prot · G30948 · 1979-12-31 00:00:00 — Det vet den som följt med vad som sagts påsocialdemokratiska partikongressen och på om behovet av ökat bostadsbyggande. Det har också sagts av trestatliga ulredningar på 1970-lalet. Alla dessa har markerat viklen av ettkraftigt ökat bostadsbyggande och satt målsättningen 70 000 ä 75 000 lägenheterper år. påpekade civilutskottet för regeringen attkommunernas ambition på denna punkt mäste förstärkas av en ökad ambitionsgrad iregeringen. Regeringen gör för litet för att driva på kommunernas intresse föratl öka bostadsbyggandet. säger alt det väl ändå är att la i altvi skulle ha den värsta bostadsbristen på . Hon pekarpä sin egen ungdom . Det finns en myckel avgörande skillnad. Medan vi i dagupplever samma symtom på bristen har vi alltså ett bostadsbyggande som är sälågt atl vi fär gä fillbaka fill för aU hitta en jämförelse. Pä1960-talet var det, framför allt genom beslut , inte bara frägaom en mycket hög produktionstakt. Man antog också ett miljonprogram undervilket man på en tioårsperiod ökade bostadsbyggandet med en miljon nyalägenheter. Den dåvarande regeringen tog intryck av den opinion som fanns ochsatsade våldsamt på ett ökat bostadsbyggande. Den regering vi har - och det gäller även den regeringsom leddes av - har alls inte den ambitionen. Man nöjer sig med påbörjar 54 000, 55 000 eller kanske 56 000 lägenheter, alltsånågot mindre än vad som påbörjades . Del är alltså en helt avgörandeskillnad. Jag skulle också vilja varna för alt alltför myckel taintryck bara av hur många som saknar bostad. Det finns folk som har bostad, mensom bor i andrahandsupplätna lägenheter eller som är inneboende. Del finnsfamiljer som har växt till och behöver öka sitt bostadsutrymme. Det finnsfamiljer som bor trängt och därför vill ha större bosläder. Det finns ocksåfamiljer och enskilda som vill övergå till en annan upplätelseform än den deredan har. Det är det samlade trycket på bostadsefterfrågan som jagtycker man skall ta mycket allvarligt på från regeringens sida. Slutligenmedger - och där vet jag atl hon har en "inside information"som är den bästa länkbara - atl det är bekymmer i . En partivän lillBirgit hade en artikel i i valrörelsens upptakt ivilken han berättade all saknar 30 000 lägenheter. Det är alldelesriktigt att det är bekymmersamt i , men i det fallet använderbosladsministern ett alldeles för milt uttryck. Den bostadspolitik deborgerliga fört i är en av de sämsta som det här landet över huvudtaget kan visa upp. Det lycker jag gärna kan medge, om vi nuskall vara litet uppriktiga mot varandra i den här bostadsdebatten. När statsrådet försvarar sinbostadspolitik sker det efter två huvudlinjer som kommer tillbaka i varjeanförande. Flon säger dels att det inte finns någon bostadsbrist, dels att detär kommunernas fel all del finns svårigheter på bostadsmarknaden. Atl problemen kanske var större är juingen tröst för de 53 700 människor som saknar egen bostad i ellerför de 1 000 som saknar bostad i . Det är heller inte någon tröst föralla de ungdomar som saknar egen bostad. Även om man skalar bort överdrifter ibostadsförmedlingarnas statistik kvarstår det faktum alt vi har en ganskabesvärande bostadsbrist i stora delar av landet. Erkänn detta, statsrådetFriggebo, och lägg fram en bostadspolitik så atl vi kan uppfyllariksdagsbeslutet om ökal bostadsbyggande! Statsrådet försöker alltid smita ifrån siltansvar genom att påstå att det är kommunernas fel att bostadsbyggandet liggerpä en för låg nivå. Det är, som jag sade , regeringen som harhuvudansvaret för bostadspolitiken. Kommunerna bygger för litet på grund avständigt återkommande överkoslnader. Det har exempelvis länsbostadsnämnden iÖstergötland påpekat i elt brev lill . Det är ju inte kommunernas fel alt finansieringssystemethar brister. Förändra lånereglerna, sä kan kommunerna och bostadsföretagen tasitt ansvar för bostadspolitiken. Del vi upplever nu är precis del som sade.När det fanns en brist byggdes den bort av densocialdemokratiska regeringen. har vi en ny bostadsbrist, men denförsöker bostadsministern dölja och är helt ointresserad av att lägga fram enplan för ett ökat bostadsbyggande. Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. Vi haren lag som heterbostadsförsörjningslagen. Enligt den har kommunerna ansvaret förbostadsförsörjningen. Det är en gammal lag, konstruerad under densocialdemokratiska tiden och senast bekräftad i ett riksdagsbeslut för något ärsedan dä vi behandlade bosladsadministralio- Det var inte jag som drog insituationen pä , , utan det var . Delär bra att åtminstone vi är överens om att situationen inte är likadansom den var dä. Det var alldeles utmärkt alt den socialdemokratiskaregeringen efter våldsam kritik under inte bara ett eller ett ochett halvt år, utan minsl , frän oppositionen och framförallt tog detta ad notam och kom i gång med ett bostadsbyggande somgjorde att vi fick bort bostadsbristen. Jag var inte med då, men vad man då ständigt diskuteradevar vilket utrymme kommunerna skulle få av den totala ekonomin för bostadsinvesteringar.Det var bostadsramarna man diskuterade. I är har vi alltså avskaffat dessa ramar. De finns intelängre som hinder för bostadsbyggande, utan kommunerna får rekvirera vad deanser sig behöva för all klara sitt ansvar enligt bostadsförsörjningslagen attställa lägenheter till förfogande för bostadssökande. Det är en avgörande ochstor skillnad. Den andra biten av statsmakternas ansvar gällerlångivningen, alltså finansieringen. Där har vi alltså under desenaste tre åren - , och -höjt bostadslänet utöver vad som varit motiverat av den vanliga prisökningenför alt stimulera bostadsbyggandet. Hade vi inte vidtagit dessa åtgärder och dessutom sänktden garanterade räntan, hade bostadskostnaderna varit högreper månad för dem som flyttar in i nya bostäder. Del hela innebär alltså alt vi dels har stimuleratbostadsefterfrågan, dels har möjliggjort och stimulerat bostadsbyggandet. Det fick till effekt en ökad bostadsbyggnadsvolym somvände den nedåtgående trend vi haft . behåller vi --ökningslakten. Möjligen kan den bli något lägre på grund av attarbetsmarknadsmyndigheterna tillsammans med byggfacket ocharbetsgivarorganisationen beslulat sig för att försöka få en utjämning avbyggandet mellan för atl slippa en överhettning. Låt migsamtidigt säga att det såvitt jag förstår är bostadsbyggandet som ärprioriterat och framför allt förvaliningsbyggnader och annat som tas bort. När det gäller är vi alla, såväl regionalt -kommunalpolitiker och landstingspolitiker - som tydligen även på nationellnivå, ense om atl situationen inte är bra. Det behövs ett ökat bostadsbyggande.Bl. a. har i föreslagit atl kommunerna skall ges ettbidrag, exempelvis , för varje nyproducerad lägenhet. Detta skullegöras för att stimulera kommunerna. Alla - åtminstone vi som kommer frånStockholm - känner ju till den inomregionala debatt som förs, där de kommunersom tidigare byggde väldigt myckel säger att de nu inte vill bygga mer,eftersom de i samband med det tidigare kraftiga byggandet satte sig i enbesvärlig kommunalekonomisk situation. Och övriga kommuner säger att de intevill sälla sig i den situation som de andra kommunerna hamnade i dä vi fick ett drastiskt ökat bostadsbyggande. Men det är intefräga om del , utan vad vi behöver är en ökning som är jämnt fördelad mellande olika kommunerna. Och om de andra partierna i exempelvis länslandsting- det ärju ett särskilt Stockholmsproblem - kunde pröva det förslagsom lagt fram, så kanske vi skulle få en bättre tingens ordning. De s. k. överkostnaderna är så höga attbostadsföretagen inte kan eller tvekar atl bygga. Många av de lägenheter som iår skulle ha påbörjats kommer inte att lämna planeringsstadiet eller ritbordet.Och vem kan eller får starta byggen när överkoslnaderna blir ochårshyran beräknas lill omkring 25 000 för en normal trerumslägenhet? I mångaprojekt hotar överkostnaderna atl bli så höga att länsbostadsnämnderna intekommer att kunna lämna godkännande