prot · G309124 · 1979-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1979/80:124 § 1Justerades protokollet för den 10 innevarande månad. § 2 Upplästesföljande inkomna skrivelse: Undertecknad ber härmed om entledigande från uppdraget somordinarie ledamot av revisorer. Denna avsägelse godkändes av kammaren. Om kommuns rätt att anordna lokal folkomröstning § 3 Omkommuns rätt att anordna lokal folkomröstning Kommunministern erhöllordet för att besvara () anmälda interpellation,1979/80:160, och anförde: 1. om jag ärberedd att redovisa min tolkning av kommunallagens intentioner vad gällerkommunernas rätl och möjligheter att anordna lokala folkomröstningar som ettled i en beredning av en kommunalpolitisk fråga och 2. på vilket sätttillämpningen av kommunallagens bestämmelser vad gäller kommunernas rätt attordna lokala folkomröstningar enligt min mening kan följas upp. Kommunfullmäktige får enligt 2 kap. 18 § kommunallagenbesluta att som ett led i beredningen av ett ärende som tillhör fullmäktigeshandläggning skall inhämtas synpunkt från medlemmar i kommunen. kan skegenom omröstning, opinionsundersökning eller ett liknande förfarande. Valnämndeni kommunen får enligt paragrafen anlitas, om det inte medför att nämndensverksamhet i övrigl hindras. Paragrafen gäller också för landstingskommunerna.Någon motsvarighet till paragrafen fanns inte i de tidigare kommunallagarna. 1 propositionen om demokrati, ny kommunallag m.m. anförde föredraganden alt starka invändningar kunde resas mot kommunalafolkomröstningar i olika former (prop. 1975/76:187. s. 306). Han deladekommunaldemokraliulredningens och remissinstansernas mening att man i förstahand borde pröva de övriga åtgärder som utredningen hade föreslagit i syfte allåstadkomma en vidgad medverkan från kommuninvånarnas sida i Om kommuns rätt att anordna lokal folkomröstning Han förordade emellertid en bestämmelse som skulleklargöra att hinder inte möter mot att kommunerna och landstingskommunerna somett led i beredningen av ett ärende, som skall avgöras av fullmäktige resp.landstinget, inhämtar synpunkter från kommuninvånarna. Enligt hans meningborde denna möjlighet utnyttjas bara i sällsynta undantagsfall. En mera positiv syn på omrösiningar och andraundersökningar av det slag som avses i 2 kap. 18 § kommunallagen kommer tilluttryck i betänkande med anledning av propositionen(KU 1976/77:25, s. 34). En urholkning av den representativa demokratin eller enförsvagning av de politiska partiernas möjligheter alt göra sig gällande i detkommunala livet borde enligt utskottel visserligen inte komma i fråga.Samtidigt ansåg utskottet det uppenbart att en vidgad medverkan frånmedborgarnas sida och ett ökat lokalt inflytande för dessa även mellan valen ärav stor betydelse för en fördjupning och vidareutveckling av den kommunalasjälvstyrelsen. En rådgivande omröstning kunde enligt utskottet ivissa fall vara lämplig som ett led i beredningen av ett särskilt ärende avstor betydelse. Utskottet framhöll att de ställda frågorna självfallet måslegälla ett ämne i vilket fullmäktige har rätt att fatta beslut. Avsikten varenligt utskottet inte att omröstningar skulle bli ett ofta förekommande inslagi den kommunala verksamheten. följde utskottets förslag (rskr1976/77:148). Av vad jag nu har sagt följer att den enda begränsningen ifråga om ämnet för omröstningen enligt 2 kap. 18 § är att denna skall utgöraett led i beredningen av ett ärende som tillhör fullmäktiges handläggning.Avgräns-ningen innebär bl. a. att omröstningen måste röra en fråga som fallerinom den allmänna kommunala kompetensen eller annars inom ramen för de frågorsom kan behandlas av fullmäktige. En omröstning får alltså inte gällaallmänpolitiska frågor eller frågor som specialreglerade nämnder enligt olika författningarhar att avgöra självständigt. Min allmänna uppfattning är alt möjligheterna att inhämtasynpunkter från kommunmedlemmarna i viktiga kommunala frågor på ettbetydelsefullt sätt bör kunna bidra till vidareutvecklingen av den