prot · G30950 · 1979-12-31 00:00:00 — Tvärtom är det en risk att anta vad som sägs i utskottetsbetänkande, för där står ting som avslöjar den verkliga inställningen. Där ståringet om behovet av medborgerlig kontroll eller om likhet inför lagen -tvärtom. Utskottet citerar sitt gamla yttrande, att inga förändringar behövs.Man citerar sitt gamla uttalande, att enskilda medborgares rätt att föra talanbör inskränkas. Utskottet säger i årets text dessutom att inget tillkommit somger skäl att ändra fjolårets ställningstagande för utskottets del, och där stårockså att man inte bör uttala sig för enskild målsägandetalan. Det finns t. o.m. en formulering som antyder att man vill se en utvidgning av åtalsskyddettill ännu fler grupper ämbetsmän. detta betänkande, antar man också dessformuleringar. De kommer naturligtvis - om inte annat, så psykologiskt - att fåinflytande på kommitténs arbetsförutsättningar. Och det bör de absolut inte ha. kommunisterna går inte med på utskottetslinje. Vi anser inte att den är trovärdig. Därför lägger vi fram ettmotyrkande. Vi anser att bör fastslå att nya bestämmelserpårättsstatlig grund bör utformas skyndsamt. Vi säger till kammarens moderater: Ni som alltid talar omrättssäkerheten, tänker ni fortsätta att gardera de högre ämbetsmännensprivilegier? Till : Ni som talar för gräsrötterna och motcentralbyråkratin, skall ni ge era röster åt dem som för de högacentralbyråkraternas talan? Och ni liberaler, skall ni nöja er med ett särskiltyttrande, där ni uttrycker fromma förhoppningar som vad jag förstår alls intekommer att återfinnas i de kommittédirektiv som är planerade? Och så till socialdemokraterna, detta någotvilsna parti: På vilken sida skalini stå? Här har och ,med all rätt, gått ut ochkritiserat gällande lagstiftning. Skall ni följa dem? Eller skall ni följa erakolleger i utskottet, som troget traskar patrull bakom och hansmoderater? Skall ni gå ihop med den politiska högern nu igen, eller skall nifölja kravet i ert partiprogram om likhet inför lagen? Vill man hävda rättsstaten och göra slut påundantagsbestämmelser och inskränkningar i medborgarnas kontroll, då bör manklart uttala sig om det, och då kan man rösta för vårt yrkande att med anledning av motionerna 1978/79:311,1978/79:688, 1978/79:854, 1978/79:1174 och 1978/79:1176 beslutar uttalaföljande: Förändringarna i bestämmelserna omämbetsmäns ansvarighet har vållat stark kritik. Bestämmelserna motsvarar interimliga rättssäkerhets- och kontrollkrav. De bör därför i grund omarbetas. Kommande nya bestämmelser måste upprätthålla principen omlikhet inför lagen. Bestämmelser, som särskilt skyddar eller undantar högretjänstemän, bör avskaffas. Den offentliga och medborgerliga insynen ochkontrollen bör stärkas. Medborgares och organisationers rättsliga ställninggentemot den högre förvaltningen bör inte bli föremål för inskränkningar.Rätten till målsägandetalan bör allmänt gälla. Nämnda principer bör utsträckastill att gälla även . förutsätter attutredningsarbetet bedrivs skyndsamt och att regeringen avgerproposition med förslag om nya bestämmelser. Jag ber att få hemställa om bifall till detta yrkande. Ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet m. m. BONNIEBERNSTRÖM (fp): Den fråga, den s. k. undantagslagen, som vinu har på dagordningen har väckt en minst sagt livlig debatt inte bara iSverige utan också i internationell press. Debatten handlar bl. a. om enskildsrätt att väcka åtal mot offentliga funktionärer. Enligt bestämmelser iregeringsformen, riksdagsordningen och gäller särskildaregler för att väcka talan om ansvar och enskilt anspråk mot vissa högretjänstemän på grund av brott i utövning av tjänst eller uppdrag. Dessabestämmelser inskränker målsägandes talerätt, dvs. enskild person får inteväcka åtal mot högre tjänsteman som har begått brott i tjänsten. Det är nu barariksdagens ombudsmän, justitiekanslern och riksåklagaren som kan väcka åtal ide här fallen. Denna inskränkning i åtalsrätten har på många hållmissuppfattats grovt som att