prot · G30951 · 1979-12-31 00:00:00 — Ytterligare dröjsmål kan innebära risker för att oersättliganaturvärden spolieras. Våtmarksmiljöerna är en naturresurs av stort värde.Myrar, kärr, mossar, träsk, sumpängar och strandängar m. m. är nödvändigaelement för samspelet i naturen. De är nödvändiga för vattenbalansen i naturen.De är nödvändiga för skogslandskapets rnångformighet. Och de är värdefullamiljöer för viltet. Man räknar med att det finns ca 7 miljoner ha våtmark ivårt land - sjöar och vattendrag oräknade. Med dagens teknik kan en betydande del av denna arealomföras till produktiv skogsmark. Anspråken på mark för odling av energiskogoch brytning av torv som energikälla är andra hot mot våra våtmarker. Det ärmot bakgrunden av de mänga misslyckade ingrepp genom utdikningar som skett ochsker utan hänsyn till de ekologiska följderna som vi nuomgående vill få lagliga möjligheter att pröva markavvattningsföretag frånnaturvårdssynpunkt. Med det anförda yrkar jag bifall tillreservationerna 1,2 och 3 i jordbruksutskottets betänkande nr 19. Naturvårdslagen,m. Tredje vice talmannen, som under detta anförande övertogledningen av kammarens förhandlingar, tillkännagav att anslag utfärdats omsammanträdets fortsättande kl, 19.30. EINARLARSSON (c); Jag skall som talesman förutskottsmajoriteten kommentera frågorna om miljö- och naturvård, som är mycketväsentliga. Som vanligt gäller meningsskiljaktigheterna mellan utskottet ochreservanterna inte så mycket målen som medlen. Jag vill betona värdet av attdet råder så stor enighet kring målsättningarna. Här är alltså litet diskussion om vilka medel man skallanvända för att uppnå dessa målsättningar. Betänkandet gäller i huvudsak de trefrågor som redan kommenterats av . Skötselavtal finns i den nu gällande lagstiftningen. Iskrivningen i betänkandet vill utskottsmajoriteten understryka att dennamöjlighet till Naturvårdslagen, m. m. samarbete med markägarna skall tillvaratas. I sammanhangetsäger utskottet att man också vill betona värdet av att markägaren iförekommande fall på ett så tidigt stadium som möjligt kopplas in ibeslutsprocessen och i naturvårdsplaneringen över huvud taget. tog upp ersättningsproblematiken. Jag vill däsäga att det här inte är fråga om någon förändring i förhållande till nugällande bestämmelser om naturvårdsområden. Ersättning skall möjligen kunnakomma i fråga om den gäller utfört arbete. Det handlar alltså inte om någonersättning för intrång. Jag vill gärna personligen säga att det säkert finns enhel del tillfällen då man på ett praktiskt och förnuftigt sätt kan uppnå godaresultat i naturvårdshänseende genom sådana överenskommelser rned de markägareeller andra på orten boende människor sorn genom generationer har skapat detnaturvärde sorrr lagstiftarna nu kommit fram till bör bevaras. När det gäller den ökade användningen av naturvårdsområdensom institut vill jag säga att jag tycker att funderingen i densocialdemokratiska reservationen är ganska onödig. Bestämmelserna är redanmycket klara, och naturvärdsområdesinstitutet används i ökad utsträckning. Jagvill som exempel nämna att det , från den 1 juli 1978till den , ökat från 1 301 ha till 9 200 ha. I detta läge harutskottsmajoriteten inte ansett det befogat med något riksdagsuttalande om enintensifierad användning av detta institut. När det gäller den tredje frågan, som berör strandskyddetoch den lag som antogs 1974, har utskottet inte funnit anledning att föreslånågon uppluckring av den lagen, vilket föreslås i moderatmotionen. Men vi harinte heller funnit några skäl tala för att göra den skärpning som föreslås iden socialdemokratiska motionen. Vi anser nog att naturvårdsmyndigheten harmöjlighet att gå in och skydda de naturvårdsintressen som är befogade när detgäller våtmarkerna. Beträffande de dikningsföretag som omnämndes här av JanFransson och som även berörs i reservationen vill jag påpeka attnaturvårdslagen redan ger