prot · G30973 · 1979-12-31 00:00:00 — Där har den förutvarande socialdemokratiske ekonomi ministern offentligt deklarerat-och han fick mycket skäll för 44 clet - "att är på vägmot avgrunden'', och sedan har den danske Nr 73 riksbankschefen ryckt ul till hans försvar och fyllti, alt redan hunnit tatre av de sex stegen på denna väg mot avgrunden. Värt internationella beroende är ett faktum. Detta har både 30januari 1980 positivaoch negativa aspekter. Utan en fri handel och öppna gränser mellan ländernaskulle inle vara det välfärdsland det är . Beroendet Allmänpolitisk ställer krav. Vi måste oavbrutet anpassa oss till förhållandenautanför våra debatt gränser och till de konkurrensförutsättningar sorn därgäller. Vår ekonomiska historia och de genomgripande förändringarsom vi gång på gång tvingats underkasta oss bekräftar detta: 1800-talelsbrukskris, vår omvandling från jordbrukssamhälle lill industrisamhälle,30-talskrisen och den snabba strukturomvandlingen ,De omställningsproblem vi står inför är visserligen andra än dem som vimött tidigare-historien upprepar sig som bekant inte. Men tvånget tillanpassning är detsamma, och behovet av medverkan från hela nationen är detsammasom det varit tidigare, I den värld av inbördes beroende som vi lever i kanpolitikerna inle lösa alla - inte ens de flesta - problem. Politikerna kankartlägga problemen, informera om dem och bidra till att skapa förutsättningarför förnyelseprocessen, och de kan underlätta de påfrestningar som kan mötaenskilda och grupper av enskilda under den pågående omdaningen. Ytterst liggeremellertid avgörandet för framtiden ute hos de enskilda medborgarna, hosmänniskorna i våra företag, i våra institufioner och i våra bygder, människorsom genom sina skapande insatser och sina arbetsprestationer nu som tidigarelägger själva grunden för sitt eget och för hela nationens välstånd. De svårigheter ekonomi rnåstebemästra och kommer att kunna bemästra - det är min övertygelse - har sinarötter i den politik som förts under gångna årtionden, ibland i enighet, iblandunder politiska motsättningar. Vi har kommit till en punkt där vi intelängre kan skjuta svårigheterna ifrån oss. Försök att spela ut grupper mot varandra, att vädja tillegoism i stället för till medborgarnas vilja att göra insatser skulle varaägnade att försvåra den återhämtningsprocess som det ligger i allas intresseatt stödja. Med nejsägeri och politisk konfrontation som självändamål eller förall förskaffa sig kortsiktiga partipolitiska framgångar lämnar man inget bidragtill den svenska ekonomins styrka. Man förhindrar eller försvårar i ställetinsatser som vi kan uppskjuta, nämnde i slutet av sittanförande ordet ''samförstånd". Men sällan har väl ett anförande präglatsav mindre vilja till samförstånd och insikt om vad våra svårigheter kräver. Vi måste ta itu med våra problem. Till en del beror dessapå att vi svenskar varit för övermodiga. Vi har varit för optimistiska ochtagit för givet all vårt välstånd skulle kunna nära nog automatiskt inte barabevaras utan också ytterligare stärkas, alldeles oberoende av vad som händerutanför våra gränser. Vi har levt över våra tillgångar, i varje fall i denmeningen att vi inte sett till att den ekonomiska grundvalen för Sverigesvälfärdspolitik, dvs, våra produktiva resurser, har byggts ut i takt med densociala reformpolitiken. En växande antal av våra medborgarehar börjat inse delta och börjat ge uttryck för sin förståelse för att åtgärdernu krävs för att rätta till det som har brustit. De politiska partierna och deenskilda politikerna - pä riksnivå och också ute i kommunerna - har ett stortansvar, ett ansvar för att informera och för att förklara, för att redovisavilka åtgärder som måste vidtas och varför de måste vidtas, för att vinnauppslutning från alla grupper i vårt samhälle kring en politik för ekonomiskstabilitet och ekonomisk utveckling. Jag vill sluta med att citera slutord i dendebatt jag tidigare åberopade: "Vi måste med en realistisk framtidstrogripa