prot · G30973 · 1979-12-31 00:00:00 — ser i det svenska samhället är dels de ekonomiskasvårigheterna, dels den sociala utslagningen och missbruket av alkohol ochnarkotika. Jag ville använda delta huvudanförande för alt främst behandlaekonomin. Min tanke var all sedan i del traditionella 15-minulersanförandet taupp sociala frågor, främst barnens situation och den sociala utslagningen. Senti går eftermiddag fick jag del beskedet alt de borgerliga i stöddigmaktfullkomlighet hade berövat mig denna 15-minutersreplik. Jag får alltså vidett senare tillfälle återkomma till dessa frågor, som ju under en lång tidspelat en stor roll för utformningen av arbetarrörelsens politik. Låt mig bara slå fast: Vi får aldrig acceptera attmänniskor stöts ul frän den sociala gemenskapen och att människor går under tillföljd av alkoholens och heroinets dödsharjningar. Och till de borgerliga ikammaren vill jag rikta en vädjan: Rösta inte ner delsocialdemokratiska programmet mot social utslagning, när del nu på nytt skallbehandlas av ! Låt oss i stället se det programmet som ett egentligenblygsamt men ändå första steg i en kamp, där vi alla har ett moraliskt ochmänskligt ansvar, (vpk): Sedan förra allmänpolitiska debatthar det internationella läget ytterligare försämrats. står införofantliga problem som fordrar en helt ny politik meddemokratisk och socialistisk inriktning. Men den första förutsättningen för allvi över huvud taget skall få tillfälle att lösa de problemen äran fredenbevaras i världen. En återgång lill elt "kallt krig" skulle innebäraohyggliga faror för en förödande världsbrand. förhandlande ingick presidenterna det s. k. Men knappt var avtaletingånget förrän det inleddes en väldig kampanj i med syfte att i senatenstoppa avtalet. De mest fantastiska förevändningar användes för att stoppaavtalet. a. hittade man på den s. k. Cuba-affären. Den kändaförekomsten av viss sovjetisk militär personal på skulle vara en anledningalt säga nej lill avtalet för , som självt mot kubanernas viljaupprätthåller en gigantisk militärbas på . Avspänningsprocessen fick en ny knäck genom N ATO:s besluti att införa nya avancerade raket- och kärnvapensyslem iEuropa, vilka utgör ett direkt hot också mot vårt land och vårneutralitetspolitik. Beslutet fattades med hänvisning till bl. a. delsovjetiska SS 20-programmel men med bortseende från beslut altensidigt dra tillbaka 20 000 man och 1 000 stridsvagnar från Central- ochMellaneuropa, liksom från förslag om förhandlingar för attömsesidigt minska kärnvapenpotentialen i , Läget i och vissa andra stater i området och Cartersbeslut att upprätta en expeditionskår på över 100 000 man för snabba militärainterventioner i bl, a. oljestaterna ökar också oron i världen, liksom Carterssenaste förslag all kraftigt öka militärutgifterna . Detsamma gäller Sovjetunionensmilitära ingripande i . Den sociala omvandling som inleddes i april1978 i var elt historiskt framsteg, som vi solidariserar oss med, Iett av jordens fattigaste länder ställde den nya progressiva regeringen uppmålsättningen att utrota analfabetism och fattigdom, feodalisrn och livegendom,att förbjuda slaveriet av kvinnorna. Denna omvandling möttes av ett förbittrat motstånd frånvissa reaktionära kretsar inom , vilka också fick utländskt stöd.Men delta berättigar enligt vår mening inte all genom militärtingripande kränka principen om nationell suveränitet och icke-inblandning iandra länders inre angelägenheter. Därför anser vi att de sovjetiska styrkornasnarast skall lämna . Det är nu angelägnare än någonsin att alla tänkbarainitiativ prövas att åter fä i gång samtalen mellan stormakterna, all få USAatt ratificera SALT för alt slå vakt om avspänningspoliliken och fätill stånd militär nedrustning. De initiativen kan inle överlämnas till stormakternasjälva. De europeiska länderna har oavsett storlek ett stort ansvar, och därförväkomnar vi de italienska kommunisternas uppmärksammade initiativ inom ramenför EG-parlamentet om en europeisk insats