prot · G309100 · 1979-12-31 00:00:00 — Men det fria hotas liksom alla andra fria afrikanskastater av den rasistiska regimen i . måste konsekvent bidratill att den sydafrikanska regimen isoleras och bistå frihetsrörelsen iSydafrika, SWAPO i och de fria afrikanska staterna. I krossades den demokratiskaregeringen genom en USA-styrd högerkupp. Vi är övertygade om att det endast varett temporärt nederlag. Pinochetjuntan isoleras alltmer. måste bidratill denna blodsregims internationella isolering i stället för att öka handeln medden. Vägen mot demokrati och socialism i kommer åter att öppnas. Somozadiktaturens fall i är en historisk segeroch visar att de demokratiska krafterna är på frammarsch i Syd- ochMellanamerika. Det är en ynkedom att den drar sig för att geett rejält bistånd till det nya . Kan vi förvänta oss att beredd att tänka om och bifalla de motioner som arbetarpartierna framlagt omökad hjälp till ? I stärks alltmer den palestinska befrielserörelsensställning. T. o. m. i reaktionära kretsar i och börjar manbegripa att fred och säkerhet i området aldrig kan uppnås om inte detpalestinska folkets nationella rättigheter tillgodoses. Vi hoppas att deninställningen också delas av utrikesministern och att han inte har sammasympati för den israeliska aggressionspolitiken som sin företrädare somfolkpartiledare. Det är dags att utveckla våra förbindelser med PLO, och detkan lämpligen ske genom en officiell inbjudan till att besökavårt land. I öppnar sig nu nya möjligheter till att på siktuppnå landets fredliga återförening. Det är sorgligt att i detta läge ochSydkorea väljer att genomföra nya stora militärmanövrer. Schahens fall i är ännu ett exempel på hur kampen förfrihet och framsteg vinner ökat stöd. Det konstaterandet kan man göra trots attdet finns inslag i den iranska revolutionen som är djupt främmande och stötandeför oss. Vreden mot USA-imperialismens förbrytelser i ursäktar intetagandet av gisslan. Men händelserna i belyser också det orimliga i att Utrikes- och handelspolitisk debatt Nr 100 diplomatiska beskickningarutnyttjas som spioncentraler. p. , j I inleddes sedanbetydelsefulla reformer för att 17 IQSO talandet ut ur underutvecklingen och misären. Men det ärAfghanistans folk och inga andra som skall bestämma om landets framtid. Därför tar vi avstånd Ut k rh han ' '' sovjetiska militära inmarschen och kräver att de sovjetiska d I It' k debatt''"""PPsrna skall lämna och all annanfrämmande inblandning upphöra. Export både av revolution och avkontrarevolution måste avvisas. Jag nämnde inledningsvis att det gjorts storaframsteg . I en situation då nattsvart pessimism ibland tycksprägla debatten tror jag det är angeläget att också ange ljusare perspektiv,att inte tappa proportionerna. Men lika felaktigt vore det självfallet att dölja attdemokratiska och mänskliga fri- och rättigheter fortfarande sitter trångt påmånga håll i världen, ja, ofta trampas under fötterna. Vi snuddade vid dessa frågor i allmänpolitiskadebatt för . Och som vanligt ville några av partiledarna här iriksdagen göra detta till ett problem i första hand för människor med ensocialistisk och kommunistisk övertygelse. Förhållandet är det motsatta. Vårt parti kärhpar mot det svenska klassamhället, för attutveckla demokratin till en socialistisk demokrati, som stoppar rovdriften påmänniskor och natur, som garanterar alla demokratiska fri- och rättigheter. Vibekämpar storfinansens välde lika väl som vi är motståndare tillenpartidiktaturen. Vi kämpar för en socialistisk demokrati i mångfald. Därförser vi särskilt allvarligt på övergrepp som begås i socialismens namn. Vårt partis protester mot t. ex. rättegångarna i ärväl kända liksom vår uppfattning om övergreppet mot Sacharov. Men samtidigtkonstaterar vi att det här i förekommer en påtaglig ensidighet då detgäller försvaret av de demokratiska fri- och rättigheterna. förre FN-ambassadör förklarade straxinnan han fick sparken att det faktiskt finns gott om politiska fångar i USA.Ett av de många bekanta