prot · G30947 · 1979-12-31 00:00:00 — Vi fick en redovisning avtidsschemat i utskottet, en minutiös redovisning av de olika faserna iutskottets behandling av motioner och propositioner och vi fick t. o. m. enredovisning av almanackans veckodagar längre fram pä våren - i och för signaturligtvis intresseväckande ting men av liten samhällsekonomisk bely- Åtgärderför att stabilisera ekonomin, m. m. Jag hoppas därföratl det blir bättre när blir varm i kläderna. Vi har och under de senaste debatterna bådehär i kammaren och utanför kammaren upplevt argumentation frän regeringen avde mest motstridande slag. Man har talat om de lysande framsteg som den fördapolitiken har givit nation och folk -budgetministern var inne pä det när hannyss konstaterade atl ell av de bästa åren i svensk ekonomi har varil just är1979. Det är en sanning med utomordentlig modifikation. har vi levtpå andra nationers sparade pengar. Staten harvarittvingadatt låna, jaguppskattar det till nära 10 miljarder, utomlands för att försvara vårvalutakassa. Del har vi ändå inte lyckats med utan tvingas konstalera en ganskaväsentlig avtappning av den. Dethåller inte att presentera utvecklingen i dessa ljusa toner, och del rimmarinte heller med atl man brer ut sig i dystra prognoser om vad somväntar oss alla i en härd och bekymmersam framtid. Framför allt är adressen desvenska löntagarna inför de förhandlingar som stundar. GöstaBohman, som lilet vulgärt uttryckt leder skrytvalsen, brukar hänvisa till deekonomiska prognoser som kommer frän olika håll och som visar en uppgång under1979 och förhoppningsvis även . Så långt är väl prognosen riktig somalt 1979 blir ett bättre åran 1977 och 1978 var. Men en uppgång från ett useltbottenläge är i och för sig inte så remarkabelt. Vi stod dock och stampade påsamma fiäck efter nedgången , och det innebär två definitivtförlorade år för det svenska folkhushållet. Hur läget blir 1980 är svårt attsäga med hänsyn till dagens osäkra bedömnings-gmnd. Vi kan välja mellan olikaförsiktiga förslag och prognoserom graden av den eventuella tillväxttakt som viförhoppningsvis kan räkna med. men det blir sanneriigen inga rekordsiffror. Detbörjade med mänga tröstens ord från regeringsbänken om den halveradeinfiationen och om uppåtgående kurvor i ekonomin. Efter påfrestningarna 1978och 1979 skulle de glada dagarna vara här igen. är Ju tongångarnabetydligt mer modererade. Den inflation som skulle stanna vid 5ä6 % tycks bliden dubbla under innevarande år, och det finns inte några grundade motiv föratt anta att den skall bli lägre 1980. Bytesbalansens negativa resultat hälleri sig. Gissningarna ligger, som vi alla vet - det har anförts tidigare här idag- på ett minus om 12 å 13 miljarder innevarande år. Tyvärr kan underskottetöka till 15 ä 16 miljarder . Denav de borgeriiga partiernas företrädare under valrörelsen flitigt omvittnadeframgången för svensk industri, föranledd av - som det då brukade heta -återbetalning av arbetsgivaravgifter och övriga stimulanser, har inte blivitvad man hoppades. Industrins investeringsuppgång uppskattas till mellan 4 och 596 under innevarande är. Det skall ses mot bakgrund av nedgången med 35 96underde lidigare åren. Investeringstakten ligger långt ifrån den aktivitet ochframslegsanda inom svenskt näringsliv och industri som man med givmild handutlovade i de båda senaste valrörelserna från alla de borgeriigapropagandisternas sida. Idetta dystra utgångsläge tröstar sig ekonomiministern varje gång frågan förs pätal med följande budskap: Svångremspolitiken gav avsett resullal, såtill vida atl vi nedbringade underskottet i bytesbalansen frän 12,5 miljardertill i runt tal 4 miljarder. Den satsen har trumpetats ut utan urskillnad ochutan närmare studium av vad som egentligen har skett. Den har framförts av såvälherr som herrar , och . Jagär medvelen om att jag kanske stör sinnesfriden, om Jag talar om vad som isjälva verket ägde mm. Det låg så till att vi 1978 exporterade frän enlagerhållning av alldeles