högre tjänstemän inte alls är åtalbara, eller attalla brott som begås av en högre tjänsteman omfattas av de särskilda reglernaför åtal. Det är nu inte så. En högre tjänsteman får inte klubba ned någon ochåtnjuta samma åtalsregler som om hon eller han skulle ha brutit mottystnadsplikten. När man kritiserar undantagslagen finns det två viktigautgångspunkter. Det är först och främst att man har olika åtalsregler förtjänstemän beroende på var någonstans de befinner sig på löneskalan eller ikarriären. Ca 5 000 tjänstemän omfattas av den s. k. undantagslagen. Dettillhör nu ett förgånget samhälle att högre tjänstemän skall åtnjuta ett annatåtalsskydd än lägre tjästemän. Det är hög tid att ompröva bestämmelserna.Vidare bör samma Ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet m. rn. åtalsreglergälla över hela linjen. Den som då inte är vän av målsägandes talerätt skulledå kunna hävda att alla funktionärer skall skyddas mot enskilt åtal vare sig deär byråassistenter eller byråchefer. Så blir det då lika för alla. I och för sig tror jag nu inte att tjänstemännensnoggrannhet nämnvärt påverkas av att man utvidgar åtalsreglerna. Den tjänstemansom inte har respekt för riksåklagaren, justitiekanslern eller riksdagensombudsmän har förmodligen inte heller någon respekt för en enskild människashot om åtal -något som dessutom har sämre utsikter. Visst skulle vi kunna förlita oss på att riksåklagaren m.fl. sköter den här frågan, men i ett rättssamhälle och i ett demokratisktsamhälle måste medborgarna kunna ha egna instrument att gripa in med för att fågarantier att brister kan åtgärdas om övervakarna fallerar, detta för atttrovärdigheten till rättssamhället skall fungera och därför att övervakarnainte till kan garantera att de alltid gör de rätta bedömningarna eller attde har en fullständig uppsikt. Försvaret för den nuvarande ordningen har varit skydd motobefogat åtal. Visst finns det anledning att se till att människor-vare sig detär hög eller låg tjänsteman, tjänsteman eller arbetare, löntagare ellerarbetslös - inte i onödan släpas inför domstol. De allra flesta människor hartrots debatten om normlöshet respekt för rättvisan, och det är för de allraflesta människor en allvarlig sak att dras inför domstol, även om ett åtal ärobefogat. Med målsägandes talerätt finns tyvärr också möjligheten för dem sominte alltid har det godas sak för ögonen att agera. Detta kan vara ettinstrument för trakasserier för dem som vill och kan betala dyra processer. Detär nu inte dem som vi skall värna om, och det är inte heller av det skälet viskall värna, om målsägandes talerätt utan för att få kontrollfunktioner när detgäller myndighetsutövningen, till gagn för den lilla människans sak. Vad som ytterligare har förekommit i debatten, och vad sominte är alldeles ointressant om åtalsreglerna skall utvidgas, är vad som kanåtalas, vad som finns i brottskatalogen. Här finns en rad frågetecken som fleraremissinstanser har pekat på och som utskottet har tagit upp i betänkandet. Bl.a. har utskottet framhållit att det i 20 kap. 1 § krävs förstraffansvar att oaktsamheten vid oriktig myndighetsutövning skall vara grov.Beträffande bedömningen om vad som är grovt har man tydligen inte fått någonvägledning, och därför har det inte heller varit lätt att göra någon bedömning.Därför har det inte heller varit lätt att få en domstolsprövning och därmed fåprejudikat på vad som är grovt, och grovt är ju på rättsspråk mycket grovt.Därför är det nödvändigt med en översyn och ett klargörande. Det finns en radoklarheter i fråga om disciplinansvarssystemet. Ämbetsansvarsreformen geranledning till åtskilliga frågetecken. Det gäller vilka brott som skallomfattas av straffansvar i ansvarsreglerna och hur man skall förfara viddisciplinansvar - det är frågeställningar som debatt och remisser har pekat på.Samtidigt är systemet med särskilda åtalsregler för vissa tjänstemän en relikt,i synnerhet som detta inte bara uppfattas som utan också är en begränsning iallmänhetens insyn i den