exemplen är de s. k. 10 - dvs. de medborgarrättskämparsom spärrades in efter rasistiska provokationer. Övergreppet har i stort settförbigåtts med tystnad från de flesta här i . Och vem hörde talas om indignerade protesternär en halv miljon indonesiska kommunister mördades av i slutetav ? Hur tyst är det inte om samma regims brutala folkmord i ?Ja, helt tyst är det ju faktiskt inte. Den borgerliga regeringen har juförsvarat vapenexport till . Vad kallade terrorbombningarnamot och Haiphong ? Jo, han kallade dem för bombningar för fred. På i har 30 000 människor mördats - många har redovisat hur socialdemokratiska Jag kan komplettera med att berätta att många i 22 har blivit levandebegravda - däribland hela ledningen för Var är protesterna? Jag instämmerhelhjärtat med när han uppmanar den och samtligaborgerliga partier att göra sin stämma hörd mot dessa mord. Uppräkningen kan fortsätta. Man kan jämförauppmärksamheten kring det s. k. båtfolket i med tystnaden då 200 000människor flyr till under Mobutus förtryckarregim i . Och intehördes protester då ungefär lika många människor avmilitären drevs i väg från och tvingades söka sin tillflykt i dethungrande . Exempelsamlingen kan tyvärr göras oändlig. kommunisterna bekämpar övergrepp mot demänskliga rättigheterna i vilket väderstreck och under vilken regering de änbegås. Vi skulle välkomna, om samtliga politiska partier i vårt land intogsamma hållning. Försöken att i antikommunistiskt syfte använda dessa frågor somett tillhygge mot kommunisterna är dömda att misslyckas. Det bordestå klart vid det här laget. Den avspänningsprocess i de internationellaförhållandena som fick sitt främsta uttryck genom harstannat upp. Riskerna för en tillbakagång till det ökar och därmedockså riskerna för en förödande militär konfrontation. Ca läggs ner på militära rustningar i en värld som redan äröverhopad med vapen. Bara i ökar rustningsutgifterna detta armed 80miljarder kronor som betydande delar av den amerikanska befolkningenlever i social misär. I den tredje världen öppnar sig nya gigantiska marknaderför den internationella vapenhandeln som världssvältens, analfabetismensoch arbetslöshetens problem förblir olösta. Händelserna i har förvärrat detinternationella läget. Men är det uppenbart att man från amerikansksida försöker ta Afghanistanhändelserna som förevändning för att skärpakapprustningen och bryta mödosamt uppbyggda internationella förbindelser. Detär positivt att en rad stater i visar stor tveksamhet att följaCarter på denna äventyrliga väg. Försämringen av det internationella läget inleddes långtföre . efter sitt tillträde som president börjadeCarter ställa nya och oacceptabla villkor för det SALT Il-avtal som i praktikenvar nästan klart. Först kunde presidenterna ochCarter underteckna det nya avtalet. Men bläcket på dokumentet hann knappttorka innan man i inledde en våldsam kampanj för att förhindraratificeringen av avtalet. Påhittigheten i kände ingen gräns då det gälldeatt hitta skäl mot ett godkännande av avtalet. De jättelika profitintressena inom ramen för det militärindustriellakomplexet, som redan varnade för, speladeuppenbarligen en mycket aktiv roll i sabotageförsöken mot SALT II. På reaktionärt håll söker manenligt gammalt mönster övervinna den djupgående kapitalistiska krisen genom forceradupprustning. Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt När president förra höstenförklarade att ensidigt skulle dra tillbaka 20 000 man ochtusentalet stridsvagnar från möttes inte beslutet av någotpositivt gensvar från . Åtgärden beskrevs som begränsad, vilket visserligen ärsant, men ändå inte mer begränsad än att just tidigare i Wienförhandlingarnaställt just detta krav på . förklarade också beredskap attomedelbart inleda förhandlingar om de sovjetiska medeldistansrobotarna. Carterssvar på dessa åtgärder och förslag blev i stället att påtvinga de europeiska NATO-staterna en ny allvarlig kärnvapen- och raketupprustning. Kvalitativt nyavapensystem skall införas i , bl. a. de