oss an med problemen. Ju längre vi skjuter dem framför oss, desto svårareblir det," Men tyvärr vittnade inte om förmåga att leva upp till dessa hans egna ord. Under detta anförande överlog förste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. () repUk: Helt kan vi dess värre inte leva upp till deorden förrän vi får en socialdemokratisk regering i . Innan jag vänder mig till vill jag ändå närherr är inne säga några ord lill honom. smet undan minfråga om arbetslöshetsförsäkringen. När min repliktid var slut och han tog uppfrågan försökte han skildra pappersarbetare i kontinuerlig drift ochsjukvårdsbiträden som något slags höglönearbetare. Sedan yttrade han att detsista ordet inte är sagt. Nej, det finns en socialdemokratisk motion. Rösta påden, så får dearbetslösa rättvisa. förde en framgångsrikvalrörelse i en karusell av slidknivar, skattesänkningslöften, dass ochbananer. Det var på sitt sätt charmfullt och gav resultat - framför allt pä detarma bekostnad. Vilket är resultatet nu när senhösten gått över imidvinter, när valrörelsen har gått över i bister ekonomisk verkhghet? HerrBohman har som ekonomiminister lett landet in i värre ekonomisk obalans ännågonsin. Vad ställt till med på två får det svenska folkethålla på att rätta till framöver. Han har bakom sig envalrörelse med väldiga skattesänkningslöften, men växer underskottet istatens affärer till gigantiska belopp, och skattesänkningslöftena är sombortblåsta. Han har bakom sig en framlagd finansplan som ingen tror påmen alla skäller på. Om en klocka som står heter det ibland att visarnaåtminstone visar rätt siffror två gånger . Men t. o. m. en stillaståendeklocka är trovärdigare än finansplan, för där är inte en siffrarätt. sagt tvingas ekonomiministern att inregistrera nyabakslag för den ekonomiska politiken. Underskotten ökar, inflationen ökar,skulderna ökar. Det var nästan patetiskt när sade: Jag skall ickebelasta kammaren med någon sifferexercis. Tacka för det! Vad är det för siffrorhan Inte en siffra ställer sig i enskildställning, om så självaste kapten ryter till i den exercisen - det kanjag lova. Jag förstår mycket väl att avstod. Som om detta inte skulle vara nog sitter i en regering där vart tredje statsråd vill rycka undan den kraftkällasom har stor betydelse för ekonomin framöver och som enligt ärsäkrare än cykling. sade inte heller nu ett ord om kärnkraften -inte ett knäpp, möjligen en knapp - men i övrigt ingenting. Om han skulle säganågonting skulle kanske bli ledsen, och är ju tvungen altlåta sitta och administrera kärnkraftverk, för det har han ju lovat.Thorbjörn måste alltså hållas på gott humör. Det är ju märkvärdigt i och försig att landels ekonomiminister tycker att det här inte är någonting att prataom. När sedan vill fly de inhemska bekymren och seut över landets gränser, ser han partivännen i , Det var han somskickade tjeckoslovakiska flyktingar tillbaka bakom järnridån. Och ser , vars politik så tydligt demonstrerar hurkonservatismen gynnar de välbeställda och hotar vanligt folks trygghet, hur denskapar social oro i stället för att i samverkan lösa svåra ekonomiska problem.Och han ser kanske hur socialdemokratin i och även i har letttill en ganska gynnsam utveckling som förenar läg arbetslöshet med låginflation och en helt annan ekonomisk balans än den som redovisar. Det måste kännas dystert för att sitta här somen vålnad av sitt eget triumfatoriska jag från valrörelsen. Därför flyr hangärna lill gamla tider och citerar länga stycken av våra tidigare debatter, därhan fick spela pä det plan som han tyckte om - att vara i oppositionsställning.Han säger nu inte ett ord om skattesänkning, utan han talar i stället om att"nu måste vi göra något, nu måste vi ta tag". Men ni har ju inga tagatt ta, ni har ingen politik. säger att sysselsättningen har ökat inom denoffentliga sektorn. stär vi inför en konjunkluravmattning, säger herrBohman. Det betyder minskad efterfrågan på arbetskraft inom industrin.Samtidigt utslungar ett anatema över