folket i första taget blirnykterister. Jag vill bara göra några korta kommentarertill anförande. Jag kan helt instämma i de synpunkter som framfördes närdet gäller prioriteringarna ute i kommunerna. Det är riktigt, som GabrielRomanus sade i slutet av sitt anförande, att vi i tider när vi inte har en stortillväxt att dela på måste göra prioriteringar på alla nivåer - påregeringsnivå, här i och i landsting och kommuner. Då är det viktigt- jag vill gärna understryka det - att de som bäst behöver omsorgen också fårsina behov först fillgodosedda. Jag vill också något kommentera det som vi nu kan läsa omi tidningarna, nämligen vad som händer når det gäller barnvårdarna. Jag vet attvi från jämställdhetssynpunkt, inte bara mellan män och kvinnor utan ocksåmellan småbarnsföräldrar och andra människor i samhället, ibland har ett mycketolyckligt förhållande när det gäller möjligheterna alt konkurrera om jobben -såbister är ju verkligheten. Vi riskerar nu att hr.mna i den situation att denförsäkring som skulle stärka barnfamiljernas situation i stället stjälper dem,därför alt föräldrarna när de har ett sjukt barn måste stanna hemma därför attingen barnvård nu finns tillgänglig. Det måste finnas kvar en flexibilitet, såall det finns barnvårdare tillgängliga när arbetet kräver att en förälder är påjobbet. Den möjligheten får man inte undanrycka, annars hamnar småbarnsföräldrarnai en väldigt olycklig situation pä arbetsmarknaden. Jag vill i det sammanhanget betona vikten av att de som ärbarnvårdare också kan beredas annan sysselsättning. Det är min förhoppning attden proposition som vi lägger fram bl. a. skall skapa möjligheteratt arbeta vidare pä att öppna daghem och fritidshem på ett sådant sätt att deblir en del av närmiljön och att de som arbetar utanför daghemmet som barnvårdareskall finna möjligheter alt arbeta också innanför daghemmets ellerfritidshemmets väggar. Det fordras naturligtvis en förändring av deförhållanden vi har för att åstadkomma detta. Men målet måste vara enstörre öppenhet och en större flexibilitet i användandet av de personer som hartagit till uppgift att ta hand om våra barn, både i barnens hem och påinstitutioner. Under delta anförande övertog andrevice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. EVERTSVENSSON (s) replik: Jag vill ta upp diskussionen om den s. k.A-nämnden inom . Den har egentligen bara tre handläggare, varavtvå sköter statsbidrag till organisationer och kommuner föraktiviteter och information. Den är alltså oerhört underbemannad. Dessutompågår det en omorganisation av , och enligt uppgift kommer deninte att vara klar förrän . Det är alltså väldigt osäkert hurarbetet i nämnden skall ledas. När vi nu har kommit i gång litet - jag ärmedlem i denna - så börjar denna omorganisation av . Jagvill gärna säga till men också till socialministern, att det ärhelt nödvändigt att det blir en ordentlig styrning av nämnden så att man kanarbeta på detta väsentliga område tillsammans med regering och riksdag. GABRIELROMANUS (fp) replik: Jag vet inte på vilket sätt jag apostroferadeEvert och gav honom anledning till detta inlägg. Men det var väl attjag nämnde ordet "", förmodar jag. Jag vill gärna säga attjag inte i första hand lastar för att inte kom i gångmed sitt arbete förrän efter riksdagsbeslutet. Det varnaturligtvis andra som var huvudansvariga för att man inte fick någon personal,även om varje ledamot hade möjlighet att slå larm. Det kunde ju gjort. Men jag tror inte det är fråga om brist på resurser inomsocialstyrelsen, utan om en splittring av resurserna. Man har två olika byråersom sysslar med missbruksfrågor, och dessutom . Det finnsockså ett fjärde ställe, nämligen , där upplysningsfrågornadelvis ligger. Jag tror det väsentliga är att man får en bättre sammanhållenorganisation inom , där man tycker samma sak och drar åt sammahåll. Det kanske är en nåd att stilla bedja om, men det är det väsentliga -inte att man får en eller annan tjänst till. Jag hoppas det skall kunna gå att börja på den vägen redanföre , och jag år övertygad om att med den nya ledningen avsocialstyrelsen blir det så. Jag utgår från att kommer attarbeta i samma riktning. () replik: har jag replikrätt, eftersom mitt namn harhögtidligen blivit uttalat. När det gäller detta med och den s. k.A-nämnden vill jag bara påpeka det problem som finns , nämligen attsocialstyrelsen är under omorganisation. Det jag allvarligt vill skicka med idenna debatt är att det inte får bli grus i maskineriet. Den fråga som vi nudiskuterar har vi diskuterat så länge, och kan vi inte längre skjuta uppspörsmålet om den ledning som vi behöver ha. Det kan bli tal om extra personal,men det kan också bli tal om att få fram personal inom . Jag ärrädd för - det är det jag vill ha sagt - att det går ytterligare tid innan vikan få riktigt tag i de här frågorna. Dessutom, när vi kommer med våra propåertill regeringen och t. ex. inte får tillräckligt ekonomiskt stöd, så blirfrågan ytterst svår. Årets statsbudget visar att ekonomibefinner sig i djup obalans. Underskottet i budgeten ökar till 55 miljarder.Räntan på statsskulden är nu den tredje största posten i budgeten ochöverstiger med flera miljarder statens sammanlagda kostnader på t. ex.handikappområdet. Till den dystra bilden hör även att konjunkturen enligtregeringens bedömningar kommer alt mattas av med ökade svårigheterpå arbetsmarknaden som följd. Landets ekonomiska bekymmer återspeglas på t. ex.handikappområdet. Stalsverksproposilionen innehåller inga nya reformer somförbättrar villkoren för enskilda människor. Den enda nyheten inom t. ex.socialdepartementets verksamhetsområde är att handikappforskningen i Göteborgövergångsvis får en kvalificerad forskare. I övrigt kan jag inte finna någranya idéer trots alt handikapprörelsen har framfört en lång rad önskemål. Åretsbudget måste därför betraktas som ytterst svag när det gäller nya insatser förhandikappade. Alla som arbetar med handikappfrågor är överens om den bedömningjag här har givit. Vid överläggningar med regeringen ställdehandikapprörelsen krav på fortsatta reformer. Trots stora insatser under 1960-och 1970-talen är det långt kvar innan handikappade uppnått jämställdhet medandra i samhället. Jag vågar t. o. m. påstå att vårt land hör till de ländersom kommit längst med insatserna för handikappade. Likväl är klyftorna stora idet svenska samhället. Många människor isoleras, slås ut från gemenskap pågrund av brister i samhället.