ovanligt stor volym, en varukvantitet som vi hadeproducerat och lagrat i stor utsträckning medstatsstöd. Denna lagerförsäljning gav oss ett tillskott om 6,5 miljarder i 1978års handels- och bytesbalans. Den är således inget uttryck för en ökad aktivitetinom det svenska näringslivet eller en ökad produktion utan helt enkelt ettbesked om att vi fick in dessa 6,5 miljarder och bokförde dem , trotsatt vi hade producerat motsvarande varuvärde . Detenvisa och nedslående beviset för stagnationen i vår ekonomi har vi genom attkonstatera de reella bytesbalansföriusterna fram lill 1977-1979. Desiffror jag nu anför är reviderade med hänsyn till vad Jag nämnde omlagemtförsäljningarna. Då visar underskoltel 12,5 miljarder och för1978 10 miljarder. är vi tyvärr tillbaka i ett underskott på 10-12miljarder. Vi riskerar en ännu större negativ balansredovisning . Utanalltför invecklade funderingar kan man dra den enkla slutsatsen att om vifortsättningsvis ärefterårtilläterdenna utveckling finns det ingen logik i attsamtidigt försöka göra gällande att vi återvinner marknadsandelar och alt densvenska industrin, med den inriktning som industrin har och i den atmosfär somvi har , visar tecken alt komma tillbaka i det gamla kända mönster som vivar vana vid före de borgeriiga regeringarnas entré i kanslihuset. Jagkan inte uraktlåta atl ägna mig ell ögonblick åt frågan om marknadsandelarna.I Industriförbundels årsrapport, som avlämnades pä i är, finns enintressant bilaga som analyserar vad jag här talar om. Man ser påmarknadsandelarna som värdeandelar, och det är ju det enda som har avgörandebetydelse när man talar om bytesbalansens utveckling. Då är utvecklingen som sagtett sorgligt kapitel. Sätter man indexsiffran till 101, sä sjunker denvisseriigen till 96. Socialdemokratin hade ansvaret för tre fjärdedelar avdel året. Men det stora fallet kommer 1977, då indexsiffran blir 88. för atl1978 sjunka ytteriigare till 82. Härhar man den snabba nedgång som sedan avsätter sig i de negativa talen ihandels- och bytesbalans. Riktar man då blicken mot framtiden och frågar sighur en ändring skall kunna komma lill stånd, så är det naturligtvis också enfräga om den industriella slagkraften och våra förutsättningar påvärldsmarknaden. 1 redovisningen från lar man med den totalaexporten, således även råvamexporlen - inte enbart de bearbetade varorna, somredovisas av . Man tar med väridshandeln Åtgärder för atl stabilisera ekonomin, m. m. Åtgärderför att stabilisera ekonomin, m. m. och inte enbart den delsom är relaterad lill OECD-stalerna. Jag lycker att den redovisningen på någotsätt är riktigare. Dettaställer stora krav pä den ekonomiska politiken för framtiden. Denindustripolitik som måste föras innebär kraftiga satsningar på de avsnitt avnäringslivet där föruisällningarna för expansion föreligger. 1 den politikeninnefattas större satsningar på forskning och utveckling - man talade mycket omdet under gårdagen -än vad som har praktiserats. I den politikenliggeratt la initiativ pä nya områden, där svensk teknik inte har utnyttjatalla exportmöjligheter. Socialdemokratin har motionsledes redovisat en delsådana områden som kan komma i fråga-medicinsk teknik, undervisningsmedel,kollektiva transporter, för atl ta några exempel. Det bör föreligga möjligheteratl i samarbete mellan stat och näringsliv initiera och vidareutveckla dessaoch liknande produktionsområden. är det fråga om au balanseraaktiviteten i samhälleiså atl folk i slörslamöjligautsiräckning har arbete -och har det på den vanliga arbetsmarknaden. Vi måste utnyttja den positivaeffekt som ligger i att del hos människor finns köpkraft och efterfrågan, somgrundlägger aktivitet och framsteg på alla områden inom landet vid sidan om denmera exklusiva exportindustrin. Trotsallt är det en bastant majoritet av de svenska löntagarna som tar sin inkomst ihemmamarknadsindustrin, genom handel. Iransport och servicenäringar.Naturligtvis kommer här byggnadsindustrin och bostadsbyggandet i förgrunden. 