möjligheter art bevaka dessa företags inverkan pånaturmiljön. Den som ämnar utföra vissa arbetsföretag som skulle kunna ändranaturmiljön ar skyldig att samråda med innan företaget utförs.Länsstyrelsen kan då förelägga företagaren att vidta åtgärder för att begränsaeller motverka skador på miljön. kan också föreskriva att anmälanför samråd alltid skall ske i fråga om vissa slag av arbetsföretag. Regeringen har i naturvårdsförordningen så sent som 1979föreskrivit anmälningsplikt beträffande sådana företag som rör markberedningoch hyggesplöjning, vilka också kan påverka våtmarkerna. Den nya bestämmelseninnebär att den som ämnar utföra sådan dikning möjligt och senast två rnårraderi förväg skall anmäla detta till skogsvärdsstyrelsen. Den skall sedan rned egetyttrande om företagets skogliga lämplighet överlämna anmälan till länsstyrelsenför samråd enligt 20 S naturvårdslagen. Denna författningsändring har inteträtt i kraft. Den träder i kraft . avserregeringen förelägga proposition med förslag till ny vattenlag. Den skall träda i kraft den 1januari 1982. Med hänvisning till den situation som jag här försöktbeskriva har utskottsmajoriteten inte funnit befogad anledning att föreslåförändringar i lagen orn strandskydd, och med detta, herr talman, yrkar jagbifall till utskottets hemställan på alla punkter. () replik: Det var ett viktigt förtydligande som EinarLarsson gjorde i fråga om avtalen. Vi har självfallet absolut ingenting emotatt man samarbetar med markägaren. Det bör man göra i dessa frågor. Men vi harockså i vår reservation pekat på betydelsen av att kunna gå in med aktivaåtgärderoch utföra dem såsom beredskapsarbeten. De har varit och kommer attvara ett värdefullt tillskott, bl. a. när det gäller att sysselsätta ungdomar iberedskapsarbete. Det var ett viktigt förtydligande även mot den bakgrundenatt ersättningsreglerna utgör den väsentliga skillnaden mellan naturreservatoch naturvåfdsområde. Vi tycker nog att utskottets motivering är litet av attslå in öppna dörrar. När det gäller dikningen är det gott och väl att vi nu harsamrådsskyldigheten enligt 20 S naturvårdslagen. Jag skall inte ta kammarenstid i anspråk genom att med exempel beskriva hur illa samrådsparagrafenhittills har fungerat i praktiken, merr det är helt uppenbart att det behövs enskärpning. Genom skogsvårdslagens anvisningar, som träder i kraft den1 januari, kommer länsstyrelserna självfallet att få bättre kännedom omplanerade dikningsföretag i skogslandskapet. Ändå kvarstår det faktum attlänsstyrelsen bara kan lämna råd och anvisningar om hur man skall begränsaeffekterna av ett dikningsföretag. Vad som behövs är en laglig möjlighet att stoppamarkavvattningsföretag när detta mofiveras av mycket starkanaturvårdsintressen. Skillnaden i vårt synsätt gentemot de borgerligapartiernas är att vi reservanter anser att det är samhället som genomnaturvårdsmyndigheten skall ha det slutliga avgörandet och inte markägaren. Naturvårdslagen, m. m. HANSWACHTMEISTER (m): Naturvård - vad är det? Bara i undantagsfallär det vård av något ursprungligt och orört, och den vården tog sig från börjanuttryck i fridlysning, i se men inte röra. Man kom underfund medatt t. ex. en löväng under sädana förhållanden växte igen till en lund, som isin tur övergick till lövskogsbestånd-det blev ett helt annat landskap än detman hade tänkt sig. Därav drog man den fullt riktiga slutsatsen, att lövängen,som uppkommit genom vissa bestämda brukningsmetoder, måste hävdas rned sammametoder för att den skulle kunna bestå. Av den passiva fridlysninge/i måste bliaktiv skötsel, av naturskydd måste bli naturvård. Genom att acceptera dessa enkla teser blev 1964 årsnaturvårdslag något av en fredlig revolution; det var inte bara en namnfråga att byta ut Naturvårdslagen, m. m. m.X\i]:skydds\i\g mot mWiYvårdsVdg utan en programförklaring:det svenska kulturlandskapet - det är praktiskt taget alltid detta det handlarom