offentliga verksamheten. översyn avämbetsansvarsreformen och åtalsreglerna som regeringen har aviserat ärvälkommen. Jag yrkar därför bifall till utskottets hemställan. I detta anförande instämde BertilHansson, i , och (samtligafp). (vpk) replik: ställning i den härdebatten är litet egenartad, tycker jag. Hon har ju dock tillhört de liberalersom kritiserat lagen i den allmänna debatten. Men intar hon en ställningsom jag tycker litet dåligt överensstämmer med vad hennes föregångare PerGahrton stred för. En del av det hon säger är faktiskt ägnat att spridamissförstånd om lagens farlighet. Hon säger t. ex. att begreppet brott itjänsten inte får fattas så att en tjänsteman på sitt ämbetsrum får lov attklubba ner en medborgare - det står inte under de särskildaåtalsbestämmelserna. Det är ju inte det som det handlar om - det är ett någotbisarrt exempel. Men det handlar om att en ämbetsman i tjänsten begår ett brottsom kallas osant intygande, t. ex. Det finns många andra brott som en högreämbetsman kan begå i tjänsten. Men vid osant intygande råder för denne högretjänsteman en annan procedur än som skulle råda om en lägre tjänsteman itjänsten begick samma brott. Osant intygande kan just vara ett sådant här brotti tjänsten varom det talas. Vi har alltså ett praktiskt exempel på att en lägretjänsteman har dömts för' ett brott av den typen, begånget i tjänsten, medan enrad högre tjänstemän, som varit delaktiga i samma brott, som hade deltagit isamma beslut, inte ens blev åtalade, än mindre dömda. Då må det väl ändå varafelaktigt att som på det här sättet försöka bagatelliserasaken. Sedan tycker att det inte finns någonanledning att anta annat än att detta utskottsbetänkande är bra - det är frånhennes ståndpunkt antagligt. Jag har påpekat att utskottet praktiskt taget integer ett enda finger åt kritikerna. Utskottet konstaterar i stort sett bara attkritik har förekommit och att reglerna har kommit att uppfattas på ett stötandesätt. Men utskottet säger inte att reglerna i sig själva ärproblematiska, tvärtom. Därvidlag är utskottet halsstarrigt, precis somtidigare. Man säger bl. a. så här: "När frågan nu återkommer vill utskottet uttala attdet enligt utskottets mening, sedan frågan senast behandlades av ,inte har inträffat några omständigheter som i sig ger anledning till annatställningstagande än det gjorde ." Då frågar jag mig: Är det inte en litet väl naiv tilltrotill ett utskott, som består av sådana eminenta försvarare av denna orättvisaoch orimliga lag, att föriita sig på att allt skall bli väl om man följer ettutskottsbetänkande där det finns en sådan passus? Ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet m. m. Ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet m. m. BONNIEBERNSTRÖM (fp) replik: Jag vet inte vilken allmän debatt JörnSvensson menar att jag har deltagit i. Jag har faktiskt inte blandat mig i denmassmediedebatt som har gällt den s. k. undantagslagen. Men jag tackar ändåförde komplimanger som gett mig här. Jag tycker också det ärroligt att saknar en av våra före detta folkpartistiskariksdagsledamöter. I betänkandet har bestämmelserna kritiserats just på detvå viktiga punkterna. Utskottet har t. ex. kritiserat att det är svårt attavgöra vad som i detta sammanhang skall betraktas som grov vårdslöshet. Dettakan själv läsa om på s. 24 i betänkandet. Därför finns det intenågon meningsskiljaktighet mellan mig och om att man måste seöver vad som ryms inom de här bestämmelserna om vad man skall utkrävastraffansvar för. Dessutom anför utskottet på s. 26 att åtalsreglerna ocksåhar "ansetts utgöra ett allvarligt hinder för den enskilde att få tillstånd en domstolsprövning av de offentliga funktionärernas ämbetsutövninggentemot honom", och att utskotlet också anser att det har varit enbegränsning av insynen i den offentliga verksamheten. Men till är jagnaturligtvis inte nöjd med utskottets betänkande. Om jag vore det skulle jaginte ha avgivit ett särskilt yttrande. JÖRNSVENSSON (vpk) replik: När jag uttryckte respekt för