för att slå vakt om avspänningspolitiken.Socialdemokraternas förslag lill årets riksdag om ett svenskt initiativ för eneuropeisk nedrustningskonferens är också ett positivt bidrag till den bredarörelse som måste mobiliseras för avspänning, nedrustning och fred. Allavåra möjligheter i den vägen måste vi som alliansfrilt land ta till vara. Den aktivitet sorn president och hansadministration nu utvecklar för att på nytt blåsa liv i det skallnaturligtvis ses mot bakgrund av del föreslående presidentvalet. Rivalerna ivalet försöker överträffa varandra i "fasthet". Det ärviirldssheriffen som skall väljtis. Niir det drar ihop sig lill presidentval iUSA lever världen farligt. Trots att vid inle mindre än 215 tillfällenvid utrikespolitiska aktioner hotat med militära ingripanden och i eltdussintal fall förverkligat dessa hol, har världen levt vidare ochUSA-imperialismen relativt försvagats. finns ytterligareinterventionshot att anteckna. Ett som vapenskramlande vaknat ur"Vietnamchocken" och åter känner sig moget att utdela internationella"straff" måste mötas med stärkt massrörelse i alla länder förnedrustning och avspänning, för nationell, ekonomisk och social befrielse.Endast den vägen kan imperialismen kämpas ner utan att la mänskligheten med sigi graven. Det finns i detta sammanhang all anledning alt notera varningarna motUSA:s försök att återuppväcka del kalla krigels iskalla vindar, som hotar trtlspoliera avspänningssträvandena i , Det är varningar som bl. a. uttalatsav ledande politiker i och , varningar som också densvenska regeringen bör notera. kan vi börja göra ett definitivt bokslut över landets ekonomiska och politiska utveckling under 1970-talet.1970-talet markerar en brytningstid i den svenska kapitalismens historia. Tronpå den starka välfärdsstaten började rubbas. Den harmoniska tillväxtensfilosofi fick sig en allvarlig knäck. Frukterna av de sena 1950- och1960-lalens rationaliserings-och koncentrationsvågor fick vi börja skörda under1970-talel. Del blev mycket som var maskstunget eller fallfrukt. Och eftersomnyplanteringen var så liten kanske inte ens kornmeratt bjuda på fallfrukt. ekonomi går en bister framlid till mötes- ochdetta med en regering som utnyttjar krisen till att stödja storfinansensintressen mot löntagarna, som ensamma skall tvingas bära krisens bördor. har hundratusentals industrijobbförsvunnit. De enorma satsningarna på storföretagen och storfinansens industrimedverkade inte till fler jobb; tvärtom minskade jobben i och ökadesvenska företags sysselsättning utomlands. Kapitalexporten från harockså ökat år . har de svenska storföretagenhälften av sina anställda i andra länder, och denna utveckling fortsätter ochökar. genomfördes flera arbetsrättsreformer. Denya lagarna har varit i kraft nu och besvikelsen är stor, eftersomman väntat sig mer av dessa lagar på arbetsmarknaden, Lagarna har visat sigsakna bestämmelser om viktiga rättigheter för de anställda och för de fackligaorganisationerna, I samband med företagsnedläggelser, permitteringar ochavskedanden har lagarnas brister på ett brutalt sätt avslöjats och visat attdet precis som förut är kapitalisterna som slutligt bestämmer allt i kraft avsitt ägande av produktionsmedlen. Redan ibörjan av påvisade C.-H. den enorma maktkoncentrationen iSverige - att ett litet fåtal finansfamiljer ägde huvuddelen av svenskindustri. Denna maktkoncentration har fortsatt; familjerna är nu ännu färre,men deras sammanlagda makt är betydligt större. Del är typiskt pä sitt sätt alt1980-talet inleds med ytterligare en affär som stärker finansfamiljen över industri och samhälle. Löntagarna saknar viktiga rättigheter, ochstorfinansen ökar sin makt över produktionen och samhället. ökade också bruttonalionalproduktenmycket långsamt. ökade BNP med i genomsnitt3,, med , Antalet arbetslösa har helatiden legat på en hög nivå. Antalet företagsnedläggningar och varsel omuppsägningar och permitteringar ökade också. Den höga arbetslöshetenåterspeglar ekonomiska stagnationstendenser. ökade priserna kraftigt.Konsumentpriserna är i genomsnitt mer än dubbelt så höga som de var vid1970-talets ingång. Det som kostar över tian kostade 1970 knappt enfemma. Faktum är ju alt de eHonomiska levnadsförhållandena för det svenskafolket har försämrats avsevärt - dvs, justunder den period då vi har haft regeringar som har fört en utpräglat borgerligklasspolitik. har det som kallas hushållens konsumtionfaktiskt minskat. delta trots ökningen , Vad sorn däremot inle har ökat är bostadsbyggandet. 