för statliga län. Det är alltsåläneproblemel som gör att företagen vägrar eller tvekar att bygga och atlanvisade byggnadskvoter inte utnyttjas. I detta läge kan inte kommunerna genomföra sinabosladsbyggnadspro-gram, trots att tusentals människor står i kö för att fä enbostad. Vad saken gäller är alltså att förändra finansieringssystemet - inteatl skylla problemet pä kommunerna. OSKARLINDKVIST (s): Jag tror inte att vi skall skriva om1960-talets historiska förlopp när del gäller bostadspolitiken. Det är väl ändåganska magslarkl att 1979 säga att del var lack vare attfolkpartiet drev pä som vi fick den starka uppgången i bostadsproduktionen.Birgit vel myckel väl att det var en mycket avgörande och myckelbestämd insats från den socialdemokratiska arbetarrörelsen som åstadkom dennauppgång. Arbetarrörelsen tog också intryck av den opinion som fanns, vilketledde fram till att man inte bara sade atl del skulle byggas många bosläder,som gjorde, utan också avdelade de resurser som behövdes för attgenomföra en hög byggnadslakt. Det kan väl ändå lända den socialdemokratiskaregeringen och riksdagsgruppen till heder alt man drev upp bostadsbyggandet iSverige lill en rekordstor produktion, den främsta i världen vid allajämförelser. Men det är nog talat om , nu handlar det om . Vi går alltså in i 1980-lalet med ett för lågtbostadsbyggande. Och jag förvånar mig över atl bostadsministern inte har ettuns intresse för atl exempelvis ta emot de mänga konstruktiva förslag som vifrän den socialdemokratiska riksdagsgruppen lämnar när del gäller bostadspolitiken.Bosladsministern intar en så negativ och fränstötande attityd och tyckertydligen all del är felaktigt att man över huvud taget lägger sig ibostadspolitiken, trots alt vi vet hur besvärligt det är på bostadsmarknaden. Bosladsministernsäger: Det är inte bra i . del är ju lät mig säga ett familjeutlryck - det är hell enkelt fråga om enskandal i . Del är en politisk skandal att tiotusentals ungdomar ocha.ndra medborgare inte kan fä lägenhet inom överskådlig tid. När nu bostadsministern säger att vi harbostadsförsörjningslagen och att det är kommunerna som har ansvaret förbostadsförsörjningen så är det riktigt - de har det primära ansvaret. Straxefteråt säger hon att elt tecken pä att är en drivande kraft är atlman i har föreslagit åtgärder för att åstadkomma eltökal bostadsbyggande. Men sade ingenting om varför folkpartieti - är ocksåen kommun och hardet primärabostadsförsörjningsansvaret-inte har orkat ta några som helst initiativ för alldriva pä ett ökat bostadsbyggande. Sedan skall vi klara ut en mycket viktig sak. Vad somsades i av samtliga partier utom var atl det nubehövs handling från regeringens sida. Vi har ekonomiskt utrymme, och vi harekonomiska ramar. Det finns alltså möjligheter att öka bostadsbyggandet, det ärhelt klart. Vi vel också alt kommunerna på sina håll är tveksamma därför attdet, precis som säger, är våldsamma överkostnader. Man är räddför att dra i gång en bostadsproduktion där man inte kan klara finansieringenoch där man får hyror som inte är betalningsbara för det stora flertaletmedborgargrupper. Men sade också att regeringen nu måste visaaktivitet. Man får inte bara slå sig lill ro och sitta och tro att alltingordnar sig bara därför atl vi har en bostadsförsörjningslag. Det är regeringensstora och viktiga uppgift att ge stimulans och samverka med kommunerna,, länsbostadsnämnderna och andra myndigheter för att driva uppbostadsbyggandet, så att vi fär en fungerande bostadsmarknad. Det är elementärakrav som medborgarna ställer i det svenska samhället. Jag är litet förvånad över alt bosladsministern, som är enav de yngsta ledamöterna i den borgerliga trepartiregeringen, inte har störrekänsla för de svårigheter som de unga familjer i har som inte kan kommaöver en lägenhet inom överskådlig tid. Ta litet allvarligare pä bostadspolitikenoch fundera litet över om del ändå inte kan vara någonting i den socialdemokratiskaidégivningen i fråga om