prot · G309150 · 1979-12-31 00:00:00 — Det är precis som har varit inne på, hade vi de härfrågorna uppe, och vi konstaterade då att det totala antalet arbetade fimmartroligen var lika stort som det varit tidigare, dvs, att delfidsarbetet hadeökat, och därmed får man de här siffrorna. Sedan var det detta med de stora ekonomiska insatser somgjorts. Men varför då inte ställa krav i samband med dessa insatser? Varför inte ställa 49 4 protokoll 1979/80:150-151 krav påexempelvis att de skall göra någonting för sysselsättningen,inte komma nu efteråt och säga atl de bör visa samhällsansvar? Det är välförsta gången i historia som en regering betalar ett företag för atfdet skall lägga ner en verksamhet. har alltid det kr"avet ställtsatt skall ni få pengar så skall ni också se till att klara jobben. Men här fårman 500 miljoner och så lägger man ner drygt 1 000 arbetsplatser i stället. Detär ju så ni har drivit denna politik, och därför har del gäll snett, ochsysselsättningstillfällena har totalt sett minskat. Jag ställde några frågor som inte fått något svar. Varförhar man inte gjort uppföljning av länsplaneringarna ? Varförhar inte regeringen tagit fram någon form av åtgärdsprogram för de olika länen?Vilka medel har regeringen för att nå de könkreta åtgärder som vi efterlyste ifjolårets behandling av dessa frågor? ELVERJONSSON (fp) replik: Visst har det skett en uppföljning i fleraomgångar. Den allra mest markerade är den sorn jag uppehållit mig vid, nämligenfjolårets regionalpolitiska beslut. pågår en stor länsplaneringsomgång, därman ute i länen skall försöka få fram mer åtgärdsinriktad planering och förslagtill konkreta åtgärder. Den kommer atf redovisas först för regeringen och sedanför som underlag för beslut. De årliga omgångarna får infe förväxlas med de stora. Vihar närmast från partikamrater fått kritik för att de kommerlitet för ef i a. Man har sagt aft vi infe borde vara så ambitiösa och kräva indem så flitigt. När det gäller sysselsättningen, , får viändå inte glömma bort, att även om det inte alltid varit fråga om heltidsjobbhar det varit mycket positivt att vi fått ut fler människor i arbete än någongång tidigare. Det tror jag vi är överens om. Man kan också se tendenser fill att även heltidsjobbenökar, lät vara mycket blygsamt. Om man räknar om detta i arbetstimmar kan man påstå atfdet inte varit samma markerade förändring. Det är riktigt, och det är därförviktigt att vi får mer sysselsättning också i timmar. Vi måste därför ha en godekonomi och en god näringspolitik. Jag har sagt det tidigare och det tycker jagfinns anledning att stryka under även om vi inte har en ekonomisk debatt . När det gäller skogslänen, särskilt det svårast drabbadeNorrbottens län, har man där ändå 2 000 fler människor i arbete än för något årsedan, , slutligen, tycker att vi har stirrat ossblinda på felaktig och bräcklig statistik. Han vill veta vad vi gjort vårbedömning ifrån. Ja, utöver denna statistik, som han å ena sidan fördömeroch a andra sidan finner värdefull, har vi rest ut och träffat män och kvinnori kommunerna som berättat hur situationen varit. Där kan vi också peka på hurdirekta insatser har slagit igenom i , och , för attnu nämna några län där man direkt kan avläsa det. STENSVENSSON (m): i*"" O Det råder enighet om målet Arbete åt alla,Aft upppnå detta den mål har försvårats av den kostnadskris som drabbat svenskt näringsliv under 1970~falet, De ekonomiska svårigheter som landet brottats med har fåttsärskilt Regionalpolitiken kännbara effekter i områden som redan varitföremål för regionalpolifiska insatser. En fortsatt selektivsubvenfioneringspolitik är inte ägnad att lösa de problem som framför allt des, k, skogslänen drabbats av. Ensidigt riktade stödåtgärder gynnar inte det näringslivsom redan finns i stödområdet. Konkurrensen kan snedvridas och sysselsättningenhotas i andra företag än där insatserna har gjorts. Vi moderater vill skapa så likvärdiga grundförutsättningarsom möjligt över hela landet och mellan dess olika