1973var antalet inflytlningsfärdiga lägenheter över 97 000 men har däreftersuccessivt minskat till 53 000-54 000 . Följden av detta är an vi på många håll har en akut bostadsbrist, uppressade hyror och gyllene tiderför mark- och fastighetsspekulanter samt lägenhetshajar. Vad gör regeringen åtdetta? har lönlagarna också fått vidkännasreallönesänkningar. Låginkomsttagarna har därutöver missgynnats genommomshöjningar och skattereformer som givit mesl åt de högavlönade.Barnfamiljerna har drabbats särskilt hårt av mornshöjningarna. De höjdabarnbidragen har inte kompenserat dem för de ökade levnadsomkostnaderna. som storfinansens industrier redovisar betydandevinstökningar har andra branscher problem och redovisar små eller ingavinstökningar alls. Vissa kapitalägare använder , i ökad utsträckning,sill kapital i olika suspekta spekulationssyften-i fastigheter och mark, konst,diamanter, guld, båtar, m. m. Man gör allt detta för att undandra sig skatt,vilket möjliggörs genom ett orättfärdigt skallesystem. Orättvisorna iskattesystemet är nu så uppenbara och upprörande att hela avdrags- ochskattesystemet radikalt måste ändras. I det sammanhanget måste det ändå anses som direktstötande alt landets handelsminister, professorn, i TV kan berömma sig självoch andra moderata riksdagsledamöter för att de i många fall betalar de lägstaskatterna trots alt de har de högsta inkomsterna och de största rikedomarna.Detta därför att de enligt handelsministern skulle vara klokare än andrariksdagsledamöter. Kommentarer är ju egentligen rätt överflödiga. har också skapats en betydande ekonomisksektor, som är dold för skattemyndigheter och som medför stora förluster församhällsekonomin. 1 utkanterna av denna verksamhet frodas direkta olagligheteroch brottslighet - en verksamhet som dessutom blir alltmer organiserad ochomfattande. I början av 1970-lalet inleddes del svenskakärnkraftsprogrammet. Präglade av kampen mot den militära användningen avkärnvapen och ovetande om kärnkraftens stora säkerhetsrisker beslöt allapartierna i om fredlig användning av atomenergin genomkärnkraftverken. vet vi bättre, och det finns en betydande opinion mot kärnkraften, en opinion som t. o. m. framtvingaten folkomröstning Om kärnkraften. Tyvärr har partitaktiska finter ochmanipulationer delvis förtagit syftet med folkomröstningen - nämligen attsvenska folket i val skulle få ta ställning till två alternativ, ja eller nej. Inför omröstningen blir ja-sidans argument för övrigtalltmer absurda och osakliga. Senast i raden med märkliga påståenden är förreutrikesminister artikel i , där han skrev att linje 3:s avveckling"pä elt fruktansvärt och fariigt sätt ökar risken för världskrig". Det är fördet första ett sent uppvaknande av , som varit Nr 73 förbluffande tyst inför t. ex.NATO;s kärnvapenuppruslning i och Onsdagenden det ökade hot mot freden som dettautgör. 30 januari1980 Det är för det andra ett minst sagtmärkligt uttalande, mot bakgrund av det ------------ direkta samband som finns mellan kärnkraft och kärnvapenspridningen. Allmänpolitisk vill därför rikta en direkt fråga tillutrikesminislern; Delar utrikesminislern debatt '" statssekreterarespåstående, att linje 3 "på elt fruktansvärt och farligt sätt ökarrisken för världskrig"? 