1det senare avseendet har vi ju möjligheter att expandera verksamheten ulan attdet egentligen kostar en enda krona pä importsidan, då vi i allt väsentligt ärsjälvförsörjande när det gäller material och varuproduktion som har medbostadsbyggandet att göra. Vadsom varit det stora misstaget är den onyanserade ochpanikartade svångremspolitiken 1977 och 1978, som föranledde atlsamhällsutvecklingen och den industriella aktiviteten helt stagnerade.Följdverkningarna av denna stagnation har sedan spritt sig som ringarna påvattnet. Slutresultatet har blivit del ovedersägliga faktum att vi sompraktiskt tagel enda nation i OECD-kretsen gick tillbaka och inteens har återvunnit den industriella aktivitet och produktionsförmåga somvi hade . Delgäller atl initiera en politik som hos de breda folklagren uppfattas somrättvis och riktig. Därvid kommer skattepolitiken in pä ett alldeles särskiltsätt. Vi skall debattera den frågan , och jag avstår frän attge mig in på en detaljdiskussion . Jag vill bara understryka den avgörandebetydelse som skattepolitiken har när del gäller att bedömamöjligheterna lill en fredlig uppgörelse pä avtalsfronten. 1 det förslag somregeringen har framlagt och som vi snart får tillfälle atl diskutera liggerinbakat elt så starkt inslag av fördelningspolitisk orättvisa att det tvärtemotvad som görs gällande blir- för den händelse regeringen fär acceptför sina tankegångar - en besvärande komplikation i den kommande lönerörelsen. Nufinns det andra områden än bara löntagarnas inkomster som skall uppmärksammasnär man bedömer möjligheten lill en stabil ulveckling av samhällsekonomin och villundvika den fördärvliga infiationen. Tveklöst är det pä del sättet attåtskilliga av våra stora industrier redovisar en mycket gynnsam vinstutvecklingunder och väl har förhoppningar om atl den skall fortsäua också under1980. Jag missunnar dem inte det, under förutsättning att de använder sinapengar och sina vinster till investeringar och industriell utbyggnad, som i sintur skapar möjligheter till såväl sysselsättning som bättre exportinkomster. Tyvärrhar vi f n. en situation för förelagen som lockar dem till alt bli placerare istället för investerare. Jag tänker pä möjligheten att på särskilt konto iriksbanken avsätta ett belopp motsvarande de båda senaste årenskonjunkturfondsavsättningar, frysa dem framåt och av statenhonoreras för denna sin uraktlåtenhet alt använda sina pengar för industriellutbyggnad med en ränteavkastning som i kombination med skattefavörerha ger ettutbyte av 13 96 på de insatta pengarna. Jag är medvelen om att åtskilliga avvåra storindustrier använder sin stora överiikviditet till att etableraen ullåningsverksamhet vid sidan om det reguljära banksystemet till ytterstfördelaktiga räntevillkor. Del kan röra sig om en avkastning på pengarna påbåde 13, 14 och 15 96 och kanske t. o. m. däröver. Jagställer den enkla frågan: Vad är det då som lockar till investeringsansträngningar,när man i egenskap av placerare kan sitta stilla, rulla tummarna och hämta hemden utomordentliga avkastning på kapitalet som jag här beskrivit? Detta ärnaturligtvis en invesleringsfientlig politik som drivs i det tysta. Vihade en situation som i viss män påminner om dagens när vi 1974 hade denexceptionella högkonjunkturen för de svenska företagen. Vi gick då frånregeringens sida ut och tog i två steg hand om övervinsterna, i första omgången20 % och i andra omgången 15 96 av dem. Del innebar en avsättning på mellan 3,5och 4 miljarder. Pengarna stod räntelösa men fick tas ut och användas förinvesteringar dels för att förbätlra miljön pä arbetsplatserna, dels förbeslällningsarbeien avseende förbättringar av maskinutrustningen ochproduktionsapparaten i övrigt. Vi gjorde också del intressanta experimentet atlvi förde in lönlagarna och de anställda som beslutande part i avseende pådispositionen av dessa övervinster. Vi vann vårl syftemål och fick en störregrad av stabilisering i ekonomin och ett resultat som vi alla har nytta avgenom den