bostadspolitiken som regeringen kan ha nytta av! Vi harnämligen i vårt parti lång erfarenhet av att som tradition bedriva en modern bostadspolitik,och det är därför vi aktiverar oss trots att vi vet att vi dess värre ännu sälänge inte har majoritet i . Vi har kommit litet långt ifrån den direktafråga som ställdes i interpellationen, nämligen vad jag är beredd att förorda ibudgetarbetet när det gäller bostadspolitiken. Jag är alltså förhindrad attföra den debatten, bl. a. därför att regeringen - det är faktiskt sant - ännuinte har avslutat arbetet med budgetpropositionen. Därför är det svårt atl föradebatten mera långsiktigt och att tala om de förslag som kommer att framläggasi budgetpropositionen. Vi har alltså visat aktivitet i förhållande till den Nr 48 behandling som budgetpropositionen fick förra året.Vi höjde läneunderla- MånHappnHen S' mycket kraftigt , bl.a. för flerbostadshusen just för att 10december 1979 "ngdomama skall fä bostäder. Jag skall inte förlänga denna debatt vidare, utan vifär återkomma dels när Omanvändningen regeringen själv känner till exaklvilka förslag den kommer att lägga fram, nv Inn nrhhidrnp "' ""riksdagsledamöterna har fått information om delta. Överläggningen var härmed avslutad. § 6 Om användningen av lån och bidrag till iHofors Industriministern ordet för atl besvara (vpk) anmäldafråga, 1979/80:160, till arbetsmarknadsministern, och anförde: har frågatarbetsmarknadsministern vilka åtgärder denne ämnar vidta för atl det beviljadelånet och bidraget till i används för alt trygga jobben igruva och kulsinterverk. Arbetet inom regeringen är sä fördelat atl det är jag somskall svara pä frågan. Regeringen beviljade 25 milj. kr. ilokaliseringslån och 10 milj. kr. i energibidrag för installation av s. k.plasmaulrustning i järnsvampverkei i . Investeringen innebär utnyttjandeav ny energisparande teknologi och betyder att driften vid järnsvampverkeiefter uppehåll återupptas. Ett av motiven för att ge regionalpolitiskt stöd var attsysselsättningen därigenom skulle tryggas för de anställda vid gruvan iVingesbacke och vid kulsinterverkel. SKF har i skrivelse till industridepartementet underrättatom atl gruvdriften eventuellt kan komma att läggas ned. Man har därvid ocksåtagit upp frågan huruvida lokaliseringslänels storlek påverkas av en eventuellnedläggning. Enligt vad jag har erfarit pågår f. n. MBL-förhandlingarom hithörande frågor mellan företagels ledning och de lokala fackligaorganisationerna. Jag är därför inte beredd atl gå närmare in på frågan,utan vill avvakta utgången av dessa förhandlingar. (vpk): Jag tackar industriministern för svaret. Låt mig först säga att jag har väldigt svårt att förstå att ett så vinstriki företag som SKF ändå är skall behöva få statsmedel. Med tanke pä den oerhört svära situation som råder på arbetsmarknaden i har jag däremot förståelse för de bevekelsegrunder som låg bakom, när den förra folkpartiregeringen och kommun tyckte alt skulle fä lokaliseringslånet och energibidraget. 52 Jag vill också säga att jag tyckeratt i har bedrivit ett kvalificeratlurendrejeri i den här frågan. Del förhåller sig nämligen så, att när företagetansökte om de här pengarna i form av lån och bidrag, var ett starkt skäl härföratt man skulle kunna trygga sysselsättningen vid gruvan i ochdärmed vid kulsinterverkel. Under riden som frågan bereddes i industridepartementetoch innan företaget fick klartecken från industridepartementel, förde SKF Steelen våldsam kampanj som gick ut pä hur vikligt det var att bevara gruvorna iMellansverige, hur viktigt det var att trygga jobben, hur viktigt det var attsatsa på kvalitet, osv. Men när ansökan om de här pengarna hade beviljats, blevdet väldigt tyst frän sida. Så gick det någon månad, och sedanmeddelade företaget helt plötsligt: Vi skall lägga ner den här verksamheten.Det blir ingenting. De 75 jobb som det rör sig om kan vi inte ha kvar. Industriministern hänvisar till pågåendeMBL-förhandlingar. Men del är en sak för sig. Det är ju alllid sä