i vår naturvård - skulle bevaras så långt det är möjligt. Men vilket kulturlandskap är det fråga om? Är det dagensmed de än så länge något så när utbredda ljusa hagmarkerna, ett landskap somräknar sina anor inte längre tillbaka än till lag om laga skifte medbyatvångets upphörande och med utflyttningen till de nya ägolotterna? Är detbronsålderns lövskogslandskap vi vill återkomma till, eller år det senaretiders ? Är det granåkrar eller somliga vattenkraftbyggaresönskedröm - varenda älv vi rör? Här finns många tillfällen till misstag, och därför måsteman handla under mottot skynda långsamt, för en gångs skull. Vad som skapat landskapet genom tiderna har varit denförda skogs- och jordbrukspolitiken, naturligtvis med en viss eftersläpning,och den politiken i sin tur har till stor del betingats av näringens ekonomiskaförhållanden. Därtill kommer att naturen i sig själv är dynamisk och förändrarsig antingen vi vill det eller ej. Inte ens hela världens naturvårdsintendenteroch naturvårdssakkunskap hade t. ex. till våra dagar kunnat bevara en endakvadratmeter av stenkolstidens landskap. Men rör vi oss med kortareperspektiv, och jag har velat betona just kulturens betydelse för landskapsbilden. Vem förstår kulturens betydelse i det avseendet bättre ände som bor pä torvan och brukar den? Det är hon eller han som märkt att degenom ändrade förhållanden tvingats att lägga om sina brukningsmetoder. Det kanbli fråga om övergång till kreaturslös drift, och då blir ju hagmarkenöverflödig och bör planteras igen till skog. Kanske är det just den hagmark dit den närbelägnatätortens folk helst söker sig pä sin fritid. Kanske var det just den hagmarkensom på det sättet blev beskogad. blev mörk och trist. Att bevara den är enekonomisk fråga, skillnaden mellan vad en ny rafionell användning ger och vadden gamla irrationella hade gett. har här gått ispetsen med ersättning för genom brukning på det gamla sättet utebliven inkomstökning.En sådan ersättning, långt enklare än reservatens engångsintrångs-ersättningar,;ir det som åsyftats i motionen 1439 av m. fl. Den ersättningenblir lägre och möjliggör alltså att större arealer kan bevaras. Men den ansestyvärr inte tillåten just , eftersom den skall vara knuten tillreservatkaraktären. Vi menar att just denna avtalsvisa upplåtelse måste ilagtexten klart anges som tillåten. Det är alltså den bristen motionen villundanröja, som vi vill få fram ett gott samarbete mellan myndigheter,friluftsfolk och markägare i stället. Jag yrkar därför bifall till utskottetshemställan under mom. 1. Vi måste också få till stånd ett sådant samarbete om institutetnaturvårdsområde skall komma till större användning än . Jag delarhelt de socialdemokratiska reservanternas besvikelse inför att sä fånaturvårdsområden inrättats. Jag kan göra det sä mycket mera som jagredan 1964 föreslog tillskapandet av ett sådant institut som våranaturvårdsområden. När det kom till stånd beklagade jag densnäva utformningen av ersättningsbestämmelserna som jag dels fruktade skulle äventyrahela reformen, dels ansåg direkt orättvisa genom att de lät enmedborgarkategori, jordbrukarna, så gott som ensamma bära de ekonomiskabördorna av så att säga en djupfrysning av landskapsbilden. Det ligger i naturvårdsområdenas karaktär att mycket småersättningar för intrång skulle komma i fråga. Jag är ganska övertygad orn attvi hade haft många fler områden om förrättningsmännen hade haft möjligheter atti känsliga fall ställa gottgörelse i utsikt. Men jag tror ändå inte att den uteblivna ersättningen ärhuvudorsaken till att vi fått så få naturvårdsområden. För den enskildemarkägaren har med få undantag landskapsvård utan ersättning varit självklarinom för varje brukningsenhet gällande ramar. Det är ju den omständigheten somgjort den svenska landskapsbilden så oerhört omväxlande. Jag tror orsaken till väsentlig del är att söka i enallmän osäkerhet inför det nya institutet