prot · G30994 · 1979-12-31 00:00:00 — Vem räknarin det förhållandet att hans barn kanske kommer att gå i en bättre skola elleratt han kommer att få en bättre sjukvård vid en ansvällning av den offentligasektorn? För att återgå till vad sade vill jagframhålla att den offentliga sektorn kan vara produktiv för näringslivet. Detbeställs givetvis produkter av den offentliga sektorn som tillverkas av detprivata näringslivet och som därför är av betydelse. Men det är inte det centralai detta sammanhang, utan det centrala är att det är det privata näringslivetsom ger skatteinkomster och de produkter och löner som de enskilda räknar medvid löneförhandlingarna. Mot bakgrund av denna inställning till kontanta lönerresp. förbättringar av de varor som den offentliga sektorn ställer till deenskildas förfogande kan man fråga sig: Hur mycket mindre tillfredsställandekommer det inte att te sig att löntagarna skall avstå en del av sina möjligalönehöjningar till några abstrakta lönefonder? Qm man från socialdemokratisksida tror att strukturfonder skulle kunna vara av värde för den ekonomiskautvecklingen, är det ju inget som hindrar löntagarna från att driva sinalöneförhandlingar på samma sätt som man alltid har brukat och därefter självaavstå eller ända av lönen för att skapa fonder av det härslaget. Men problemet ligger inte här. Hur skall det - bl. a, fråndenna talarstol - behöva sägas att inga investeringar kommer till stånd, hurmycket pengar som än finns tillgängliga, om inte investeringarna bedöms blilönsamma? Det gamla förslaget om strukturfonder är ett av de få merkonkreta uppslag som framförts i den socialdemokratiska partimotionen omfinanspolitiken. Och det är intressant att LO-chefen just nutycks ha kommit underfund med att införande av sådana inte är en framkomligväg, I övrigt har man från socialdemokraternas sida i stort sett nöjt sig medmera allmänna talesätt, och man framför få konkreta förslag. Jag skall dock taupp ett par sådana konkreta förslag från reservation I. Socialdemokraterna önskar införa prisstopp - tydligen utanett motsvarande lönestopp. Prisstoppet skall i första hand gälla hyror ochlivsmedel. Vad livsmedel beträffar har vi ju ganska betydandesubventioner, även om regeringens politik väl går ut på att gradvis minskadessa. socialdemokratiskaförslaget innebär en kraftig ökning av subventionerna och sålunda avbudgetunderskottet. Det är oklart hur långt socialdemokraterna önskar gå, menatt det måste röra sig om åtskilliga miljarder kronor är uppenbart. Varifrånskall dessa pengar tas? Att subventionera bort t. ex, en lO-procentig höjningav livsmedelspriserna skulle i grova tal kosta . Nej, förmodligen inte. eftersom en annan punkt på detsocialdemokratiska programmet är "en skattepolitik som inte höjerlevnadskostnaderna". Kvar står då ett ännu högre budgetunderskott än detvi nu räknar med. Är det möjligen betydande indragningar av nu utgåendebudgetanslag på olika områden som socialdemokraterna syftar på? Vad sedan hyreskostnaderna beträffar kan konstateras attvi f. n. inte har några generella hyressubventioner i vanlig mening. Det finnsendast bostadsbidrag och räntesubventioner. Det kan väl knappast vara tal om att subventionera borthyreshöjningar pä grund av stegringar i oljepriserna, höjningar av räntor ochkommunala avgifter etc, genom att gradvis göra ändringar i låneräntorna? Manskulle sålunda vara tvungen att införa en ny form av subvention. Redanuppvärmningskostnaderna för hyresfastigheter kan grovt räknat uppskattas till20-25 miljarder kronor. Redan en 10-procentig höjning av oljepriserna skullesålunda försämra budgetläget med . Sedan allt detta sagts kan man konstatera att det är givetatt en lugn avtalsrörelse är av stor betydelse. Man måste därvid hålla i minnetatt den väntade produktionsförbättringen redan nästan totalt är intecknad förökade utgifter till pensioner, barnbidrag etc. Vilka lönehöjningar man ändriver fram. kan dessa därför icke resultera i någon konsumtionsökning avbetydelse, annat än om man skulle ytterligare skära ner