regioner. Generellastimulansåtgärder för atf åstadkomma detta är att föredra framför selel:tivdetaljstyrning. Då kan vi bättre tillvarata marknadsekonomins decentraliseradeoch effektiva beslutsfattande. Den mest angelägna uppgiften är att skapa enekonomisk, social och näringspolitisk miljö, där skaparlust, personligainsat,ser och arbetsvilja befrämjas. För atf kunna förbättra situationen i samtliga regionermåste vi förbättra aktiviteten i svensk ekonomi genom en allmänsysselsättningsskapande politik, Alla regionalpolitiska åtgärder innebär eljestaft man flyttar sysselsättningsproblemen mellan och inom regionerna. Det flnns anledning aft förmoda atf de utnyttjaderegionalpolifiska stödformerna inte förmår häva den nuvarande trenden, I valetav framfida stödformer förordar vi moderater sådana som allmänt förbättrarförutsättningarna att bevara och expandera befintlig industri och att etableranya företag. Regionalpolitiken bör således vara så generell som det är möjligtatt åstadkomma. Som utskottet påpekar i betänkandet fastställde riksdagenförra året riktlinjerna för regionalpolitiken. Från moderat sida redovisade vivår principiella syn i en omfattande partimotion. Vi konstaterade bl, a, attden sysselsättningsstimulans som gavs till det inre stödområdet under denperiod då löneskatten där var halverad i förhållande fill landet i övrigt varbetydelsefull. Vi menade då att man borde gå vidare när det gäller attfrämja sysselsättning och utveckling inom stödområdet i dess helhet. Viföreslog att företagens belastning med socialförsäkringsavgifter skulle sänkasmed i områdena 3 och 4, och med iområdena 5 och 6, Vi förordade vidare atf man skulle inrätta särskildaregionala investeringsfonder med generell rätt att utnyttja fondmedlen förinvesteringar inom stödområdet. Dessa förslag och en rad andra synpunkter har vi redovisati reservafioner som fogats till sysselsättningsutredningens slutbetänkande. Denna utredning liksom den s, k, Bjurelkommitféns rapport är nu under beredning i . Även det pågående arbetet med Länsplanering 80 kom mer aft ligga till grund för den sysselsättningspolitiska proposition som äratt 51 Vihar infe funnit anledning atf från vår sida nu ta upp några andrafrågeställningar än dem som redovisas i de propositioner som vi har att taställning till - men jag har med det anförda velat påminna om våra principiellautgångspunkter. Vi utgår från att våra synpunkter beaktas i det fortsattaberedningsarbetet och tillgodoses inom de ramar som regeringsdeklarationen ochdet statsfinansiella läget kan medge. I sammanhanget vill jag noga understryka att de statligaåtgärderna måste bygga på samverkan mellan myndigheter och näringsliv. Vi kaninte acceptera de tankegångar om lagstiftning och andra åtgärder avfvångska-raktär som redovisas i socialdemokraternas reservationer. De skulleinnebära eft allvarligt ingrepp i vår ekonomi och medföra risker för minskadsysselsättning och minskad investeringsbenägenhet. Mina kolleger i utskottet,och , kommer senare i debatten aft närmare belysaföljdverkningarna härav. Vi vänder oss alltså emot socialdemokraternas tro atfSveriges problem kan lösas genom planhushållning och kollektivisering och genomatt politiker och fackliga föeträdare långt ovanför arbetsorganisationernaskall få mer att säga till om. Det är av väsentlig betydelse att tyngdpunkten ibeslutsfattandet i frågor av regionalpolitisk betydelse förskjuts i riktningmot läns- och kommunnivåerna. Det övergripande ansvaret för sysselsättnings-och regionalpolitiken skall självfallet kvarstå hos staten, som fördelarresurser mellan länen och fastställer ramarna för hur resurserna skallanvändas. Men den praktiska verksamheten bör i ökad utsträckning överlåtas tilllandstings- och primärkommunala organ, till enskilda företag och till enskildamänniskor, vilket ger ett större mått av valfrihet och oberoende åt dem somberörs av besluten. Liksom vid fjolårets riksdagsbehandling har även inågra inotioner riktats kritik mot länsplaneringens uppläggning. Utskottetpåpekar