den offentliga sektorn, såsysselsättningsökningen där skall tydligen begränsas. Då frågar jag herrBohman; Hur stor blir arbetslösheten i slutet av aret enligt ? LARSWERNER (vpk) replik: Efter att ha hört och man den reflexionen alt olack är världens lön. Först får herrPalme att hoppa på kommunisterna. Sedan tackar för delgenom att hoppa på och koppla ihop honom med . sade att han inte vill belasta dagens debattmed en sifferexercis. Men det finns ändå siffror i finansplanen och ibudgetpropositionen som är rätt intressanta och som det finns anledning attdiskutera. Regeringen gissar att inflationen stannar vid . Detfinns all anledning att vara myckel skeptisk mot den gissningen. Dels harregeringen tidigare varit mindre framgångsrik vid bedömningen avinflationsutvecklingen, dels har regeringen varit mindre benägen att vidta denödvändiga åtgärderna för alt stoppa inflationen. räknar f.ö. med en högre inflation än regeringen - räknar med eninflation på , och mycket tyder på att den siffran kommer attligga närmare sanningen än regeringens siffra. kanske vågarvara uppriktigare och är kanske mindre beräknande än regeringen i sina prognoser. Regeringen uppskattar utrymmet för löneökningar lillmaximalt , dvs. samma siffra som man beräknar inflationen till. Det är förstoch främst anmärkningsvärt att regeringen på detta sätt begränsar de fackligaorganisationernas förhandlingsmöjligheler genom att de facto bestämma utrymmetför löneökningarna. kommer naturligtvis i förhandlingarnaall stödja sig på regeringens bedömningar och använda den siffran somutgångspunkt för förhandlingarna, trots att löntagarna har förlorat nästan tvåmånadslöner och med all rätt kräver kompensation härför. Oavsett vad man anser om den helt felaktigasammankopplingen mellan gissad inflation och ett beräknat utrymme förlöneökningar uppslår en mycket intressant frågeställning: inflationen ökarmer än sedan har genomdrivit ett lågtavtalsbud på kanske samma procentsats, avser då regeringen att kompenseralöntagarna? Om regeringen inle tänker göra det, vore det intressant alt fä höraregeringens motivering för detta, LO:s ordförande har sagt att lönekravenkommer att bli tvåsiffriga, alltså , LO:s krav är högst befogade motbakgrund av tidigare förhandlingsresultat och den politik som regeringen harfört. Visserligen lar man inte igen hela den förlorade reallönen, men det ärett avtalskrav i rätt riktning som det finns stöd för inom helaarbetarrörelsen. Och, , om löntagarna i en offensiv avtalsrörelsetvingar fram ett avtal med t, ex, löneökningar - vad tänker regeringen dägöra? Frågan är berättigad rnot.bakgrund av att regeringen inle brukar varafrämmande för att ställa till rätta efter förhandlingar. Förra gångenkorrigerade ni utfallet i avtalsrörelsen genom att slopa arbetsgivaravgiften,pengar som löntagarna fått avräknade i tidigare förhandlingar. Därför ärfrågan: Kommer regeringen att på nytt ingripa och korrigera resultatet avavtalsförhandlingarna? Det här är ingen sifferexercis. Det är bister verklighet,och det är alllid ett rimligt krav att få reda på det här före enavtalsrörelse. Det är ofrånkomligt och nödvändigt att löntagarna får besked avregeringen mot bakgrund av den ekonomiska politik som man i övrigt förordar. Omregeringen inle tänker blanda sig i avtalsrörelsen och inte tänker korrigeradess resultat, borde kunna ge löntagarna elt klart besked påden punkten. Vägrar alt avge en sådan förklaring, får han ju finnasig i att alla tidigare misstankar om inblandning från regeringens sida inteminskar ulan tvärtom ökar. Även omGösta inte vill ge löntagarna'beskedet att regeringen inle skall rätta till förhandlingsresultatet, är det ändåpå sin plats all ni från regeringens sida talar klarspråk och avslöjar hur manskall korrigera förhandlingsresultatet. Del är också ett högst rättmätigt kravfrån löntagarnas sida. Det räcker inte med de här svepande förklaringarna attni överlåter saken åt arbetsmarknadens parter osv., för vi vet vad sådana uttalandenär värda. Det