investeringsaktivitet som här aktualiserades. Vi kan inteinregistrera delta i dagens läge, där industrin helt enkell blir, som Jag nyssomnämnde, placerare eller någonting av bankfilialer, alldeles oavsett förvilket ändamål pengarna disponeras. Man bör rimligtvis kunna upprepa åtgärdenfrån . Socialdemokratin har i motion lagt förslag härom. Naturiigtvisfinns det ett alternativ, och del är alt det förbättrade vinstläget tar siguttryck i en serie av utdelningshöjningar lill aktieägarna. Jag tror att ensådan utveckling från många utgångspunkter vore djupt olycklig. Om inte allatecken slår fel blir svårflörtad när man kommerin i den stora och avgörande löneförhandlingen. Jag är också övertygad om attdebatten kommer att garneras med en myckenhet av s. k. ansvarsfulla förmaningar riktade till löntagarna att ålägga sig all den Åtgärderjör att stabilisera ekonomin, m. m. 9 protokoll 1979/80:467 Åtgärder för alt stabilisera ekonomin, m. m. moderation som man frånföretagarsidan anser alt lägel kräver. Jag skulle inte bli överraskad om manhär har atl räkna med goda supporters också från regeringen, den borgerligapressen och mänga som sysslar med ekonomiska funderingar i sin dagligaverksamhei. Jag skulle därför vilja rikta regeringens uppmärksamhet på en somjag menar ganska aktuell fräga: Har man från regeringens sida för avsikt altaktualisera någon form av begränsning av aktieutdelningarna tillaktieägarna-delta för atl få konsekvens och harmoni i rekommendationen omåterhållsamhet från löntagarnas sida? Jagrekommenderar regeringen all fundera på frågan, även om svarel inte kan ges . Slutligenvill jag säga ytterligare en sak. Det finns anledning all följa utvecklingen påförelagsomrädet icke allenast i fräga om vinsterna ulan tillika i fräga omförelagens prissättning. Vihar i officiella skrifter fått besked om att svårigheterna för svenskföretagsamhet alt återta marknadsandelar i sina exportansträngningar liggerdäri att man avstått från att utnyttja kursförändringarnas möjligheter under1977 till all skärpa sin konkurrenskraft. Man har i stället använt situationentill all höja sina priser och därmed också sin privata avans. var ju intedet meningen, men det blev tyvärr sä. Vi kan på vissa avsnitt av näringslivetuppleva ständigt fortgående produkiprisstegringar, som gör den fortsatta ochkommande inflationen lill någonting av ett obligatorium i framtidsperspektivet.Ingenting kan vara mera olyckligt. Hurmånga av kammarens värderade ledamöter vel att vi harhaft en prisstegring pä virkesrävaran till massaindustrin och sågverken somvarierar mellan 15 och 25 96? Man kan fråga sig: Hur är det nu möjligl? Förklaringenär helt enkell den au vi på del senaste halvåret har haft en stadig höjning avkonjunkturen och priserna på skogsindustrins produkter. per tonblekt massa, som kommer att gälla efter , är väl iskogsindustrins historia någonling av en absolut rekordnotering, även om manbeaktar kurslägel på dollarn. Inomsågverksindustrin är den industriella apparaten utan tvivel överdimensioneradmed hänsyn till råvarutillgången, i varje fall med hänsyn till det utbud vi haratt räkna med frän skogsägarnas sida. I valet mellan att slå igen på grund avbrist pä råvara och att överbeiala och försöka hänga med väljer man iallmänhet, vilket jag inte är överraskad över, atl i varje fall försöka delsenare alternativet. Denprisstegring jag här talar om slår igenom i byggnadsindustrin, ibostadsproduktionen, i hyrorna och följs av prisstegringar pä övriga råvarorinom denna väsentliga sektor. Vi har sedan långt tillbaka krävt ett prisstoppoch en hårdare priskontroll för atl förebygga den här utvecklingen men meddålig hörsamhet från regeringens sida. Regeringen har fullmakt att handla menuraktlåter alt bruka den. Varför är regeringen sä tyst dä priserna rusar ivädret på dessa strategiska avsnitt? Intressantär vidare att anonymiteten och diskretionen är sä påtagliga när det gäller deprisrörelser jag här har berört. Har någon av oss hört en anmaning