att man delvis instämde i den kritik som återkommer, ochman betonade vikten av att planeringen blir mer konkret och åtgärdsinriktad. Självfallet kan det finnas skäl att hävda attlänsplaneringen även efter de förenklingar som beslutades kommer aftpräglas av samma oklarhet och obestämdhet till mäl och funktioner som . Men å andra sidan bör närmare analyseras vilka konkretaambitioner som länsplaneringen skall åstadkomma och hur länsplaneringen skallförändras för att direkt tillgodose väl preciserade mål förplaneringsverksamheten innan några formella ändringar beslutas. Utskottet har,som vi framhåller i betänkandet, inte underlag för aft nu ta ställning tillfrågan om de stora planeringsomgångarna skall upphöra. Vi utgår från attlänsplaneringens framtida utformning tas upp i samband med redovisning avLänsplanering 80. I detta sammanhang kan det vara värt atf erinra omriksdagens uttalande om en mer åtgärdsinriktad ochdecentralistisk inriktning av regionalpolitiken. innebär defta atltyngdpunkten för beslutsfattandet i frågor av regional politisk betydelse -vilka i första hand påverkar lokala och länsvisa förhållanden - kommer attförskjutas i riktning mot kommunnivåerna. Även om det till väsentliga delar råder enighet omvartill regionalpolitiken skall syfta, har den kvar många centralistisktinriktade inslag som varit stelbenta och i en del avseenden inte gett väntateller önskat resultat. Jag syftar här bl. a. på de inslag som kom till i och med1972 års beslut om uppställandet av befolkningsramar för länen ochdifferentieringen av samhällsstrukturen i de större tätorterna, dvs. deplaneringsinstrument som benämns planeringstal och ortsplan. Moderaternaanslöt sig då till denna planering, men vi underströk mycket starkt attsystemet med planeringstal och ortsplan, eller ortsklassificering, somorfsplaneringen också kallats, endast får ses som en inriktning och envägledning för framtida handlande av både samhälle och näringsliv - men intesom ett en gång för alla givet och orubbat mönster. Det måste stå alldeles klart aft man i ett samhälle somvårt inte kan fatta polifiska beslut om hur många människor som skall bo i denena eller andra regionen efter så och . Planeringsfalen ochortsplanen kan tjäna som en arbetsmodell men måste kunna justeras omförhållandena blir annorlunda eller om kommuner och länsorgan ger uttryck förkrav på anpassning till den verklighet som de facto råder. Det är inteplaneringsinstrumenten som sådana som för utvecklingen närmare deregionalpolitiska målen. Det är och förblir de konkreta åtgärderna som ytterstär avgörande. Det är viktigt att minska risken för att orter som intefått den indelningsgrad som motsvarar de lokala förutsättningarna inte bliråsidosatta eller atf dimensionering av olika former av samhällsservicefastställs pä basis av felaktiga prognoser. Risk finns annars att förtroendetför planeringsfal och ortsplan som planeringsinstrument urholkas. Det måste gesutrymme för förändringar av den formella indelningen när så är påkallat, ochinte minst när kommuner och berörda länsorgan kan påvisa att förutsättningarnahar förändrats. Dessa frågor fas upp i ett antal motioner , och de harföranlett utskottet att göra vissa uttalanden. Utskottet anser atf regeringen isamband med redovisning för Länsplanering 80 behandlar frågan omplaneringstalens roll mot bakgrund av de gångna årens erfarenheter. En viktigaspekt, menar utskottet, är vilka slutsatser som skall dras om utvecklingenavviker från den prognos som talen kan anses utgöra. I det sammanhanget bör manta upp ett principresonemang om de regionalpolitiska medlens utformning förolika slags situationer. Det är enligt vår mening välbetänkt att utskottet föreslårriksdagen att göra detta tillkännagivande till regeringen. Mer än ett decenniumhar gått sedan först fattade beslut om åtgärder avsedda för att gemöjligheter fill en jämnare utveckling av de olika regionerna i vårt land. Detkan vara anledning atf se något på resultaten av dessa beslut i ljuset av deerfarenheter