är elt ihåligt argument, och del är inte trovärdigt efterregeringsingripandena i förra avtalsrörelsen och efler begränsandet av utrymmetlill - en åtgärd som vi vet bara gynnar arbetsgivarsidan. Ge i ställetarbetarna och tjänstemännen klart besked , : Tänker ni rättatill förhandlingsresultatet om det inte stämmer öveiens med de beräknade 7procenten? uppfattning om buren valrörelseskall ge resultat förefaller mig en aning besynnerlig. Jag tror inle att OlofPalme skall försöka sig på alt vinna nya väljare med de metoder som han troratt vi vann väljare med. Att jag inte vill ägna mig åt en sifferexercis berorbl. -som vi också påpekar i finansplanen - pä att vi vet att vissa siffrorefter de senaste oljeprishöjningarna måste komma att justeras. Därför är detbättre att ta den debatten när vi har det underlag vi behöver och vi dessutomhar oppositionens motioner och utskottels betänkande framför oss. Jag tror attdet skulle vara myckel bättre än att slå här och-som uttryckt det - somkapten kommendera siffrorna att stå i enskild ställning. inga siffror alls att lämna-och det kanske var klokt. - för altfalla in i hans egen terminologi - den avsuttne kavalleriofficeren hade varit litet försiktigare , hade han sluppit schavottera med sina teser om ''det dukade bordet". Jag tror det hade varit nyttigt förOlof , Jag skall inte heller följa pä hans som vanligtäventyrliga färd till andra länder, där han alltid lyckas sortera ut de ländersom passar honom av partipolitiska skäl och där allting är galet. Sedan byterman regering, och då anser han att allting är bra. Men jag tycker att OlofPalme skall kontrollera uppgiften orn och flyktingarna fränTjeckoslovakien. Jag tror det vore värdefullt för själv. Och fortsätter med alt bara se uselhet i alltvad jag gör liksom också i allt vad trepartiregeringen gör - och den rätten harväl . Men litet mer av ansvarsmedvetande än vad han här visar bo-deman väl ändå kunna kräva i riksdag av en oppositionspolitiker, somunder mer ån andra har talat om politikernas skyldighet att ta sillansvar. menar att vi i den nya regeringen klämmer åtkommunerna, löntagarna och de utsatta grupperna och all vi tillåter inflationenatt härja. Vi skulle systematiskt ägna oss åt att främja de högreinkomsttagarnas intressen på de stora gruppernas bekostnad. Finansplanen ärurusel, sade han , en dröm i rosenrött ulan förankring iverkligheten - dock inte i mörkblått. 4 protokoll 1979/80:73-74 Nr 73 /\tt det skulle kunna finnas någonreell och allvarlig bakgrund lill de Onsdagenden problem som har drabbat den svenskaekonomin kan man knappast ana när 30 januari1980 rnä" hör . Han lämnade någon brasklapp i början, mensedan berodde allt elände på vad r"egeringen har gjort och inte gjort. Allmänpolitisk skulle uteslutande varakarakteriserat av illvilja, bristande handlingskraft debatt och bristande förmåga. Jag vägar påslå, fru talman, all vet all dettaär osanning. De problem vi har i är icke isolerade, och de är större änproblemen i många andra länder, eftersom vår ekonomi är sä utåtriktad. Vi ärmera beroende av olja än de flesta andra länder. Vär import har en sammansättningsom gör att vårt land drabbas hårdare än andra vid konjunkturnedgångar. Socialdemokraternaframhåller i en motion bl. a. följande: Perspektivet inför sernedslående ul. Den höga inflationen och den stora arbetslösheten i vår omvärldförefaller bli kvar. räknar i sina prognoser med att det inte skulle blinågon ekonomisk tillväxt alls i området som helhet , sominflationen alltjämt uppgår till tvåsiffriga tal och antalet arbetslösa kornmeratt öka lill ca 20 miljoner. Så beskriver socialdemokraterna alltså själva faktisktbakgrunden till den ekonomisk-politiska situation där vi befinner oss i dag.Det är mot den internationella bakgrund som jag här beskrivit i korthet som denekonomiska politiken här i måste formas. Det är en verklighet som intekan lämna vårt land opåverkat. är - jag upprepar det - ett av världensmest oljeberoende länder, och utvecklingen ute i