kommunalademokratin. Frågan om under vilka förutsättningar fullmäktige fårbesluta att en omröstning bland kommunmedlemmarna skall anordnas behandlas intenärmare i förarbetena. Lagstiftaren har överlämnat åt rättstillämpningen attpröva avgränsningsfrågorna. Jag kan därför inte i detalj gå in på deavgränsningsfrågor som jag har berört. Som nämns i interpellationen harett beslut av kommunfullmäktige i alt anordnaen lokal folkomröstning för att utröna kommunmedlemmarnas synpunkter på denkollektiva trafikförsörjningen överklagats till i Stockholmslän. Regeringsrätten har i det målet upphävt beslut alt förbjudaverkställighet av kommunfullmäktiges beslut. Regeringsrätten konstaterar attomröstningen enligt fullmäktiges beslut ingår som ett led i beredningen av ettstadsplaneärende och att sådana ärenden tillhör Det bör dock tilläggas att den slutliga prövningen av besvärenåterstår. Jag vill erinra om att kommunaldemokratiska kommitténenligt sina direktiv (Dir 1977:96) skall följa tillämpningen av bestämmelsen i2 kap. 18 S kommunallagen och utnyttjandet av de möjligheter som bestämmelsenger. Kommittén är därvid oförhindrad att ta initiativ till ytterligareförfattningsreglering på området i syfte att åstadkomma en lämplig utvecklingav folkomröstningsinstituiet som ett led i en fördjupad demokrati.Slutligen vill jag nämna att omröstningar i indelningsfrågor som rör Vaxholmsoch kommuner har studerats på uppdrag av kommittén. Om kommuns rätt att anordna lokal folkomröstning STINAANDERSSON (c): Jag ber att få tacka kommunministern för detinformativa och utförliga svaret på min interpellation. I och för sig är det egentligen inte mycket att tilläggatill svaret, men vad man kan konstatera när del gäller behandlingen av justdetta speciella ärende är ju att och regeringsrätten har kommitfram till olika bedömningar. Regeringsrätten har konstaterat att ifrågavarandefolkomröstning, som hölls i , ingick som ett led i beredningenav ett stadsplaneärende. Det är också på så sätt som har uppfatlatdet. Men vad man kan fundera rätt myckel över är ju, varför inte ocksålänsstyrelsens lekmannastyrelse kom till samma resultat i sitt beslut somregeringsrätten. De juridiska källorna i sammanhanget bör ju vara desamma. Ochjag utgår från att kommunministern delar den mening som regerings-rätlen geruttryck för genom sitt utslag i denna fråga. Folkomröstningen om en upprustad och bevarad Roslagsbana,som det ytterst var fråga om i del här fallet, ser som en stor ochviktig fråga, och det vittnar ju också folkomröstningsresultatel om. Det är viktigt och angeläget att man på olika sätt kanstärka den kommunala demokratin. Ett sätt kan då vara att man inhämtarsynpunkter från kommunmedlemmarna i vikliga kommunala frågor - detta med hänsynbl. a. fill de storkommuner vi tyvärr har på vissa håll och som har ökatavståndet mellan de vanliga människorna och beslutsfattarna. Jag delar helt kommunministerns uppfattning när han sägeratt möjligheterna att inhämta synpunkter från kommunmedlemmarna i viktigakommunala frågor på ett betydelsefullt sätt bör kunna bidra tillvidareutvecklingen av den kommunala demokratin. Den kommunaldemokraliskakommittén arbetar vidare med dessa frågor. Jag skulle vilja ställa ytterligare en fråga tillkommunministern i detta sammanhang: Vilka initiativ kan kommunministern tänkasig att ta till ytterligare författningsreglering i syfte att åstadkomma enlämplig utveckling av folkomröstningsinstitutet som ett led i en fördjupadkommunal demokra-fi? Om den inhemska vågtillverkningen har enligtsina direktiv att följa tillämpningen av berörda paragraf. Kommittén är ocksåoförhindrad att ta initiativ till ytterligare regleringar och kompletteringarför all åstadkomma en lämplig utveckling av folkomröstningsinstitutet. Det äralltså möjligl för kommittén att enligt direktiven ta de initiativ som kananses erforderliga. Jag vill därutöver säga att som lagstiftningen nu ärutformad är det självfallet rättstillämpningen som får avgöra den praktiskatillämpningen av