som kommer fram vid redovisning av Länsplanering 80, varvid manbör fundera på om de regionalpolifiska insatserna kan utformas på ett annatsätt än de hittillsvarande. Regeringen kommer vid beredningen av dessa ärenden Nr 150 att också förfoga översysselsättningsutredningens material jämte remissvar Torsdagenden liksom motsvarande vad gäller dens. k. Bjurelkommitfén då den aviserade 22 maj1980 sysselsättnings- ochregionalpolitiska propositionen skall utformas inför Med andra ord kan vi ställa frågan: Bör och kan Regionalpolitiken regionalpolitiken förnyas? Förutsättningar för välfärd är produktivt sparande ocharbete. De senare årens problem på arbetsmarknaden har kommit att medföra enkraftig omfördelning mellan andelen sysselsatta på den öppna arbetsmarknaden, iberedskapsarbeten och i arbetsmarknadsutbildning. Sysselsättningen har alltförmycket koncentrerats till subventionerade arbeten. Det är det produktivaarbetet som skapar välfärden. En bärande princip för arbetsmarknads- ochregionalpolitiken skall vara att kraftigt öka andelen sysselsatta på den öppnaarbetsmarknaden. Olika former av sysselsättningsstöd med skaftemedel får endastses som en tillfällig åtgärd för atl mildra återverkningarna vid storaomställningar på arbetsmarknaden och under lågkonjunkturer.Sysselsättningssföd med skafteme del skall ses som ett sätt att möjliggöra enomvandling på arbetsmarknaden under socialt acceptabla former. Om vi skall skapa en bättre inomregional balans ochsamtidigt kunna höja produktionsförmågan i näringslivet, måste det också skapasförståelse för behovet av rörlighet på arbetsmarknaden - såväl yrkesmässigt somgeografiskt. anses en arbetstagare kunna göra anspråk på att få stannakvar på sitt jobb och sin ort alldeles oavsett företagefs lönsamhet och oavsettstruktruförändringar i näringslivet. Man talar ibland vagt om att denföretagsekonomiska förlusten vid fortsatt drift uppvägs av samhällsekonomiskavinster. Men vad som är företagsekonomiskt fel kan aldrig varasamhällsekonomiskt riktigt . Priset för den minskade rörligheten är ensämre produktivitetsutveckling och sämre möjligheter för industrin aft anpassasig till nya förhållanden. Ett expansivt och konkurrenskraftigt näringsliv som skaparnya produktiva arbetstillfällen uppnås bäst genom generella förbättringar iföretagsklimatet, har kunnat konkurreraframgångsrikt på internationella marknader, trots att vi haft ett kostnadslägesom legat över åtminstone de europeiska industriländernas. Del har vi kunnatgöra beroende på försprång i fråga om teknologiskt och annat kunnande och pågrund av aft svenska företag tidigt etablerade sig på internationellamarknader. Dekonkurrensfördelar vi åtnjutit i fillgång på råvaror i vår väl utbyggda produktionsapparat och i vårt teknologiska kunnande har emellertid successivt minskat i takt med aft andra länder moderniserat sitt näringsliv och byggt upp sin industri. Effekterna har förstärkts genom de brant stigande kostnaderna, varvid oljeprishöjningarna har spelat en central roll. har balansen i vår biandekonomi förskjutits i en alltmer oförmånlig riktning. Det offentliga har kommit att dominera på det enskildas bekostnad. Det är angeläget att den offentliga sektorns expansion på bekostnad av 54 andra sektorer bromsas upp. Vad somkrävs är ökad fillväxt och mer av stimulanstill initiativ och arbetsinsatser. Genom en ökad tillväxttakt utnyttjas landetsproduktionsresurser bättre. En fyngdpunktsförskjutning måste ske när det gällerstatens engagemang på skilda områden, från en fortsatt utbyggnad av denoffentliga sektorn till en ökad stimulans med generella medel av helanäringslivet. Vad frågan ytterst gäller är vilka kostnader för selektivaåtgärder, t, ex, på regionalpolitikens område, som kan tillåtas belasta vårinternationella konkurrenskraft. Summerar vi alla de krav på nyetableringar,nylokaliseringar etc, som kommunerna redovisar i länsplaneringsarbetef, kan vikonstatera att nyföretagandet i vårt land måste mångfaldigas, Nyföretagandcl är av central betydelse