världen drabbar oss hårdare änmånga andra länder. Vi omöjliggör samarbete med viktiga grupper i samhället,sade . Vi omöjliggör ell samarbete med fackföreningsrörelsen genomatt regeringen inte för den ekonomiska politik och den skattepolitik somsocialdemokraterna förordar, tycks han mena. Men del självklara målet för vårpolifik måste naturligtvis vara att möjliggöra en fortsatt hög sysselsättningoch fortgående standardförbättringar. Inser inle alt det måste varaden naturliga utgångspunkten, vilken regering som än styr det här landet? Vad jag särskilt fäste mig vid var att inlealls berörde den offentliga sektorns utgiftsexpansion. Däremot angrep han en del av de åtgärder som regeringen vidtagit för att komma till rätta med denna expansion. Men just strävandena alt hålla tillbaka utvecklingen av de offentliga utgifterna har central betydelse för att främja de breda löntagar gruppernas intressen. De är en förutsättning för att del skall bli någonting kvar av löneökningarna sedan höjda skatter och priser har tagit sitt. Det är just de breda löntagargrupperna som drabbas hårdast av en utgifts- och skattepolitik sorn gör att del inte blir någonting kvar av en löneökning utan som tvärtom leder till att lönerna urholkas. Jag tror, som jag antydde ,alt löntagarorganisationerna har börjat inse detta. Det är ingen tillfällighet att 50 TCO har krävtindexreglering av skatterna och sänkning av marginalskatterna, och det är märkligt att inteanser denna stora och politiskt svära problematik vara värd ett enda ord i enallmänpolitisk debatt i riksdag. När det gäller kommunerna talar om det eländesom uppkommit därför all regeringen har försökt begränsa den kommunalautgiflsexpansionen. Men han sade ingenting om bakgrunden till detta, dvs. denbristande balans i värt land vilken tvingar stat, kommuner och enskilda attanpassa sig till det utrymme som står lill förfogande, ingenting om att faktisktsocialdemokraterna själva var med orn all sälta upp 3-procentsrnålet för denkommunala volymexpansionen. Han sade ingenting om all ifall det här andrastegel i skatteutjämningsreformen delas upp i två steg, så leder det ändå tillbetydande inkomstförstärkningar för kommunerna. Han sade ingenting om att detär just de enskilda medborgarna ute i kommunerna som drabbas om den kommunalautgiftsexpansionen tillåts fortsätta. Kommunerna är ju inga självändamål - deår till för de enskilda medborgarnas skull. sade heller ingenting om att en fortsaltkommunal expansion skulle minska konsumtionsutrymmet för de enskildamänniskorna, ingenting om konsekvenserna för samhällsekonomin - den fanns intemed i hans tänkande eller i varje fall inte i hans talande. Och sä var det skatterna! En omformning av det svenskaskattesystemet för att befrämja arbete och initiativ förutsätter att manbegränsar den offentliga utgiftsexpansionen - gör man inle det, kan rnan intekomma åt skatten. har vi fått det tredje skatteförslaget frånsocialdemokraterna. Det är i och för sig ingen dålig prestation. Om man hadevisat samma intresse för skattepolitiken då socialdemokraternasalt i regeringsställning i stället för att avvisa all kritik som svartmålning,hade vart skattesystem kanske inte hotats av kollaps, vilket nu är fallet,såsom P.-O. i LO framhåller. Och skulle kanske svenskarna inte vara detfolk av skatlefifflare som talarom. skulle inte hakunnat tala om alla de oarter som han nämnde i sittanförande, om han från början hade sett till att det skattesystem somsocialdemokraterna ytterst är ansvariga för hade fått en bättre inriktning ochvarit bättre underbyggt. Och så har vi fördelningspolitiken. påstår attfördelningspolitiken har lett lill ökade klyftor och att allt tyngre bördorlagts på de lägre inkomsttagarna. Vidare säger han att massivainkomstöverföringar har skett till .företagen. Ja, vi har i en besvärlig tidgett pengar för att garantera sysselsättningen och göra det möjligt förföretagen att överleva. Men inle har det inneburit att företagen skurit guldmed täljknivar. De har