investeringarna elleröka vår låneskuld till utlandet. Därmed har jag väl också i stort sett svarat på KarinNordlanders raka frågor. Det är möjligt att man i ett senare stadium skullekunna tänka sig någon form av prissubventioner på de områden som har nämnts iden socialdemokratiska reservationen. Men man måste komma ihåg att det kommertillbaka på ett annat område. Det går inte att höja standarden utöver vad produktionentillåter, annat än om man, som jag sade, genomför dessa ökningar avskulderna eller minskar investeringarna och därigenom får utrymme förkonsumtion. Och härmed är jag inne på ekonomiska relationertill utlandet. I den socialdemokratiska partimotionen deklareras att viäven fortsättningsvis skall ha en öppen ekonomi. Detta innebär i klartext attgrundprincipen för vår utrikeshandel skall vara fri import och export. Dettaborde i och för sig vara naturligt för ett land som är så beroende av sinutrikeshandel för att kunna bibehålla sin levnadsstandard. Man måste ocksåkomma ihåg att en generös importpolitik i realiteten också är en förutsättningför att vår export obehindrat skall kunna utvecklas. Icke desto mindre är detglädjande att samtliga demokratiska partier här står på samma linje.. Bland de ekonomiska medel som skulle kunna underlätta enlugn avtalsrörelse nämns "en aktiv valutakurspolitik". Härmed tordeman - som framkommit i andra sammanhang - åsyfta en höjning av den svenskakronans värde. Härigenom skulle importpriserna sänkas, som exportföretagenskulle få större exportsvårigheter. Socialdemokraterna hävdar nämligen ocksåatt de devalveringar som tidigare tillgripits inte medfört motsvarande lägresvenska exportpriser utan i stället utnyttjats för prishöjningar. I och för sig vore det naturligtvis glädjande om läget varsådant att man hade anledning och möjlighet att återställa den svenska kronanstidigare internationella värde. Det skulle ju vara ett klartecken på att alltnu åter var välbeställt. Men så är som bekant inte förhållandet, I den socialdemokratiska partimotionen sägs dét vidare attdevalveringarna har medfört ytterligare förluster av våra marknadsandelarutomlands. Detta är nog ett tvivelaktigt påstående - det var inne på - både med hänsyn till den tidsperiod det gäller och ivad avser strukturen på vår export. I de beräkningar som kunde ge vid handenatt vi har fått en icke oväsentligt förbättrad exportandel, måste man nog räknamed att det finns strukturförändringar som inte har kommit fram. Det har ocksåframhållits i den nationalekonomiska debatten. Men under alla förhållanden kandet knappast vara ett skäl för att vi ytterligare skulle försämra vårkonkurrenskraft genom en appreciering. Jag vill i detta sammanhang också framhålla att vi oftakoncentrerar oss på våra exportprodukters konkurrensförmåga. En minst likaviktig fråga är hur våra industrier skall klara sig på hemmamarknaden ikonkurrens med utländska produkter. Detta problem är betydligt mindreundersökt, och jag skulle föreställa mig att det vid en vikande högkonjunkturkan vara lättare att på detta område uppnå väsentliga förbättringar i vårhandelsbalans. Det är ju så att varje minskad importmiljon är av precis likastort värde som en ökad exportmiljon ur bytesbalanssynpunkt. I den socialdemokratiska partimotionen kritiserasregeringen, som redan framgått av dagens debatt, för att olika siffror iförsörjningsbalansen är riktiga. Vad utrikeshandeln beträffar ärdet ju. sedan och finansplanen utarbetats,numera klart att våra importkostnader på grund av nya oljeprishöjningar kommeratt gå i höjden och att vår bytesbalans därför troligen blir sämre än detunderskott pä 12 miljarder som man tidigare räknade med. I stället för ettunderskott pä 12 miljarder kan man riskera att få ett underskott som uppgårtill 16. kanske . Härtill kan man göra några kommentarer. Oljesituationenhar ställt hela världen inför utomordentligt allvarliga problem. Redan 1978hade OPEC-länderna ett sammanlagt exportöverskott ,dvs. som oljepriserna nu återkraftigt drivs i höjden är det ett känt faktum att OPEC-länderna