paragrafen. När det gäller folkomröstningen i har vi ju nu delvisfått ett besked från regeringsrätten, och vi kommer att få ett fullständigtbesked i den här frågan. Men uppföljningen av paragrafens tillämpning liggersom sagt heil inom direktiven för kommunaldemokratiska kommittén. Jag lackar kommunminisiern för detkompletterande svaret. Det är klart, att det inte är så lätt att här gå in pådetaljer om möjligheterna att få en fördjupad demokrati ute i kommunerna,men jag tror inte att kommunminisiern och jag har några motstridigauppfattningar i det avseendet. Vi får väl nu vänta tills kommittén har slutförtsitt arbete och sedan se vad den kommer fram till i den här frågan. Jag vill understryka att det är myckelviktigt att man går olika vägar för att fördjupa den kommunala demokratin. Dethär är en väg, men många andra vägar har delvis prövats genom ny lagstiftningoch ytterligare arbeten pågår för att förbättra förutsättningarna för alt sålångt som möjligl ge kommunmedlemmarna ett ordentligt inflytande iberedningsarbetet. Överläggningenvar härmed avslutad. § 4 Omden Inhemska vågtillverkningen Industriministern ordet för att besvara () anmäldainlerpellation, 1979/80:166, och anförde: har frågat mig dels om jag anserdet angeläget att bibehålla våglillverkningen inom landet, dels vilka åtgärderjag är beredd att vidta för att ge våglillverkningen möjlighet att utvecklastill en lönsam verksamhet. övertog i frånKooperativa försöka skapa en bärkraftig division för bl. Telub tillverkade redan före köpet vissa vågar, bl. a. bilvågar. De vågar som tillverkas av Telub-Stathmos i ärs. k. mekaniska vågar. Genom den snabba introduktionen av elektroniskavågar har emellertid såväl den inhemska som den utländskaefterfrågan på mekaniska vågar minskat avsevärt. Enligt vad jag harerfarit har Telub gjort stora ansträngningar för att sälja de mekaniskavågarna. Dessa ansträngningar har emellertid inte lett lill önskat resultat.Genom att försäljningen av mekaniska vågar gått ned har förlusterna blivitmyckel stora. För alt dessa förluster inte skall äventyra företagels existenshar Telub efter förhandlingar med berörda personalorganisationer beslutat altvarsla 87 personer om uppsägning. Telub-Stathmos kommer även att sälja vågar.Dessa kommer i slor utsträckning att innehålla elektroniska komponenter, vilketmedför all det inte längre finns behov av slörre delen avtillverkningskapaciteten för detaljer till mekaniska vågar. Om det inte finnsnågon efterfrågan på mekaniska vågar finns det heller inte skäl att vidta någraåtgärder för att bevara kunnandet i fråga om tillverkning av sådana vågar.Enligt vad jag erfarit görs ansträngningar av företaget att finna annanproduktion för att förhindra friställningar, men det har inte lyckatsTelub att hitta sådan långsiktig beläggning. Jag delar inte att förutsättningarna för verksamheten skulle bli väsentligtannorlunda om verkstaden i fördes över till . Om den inhemska vågtillverkningen INGEGERDELM (s): Av det svar som statsrådet nu har lämnatoch som jag lackar för får man den uppfattningen att Telub-Stathmos i Jönköpingskulle vara ett av alla de förelag som inte "hängt med" iutvecklingen. Industriministern säger att Telub-Stathmos tillverkarmekaniska vågar och att efterfrågan på sådana har minskat avsevärt sedan deelektroniska vågarna introducerades på marknaden. De här uppgifterna om produkter ärinte riktiga. I stället är det ju så, alt man sedan början av 1960-talel haranvänt sig av elektroniken för att lösa vägningsproblemen. Företaget, som dåhette Lindeils Vågfabrik, var bland de första i landet att tillämpa dentekniken. När så Telub förvärvade Stathmos framhölls att"kombinationen av Stathmos mångåriga erfarenhet av vägning och Telubs bredakunnande inom elektronikområdet kommer att öppna helt nya möjligheter förutveckling av vägningsverksamheten". Sanningen är alltså den att vågfabriken i haranvänt sig av elektroniken och att Telub sedanansåg sig kunna tillföra ytterligare kunnande. Tack vare bakgrunden som mångårig