fortfarande ett svagt lönsamhetsläge. Och inteopponerade sig socialdemokraterna när vi gav företagen det stöd som de behövdeför att kunna irpprätlhålla sysselsättningen. Tvärtom ville socialdemokraternagång efter gång ge mera pengar. Driftöverskotten har faktiskt utvecklats svagt,faktor- och kapitalinkomsterna likaså. Vadbeträffar ökningen av de disponibla inkomsterna faller den väsentli- Nr 73 gen på pensioner och andrainkomstöverföringar lill hushållen. Onsdaeen den främsta rummet gällt de svagagrupperna i samhället, - inte de 30 januari1980 '''3- ''" beräknade ökningenav hushållens reala disponibla inkomster förraåret hänför sig lill ökade löner, till pensioner, till Allmänpolitisk andra inkomstöverföringar och 0,5 %lill driftöverskott. (fgöatt P timbasis har varit oförändrade. Och inte har skattepolitiken gynnat högre inkomsttagare.Det vill rnan göra gällande genom att visa tabeller med skattesänkningarna ikronor och ören. 1 dessa tabeller har man räknat in de uteblivnaskatteskärpningar som skulle ha inträffat om vi inte hade haft systemet medindexreglerade skatteskalor. Påståendena om den orättfärdigainkomstfördelningen är, vågar jag påstå, ett prat för galleriet. De är integrundade på realiteter, , () replik: När jag lyssnar till denna i jämförelse medherr normalstandard väldigt avslagna och grättna replik blir jagallvarligt orolig för att det står ändå värre till i regeringen än vad jagtrodde. Det är inte på det sättet att vi skildrat landets läge iså väldigt gynsamma ordalag. Tvärtom har vår anklagelse rnot regeringen varitatt ni icke givit medborgarna en riktig beskrivning av den ekonomiska verkligheten. Jag visade tidigare den här broschyren "Vår politikhar fört ur krisen". gick ochsade att befinner sig i en svår ekonomisk kris. Ni gav alltså enfelaktig bild före valet. Den finansplan som publicerade för två - och som jag kallade för en dröm i rosenrött - kommer att blifasligt mörkblå vad det lider. Denna finansplans prognoser har redanfullkomligt krossats av den ekonomiska expertisen. Det var sådana drömmar omexportutveckling, prisutveckling osv, som ingen tror på. Och självvägar inte längre hålla fast vid det han sade som absolut högsta sanning förett par veckor sedan. Det ger alltså icke en riktig bild av del ekonomiskaläget. Då säger vi att skall man klara den här situationen, såförutsätts det vissa ting. Man skall vara aktsam med sitt förhållande tilllöntagarna. Man kan inte försvåra deras löneförhållanden genom orättvisaskatteomläggningar. Man kan inte tillåla vinstutveckling som bara leder tillspekulation och utlandsaffärer och säga: fär ni vara återhållsamma. Man fårinte bara - som regeringen gör - försöka vältra över hela ansvaret pälöntagarna utan att de erbjuds någonting annat än uppoffringar, medangodbitarna går till andra grupper, om det finns några godbitar. När det gäller kommunerna är det allvarligt att man svikerelt löfte. Hur skall man då kunna ha ett förtroendefullt samarbete? I fråga omde utsatta grupperna är utvecklingen oerhört betecknande. Tänk såmycket vi hört tala om hur nödvändigt det är att 52 ; indexreglera de högainkomsttagarnas skalleskalor! justera de arbetslösas ersättningar, det är icke så noga,del har ni struntat i. Ni klarar alltså de bäst ställda grupperna, men de somhar del svårast ställs utanför. Detta är ett direkt påvisbart faktum. Ni göringenting åt denna spekulationsmentalitet som breder ut sig. Då blir ju intefolk så angelägna om alt ställa upp när del gäller uppoffringar. Jag varnar för en djup ekonomisk och social kris om mankombinerar en passiv borgerlig politik och en brådstörtad avveckling avkärnkraften. Icke ett ord har att säga om det - han vågar inte. Del är faktiskt vi som säger alt här är fara på färde, härmåste del föras en politik som kommer all betyda uppoffringar, som är kärv. Detsäger på sätt och vis också, men han gör ingenting. Han citeradeden danske riksbankschefen - eller vem det var - som sade att hade gåtttre steg mot avgrunden av de sex.