1970-lalet har också inneburit en permanent högungdomsarbetslöshet. Oavsett konjunkturer har tiotusentals ungdomar hela tidenvarit ulan arbete. Tusentals ungdomar har utestängts frän vidare utbildning.Trista uppväxtmiljöer, undermåliga fritidsaktiviteter, vålds- och drogkultirr,borgerlig indoktrinering, bostadsbrist och många andra saker har tillsammansgått hårt fram mot ungdomen. Många ungdomar har därigenom passiviserats, söktfly undan problemen och hamnat i drogmissbruk och därmed blivit socialtutstötta. Denna utveckling förmörkar naturligtvisutsikterna inför det kommande decenniet. Vi tar med oss stora problem ochsvårigheter in i 1980-lalel, och många ser också dystert . Om denkapitalistiska krisen fortsätter som och om den nuvarande utvecklingen intebryts finns det all anledning alt se mörkt . Vilka åtgärder vidtar då regeringen i denna situation? Jo,regeringen agerar som om den inte visste det alla andra vet, alt den borgerligasvångremspolitiken inte löser några av kapitalismens problem, I vart fallföreslår regeringen bara "dubbel dos svångremspolitik" för1980-talets första år. Man sätter stopp för nya reformer, prutar nedbostadsbidragen, försämrar tandvårdsförsäkringen, lar strypgrepp pä kommunerna,m, m, I stället för att använda budgeten och finanspolitiken för att skyddavanligt folks reallöner och köpkraft, används den till alt styra övertillgängliga resurser till storfinansens storföretag. Jag har sagt att regeringens budgetförslag är delmest reaktionära budgetförslag som presenterats under hela efterkrigsperioden.Budgetunderskottet ökar, enligt regeringen, upptill 55 miljarder, och bararäntorna på statsskulden uppgår till 18 miljarder, vilket är lika mycket somarbetsmarknadsdepartementet och induslrideparlernentel kostar tillsammans. Meddenna politik, där konkreta åtgärder för all bekämpa prisstegringar ocharbetslöshet saknas - jag talar om konkreta åtgärder - är det uppenbart altutsikterna och möjligheterna att klara problemen försvåras. Man skjuter denödvändiga åtgärderna och låter problemen öka ännu mer. Ålslramningspolitiken gentemot kommuner och landstingligger naturligtvis helt i linje med regeringens ekonomiska politik i övrigt.Den söker över hela linjen vältra över bördorna pä de minst bärkraftiga. Därförstramar man också åt på den kommunala sektorn. Kommuner och landsting svarar för den stora delen avsamhällsservicen till medborgarna. Den kommunala sektorn svarar för hälso- ochsjukvården, barnomsorgen, omsorgen om de äldre. Kommunerna svarar för bosläder. boendemiljö, trafik- och miljöfrågor. Kommunerna har ocksåfått allt större uppgifter i takt med den ökade sociala utslagningen isamhället. Där låter regeringen rödpennan stryka bort det så viktigaskatleutjämningsbidra-get. Det är barnen, ungdomarna, åldringarna och de sjuka somfår känna följderna av detta. Det är också löntagarna och inte minstlåginkomsttagarna som drabbas av denna politik - just de grupper som har detstörsta behovei av de kommunala omsorgerna. Det är på intet sätt förvånande allockså borgerliga kommunalpolitiker protesterar mot delta strypgrepp på kommuneroch landsting, 1970-talets försämringar och svårigheter resernaturligtvis många viktiga och avgörande frågor för hela den svenska arbetarrörelsenoch de stora folkrörelserna. Det pågår också en bred debatt om delta inomarbetarrörelsen, och det framstår som alltmer självklart för alla att detbehövs en helt ny politik inför 1980-talet, för att angripa problemen medsysselsättningen, industrin, ekonomin, den sociala utslagningen ochdrogmissbruket. Den gamla socialdemokratiska regeringspolitiken bidrog julill att skapa många av dagens svårigheter och resulterade också i tvåvalnederlag. För 1980-talet behövs därför en helt ny politik, en radikalarbetarpolitik med udden riktad mot storfinansens makt och mot hela detkapitalistiska systemet. Frågan är om den ohämmade kapitalistiska tillväxten,rovdriften på människor och miljö, den ensidiga råämnes- ochhalvfabrikatproduktionen skall få fortsätta, eller om tillväxten skall planerasutifrån samhälleliga behov, om produktionen skall göras mer mänsklig ochmiljövänlig, om produktionen skall underordnas löntagarnas villkor och omindustrin