tillverkare av mekaniskavågar har företaget med framgång kunnat göra kombinationer av mekanik ochelektronik, som har passat kundernas behov. Det är också så. att elektroniskavågar innehåller en avsevärd del mekanik, bl. a. lastbäraren. Del är heltavgörande för utrustningens goda funktion och ekonomi alt den mekaniska delenär riktigt dimensionerad och anpassad såväl lill vägnings-objekt som tillarbetsmiljö och elektronik. Den senare har till uppgift att Nr 124 mäta och indikera resultatet,vilket därefter kan registreras på en lämplig 18 anril1QS0 '' "" industriministernsäger all det inte finns några skäl att bevara kunnandet om tillverkning av mekaniska vågar menar jag alt han gör sig (1 Hph inhemska lyllS t'" " felaktig slutsats. Alltdel vägningskunnande som finns i o ... . ,, i form avyrkesskicklighet, ritningar m. m. finns det goda skäl att bevara, även omprodukterna förändras. Att produkterna kommer att förändras är helt klart, ochjag har i interpellationen också påpekat att en övergång till ytterligareelektronik är ofrånkomlig. Här finns del alltså inga delade meningar. Vad jag däremot vänder mig emot är den snabba förändringsom Telub aviserade när 87 anställda varslades om uppsägning.Uppsägningsvarslet föregicks visserligen av både lokala och centralaförhandlingar, och de anställda har också anlitat en löntagarkonsult, somanvisat möjligheter att göra vägningsverksamheten lönsam. Telub avvisadeemellertid vid en central förhandling löntagarkonsullensförslag som värdelös partsinlaga. Företaget vidhöll sitt eget förslag ochfränträdde därmed förhandlingen. Därför blev också varslet av de 87 anställdaen naturlig följd, om man nu får använda ordet naturlig i det sammanhanget. Skulle nu Telubs planer sättas i verket, kommer med storsäkerhet marknaden för vågar att tas över av utländska tillverkare, som till övervägande del konkurrerar med Telub-Stathmos. Jag kan tala om att man i , trots den osäkrasituation som man tillbaka lever med, har haft en ökning avorderingången . Såväl företagschef som anställda iJönköping är också helt eniga om att vågtillverkningen har en framtid hos dem.Men de är också medvetna om att den elektroniska utvecklingen innebär enreducering av arbetstiden för själva vågtillverkningen. För att klaravåglillverkningen med del oeftergivliga kravet om lönsamhet, som harfunnits, har de anställda därför begärt att ytterligare någon produkt skalltillföras tillverkningen-som alltså skall komplettera vågtillverkningen.Såvitt jag förstår har också Telub varit inne på de tankarna, men någrapraktiska resultat har ännu inte framkommit. Ja, det här var en kort och komprimerad sammanställning avförhållandena vid fabriken i och dess tillverkning. Jag kannaturligtvis säga ytterligare en hel del, men jag tror att mycket av dehandlingar som jag har haft tillgång till när jag har satt mig in i ärendetredan finns på departementet, eftersom både ochlandshövdingen har haft kontakter med industridepartementetoch försökt påverka utvecklingen. Jag villkommentera det sista som industriministern sade om överföring av Inte heller tror jag all enbart en förändringav huvudman kominer att innebära någon väsentlig förbättring. Delta ärmer att betrakta som ett alternativ, en framkomlig väg för en fortsatt 124 vågtillverkning, om Telub skullefullfölja sina planer. Tanken har varit alt StatsföretagAB, som har ett rikhaltigt produklionssorliinent, borde ha Nr 124 möjlighetatt placera en kompletleringsprodukt lill vågarna i . Men den utvägen - all placera en kompletteringsprodukt vidfabriken - jg kvarstår naturligtvis oavsett vem som äger vågfabriken. Jag slutar därför med att ställa frågan lill statsrådetÅsling: Är statsrådet q ,j inhemskaberedd att medverka till att tillföra Telub-Stathmos kompletterande vågfillverknineen produkter? Jag förstår att det svaretmåste vara avhängigt av om statsrådet anser att del är angeläget alt bibehållavågtillverkningen i landet. Jag tycker nämligen inte att jag har fått svar påden frågan i industriministerns