både hos markägare och hosförrättningsmän. Uttrycket "avsevärt försvårande av pågåendemarkanvändning" är ännu inte riktigt klart definierat. Inte blir klarhetenstörre genom bifall till reservanternas yrkande. Vi tar oss inte ur ett oklartläge genom skärpta lagbestämmelser. Jag tror i det här fallet mera på det godaexemplets makt. Att sprida kunskap om de naturvårdsområden som redan finns ochhur de fungerar i gott samarbete mellan markägare och myndigheter är långteffektivare än lagparagrafer. F. ö. har det på denna front redan börjat klarna, somutskottets ordförande nämnde. Helt skingrat är förvisso inte dunklet ännu,och därför yrkar jag bifall fill utskottets hemställan under mom. 3. I sin partimotion gav socialdemokraterna en beskrivning avvåtmarkspro-blemet som jag inte har någonting att invända emot. Jag är minstlika orolig som reservanterna bakom reservationen 3 inför vad som sker och vadsom kan komma att ske med de delar av vårt land som kallas våtmarker och som ärav avgörande betydelse för vår vattenhushållning. Jag hade glädjen att få besök av någraryssar, från för hydrometeorologi och miljövård, underledning av biträdande chefen . Vi studerade under en hel dagspeciellt våtmarksproblern. Ett par ord av borde vara vägledandeför hela vår syn på våtmarksproblemet: "Vatten är inte bara förutsättningenför liv - vatten är liv." Jag tog ett mycket djupt intryck av detta hennesyttrande. Vartenda ingrepp i naturens vattenhushållning kan påverkavårt liv, även i positiv riktning, det måste klart sägas ifrån, men nog tyvärrmestadels i negativ. Vi bör nog tänka på den saken när vi står i begrepp attelda upp våra torvmarkereller genom skogsgödslingeller dikning påskyndanedbrytningen av torven och därmed öka produktionen pä nu försumpade marker. Jag tror att vi i utskottet i sak varit överens omallvaret i frågan. Det framgick väl ganska tydligt av vad vi hörde frånsocialdemokratiskt häll att vi ser på frågan på samma sätt. Målet är vi, somutskottets ordförande nyss Naturvårdslagen,m. Nr 51 sade, ense om. Det är vägen dit somvi kanske inte alltid är helt överens om. Torsdagenden "" som skilt oss åt idenna fråga om våtmarkerna är närmast takten i 13december 1979. åtgärderna. F'.eservanterna vill inte invänta den nyavattenlagen utan redan nu införa tillståndsplikt för rnarkavvattning. Naturvårdslagen m. m. menar att vi redan har möjligheter att kontrollera detväsentliga. Vi har ju samrådsskyldigheten. Och sedan vi behandladeen socialdemokratisk motion i samma ärende har vi, som vi hörde, fått denobligatoriska anmälningsplikten för all skogsdikning. Det är visserligen intedetsamma som tillståndsplikt, men det är i alla fall en väg för samarbetemellan myndigheter och skogsägare som på detta vis har stakats ut. Och jag troratt den kommer att ge större effekt än om vi går vägen över lagparagrafer.Beaktar vi dessutom 'ets riksdagsbeslut kan utskottsmajoriteten intefinna att så värst mycket mera är att vinna just , innanvattenlagspropositionen skall komma. Därför yrkar jag, herr talman, till slutbifall till utskottets förslag även under mom. 4. Överläggningenvar härmed avslutad. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels reservation 1 av m, fl,, och förklarades denförra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifallerjordbruksutskottets hemställan i betänkande19 mom. 1 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinnernej har kammaren bifallit reservation 1 av Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. DåJan begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: Ja - 162 Nej - 159 Utskottets hemställan bifölls. Propositioner gavs pä bifall till dels utskottetshemställan, dels reservation 2 av m. fl., och förklarades denförra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller jordbruksutskottets hemställan i betänkande19 mom. 3 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinnernej har kammaren