skall förnyas och breddas , Dessa frågor ingår ocksåi perspektiven efter folkomröstningen, och de är avgörande frågor, menar vi,för hela arbetarrörelsen. Därför är det förvånande att socialdemokraternadriver samma linje som och nästan samma linje som införfolkomröstningen. Omröstningen avgör ju inte bara olika frågeställningar isamband med energi och kärnkraft, utan i lika hög grad inriktningen och denkonkreta utformningen av 1980-talets och framtidens samhälle. Vår linje inför 1980-talet är att storfinansens makt ochägande över banker och storföretag måste brytas. måste enledande statlig sektor byggas upp, bestående av bl, a, samhälls- ochlöntagarägda företag. Arbetarrörelsens och löntagarnas försvarskamp måstevändas till en offensiv mot den ekonomiska krisen och arbetslösheten genomförnyelse av industri, transportväsende och den sociala sektorn. Det behövs ettstatligt industrialiseringsprogram som prioriterar den lätta, avanceradeindustrin, som reducerar den enbart råvaruproducerande och energikrävandeindustrin i , Detta är fullt möjliga och realistiska målsättningar förarbetarrörelsen , Men dessa centrala målsättningar kan baraförverkligas av en arbetarmajoritet. De borgerliga försvarar marknadsekonomin och 2 protokoU 1979/80:73-74 Nr 73 kapitalismen. För dem är dessamålsättningar otänkbara. Onsdagenden Som ett led i en sådan längresyftande politik måste dock redan nu olika 30 januari1980 bestämda åtgärder framtvingas.Däribland finns ett pris- och hyresstopp.Löntagarna måste kompenseras för reallönesänkningarna. Allmänpolitisk Pensionerna måste förbättras.Bostads- och barnbidrgen måste höjas. debatt Finans- och skattepolitiken måsteföras så, att löntagarna får möjlighet att la igen avden förlorade reallönen. Bostads- och daghemsbyggandel måste ökas kraftigt.Invandrarnas villkor måste förbättras. Arbetslösheten måste bekämpas ochsysselsättningen ökas genom bl. a. ett program för 100 000 nya samhällsnyttigaarbeten . För en total samhällskontroll över den viktigaenergisektorn - och där har vi nu kanske också med oss- krävs förstatligandenav de privata intressena inom de större vattenkraftverken och kärnkraftverkensamt av de privata oljebolagen. En avveckling av kärnkraften måste ske på ettplanerat och socialt acceptabelt sätt, och energisparande åtgärder måstevidtas. Alternativ energiproduktion måste inledas i statlig regi. Detta äråtgärder som hela arbetarrörelsen borde vara överens om att förverkliga under1980-talet. Arbetarrörelsen har också ett särskilt ansvar när detgäller kampen mot alkohol-och drogmissbruk. "Vi har stora försummelser pådelta område, men vi har också särskilda möjligheter att framgångsrikt bekämpaden sociala utslagningen. I solidaritet och samverkan inom arbetarrörelsen kande en gång utslagna återges sin plats i kollektivet genom en bestämd politik motde ekonomiska och kriminella intressen som profiterar på ungdomens svårigheter.Genom kamp mot borgerlighetens vålds- och drogkultur och med en rejäl satsningpå vård och på eget engagemang kan den sociala utslagningen och utstötningensteg för steg tvingas tillbaka. Detta är en av 1980-talets verkligt storafrågor för hela arbetarrörelsen, för partierna, för de fackligaorganisationerna och för folkrörelserna. Som ett led i strävandena att skapa enledande statlig sektor med bl. a. samhälls- och löntagarägda företag måste församhället centrala och betydelsefulla företag överföras i samhällets ägo ochkontroll. Exempel på sådana företag är stål- och gruvindustrin,krigsmaterielindustrin, bilindustrin, läkemedelsindustrin och läromedelsproduktionen- för att ta några av de viktigaste. För att skapa nya framtidsinriktadeindustrijobb måste också särskilda samhällsfonder byggas upp. Genom en sådanfond kan statliga industrier byggas upp och placeras ut över hela landet, inteminst i Norrlandslänen och skogslänen som är i stort behov av industrijobb. Somett första steg måste ett statligt industriprogram läggas upp med målet allunder nyskapa 100 000 