frånregeringen om återhållsamhet i prissättningen, riktad till de parter som säljer inte bara råvaranutan även den färdiga varan? Detär med en slik utveckling och i vetskap härom som del är så svårt förlöntagarorganisationerna att acceptera de ensidiga förmaningar som flitigtutfärdas i, som man brukar säga, samhällssolidaritetens intresse. Vikommer att behöva en annan aktivitet från regeringens sida i den -jag erkännerdet gärna - svåra kampen att hälla inflationen nere. Vi kommer atl behöva enbällre aktivitet när det gäller all initiera och stimulera näringslivet tillatt bygga ut sin produktionsförmåga, och del bör vara en aktivitet som drivsmed urskillnad och som är inriktad på områden där vi har grundad anledning atträkna med att expansionsmöjligheter föreligger. Den selektivaregeringspolitiken visavi näringslivet är bättre än vad som provades under åren1977 och 1978 och som med en dramatisk boktitel har beskrivits under namnet"Huggsexan". Jag kan i och för sig uttala lillfredsställelse med atlhuggsexepolitiken nu lycks vara ett passerat skede. Vi finner inte vår värderadeindustriminister längre som permanent gäst i TV-rutan, generöstutdelande gåvor lill höger och vänster. Han har i stället intagit attityden atthålla sig vid sidan om de industriella besväriigheterna med konstaterandet: Detär slut pä pengarna. Men ej heller den attityden är försvarbar. Regeringen kanaldrig avsvära sig uppgiften att med bedömningar som går utanför de rent vinst-och profitmässiga ingripa där tusentals och äter tusentals anställdas existensstår pä spel. Vad vi med säkerhet vet är att konjunkturer och efterfråganväxlar och all del kan vara den riktiga politiken att hålla ut iväntan pä nästa växling. Marknadsekonomin räcker inte lill som rättesnöre fören anständig industripolitik, där erforderlig hänsyn måste tas till människorna.Folkhushållet har ocksä pä vissa områden ett beredskapsintresse atl beakta. Detär inte bara jordbruket som har exklusiva intressen i detta avseende. Jagupplevde , när jag av en händelse slog pä TV-apparaten, en debattfrån där 400 varvsanställda ställde upp djupt oroade över sinframtida existens, med lanke på talet om att vissa varv måste läggas ned ochall Landskronavarvet är ett av dessa. Vad jag framför allt lade märke lill varatl talare efter talare ställde sig upp och sade: Ja, men lovadeoss att vi inte behövde vara oroliga. Den här fråganskulle lösas sä atl vi får en allernaliv produktion i form av en tung industri.Vi har inte sett någonting av detta. Det ger mig anledning att säga - eftersomNils Åsling inte var närvarande vid den här debatten men förhoppningsvis läservad Jag har sagl här- alt man bör vara varsam med att ställa ut löften, om maninte anser sig ha absoluta möjligheter att uppfylla de löften man ställer ut,oavselt om man sitter i regeringen eller var man sitter. Det är inte hälsosamtatt få detta över sig. Det gäller faktiskt för hela det politiska livet attinte ställa ut löften som man sedan ganska ogenerat går ifrån. Det är bättreatt redan på förhand konstatera atl här kan man inte göra någonling och tala omdet, så blir man i varje fall inte beskylld för att vara löftesbrytare. Allrasist: nog tycks regeringen, av de officiella deklarationerna attdöma, nu efter mycken tveksamhet och förhoppningar om att underskott i budgetenär sekundära och gammalmodiga ting, ha kommil fram till att en för Åtgärderför att stabilisera ekonomin, m. tn. Ålgärderför atl stabilisera ekonomin, m. rn. stor statlig upplåning, enför klen budgetpolitik, ett för stort beroende av statslån och utlandslån ilängden är en omöjlig politik. Det är från den utgångspunkten som regeringenssk-aueförslag är så djupi otillfredssiällande, dä man med extra statsutgifterför pä , som skalteförslaget från regeringen innebär,redovisar en kompenserande inkomstförstärkning till statskassan på 2 ä 2,5miljarder. Mycket talar for atl även den beräkningen är tilltagen i överkant.Den skaltereform som har presenterats innebär en ytterligare