s. k. kryssningsrobotarna,som inte minst utgör ett allvarligt hot mot vårt eget land och våra möjligheteratt stå utanför väpnade konflikter. Jag påtalade , i en debatt häri med utrikesministern, den häpnadsväckandepassivitet i dessa frågor. Inga som helst insatser gjordes från det alliansfriaSverige för att försöka motverka en ny omgång i kapprustningen. Sammapassivitet har sedan fortsatt då det gäller NATO:s nya upprustningsplaner fördet nordiska området som verkligen inte bidrar till säkerhet och stabilitet ivår del av . Den tystnad innebär att den accepterarvästmakternas rustningar intill våra gränser, skriver Metallarbetaren i enledare i sitt senaste nummer med rubriken . Denna tystnad är ett klart brott mot Sverigestraditionella aktiva neutralitetspolitik. Under utrikesminister har denaktiva neutralitetspolitiken upphört, skriver Metallarbetaren med all rätt. världsbild framgår också av regeringsdeklarationen,där det står: "Med seger i presidentvalet kom i ställettraditionella amerikanska värderingar om respekt för nationellt oberoende,demokrati och mänskliga rättigheter att stå i förgrunden." Det är nästan så att man med en gammal folkpartiledare ochnumera landshövding vill mana att gå hem och läsa historia. Harutrikesministern aldrig hört talas om åtminstone någon av alla de amerikanskamilitära interventionerna för att hindra folkens frigörelse och nationella oberoende?Har utrikesministern aldrig hört talas om t. ex. interventionerna i Guatemala1954 och . eller överfallet på 1961 ochmedverkan i den fascistiska Chilekuppen ? Och vad är det för nationelltoberoende och mänskliga rättigheter vill tillförsäkra det palestinskafolket? Jag rekommenderar till läsning bok rättigheternas ekonomi. Där kan utrikesministern lära sigen del om hur det ingått och ingår i att upprätta nyfascistiskalydstater i den tredje världen. Frågan om krig och fred, upprustning ellernedrustning är ingenting som vi kan överlämna till stormakterna, medan visjälva sitter passiva på parkett. Vårt parti är anhängare av en aktivneutralitetspolitik. Den måste bl. a. innebära att gör insatser förfredlig samverkan, avspänning och nedrustning. Jag har sagt här i kammaren att vårt partiansluter sig till det socialdemokratiska förslaget om att bör ta ettsnabbt initiativ för att få till stånd en europeisk nedrustningskonferens.Liknande förslag har framförts från andra länder, senast av påden polska partikongressen. Det viktiga är naturligtvis inte var en konferensäger rum. Det är viktiga är att den snabbt kommer till stånd. är överhopat med kärnvapen, och en väpnadkonflikt här skulle leda till vår civilisations undergång. Vi får inte tillåtaatt blir av skärpta motsättningar, spänningar och rustningarefter de framsteg som trots allt uppnåddes . Förhandla, förhandla, förhandla! uppmanade AlvaMyrdal i en artikel i . Jag instämmer i den uppmaningen. Sverigesregering måste göra aktiva insatser för att hjälpa till att få i gångförhandlingsmaskineriet igen. I kampen för nedrustning och fred spelar den alliansfriarörelsen, som omfattar det stora flertalet av världens länder, en mycketbetydelsefull roll. Jag vill gärna passa på att framföra vårt partis storarespekt och beundran för det enastående arbete som gjorts av Jugoslavienspresident i uppbyggnaden av denna rörelse. I en motion till årets riksdag har vårt parti krävt attSverige skall ansluta sig til) den a)]iansfria rörelsen och aktivt bidra tilldess arbete. Ett sådant beslut skulle uppskattas av många alliansfria länder. Det handlar inte bara om fredsarbetet utan också i höggrad om att skapa en ny ekonomisk världsordning, nya nord-syd-relationer. Denuvarande, djupt orättfärdiga förhållandena med utsugning och underordning kaninte i längden fortsätta. De strider inte bara mot alla rättfärdighetsideal. Deutgör också en allvarlig fara för freden. måste i handling och inte bara i ord ansluta sigtill arbetet för en ny ekonomisk världsordning. Det förutsätter att vårt landfrigör sig från de internationella