alt när ettförelag varslar om nedläggningar eller permiiieringar, skall det skeMBL-förhandlingar. Och vi vet ju vad dessa kommer atl resultera i i det härfallet. Dessutom har gruvfacket i sagt bestämt nej till nedläggningen avgruvdriften i Vingesbacke. Facket hävdar med bestämdhet att det är ettsamhällsekonomiskt vansinne att lägga ner den. Frågan är då - och den tyckerjag skall svara på -om verkligen företaget skall stå fast vid detlöfte som gavs när företaget sökte länet, nämligen att rädda 75 jobb. Skall detlöftet gälla? Det är väl sä atl om man får lokaliseringslån, då är dettaförknippat just med sädana här sysselsättningsbefrämjande åtgärder? När det gäller den frågeställningen tycker jag att NilsÅsling borde kunna ha en bestämd mening , och inte krypa bakom någraMBL-förhandlingar. Om användningen av lån och bidrag till i Det framgår av deregler som gäller för lokaliseringsstöd atl om inte företagel uppfyller devillkor som är förknippade med lokaliseringsstödet har statsmakternaförbehållit sig rätlen att ingå i närmare förhandlingar Om omständigheternakring detta. Jag har berört detta förhållande i mitt svar och vill nu baraunderstryka detta. Men så länge företaget häller på med MBL-förhandlingar harjag ingen anledning att göra några ytteriigare kommentarer. BERTILMÅBRINK (vpk): Stålindustrin är en myckel viktig basnäring idet här landet. Den har stor betydelse för som kommun och jag vill påståför hela . Är det då samhällsekonomiskt vettigt att exempelvisplocka bort vissa bitar av den basnäringen. Vad anser om det? Jag tycker atl utgångspunkten måste vara att i första handförsöka tvinga SKF att behålla driften vid gruvan i . Om SKF inte gör det, dvs. inte uppfyller det löfteföretagel gav vid ansökan om bidrag, måste nästa steg självfallet vara att drain hela lokaliseringslänet. Dä finns det ju ingen anledning att SKF skall fäbehälla vissa av de 25 miljonerna,utan då finns det väl bara en sak att göra: att dra in hela lånet. Överläggningen var härmed avslutad. basindustrierna tillverkningen av utrustningför basindustrierna Industriminisiern ordet för atl besvara () anmäldainterpellation, 1979/80:52, och anförde: har frågat mig om jag ärberedd att vidta omedelbara och kraftfulla åtgärder för att vända den negativautvecklingen inom den del av den svenska industrin som tillverkar utrustningför våra basindustrier. Vissa delar av svensk verkstadsindustri är i ett besvärligtläge med svag efterfrågan på produkterna, dålig eller obefintlig lönsamhet ochsvårigheter att upprätthålla sysselsättningen. Detta gäller bl. a. industrinför tillverkning av maskiner till pappers- och massaindustrin,sågverksindustrin och skogsbruket. Tyvärr verkar det också som om dessautsatta delar av verkstadsindustrin i varje fall inte ännu har kunnat ryckasmed i den konjunkturuppgång som annars råder inom branschen som helhet. Regeringen avser att föra en ekonomisk politik som ärinriktad bl. a. på att svensk industri skall expandera och varakonkurrenskraftig gentemot omvärlden. Denna politik kommer att gynna ävenproblemsektorerna inom verkstadsindustrin. Fonden för industriell ulveckling,som har inlett sin verksamhet, satsningen på svensk projektexport ochandra genomförda åtgärder kommer ocksä atl kunna bidra positivt. Det kommersannolikt att behövas en strukturell omdaning och produktförnyelse inom dessasektorer som ställer stora krav pä förutseende och handlingsförmåga hos berördaföretag. Jag kommer att noga följa den fortsatta utvecklingen inte minst frånsysselsättningssynpunkt. ägnar ocksä särskild uppmärksamhetät dessa frågor. Verket har i uppdrag att genomföra studier av delbranscherinom verkstadsindustrin. Dessa syftar till alt ge företagen underlag förstrukturella och andra anpassningsälgärder , men det kan inteuteslutas att studierna också kan leda fram till förslag om statligastödåtgärder. har vidare regeringens uppdrag att tillsammans medstyrelsen för teknisk ulveckling utreda svensk elektronikindustris nuläge