dränering avstatsfinanserna och måsle, enligt vad jag förstår, öka på dagens enormabudgetunderskott. Ävenom jag inte skall dra några slulsatser nu - vi fårju budgetförslaget omkringden - så harjag en känsla av att det kommer att bli dåligkorrespondens mellan ord och åtgärder, då man från regeringens sida talar ombehovet av att sanera statsfinanserna och nationens ekonomi. Vill man göra detbör man dessutom tala om det, med hänsyn lill att det är önskvärt all spela medöppna korl inför den mycket osäkra situation som vi upplever på den svenskaavtals- och arbelsmarknaden. Detär naturiiglvis, herr lalman, litet för tidigt all föra en inträngandeekonomisk debatt och så nära inpå en kommande allmänpolitisk debatt - denkommer ju , och då har vi mer sakmaterial framför oss. Meneftersom jag helt avslod från att ge mig in i den förra ekonomiska debatten harjagändå velat föra fram en del principiella synpunkter pä den ekonomiska silualionsom vi möter . Från socialdemokratiskt häll gör man här i debatten eu siori nummer avalt finansutskottels behandling av moiion 4 skulle ha förhalats och varitlättvindig i största allmänhet. GunnarSträngs anförande utgjorde pä den punkten ett välkommet undanlag, och jag troratt han får räu i sin förmodan atl de synpunkterna kommer alt läsas medintresse och alt de ocksä kommer alt vara av värde i kommande debatter om denekonomiska politiken. Mensom ledamot av finansutskottets majoritet känner jag ett behov av atl ta upp deanklagelser som uttalades tidigare och som också återfinns i reservationen ochdet särskilda yttrandet från socialdemokraterna. Nukan man ju säga att utskottets ordförande redan har klargjort hur del förhållersig, och jag har inga avvikande synpunkter pä det. Jag skall bara mycketkortfattat rekapitulera att sä snart utskottet hade organiserats i höstassändes motion 4 pä remiss till skalleutskoitei, näringsutskottel, arbelsmarknadsutskotteloch civilulskottet. Vidare beslöt finansutskottet alt avvakta förutskickadepropositioner på några av de områden som berördes i motionen, främst rörandeden ekonomiska politiken och skattepolitiken. Beträffandeskattepolitiken kommer ju motionsyrkandet som berör denna att behandlas ianslutning till deballen om och ställningstagandet lill den skatteomläggningsom regeringen har föreslagit. Så snart det i utskottet stod klart att någonekonomisk-politisk proposition inte skulle avges beslöt utskottet all la uppmoiion 4 i övrigt lill behandling möjligt. Sedanyttrandena kommit in från övriga utskott har det visat sig att om någon tidhade gått förlorad, var del i praktiken ingen förlust. Samtliga yrkanden iolika sakfrågor hade nämligen avstyrkts av de tillfrågade specialorganen. Detvar, som det har påmints om tidigare här, inte heller första gången - del rördesig om förslag som prövats vid åtskilliga tillfällen under den föregåendemandatperioden, förslag som socialdemokraterna gått till val på men misslyckatsmed att vinna folkflertalels stöd för. Dehär förhållandena tycker jag borde räcka som förklaring till attfinansutskottet inte behövde grubbla så länge över sitt ställningstagande. Motden bakgrunden kan man verkligen ocksä ifrågasätta det meningsfulla i att föraen lång debatt om tidpunkten för atl fastställa riktlinjer för denekonomiska politiken, detta sä mycket mera som de socialdemokratiskareservanterna i utskottet faktiskt anfört atl den omprövning vi är ute efter idet läge som föreligger måste göras i anslutning till behandling avden kommande finansplanen. Det var f ö. också elt konstaterande som GunnarSträng gjorde i anförandet . Alt avvakta den kommande budgetpropositionen är ocksåutskottsmajoritetens ståndpunkt. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan. Åtgärderför alt stabilisera ekonomin, m. m. ()replik: Jag tyckte att inlägg var symtomatiskt för denbehandling av som den borgerliga majoriteten tycker vara lämplig ochriklig: för formens skull stiger man upp och säger några saker, sä atl delskall finnas med i protokollet.