imperialistiska bindningar harpå många områden. Jag vill ställa en konkret fråga till utrikesministern: beredd att ge sin anslutning till kravet på medlemskap i denalliansfria rörelsen? skulle som medlem i den alliansfria rörelsen påett konkret sätt kunna vara med och driva de alliansfria staternas program närdet gäller ekonomi, handel, information och forskning. I FN och i andrasammanhang har deklarerat sin vilja att bidra till att brytaunderutvecklingen och att medverka till att bekämpa kolonialismen. harockså anslutit sig till uppfattningen att det är nödvändigt med en ny ekonomiskvärldsordning och sagt sig vara berett att medverka till industrialisering iutvecklingsländerna och till ett brytande av det ensidiga råvaruberoende som såmånga av världens fattiga länder befinner sig i. Vårt lands uttalade ståndpunkter sammanfaller således ihög grad med den alliansfria rörelsens program på olika områden, och det borde,enligt vår Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt mening, vara skäl nog för en svensk anslutning. Den alliansfria rörelsen har också alltmer fått en ökadbetydelse för avspänningsprocessen. Skärpningen av motsättningarna mellanstormakterna måste brytas, och de alliansfria länderna kan spela en viktigroll för att nå detta. Det faktum att alla medlemsländerna står fria ochobundna gentemot militärpakterna är en styrka och ger hela rörelsen godamöjligheter att tvinga stormakterna att besinna sitt ansvar och fortsättanedrustningen och upprätthålla avspänningspolitiken. Ett svenskt medlemskap skulle ytteriigare stärka rörelsensanseende och styrka som skulle kunna vara mer aktivt på detinternationella planet. Det finns en grundläggande enighet iriksdagen om den alliansfria svenska neutralitetspolitiken. Vänsterpartietkommunisterna ställer sig bakom denna politik, vilket dock inte innebär att videlar regeringens syn på utformningen av politiken. Det finns anledning attrikta stark kritik mot regeringens mycket passiva utrikespolitik. Denna kritikdelar vårt parti med många andra, bl. och fleraenskilda borgerliga riksdagsledamöter. Vi menar att den alliansfria svenska neutralitetspolitikenmåste vara en aktiv sådan. Vårt land har särskilda möjligheter, som ettneutralt och alliansfritt land, att spela en aktiv, pådrivande och positiv rolli det internationella arbetet. Vpk menar att dessa särskilda möjligheter måsteutnyttjas och utgöra grunden för en aktiv svensk politik. Vi har också i egetintresse anledning att vara aktiva, inte minst mot bakgrund av NATO:srustningar i och . Dessa rustningar är ett hot mot säkerhetenoch den militära balansen, och de riskerar att dra in i motsättningarnamellan stormakterna. Det finns därför all anledning, oavsett partitillhörighet,att se allvarligt på situationen och att med en aktiv politik hävda vårasäkerhetsintressen. Jag har tidigare, i andra sammanhang, haft anledning attdiskutera dessa och andra utrikesfrågor med utrikesministern. Som bekant harjag då framfört vår kritik och oro över regeringens passivitet.Utrikesministern har för sin del alltid försökt framställa regeringen somaktiv. Men initiativen saknas ju. Insikter i vad som verkligen händer i världensaknas och tyvärr också viljan att dra de riktiga slutsatserna. Detta är tyvärrockså intrycket utomlands, bland andra länders liberaler och borgerligapolitiker. , herr talman: är ytterst beklagligt, och det är ettavsteg från den aktiva neutralitetspolitik som har ett starkt folkligt stöd häri . Det är alltid intressant att lyssna till LarsWerner. Det är spännande att se hur han skall landa efter sina akrobatiskaövningar - för någonting av akrobatik är det ju ändå som tvingasägna sig åt i varje sådan här utrikespolitisk debatt. Å ena sidan vill han skapa intrycket att de svenskakommunisterna är helt ense med de demokratiska svenska partierna om den utrikespolitiska Å andra sidan måste han förklara för sinasympatisörer att han egentligen inte har något som helst till övers för denpolitiken. Han tillgriper då den här