för vitaliteten ochdynamiken inom näringslivet, Oft,' byggs nya företag upp kring en innovationeller uppfinning. Så har ocKså många av dagens storföretag tillkommit. Ettlägre nyföretagande innebär alltså att nya idéer långsammare blir förverkligade, I dagens samhälle där den tekniska utvecklingen ute ivärlden löper allt snabbare kan dciia, särskilt på lång sikt, leda till atfSverige får allt svårare att hävda sig gentemot omvärlden. Nyföretagandet ärväsentligt för att vi skall kunna upprätthålla en effektiv konkurrens. Närings-och regionalpolitiken bör därför stimuleras till nyföretagande och medverkafill att undanröja hinder för nyetableringar. De mindre och medelstora företagen är av väsentligbetydelse för vårt lands ekonomi liksom för sysselsättningen. Dessa företagsvarar för mer än J";>if'eii av . 'intalet anställda i det samladenäringslivet, dvs. för drygt en miljon sysselsättningstillfällen. De små ochmedelstora företagen, av vilka den övervägande delen är familjeföretag, är ocksåmycket betydelsefulla från regionalpolitisk synpunkt. En framgångsrikregionalpolifik måste baseras på ett konkurrenskraftigt näringsliv. Utskottet framhåller i sitt betänkande att de frågor somnu tagits upp i ett flertal motioner kommer aft behandlas i den proposifion somaviserats till nästa . Då kommer också resultatet av pågåendeLänsplanering 80 att slutredovisas. Det samlade materialet - med bl. a. de viktiga analysersom vi behöver -kommer förhoppningsvis att innebära att vi får ett brettunderlag för en mer långtgående och allsidig debatt, varvid regionalpolitikensroll i förhållande till närings- och sysselsättningspolitiken i dess helhet kanbelysas. Vi måste sätta in regionalpolitiken i dess storasammanhang. Regionalpolitiken får inte bli en företeelse vid sidan av. utanmåste samordnas och integreras i de samlade ekonomisk-politiska ochsysselsätfningspolitiska åtgärderna, vill jag begränsa mina allmänna synpunkter i dessahänseenden till aft understryka vikten av en generellt verkande ekonomiskpolitik. En allmän sysselsättningsskapande polifik är enligt vår mening engrundläggande förutsättning för att samhället skall kunna åstadkomma enframgångsrik regionalpolitik med bevarande av en socialt styrd marknadsekonomi. Vi får sorn jag har påpekat fillfälle aft återkomma till den 22 tnaj 1980 Nr 150 dessa frågor, och jag ber atf fåyrka bifall till utskottets hemställan på Torsdagenden samtliga punkter i betänkandena nr23 och 29. I detta anförande instämde (). (vpk) replik: anförande var egentligen enrätt uppseendeväckande uppvisning. Som förste talesman för ett avregeringspartierna -till yttermera visso det största - presenterar han vad somi grunden är en helt annan syn på regionalpolitiken än den som harställt sig bakom. Man kan sedan tycka att denna syn från olikasynpunkter är diskutabel. Vad här gör är ju aft mana fram bildenav en helt annan regionalpolitik än den som faktiskt förs. Han säger nämligenatt det inte är bra att särskilt försöka stimulera fill etableringar och tillutveckling i krisregionerna. Man skall ha generella stimulanser avföretagsamheten, så aft den får röra sig fritt hur den vill. Det är kärnan ihans filosofi. Men detta måste ju stå i kraffig motsättning till de två andra regeringspartiernassynsätt, liksom också till den tidigare socialdemokratiska regeringens. I varjefall har alla dessa partier varit överens. Det är ju inte så, ,att man om man generellt stimulerar utvecklingen - om nu detta kan göras - därmedockså får en regionalt jämn fördelning. Vid marknadshushållning är det precistvärtom, detta bortsett från om man tycker om marknadshushållning eller ej.Marknadshushållningen har vissa lagbundna drag som gör sig gällande. Till dessadrag hör aft kapital koncentreras till allt färre händer. Vi får alltså en alltstörre kapitalkoncentration, till några få, små och mäktiga finansgrupper. Påmotsvarande sätt sker det en utslagning av små företag. Småföretagens antal ochbetydelse minskar, och den utvecklingen har vi haft under