första inlägg. Får jag först svara på den senaste frågan,att jag självfallet anser del angelägel att bevara en svensk vågtillverkning.Det är givetvis utgångspunkten för mitt agerande i frågan. Vidare får jag ge rätt i del hon säger om attde två förelagen Telub-Stathmos tillsammans har lång erfarenhet också avelektroniken. Jag har i mitt svar inte diskuterat inslaget av elektronik i demekaniska vågsystem som producerats i . Jag har bara konstaterat attinom detta teknikområde har utvecklingen gått snabbt mot en alltmerelektronikdomi-nerad teknik och alt del också har satt sin prägel på marknaden.Den snabba förändring som företaget varit involverat i speglarmarknadsutvecklingen. Det är ofrånkomligt att del är marknaden som saknas förden generation av vågutrustning som man har marknadsfört, vilket har gjort fått överkapacitet. Vi är inte främmande för den här utvecklingen. Vi har väl bevittnat något av detsamma när det gäller utvecklingeninom kassaregister etc, där elektroniken mycket snabbt har tagit över. vilketockså har skapat anpassningsproblem i den berörda svenska industrin. Jag utgår från att Telub-Stathmos gör sitt yttersta föralt komplettera tillverkningen med annan produkt. Det har inte lyckats , somjag har framhållit i mitt svar, men jag tror att företaget bör ha godaförutsättningar all göra detta. Vi planerar inga speciella insatser, eftersomarbetsmarknaden och den industriella miljön i är sådana att del finnsanledning räkna med att det ansvariga företaget skall kunna klara de häromställningsproblemen. Jag skulle dessutom vilja säga att jag tror att det är enförhastad slutsals drar när hon säger att resultatet av den häromställningsprocessen blir att utländska tillverkare lar över vågmarknaden.Jag tror att Telub-Stathmos även med framgång skall kunnakonkurrera på den marknaden. Om sysselsättningen vid i och INGEGERDELM (s): Om det nu är så att man har varslat 87personer, dvs. huvudparten anställda inom tillverkningen, kommer helt naturligttillverkningen i att upphöra. Det är i man har kunnandetom vågar. Det är i man tillverkar vågar sedan drygt hundra årtillbaka. Skall Telub-Stathmos fortsätta att tillverka vägar får företagelalltså på annan ort anställa och lära upp människor för den tillverkningen. Detär väl detta som man har reagerat mot i både kommunen och länet. Även om vi har en arbetsmarknad som inte är dålig, utantvärtom glädjande nog har ganska bra tillgång på arbeten i ,så har vi det inte i hela länet. Del faktum att vi har en relativt god tillgångpå arbeten får därför inte innebära att man inte slår vakt om dearbetstillfällen som finns. Överläggningen var härmed avslutad. §5 Om sysselsättningen vid anläggningar i ochNorberg Industriministern erhöll ordet för att i ettsammanhang besvara dels i (vpk) den 19 marsanmälda interpellation, 1979/80:168, dels () den 19 marsanmälda fråga, 1979/80:391, och anförde: i har frågat migdels vilka åtgärder jag tänker vidta med anledning av de förväntadenedläggningarna av metallurgiska enheter i Surahammaroch , dels om jag avser att skyndsamt lägga fram en utvecklingsplan förde mindre järn- och stålverken och när en sådan eventuell plan kan presenteras. har frågat mig vilka åtgärder jagämnar vidta för att rädda specialslålsindustrin i och vilkenhandlingsberedskap regeringen har för att kunna trygga sysselsättningen iSurahammars och kommuner. Jagbesvarar interpellationen och frågan i ett sammanhang. Interpellationen och frågan är föranledda av attSurahammars -som ingår i - har informerat de fackligaorganisationerna i företaget om att det föreligger överhängande fara förnedläggning av såväl masugnen i Spännarhyttan som stålverket i Surahammar.Anledningen till detta är dålig lönsamhet bl. a. på grund av för lågtkapaciletsulnyltjande. En nedläggning berör ca 600 anställda i ochSurahammars kommuner. a. råjärn till andraspecialstålsföretag. Frågan om specialstålsindustrins råjärnsförsörjning harstuderats ingående och diskuterats bl. a. islrukturdelegationen . förutsågSurahammars