sortens enkla argumentation att i stortsett skylla på den för att de konflikter som råder i världeninte löses, att det förtryck som finns inte upphör - den harinte agerat tillräckligt kraftfullt. Det är också intressant att höra med sådanfrenesi säga att han minsann tar avstånd från förtryck i alla länder, även i dekommunistiska. Det är i och för sig bra att de svenska kommunisterna säger det,men det finns inte särskilt mycket av trovärdighet i de påståendena. För detförsta är det väldigt med vilken iver dessa bedyranden görs - tror man inte attfolk riktigt litar på partiet? För det andra står ju de svenska kommunisternabakom den totalitära kommunistiska ideologi i vars namn så mycket förtryck utövasrunt om i världen. Även om är en skicklig talare och debattör sålyckas han trots allt inte att dölja detta dubbelspel. försöker också göra ett nummer av att jag harpåmint om att den amerikanska utrikespolitiken med president fick endelvis annan inriktning än den tidigare makt- och intressepolitiken genom satsade på en vad jag kallade världsvid kampanj för de mänskligarättigheterna. Jag hänvisade då till dessa som grundläggande amerikanskavärderingar, värderingar som har funnits och finns hos det amerikanska folket.Det är inte detsamma som att försvara den amerikanska utrikespolitiken - dethar vi inte gjort - varken när det gäller de exempel på den som togupp eller när det gäller rader av andra exempel. Men återigen, herr talman, ärproblemet att inte delar vår syn på dessa grundläggande värden-mänskliga rättigheter, demokrati och respekt för individen. Därför blir han såupprörd när man hänvisar till just sådana värden. I övrigt, herr talman, kan jag efter att ha hört debattenkonstatera att det finns en ganska stor enighet om att det internationellaläget allvarligt har försämrats. Jag tycker emellertid att det ärutomordentligt viktigt att vi försöker att ha en så nyanserad bild som möjligtav verkligheten omkring oss. Det är därför som jag i mitt anförande har varitsparsam med generaliserande termer om avspänning och kallt krig. Vad som nuhåller på att ske är ju inte att vi håller på att få ett öst-väst-förhållandesom är helt annorlunda än den politik sorn vi har upplevt ochsom vi har kallat för avspänningspolitiken. Inte heller är det riktigt atthävda att vi nu skulle stå inför vad som brukar kallas för ett kallt krig. Denminsta gemensamma nämnaren för supermakternas politik har under hela 1970-taletvarit att undvika att råka i situationer som i sina yttersta konsekvenser kundeleda till ett kärnvapenkrig. I själva verket har detta varit grundprincipen försupermakternas agerande ända sedan . Det är vår förhoppning attsupermakterna kommer att fullfölja den politiken. Även om vi nu går mot ettbetydligt kärvare klimat i relationerna mellan supermakterna, tror jag det vorefel att därför tala om att vi är på väg in i ett nytt kallt krig. Vad man dåglömmer är att den epoken kännetecknades av ett reellt kärnvapen- Utrikes- och handelspolitisk debatt krigshot och av en betydande osäkerhet omgränsdragningarna, i inte minst. Vad som skiljer nuläget från det dagar ärbåde den strategiska jämvikt som råder mellan supermakterna och att alltförmycket står på spel, framför allt i , för att man skall ha något intresseför en återgång till den sortens konfrontationspolitik. Det sägs ibland att i kärnvapenåldern finns det i självaverket inte något alternativ till avspänning. Det är naturligtvis riktigt i såmåtto att supermakterna inte kan kosta på sig att riskera ett kärnvapenkrig.Nederlaget i ett sådant krig är odelbart, citerade inser alla, också supermakternas strateger. Vad man däremot, som jag också påpekade i mitt anförande,naturligtvis måste vara på sin vakt emot är att bristen på dialog mellansupermakterna, bristen på den typ av förtroendefullt samarbete som trots alltkunde pågå i skuggan av upprustning och ideologisk krigföring mellanstormakterna, ökar risken för missförstånd och för överreaktioner från den enaparten på vad den andra parten