Per såvar det inte så mycket med anledning av att han var folkpartist - han fick juf. ö. ibland kämpa ensam även i det partiet enligt vad jag har förstått - utandet var därför att han är en rättskaffens människa som slåss för godarättsprinciper. har framträtt och sagt att hon inte ärnöjd med utskottets betänkande och att hon därför tillsammans med en annanledamot har avgivit ett särskilt yttrande. Det tycker jag gör saken ännuoklarare. Är man inte nöjd med ett utskottsbetänkande utan tvärtom är såmisstänksam att man vill skapa större klarhet genom att avge ett särskiltyttrande, måste ju detta särskilda yttrande bygga på en rimlig förhoppning omatt det man där uttrycker har en realistisk grund. Vad ochHans Petersson i uttrycker kommer inte att finnas med i dekommittédirektiv som kommer att publiceras. Tvärtom kommer dessadirektiv att vara mycket allmänt hållna och ganska oklara. Om man dessutomskrivit under ett utskottsbetänkande, där utskottet direkt säger att vi finnerför vår del inte någon egentlig anledning att tycka något annat än vad vialltid har tyckt, kommer man i en mycket egendomlig sits. Om man nu är kritiskmot lagen och anser att det finns betänkliga stycken i den, är det då intebättre att rösta för ett yrkande som innebär ett klart uttalande till förmånför att nya, bestämda rättsprinciper skall vara nedlagda i de nyabestämmelserna? Är det inte bättre än alt rösta för något som man egentligeninte vet vad det kommer att leda till och som företräds av dem som ivrigast hararbetat för ett genomförande och försvarande av de här kritiseradebestämmelserna? BONNIEBERNSTRÖM (fp) replik; Jag har en känsla av att härsöker synpunkter för att slippa rösta för utskottets hemställan och att hansskäl sålunda är ganska konstruerade. Beträffande kommittédirektiven vet jag att de granskadesav den av hyllade ledamoten . Denne godkände ocksåkommittédirektiven. De direktiv som också jag har sett innehåller det som jagtycker är viktigt finns med i översynen. Ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet m. m. BERTILLIDGARD (m): betänkande nr 5 medanledning av motioner om ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet m. m.är enhälligt, men såsom framgått av den förda debatten föreligger deti en detaljfråga ett särskilt yttrande. Till grund för betänkandet ligger fem skilda motioner, somvar och en på sitt sätt kan sägas ha till syfte att åstadkomma ett bättrerättsskydd för allmänheten mot försummelser vid ämbetsutövning. Ju mer komplicerat vårt samhälle blir desto mera avreglering och lagstiftning får vi. Det tycks vara ofrånkomligt, även om manbemödar sig att kämpa emot och medvetet inriktar sig på förenklingar iadministrationsapparaten. Ingen förnuftig människa, varken här i riksdageneller utanför dessa murar, är i ett sådant läge motståndare till tanken på ettökat och effektivt rättsskydd för enskilda medborgare. Därmed är det dock intesagt att alla har samma uppfattning om vad detta uttryckegentligen innebär. Låt mig ta ett exempel från en av motionerna, nämligen nr688 av . Den slutar med att ansvarsreglerna bör utvidgas att gällaockså den kommunala sektorn, ett yrkande som återkommer i det uttalande somJörn har redogjort för. När vi behandlade propositionen omlagstiftning angående ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet stod mittnamn främst på den motion i vilken det hävdades att ansvarsreglerna bordeomfatta även kommunala tjänstemän. Jag utvecklade det ganska tydligt imotionen, och jag motiverade det här i kammaren, men bortsett från minamoderata partivänner var det ingen som anslöt sig till den uppfattningen. ,, kommer frågan igen i en kommunistisk motion. Jag kan inte sägaannat än: Välkomna till den uppfattningen! Det är ju alltid trevligt närsyndare bättrar sig. Låt mig så återgå till utskottets betänkande ochmotionerna. Enavdessaär av principiell karaktär, nämligen nr 854. Där yrkas detatt som sin mening ger till känna att systemet om ansvar förfunktionärer i offentlig verksamhet bör bli föremål för översyn. Någon motion inriktar sig enbart på rättegångsbalkensbestämmelser i 7 kap. med konsekvensändringar i ett antal andra bestämmelser irättegångsbalken. I entredje motion går man längre med avseende på målsägandetalan. Ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet m. in. går vidautöver vad som grundas på överväganden som sammanhänger med offentligatjänstemän och deras ansvarighet och vill att skall göra ettprincipiellt uttalande av innebörd att målsägandetalan är en omistlig del avrättssamhället. Uppenbarligen har motionärerna inte riktigt satt sig in ikonsekvenserna av sitt yrkande. Det finns nämligen andra rättsområden änansvarsreglerna för offentliga tjänstemän där målsägandetalan är inskränkt påett eller annat sätt, och det finns ingenting i motionen som antyder attmotionärerna önskar en ändring på de punkterna också. Motionen nr 688 av har jag redan berört såvittgäller en principfråga. Därutöver behandlar motionen frågan om rätt tillmålsägandetalan och alla tjänstemäns lika ställning i det hänseendet. Flertalet av de frågor som är aktualiserade i årets motionerbehandlades av utskottet och avvisades den gången, väsentligenpå den grund att lagstiftningen om ämbetsansvaret ansågs vara förhållandevis nyoch att det inte fanns något säkert underlag för att bedöma behovet avförändringar. Men utskottet framhöll också att det kunde varamotiverat med en utvärdering av ämbetsansvarsreformen. följde sombekant utskottets förslag. När motionerna återkom fann utskottet det motiverat att höra ett antal remissinstanser omderas uppfattning rörande motionsyrkandena. Bakom detta utskottets ställningstagandelåg naturligtvis - förutom sakliga överväganden - att det efter förra åretsriksdagsbeslut, på grunder som jag inte här skall värdera, började växa fram enopinion som i sina yttersta ställningstaganden ifrågasatte om vårt land utgören rättsstat. Remissutfallet är blandat. Detta gäller kanske inte såmycket frågan om en allmän översyn av systemet om ansvar för funktionärer ioffentlig tjänst. Dar motsätter sig väl ingen direkt att man gör en utvärderingeller en översyn, även om en och annan säger - eller man kan utläsa detindirekt - att det erfarenhetsmaterial som man har är väl magert för en rättvisbedömning eller ett ställningstagande. Mera tveksamt är remissmaterialet när det gäller problemetmed målsägandetalan, där yttrandena sträcker sig öyer hela skalan från tillstyrkandetill avslag. På ett sätt signifikativt för den tveksamhet som råder är väljustitieombudsmannens kanske inte särskilt djuplodande men mycketverklighetsnära yttrande. Det är så kort att jag skall citera det i desshelhet. erinrar om att frågan om målsägandetalan inte ärny utan har behandlats tidigare av justitieutskottet. Sedan fortsätter han: "Jag tror för min del inte att de berördatjänstemännen skulle utsättas för åtal eller skadeståndsanspråk i någonnämnvärd utsträckning om man tog bort begränsningen av målsägandens åtalsrätt.Att så skulle bli fallet har varit det tyngsta skälet för den nuvarandeordningen. Detta skäl har med andra ord enligt min mening inte denna avgörandetyngd utan bestämmelsen kan alltså slopas. Men om det är så att vi skulle fålika få åtal mot högre tjänstemän som vi har är det ju liktydigt med attden nuvarande ordningen fungerar så hyggligt att den lika gärna kan behållas.Räknat i antaletåtal blir det enligt min uppfattning hugget som stucket om man behållerbegränsningen eller slopar den. Fördelarna med att slopa begränsningen liggerpå ett annat plan. Sedan kan man naturligtvis vända på saken och fråga sig omman inte bör avskaffa målsägandens åtalsrätt överhuvudtaget." De som efter detta tror att lösningarna är klara och enklaoch att problemen inte behöver inventeras och analyseras är säkerligen lätträknade. I betänkandet säger utskottet - och det har Svenssonredan ondgjort sig över - att det enligt utskottets mening inte inträffat någonomständighet som i sig ger anledning till annat ställningstagande än detriksdagen gjorde . När