bifallit reservation 2 av Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. DäJan begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: Ja - 164 Nej - 157 Propositioner gavs pä bifall till dels utskottetshemställan, dels reservation 3 av m. fl., och förklarades denförra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller jordbruksutskottets hemställan i betänkande19 mom. 4 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinnernej har kammaren bifallit reservation 3 av Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. DåJan begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: Ja - 163 Nej - 158 1979/80:15med anledning av motion om gästkontroll på hotell 1979/80:16 med anledning avpropositionen 1979/80:25 med förslag till tilläggsbudget I till statsbudgetenför /80 i vad avser anslag inom handels- ochindustridepartementens verksamhetsområden Kammaren biföll vad utskottet idessa betänkanden hemställt. § 18 Årsredovisning för Föredrogs näringsutskottets betänkande 1979/80:17 medanledning av regeringens skrivelse 1979/80:11 med överlämnande avårsredovisning för jämte motion. Nr 51 I detta betänkande behandladesSvenska Varv AB:s årsredovisning för år Torsdaeenden , vilken hade överlämnats tillriksdagen med regeringens skrivelse 1979/80:11 (industridepartementet). I detta sammanhang hade behandlats den med anledning avskrivelsen, väckta motionen 1979/80:85 av m. fl. (vpk), vari hemställtsatt hos regeringen begärde förslag till investeringsprogram inomsådana delar av den offentliga verksamheten och den statliga industrin vilkavar av betydelse för varvsindustrins avsättningsmöjligheter. 1. beträffandeårsredovisning för att lade regeringens skrivelse1979/80:11 till handlingarna, 2. beträffande statligtinvesteringsprogram till stöd för varvsindustrin att sktrlle avslåmotionen 1979/80:85. JÖRNSVENSSON (vpk): Årsredovisningen från Svenska Varv geranledning till en rad frågor och reflexioner. Redovisningen speglar bl. a. den oerhörda kortsiktighetsom har präglat varvspolitiken här i landet. Man kan ha olika bedömningar avSvenska Varvs nuvarande ledning. Men man måste säga att det inte är lätt attförsöka leda en varvskoncern när det är så svårt att få ordentliga riktlinjerav de ansvariga politikerna. Etapperna i planeringen är för korta, ovissheten för stor.Folkpartiregeringens tvåårsperspektiv, understött av socialdemokraterna,förvärrade ovissheten. Knappast något är värre än halva löften ochsistahandsförhopp-ningar som man inte vet hur mycket man kan tro på.Långsiktigt tänkande hämmas av sådant. Den arbetsamma förnyelse man sökt ochdelvis lyckats arbeta fram skadas av att regeringskretsarna sprider dubblabudskap. Ena dagen gäller det förhoppningar, nya katastrofrykten.Ena året gäller det betydande stödbelopp, sedan hotelser och antydningar ornatt nu får det vara slut med stödpengar. Ett annat problem är isoleringen av varven ochvarvspolitiken från andra delar av industri- och samhällspolitiken. Både deborgerliga och socialdemokraterna har sett varven mer eller mindre enbart somvarv och som varvsproblem. Marknaden skall avgöra produktionen, har man menat,marknaden skall automatiskt bestämma livskraften, åtgärder skall bestå i baraen ökad anpassning. Aldrig har man sett sammanhanget, nämligen att åtgärder påett område hänger samman med åtgärder på ett annat, att utveckling av förnyelseoch angelägna ting på ett område också har den sidan att den skapar marknad förandra produktionsområden. Varven representerar i långa stycken en unik kapacitet. Deförenar vissa storleksfördelar med en avsevärd mångsidighet och förmåga attbemästra avancerade och kombinerade tekniska uppgifter. dustrierav en typ som kan få stor betydelse. De tillhör, kan man säga,spjutspetsarna i en ny typ av industriell utveckling eller har i varje fallgoda förutsättningar att göra det. De ger med låg energiåtgång jämförelsevis många arbeten.Samma mängd