tar sig före. Det är många som naturligtvis frågar sig om det för ettlitet land som verkligen tjänar någonting till att nu stå upp och yrkapå samtal i nedrustningsfrågor på det sätt som jag har gjort här tidigare, närdet är uppenbart för alla att världen håller på att rusta sig till tänderna.Men - och här vill jag gärna instämma i vad sade - det är just i ettsådant läge, när kapprustningsvansinnet tar ny fart, som det krävs av detinternationella samfundet, dvs. de internationella organisationerna med FN ispetsen, men också av enskilda, inte minst neutrala länder som , att degör sin stämma hörd, att de protesterar mot detta vansinne som ju hotar attförgöra inte bara dem som rustar utan oss alla. I ett läge av ökande motsättningar mellan supermakterna ärdet också utomordentligt angeläget att neutrala stater som talarklartext om stormaktspolitiken. Vi skall inte låta oss kväsas av den kritik somvi får från olika stormakter för den hållningen. Ofta finns det inte samtidigtanledning till kritik av båda stormakterna. Det kan därför förefalla som om vii vissa skeden är ensidiga i våra attacker. Jag har i övrigt, herr talman, inte så mycket att tilläggatill det som har sagts. ber regeringen att inbjuda denzimbabwiska regeringen till förhandlingar om biståndssamarbete. Jag kanförsäkra att så snart det bildats en sådan regering, skall deninbjudas. Vi har redan folk på platsen, och diskussioner om samarbete pågårförberedelsevis. Jag vill också bara återknyta till det som LarsWerner sade i Mellanösternfrågan. Han uttryckte sig så här: Jag hoppas attutrikesministern inte har någon sympati för . Här tycker jag att LarsWerner avslöjar skillnaden mellan mitt sätt att betrakta svenskneutralitetspolitik och hans eget. Jag menar att man kan ha sympati för Israeloch ha sympati för det palestinska folket. Vad måste göra idenna konflikt, liksom i andra, är att mana parterna att åstadkomma en fredliguppgörelse. Om detta icke faller och hans kommunister påläppen, så kan det inte hjälpas. () replik: Jag skall göra som jag lovade - eller hotademed - nämligen använda min replik till att ta upp några aspekter påBrandtkommissionens rapport vilka jag inte hann med i min inledning. Den första aspekten gäller livsmedlen. Världens befolkningär 4 miljarder människor. Om finns det sannolikt mer än 6 miljardermänniskor. är 800 miljoner människor absolut fattiga. De lever i huvudsaki ett väldigt fattigbälte, som går tvärs över södra och Persiska vikenupp mot och . Går det att avhjälpa? Jag tror att svaret är ja. Om denpolitiska viljan finns - det är det ena villkoret - och man sätter inresurserna, går det att ställa upp det oerhört djärva målet - som vi gjorde -att fram avskaffa hungern. Men det förutsätter för det förstastora reformer inom själva för en bättre jordfördelning,investeringsreformer osv., det förutsätter för det andra att man skaparköpkraft, så att människorna får råd att efterfråga maten - det är där som industrialiseringsprogrammenhar sin stora betydelse - och det förutsätter för det tredje att de rikaländerna är villiga att bidra med ett investeringsprogram på i stort sett 8miljarder dollar . Det är stora belopp,men jämförda med rustningskostnaderna är de mycket små. Detta är i vår ganskaförtvivlade värld ändå rationellt förnuftigt, och det går att avskaffasvälten. Det vore ju märkvärdigt om den politiska viljan till det skullesaknas! Det andra villkoret är att vi utöver detta måste göra uppett mycket brett krisprogram, som kan sättas in . Vi har formuleratett sådant program . Det har fyra huvudpunkter: 1. en ökning av resursflödet till med 200-250miljarder kronor . Det har många aspekter: det är enprocentsbiståndet, det är en internationell beskattning - som jag inte tror att vi kommer ifrån - och det är EMF-guld; det är att öka kapacitet, som det går att mobilisera. 2. åtaganden påenergiområdet, 3. omfattandeinsatser för livsmedelsproduktionen och 4. reformer i detinstitutionella systemet. Vi har enenergistrategi som innebär följande.