ochutvecklingsmöjligheter. Interpellanten redovisar en starkt förenklad syn päsambandet mellan basindustrin och ulrustningsindustrin. Det förekommer givetvis väsentliga affärsförbindelser mellan den svenska basindustrin och utrustningsindustrin, och det är angeläget att denna samverkan utvecklas till ömsesidig nytta. Men det mäste ocksä konstateras att den svenska basindustrin i stor utsträckning köper sin utrustning utomlands och att utrustningsindustrin avsätter en stor 54 del av sin produktion utanförSverige. av de maskiner som producerasi går på export, och en nära nog lika hög andel av de maskiner som köpsi kommer utifrån. Vi är ett litet land och är tvungna att deltaintensivt i den internationella arbetsfördelningen för att vårt näringsliv ochvår levnadsstandard skall kunna behälla en hög nivå. ASSLs upphandling av en ny pappersmaskin nämns iinterpellationen som ett exempel på att de samhällsägda basindustrierna iväxande grad köper sin utrustning utomlands. Det är tveksamt om detta är enriktig bedömning och i varje fall är exemplet mindre väl valt. Över hälften avordersumman för själva maskinen gick till en svensk leverantör, och avprojektets totala kostnad på 750 milj. kr. beräknas hamna hos svenskaleverantörer eller entreprenörer. Principen när basindustrin - den må varasamhällsägd eller ej - köper utrustning mäste f. ö. vara att det tekniskt ochekonomiskt mest fördelaktiga alternativet väljs oavsett frän vilket landutrustningen kommer. Den grundprincipen är en förutsättning för basindustrinskonkurrenskraft och möjligheler au ge sysselsättning. Om tillverkningen av utrustning för basindustrierna THAGEPETERSON (s): Jag ber all få tacka statsrådet för svaret pämin interpellation. Jag hade naturiiglvis hoppats på ett mera viljestarkt svar.Tyvärr visar svaret att industriministern inte tycks vara helt införstådd medvad som håller pä att hända inom svensk ulrustningsindustri. Industriministernssvar ger en bild av passivitet, och bristen pä vilja att ingripa är alltförtydlig. Jag tycker att detta är allvarligt, ty vad del handlar om är att enviktig del av svensk industri, en tekniskt högtstående tillverkning ochbetydande kunskaper hos de anställda på alla nivåer häller på att utarmas. Industriminisiern säger i sitt svar all principen måslevara att det tekniskt och ekonomiskt mest fördelaktiga alternativet väljsoavsett från vilket land utrustningen kommer. Ja, självfallet skall de svenskabasindustrierna ha bästa möjliga teknik. Jag har inte hävdat någol annal. Menså enkell kan man inte komma runt problemet. Det är nämligen i många fall inteså atl de svenska tillverkarna saknar kunnandet eller tekniken. Det är islället sä att de svenska utrustningslillverkarna inte kan få ut sin teknik.Företagen fär inga eller inte tillräckligt mänga order. Därmed får man ingamöjligheter att visa upp fungerande referensanläggningar, och således fär maninte några nya order. Detta är den onda cirkel som jag talar om i mininterpellation, som jag har ställt mycket seriöst och med ett försiktigtordval. säger industriministern i sitt svar att jag har enalldeles för förenklad bild av sambandet mellan basindustrin ochulrustningsindustrin. När jag läste detta trodde jag först alt det var ettutslag av sedvanliga debattnivå när han och jag debatterar, dvs.alt tala om förenklingar t. ex. Men efter hand har jag förstått att del helafaktiskt är ett uttryck för verkliga inställning. Sammanfattar jagindustriministerns argumentering, så finner jag atl del i stället är herrÅsling som har denna förenklade syn. I interpellationssvaret konstaterasnämligen att den svenska basindustrin i stor utsträckning köper sin utrustningutomlands. Ja, det är just det som är problemet. Orderna går till ullandel trotsatl vi i många fall har en Om tillverkningen av utrustning för basindustrierna inhemskindustri som har både kunnandet och kapaciteten. Vi saknar det naturligasambandet mellan basindustri och utrustningsindustri som betraktas som heltnaturligt i vår omvärld.