Bruk en årlig produktion av 250 000 lon råjärn med låga föroreningshalter, vilket motsvarade specialstålsinduslrinsbehov enligt en utredningsrapport som utarbetades på uppdrag av delegationen.För sin försörjning av pellels till masugnen i Spännarhyttan ansågs SurahammarsBruk vara beroende av bl. a. leveranser från Slråssagruvan som ägs av (). bedömdes förutsätta ett långsiktigt samarbete mellandessa företag. Ett av de råjärnsförbrukande specialstålsföretagen gemensamt ägtSpännarhyttan skulle enligt utredningsrapporten sannolikt medverka till bästamöjliga kapacitetsutnyttjande i masugnen. De diskussioner som förts mellan närmast berördaspecialstålverk och om ett långsiktigt samarbete i någon formhar varit resultatlösa. Enligt vad jag har erfarit är läget del alt despecialstålsföretag som står som huvudsakliga avnämare lill pålackjärns- och råstålsom-rådet knappast har något affärsmässigt motiveratintresse att engagera sig i metallurgiska enheter. Dessaföretags framtida behov av råjärnsleveranser från ärbegränsat, även med beaktande av att nu föreliggande prognoser påskrotmarknadens utveckling tyder på en förväntad skrotbrist under kommande år.Det är därför inte realistiskt alt räkna med ett av specialstålsförelagengemensamt ägt råjärnsföretag i . Frågan om vilka möjligheter har att inågon form bibehålla driften i Spännarhyttan resp. i stålverket i f. n. av företaget. Jag är mot denna bakgrund nu inte beredd attföreslå några statliga insatser. Vad gäller frågan om en utvecklingsplan för de mindrejärn- och stålverken vill jag erinra om att senast i maj 1979avslagit molionskrav på en av regeringen utarbetad utvecklingsplan för demindre handelsstålverken. Jag är därför inte beredd att nu ta initiativ tillatt regeringen presenterar en sådan plan. Om sysselsättningen vid i och HANSPETERSSON i (vpk): Dagens debait handlar inte bara om Norbergoch . Den handlar också om framtiden för den svenskaspecialstålsindustrin. Den handlar vidare om mellansvenska gruvor, och denhandlar delvis också om ett antal andra, mindre järnverk på olika orter ilandet. Mot bakgrund av frågans betydelse är det anmärkningsvärtatt industriministern inte har ett rejält besked att lämna. I varje fall harhan inget besked som kan ge vare sig de berörda arbetarna, kommunerna eller ossinlerpellanter och frågeställare någon som helst vägledning. Industriministern säger att eftersom det inte ser ut somom de kunder till som köper tackjärn och råslål har någotintresse av ett delägande i Spännarhyttan, så överlämnar han till SurahammarsBruk att helt avgöra frågan om fortsatt drift i Spännarhyttan och i Surahammar.På frågan om det inte är dags alt se över alla de mindre järn- och stålverkenför att formulera en utvecklingsplan, svarar industriministern att han inte har Om sysselsättningen vid i och något intresse för detta eftersom man har avslagit det förslaget i . Och dettagör industriministern trots att han vet att facken vid anläggningar har formulerat enPM som innehåller konkreta förslag om tänkbara åtgärder, att ett genomförande av en samordning på kapitaletsvillkor förmodligen kommer att få negativa effekter på andra orter. att ett passivt åseende av hur specialstålsindustrin gåröver till skrotråvara skapar problem på grund av den begränsadetillgången till skrot, alt en ökad övergång lill skrot ger problem i den redanhårt ansträngda gruvnäringen, att vi måste mångdubbla vår import av skrot,medan det obrutna berget med järnmalm ligger under våra fötter, samt att man nu har tillgång till en ny svensk teknik, som iframtiden kan ge oss malmbaserad produktion billigare. Deanställda kräver åtgärder för att rädda jobben. Kommunernakräver åtgärder för alt garantera deras framtid. Länsstyrelseni kräver att regeringen tar ett slörre ansvar. Metall ärkritiskt mot bristen på initiativ. Gruv menar att initiativet måste tas på högsta ort, dvs.av industriministern. Och företagsledningen säger att den knyter vissaförhoppningar lill . pekar man på att del behövs pengar.