kapitalismens helahistoria. Delta är verkligen en lagbunden företeelse. Vidare har vi den situationen att vissa regioner -speciellt då skogslänen, vilkas industri har varit baserad pä råvaru- ochhalvfabrikatsproduktion -drabbas mycket hårt av strukturomvandlingen. På detsättet får vi inom marknadshushållningen obalanser. Varje regionalpolitik, denmå vara borgerlig eller socialistisk, måste utgå ifrån att man är tvungen attkompensera för dessa Obalanser. Men det som nu säger är ju rakamotsatsen, nämligen aft man inte skall kompensera och försöka hjälpakrisregionerna. De skall få klara sig själva bäst de kan. Kapitalet skall gesfullständig frihet. Vi skall gynna det över hela linjen. Sedan får vi se omkapitalet behagar lokalisera sig fill krisregionerna. Är defta i överensstämmelsemed den officiella regeringspolitiken, som yrkar bifall fill? () rephk: Jag vill påpeka för atf han själv i sitt inledningsanförande gav uttryck för uppfattningen att det finns kvar 56 betydande inslag avregionalpolitiken , som han själv kritiserade från heltandra utgångspunkter. Det pågår en omprövningsprocess. En del skedde under denförra riksdagsperioden då vi tog ställning till betänkandet nr 23. Mycketåterstår emellertid atf göra. Ett omfattande utredningsmaterial utgör underlagför kanslihusets beredning. Det är alltså, , fråga om enlångsiktig förändringsprocess. Men denna process måste äga rum i samförståndrned regionala organ och med kommuner. Efter utredningarna får vi remissvar,liksom också synpunkter från arbetet med Länsplanering 80. Då får vi merkonkret veta vad de olika organen och kommunerna anser att vi bör görabeträffande de frågor .som mera direkt berör enskilda län och kommuner. Vidnästa kommer materialet att ligga på bord, och vi kan då taställning till det. I regeringsförklaringen anges i vilken riktning vi skallröra oss. Imitf inlägg sade jag atf förändringarna i fråga skall ske inom ramenför regeringsförklaringen och i överensstämmelse med vad det statsfinansiellaläget medger. Jag har emellertid velat påminna om de ideologiska och principiellautgångspunkter som vi har, när vi går till verket för att fullfölja våraavsikter. JÖRNSVENSSON (vpk) replik: Det här blir allt mer egenartat. Vad StenSvensson sade i sitt första anförande var ju att han och varmotståndare till en selektiv subventionspolitik. Han sade uttryckligen så -använde de orden. Oavsett vad man tycker om den fördaregionalpolitiken och den som förs , måste man ändå konstatera aft den byggerjust på en selektiv form av stimulans och subventionering. Man vill alltsåsärskilt stimulera och gynna dem som vill investera i krisdrabbade regioner. Vad för fram är alltså en kritik under ytan.en öppen kollisionskurs med den inriktning på regionalpolitiken som ändå i sinahuvudelement varit något gemensamt för socialdemokraterna, ochfolkpartiet och som är gemensam även för vpk så långt aft vi är helt övertygadeom att man utan en direkt styrning och en klar inriktning på atl hjälpakrisregioner aldrig kan minska de regionala skillnaderna. Det märkliga är att och häröppet sätter sig i motsatsställning till de två andra regeringspartiernas grundläggandesyn -som accepterat - genom att säga aft det är förkastligt medgenerella subventioner och sädana inslag i politiken som syftar till attsärskilt gynna eller hjälpa de sämst ställda regionerna. Min fråga är: Hur får detta att gå ihop medden officiella regeringspolitiken? Är det så stora sprickor i den sittandetrepartiregeringen? Jag harockså en annan fråga, gav i sitt första anförande klart uttryckför en principiell syn. Det är inget fel med det, för även om man finner måste uppge sin principiella syn i ett koalitionssamarbete och böja sig förkoalitionsbrödernas önskemål på vissa punkter, så kan man ha kvar dennasyn som en Men sade uttryckligen mer än sä. Han sadealt han utgick ifrån att den moderata synen, dvs, motståndet mot den selektiva,riktade hjälpen till krisregioner, skulle vinna anklang inom regeringen ochpåverka regeringspolitiken.