ondgör sig över detta uttalandevill jag fråga: Har det i någon sakfråga inträffatnågonting som gör detta utskottets uttalande oriktigt? Jag skall gärna erkännamin okunnighet och beklaga att jag är dåligt informerad, om kanta fram någon mer tungt vägande fråga. När utskottet ändå kommer fram till att det finns skäl fören viss översyn av bestämmelserna om målsägandetalan har utskottet väglettsinte bara av den opinionsbildning som jag talat om utan främst av sådanabedömningar och värderingar som kommit till uttryck i Domareförbundetsremissyttrande. Man säger där att det nuvarande systemet, att döma av vissa avmotionerna, synes-samtidigt som detfyller vissa samhällsfunktioner-vara ägnatatt inge allmänheten den uppfattningen att det medför risk för rättssäkerhetengenom att vissa tjänstemän förbehålles att besluta om talan skall väckas motandra tjänstemän. Frän den synpunkten finns enligt förbundets mening skäl tillbetänkligheter mot den gällande lagstiftningen. Och så slutklämmen: "Detär angeläget att undvika en särreglering som kan bli grogrund för misstro mottjänstemännen och samhället." För min egen del ansluter jag mig helt till denuppfattning som kommit till uttryck i det uttalandet. Utskottet har under beredningen av ärendet förskaffat sigkunskap om vad som är på gång inom regeringen. Det står i regeringsförklaringenatt ämbetsmannaansvarsfrägan skulle komma upp till prövning inom regeringen.Vi har under arbetet kunnat konstatera att förberedelserna för en utredninginom ämnesområdet fortskridit så långt att när utskottet justerade sittbetänkande kunde ett regeringsbeslut antas föreligga rätt snart. Jag skall väl också nämna, därför att harpåstått att de direktiv som ännu inte är offentliggjorda är så vaga ochobestämda, att vi hade inte den uppfattningen när vi tog del av direktiven. Jagvet inte om det skett någon förskjutning idirektiven, men om det inte gjort det tror jag man har anledning att varatillfredsställd över hela linjen. Vad jag vet i saken är att fickjustitieministern bemyndigande att tillkalla sakkunniga i en parlamentariskutredning om frågan. Som framgår av utskottets disposition av ärendet ibetänkandet har man gjort en viss åtskillnad mellan ämbetsansvaret som sådantoch de speciella reelerna om målsägandetalan. Jag föreställer mig att dennaåtskillnad också Ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet ni. Ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet m. m. kan görasunder utredningsarbetet. Detta skulle i så fall kunna innebära att ett separatställningstagande går att göra just i fråga om målsägandetalan. En sådanbehandling med förtur förefaller mig motiverad i detta sammanhang. Under hänvisning till vad jag sagt yrkar jagbifall till utskottets hemställan. har inte yrkat bifall till någon avmotionerna utan lagt fram ett förslag till uttalande som skulle göras avriksdagen. Jag vill gärna säga att det är mycket i det förslaget till uttalandesom jag personligen tycker är riktigt och som jag gott kan säga att jag kännerför. Det gäller dock inte allt. Och jag tycker att skall vänta medatt ta ställning i sak till sådana här frågor till dess vi har ett allsidigtutredningsmaterial med alla de olika värderingar som kan göras. Vi kommer medstor sannolikhet fram till ett riktigare beslut under sådana omständigheter änom vi går i förväg och gör uttalanden av det slag som förordats av JörnSvensson. JÖRNSVENSSON (vpk) replik: anförande förefaller migminst sagt bäde förvirrat och förvirrande. Det är möjligt att det representeraren högre form av juridik, som inte är tillgänglig för mig. Men det kannaturligtvis också finnas en konkret maktpolitisk anledning, och jag tror attdet är den riktiga tolkningen. har alltid framträtt som en tillskyndareoch en försvarare av dessa undantagsbestämmelser, av denna speciallagstiftning.Nu har det emellertid helt utan förskyllan blivit så, att dethar uppstått en kraftig opinion som sätter dessa bestämmelser i fråga-enopinion som inte är begränsad till , bordet väl betonas.