elenergi som i massaindustrin krävs för att underhålla ett endajobb räcker i varvsindustrin till 26 arbeten. Den mängd olja sorn imassaindustrin går åt för att underhålla ett jobb räcker i varvsindustrin till16 jobb. a. därför borde varven vara givna inslag i denmoderniserade och kvalitativt förnyade ekonomiska struktur sä välbehöver. Men denna verkliga frarntidsroll kan varven aldrig spelaom de lämnas isolerade. Man har här att välja mellan två vägar. Den ena är attlämna utvecklingen åt sig själv, att ge förnyelsen formen av blott en osäkeroch kortsiktig marknadsanpassning. Detta är liktydigt med nya krav framöver påreträtter, nedläggningar och minskningar av stödet och på nya arrangemang avden farliga och illusionsbetonade P80-typen. Den andra vägen är långsiktig. Den kännetecknas av tålamodoch medvetenhet. Den ser inte varven som isolerade utan understödjer derasförnyelse genom att aktivt påverka själva marknaden. Den kopplar dem till enaktiv politik inom andra sektorer av ekonomin. På en rad områden inom svensk ekonomi finns det behov avlångsiktig upprustning och teknisk förnyelse. Frågan gäller dä: I vad mån kanmedvetna och planmässiga satsningar på sådana områden bilda marknad för varvensalternativa produktion? Vi har stora eftersatta behov på kommunikationssektorn. Vihar dem både när det gäller järnvägsväsendet - som man har svältfött underårtionden - när det gäller lasttekniken och när det gäller den inrikessjöfarten. Varför har man så länge svältfött viktiga transportområden tillförmån för bilismen? Varför har man aldrig haft något klart program för attutveckla den inrikes sjöfarten, som med sin energisnålhet och sinmiljövänlighet bör ha alla förutsättningar för att framöver kraftigt öka sindel av godstransporterna? Man har en processindustri i landet, som har kvar en mängdtraditionella drag och där en förnyelse behövs. Då inställer sig frågan; Behövsdet inte ett program för att stegvis ersätta t, ex. gamla anläggningar inomskogsindustrin med nya, som är byggda enligt andra tekniska principer? Kräverinte den långsiktiga omställningen i den metallurgiska industrin en delvis nytyp av anläggningar för att produkterna skall kunna göra sig gällande på marknaden?Vad skulle, kan man fråga, en planmässig forcering av sådana investeringarkunna ge för bidrag till landets industriella förnyelse och till bättreenergihushållning inom industrin? Och utgör dessa anläggningsinvesteringarinte en tänkbar och intressant marknad för varven? Vilka investeringar kommer att behövas i framtidaenergianläggningar? Hur påverkar olika energisystem marknaden för svenskspecialproduktion, och var kan varven - som ju redan nu torde vara i stånd attofferera sådant -då komma in? Dessa frågor har aldrig besvarats ordentligt. Det ärförvånande, därför att det har blivit alltmer uppenbart att i enavancerad industriell ekonomidet inbördes sambandet mellan olika typer av produktion och mellan olikamarknader har ökat. Den ena marknaden stöder, enkelt uttryckt, alltid denandra. Varför ställdes inga sådana frågor av dem som förut hadeansvaret för varvspolitiken? Varför fick varvskrisen utvecklasig så långt utan att problemet under'söktes? Vpk tycker att utskottets skrivning är otillfredsställandepå dessa punkter. Man hänvisar i utskottstexten till att omställningar alltidtar tid och kräver resurser. Ja, det är ju sant, men varför har då detta inteföranlett en mer förutseende planering för att reducera tidsförlusterna? Frågangäller ju här f. ö. inte främst varvens inre omställning utan förhållandena påsådana investeringsområden som kan tänkas påverka varvens yttre förhållandenoch situation. Så hänvisar utskottet till att varvens långsiktigautveckling skall behandlas i den nya varvspropositionen, som väntas i början avnästa år. Det är, enligt vår åsikt, inte heller någon giltig hänvisning. Manfrestas säga som en person i en av de mera kända Ibsenpjäserna: "Fantro't!"