industrijobb. Likaså måste stat och kommunerges verkliga resurser och åläggas att göra upp långsikliga planer för att skapajobb åt ungdomen. Sådana jobb kan ordnas inom såväl statliga förelag som denoffentliga sektorn. Också det privata näringslivet måste på olika sätt tvingasall anställa ungdomar i ökad omfattning. Om företagen trots detta avvisar dearbetslösa ungdomarna, kan samhället finna det nödvändigt att övervägadirekt lagstiftning, som tvingar företagen att anställa flerungdomar. Att skaffa arbete och sysselsättning för ungdomen måste vara encentral uppgift , ty rätten till arbete är en grundläggandemänsklig rättighet som ger ungdomar en plattform i livet. Därmed vore mycketvunnet, och en viktig förutsättning för en bra start och ett ordnat liv förungdomen skapad. blev storfinansens årtionde i Sverige.Storfinansen inte bara ökade sin makt och rikedom utan erövrade också förförsta gången på över fyra decennier den politiska makten i genomvalsegrarna 1976 och 1979. måste hela arbetarrörelsen gå till offensiv ochgöra 1980-lalet till löntagarnas, ungdomens och socialismens årtionde. Dettakan ske endast genom enighet för en radikal arbetarpolitik, för demokrati ochför socialism. () replik: Jag har åtskilliga gånger varit frestad att isamband med den allmänpolitiska debatten ta upp ett resonemang med har kommit efter mig i debatten, och han har' gnolat en del påsocialdemokratin. Det har i och för sig ofta varit ett ganska hyggligt gnöl,och dessutom har han ibland förnuftiga saker att säga, så även . Men denhär gången har jag ändå fallit för frestelsen att föra elt resonemang medhonom. tog i sitt anförande här på nytt avståndfrån och beklagade inmarsch i . Han har såvitt jagvet tidigare också beklagat deporteringen av fredsprislagaren Sacharov tillstaden . Jag har noterat att vid andra tillfällen harbeklagat förföljelserna av oliktänkande i och , PolPot-regimens framfart i Cambodja, invasion i samma land och andraliknande händelser. Jag vill, herr talman, på intet sätt förneka att LarsWerner numera har fått en viss rutin i att uttala beklaganden över sinapartibröders illdåd i andra delar av världen - han har fått göra det ofta - ochjag vill för ordningens skull redan nu säga att jag inte ifrågasätter att LarsWerners uttalanden är sakligt välmotiverade och uppriktigt menade från hanssida. Han skiljer sig t. ex. på ett utomordentligt fördelaktigt sätt från sinpartivän . Men ändå är det något som inte stämmer. Har tänkt på alt dra konsekvenserna av sina mänga uttalanden? Har LarsWerner aldrig ställt sig frågan om alla dessa övergrepp tyder på att det ärnågot fel på själva det kommunistiska systemet, om det inte finns någotgrundläggande fel på de leninistiska idéer som även det svenskakommunistpartiet bekänner sig till? För mig som demokrafisk socialist har det alltid funnitsen väldigt viktig ideologisk skiljelinje: jag betraktar leninismen som enelitteori, som leder till intolerans mot oliktänkande och som när dess företrädarefår politisk makt med något av en obönhörlig konsekvens leder till förtryck ochrepression. Iblandfrågar man sig om de svenska kommunisterna längre vill vidkännas Nr 73 sitt ideologiska och historiskaarv. låter åtminstone en del av Onsdagenden partivänner som om de utgjorde något slags filial till De vill framställasig själva som gulliga, pyssliga, srnåskaliga ochvad ni vill. Allmänpolitisk tillåt mig att ge en sakupplysning.Leninismen iir i sina debatt grundvalar en slorskalig ideologi,som tror på stora stålverk, stora kolchoser, storastäder, stor och stark centralmakt och stora koncentrationsläger. hörde jag här i kammaren en av vid namn , Han uttalade farhågor för att Sverigeskall bli en polisstat, om vi utnyttjar kärnkraften. Delta var riktat motsocialdemokratin. Han sade alt kärnkraften är speciell och alt den fordrarspeciell försiktighet, övervakning och kontroll. Och så sade han ordagrantföljande: "Det är det vi menar när vi talar om risken för att Sverigeskall bli en polisstat.