inte harförmåga att använda mer än en del av dessa oerhörda överskott för inköp avinvesteringsvaror och andra produkter. Det betyder med andra ord att väriden iövrigt totalt sett kommer att ha ett underskott i sin bytesbalans. FörOECD-ländernas del har den senaste utvecklingen medfört, som även sägs i densocialdemokratiska reservationen, att dessa länders samlade bytesbalans gåttner från ett överskott på 1978 till ett underskott på 30miljarder dollar 1979. Varje försök från ett land att åstadkomma jämvikt måste,i varje fall på kort sikt, innebära att underskottet för ett annat land blir såmycket större. Man kan också som ett räkneexempel konstatera att oljeprisernasökning till början av detta år - och vi har kanske inte sett slutetpå höjningarna ännu - innebär en försämring av vår betalningsbalansmed . Går vi i tidenblir siffran givetvis ännu större. Det innebär att vi utan dessa oerhörda prishöjningarskulle ha haft ett betydande bytesbalansöverskott 1979 och 1980 i stort settvara i balans. Denna utveckling är sålunda knappast regeringens fel. Sedan kanman naturligtvis alltid diskutera om dessa höjningar i någon mån kompenseratsav prishöjningar på våra exportprodukter. Socialdemokraterna kommer i sin partimotion med någraallvarliga anklagelser mot de svenska företagen och speciellt de stora. Sedanman konstaterat att det föreligger vissa oklarheter i statistiken beträffandevalutaflödena till och från hävdar man helt frankt att dessa åtminstonedelvis måste bero på "brott mot nuvarande valutalagstiftning". Att såskulle förekomma i de stora företagen är redan i sig mycket osannolikt. De harbåde revisorer, riksbank och egna tjänstemän som med största säkerhet skulleomöjliggöra en sådan verksamhet, i varje fall i någon större omfattning. Härbarman verkligen lyft ner debatten på en låg nivå. Det finns därför helleringen anledning att tillskapa en väldig byråkrati för att noggrannare övervakavalutalagstiftningens efterlevnad, som socialdemokraterna begär. Men hävdar man i reservationen, utan något somhelst bevis, att den osäkerhetspost i valutakalkylen som av en särskildutredning uppskattats till mellan 6 och lOmiljarder kronor och som enligtfinansplanen angivits till i stället borde sättas tillendast eller i varje till ett några miljarder kronor lägrebelopp. Härigenom bortfaller sålunda plötsligt några miljarder av det valutasvinnsom finansministern räknat med. Syftet härmed måste vara att fä vårtbytesbalansunderskott att te sig ännu allvarligare. Men då kan man ju intesamtidigt använda det högre underskottet som bevis för olagliga transaktioner,för dä har det ju inte varit så mycket som försvunnit på ett sätt som man intekänner till. Slutligen vill jag än en gång understryka vikten av attlönerörelserna får en realistisk inriktning och bidrar till att svensk ekonomiåter kominer i balans. Ur denna synpunkt är det illavarslande att höraKjell-Olof här hetsa upp sig och kanske löneförhandlarna meduttalanden om vilka jättelika vinster aktieägarna nu kammar in. Kjell-OlofFeldt vet naturligtvis mycket väl att dessa vinstökningar i företagen måste sesmot bakgrunden av tidigare förlustår. Vi är ännu långt ifrån en rimligförräntning av aktiekapitalet. Och vilkenroll spelar nu i realiteten aktiestegringarna i fördelningspoli- Aktiebolagenstotala utdelningar rör sig om mellan 1,5 och 2 miljarder Nr 94 I väsentlig del lyfts dessa av Onsdaeenden försäkringsbolag,stiftelser och andra korporationer. Till enskilda går endast jifebruari 1980 Den totala lönesumman uppgår däremot till åtminstone200 miljarder. Utdelningen till privatpersoner är Finansdebatt sålundagrovt räknat av lönesumman. Det vore önskvärt att Kjell-OlofFeldt visade litet större sinne för proportioner när han nu befinner sig i en position där han kanske på ett allvarligt sätt kan påverkalöneförhandlingarna i en för landets ekonomi ofördelaktig riktning. På förslag av tredje vice talmannen beslöts attkammarens förhandlingar skulle fortsättas . §5 Anmäldes och bordlades 1979/80:84 omsjömanspensioneringen