prot · G309100 · 1979-12-31 00:00:00 — Säkerhetsproblemen,den olösta frågan om avfallshanteringen, och marschen in i ett centraliseratkontrollsamhälle är hotbilder, som inte heller för vär omvärld borde varaförenliga med det intryck man har kunnat få av som en förebild på vägenmot mänsklig välfärd, trygghet och frihet. Om säger nejtill kärnkraften, kan vi åter bli det exempel världen söker på ett land, somanvänder sin moderna teknik för att hushålla med och bruka jordens resurser,inte för att förbruka och föröda dem. Ett tungt argument mot kärnkraften är det intima sambandsom finns 78 mellan kärnkraft och kärnvapen. Detland som förfogar över kärnkraftstek- nologin har också i sin makt att framställa deförstörelsevapen som utgör det största hotet mot mänskligt liv. För demsom är engagerade i nedrustnings- och fredsarbete är det därför naturligt attsäga nej till kärnkraften. Därför är det märkligt att höra svenska politiker påståmotsatsen. Det är generande när en i nedrustningsfrågor så väl ansedd man somförre utrikesministern , mot bättre vetande, nedlåter sig till att göragällande, att en avveckling av kärnkraften skulle vara ett hot motvärldsfreden. Oanständigt är det också, när man från socialdemokratiskthåll nedvärderar allvaret hos de djupt engagerade nedrustnings- ochförsvarspolitiker inom det socialdemokratiska partiet som säger nej tillkärnkraften och därmed ställer upp för linje 3. Det går inte att komma ifrån att en av de många skrämmandeföljderna av kärnkraftsanvändningen är ökande risker för kärnvapenspridning.SIPRI har i en rapport räknat med att det kommer att finnas ungefär 1000 reaktorer i drift över hela världen, om man inte kan bryta trenden. En avavfallsprodukterna från kärnkraften är plutonium, som är en bas förkärnvapenframställning. De 1 000 reaktorer som beräknas vara 2000kommer att tillhopa producera grundmaterial till omkring en kvarts miljonkärnvapenladdningar enligt kärnfysikern . Mot bakgrund av risken för spridning av kärnvapen menocksä med hänsyn till de många andra stora problem och risker somivär förenademed kärnkraften, är det viktigt att skapa reella valmöjligheter för de u-ländersom står inför att bygga upp sina energisystem. I de flesta sådana länder finnsdet goda möjligheter att bygga på förnybar energi. Det bör också vara möjligtatt utveckla en decentraliserad teknik på detta område som är anpassad tillresp. lands behov och förutsättningar. som gör sig beroende av denhögteknologiska och riskfyllda kärnkraften ökar i samma grad sitt beroende avindustriländerna. Att införa kärnkraft i ett u-land skulle motverka dentekniska och ekonomiska självständighet som måste få följa på den politiskasjälvständigheten. lAEA har ansvar för att förhindraspridning av atomvapen. har man som uppgift att sprida kärnkraftentill så många länder som möjligt. Denna kombination av motsägelsefullauppgifter kom till under andra förutsättningar än dagens. lAEA har också misslyckats. Till viss del beror det på hurresurserna fördelats. Till den för mänskligt överlevande avgörande uppgiftenatt förhindra kärnvapenspridningen har resurserna varit knappa. Arbetet pä attbygga ut kärnkraften har däremot backats upp av kärnkraftsindustrin. Man har uppmuntratländer att bygga på kärnkraft för att lösa sina energiproblem. harlandet på köpet fått kunskap och möjlighet att självt tillverka atomvapen.IAEA:s prioriteringar av sina båda verksamhetsområden kan i själva verket halett till ökad spridning av förmågan att tillverka kärnvapen. Skall Sverigefortsätta att stödja lAEA, måste det renodlas till ett organ för att motverkaanskaffande och spridning av kärnvapen. Tack, frutalman! Utrikes- och handelspolitisk debatt Nr 100 Handelsministern : r , , Fru talman! Det här är ju ingendebatt inför och ingen debatt ,-> , . ,(,o(i om kärnkraften, något som herrKorpås gärna ville göra den till under Men när ändå framför dessa synpunkter vill jag ,,, ., , , säga att jag tror att de flesta människor inser att det är det enorma dl- II' k hl It oljeberoendet ute i världen som skapar de största riskernaför oss som land att i ettskärpt världsläge inte kunna klara vär ekonomi och vårt oberoende i Den ökade militära spänningen i världen f. n. har intenågonting att göra med om skall använda 6 kärnkraftverk i högst 10 åreller 12 kärnkraftverk i högst 25 är, utan den växande militära spänningeni världen beror, som utrikesministern sade i sin deklaration, inte bara påatt oljan blivit allt dyrare utan även pä att oljan kommit alltmer i fokus imotsatsställningarna på det internationella planet. Detta tål väl att () replik: Det vore väl ganska märkvärdigt om inte kärnkraftsproblematikenskulle höra hemma i ett internationellt sammanhang. När det gäller frågan om oljeförsörjningen delar jagfullkomligt handelsministerns uppfattning att detta är ett stort problem somvi måste ta itu med omgående. Där har vi inga skilda åsikter. Det visar sigockså att de olika linjerna där inte kommer att skilja sig. Lämnar vi kärnkraften . satsar vi im på alternativen, såatt vi har dessa framme. Men går vi på ja-linjen, kommer vi när det nyaårhundradet börjar att sitta utan andra möjligheter än dessa andra förgiftandeenergikällor. Det är genom att nu ändra vår inriktning som vi löser oljekrisenoch även kolkrisen på . Jagskall inte lägga mig i trätan mellanregeringspartierna utan återgår till utrikespolitiken. Revolutionen i och kriget i har hårdhäntpåmint oss om att vi nu lever i en farligare värld och att spänningarna mellansupermakterna har ökat. Andra har här givit uttryck för den upprördhet vialla känner inför övergrepp mot ett litet värnlöst grannland. När schahen föll uppstod ett militärpolitiskt vakuum. Den700 000 man starka iranska krigsmakt som utrustat och instruerat finns intelängre kvar som ett värn för västvärldens intressen i regionen. Efter den ryskainvasionen i står nu sovjetiska trupper hotfullt nära de oljekällorsom både och är beroende av för sin överlevnad. Tonen i det politiska umgänget mellan supermakterna harskärpts. Båda sidor ökar sina rustningar. söker efter möjligheter attavskräcka ryssarna från nya militära äventyr. Det ärmöjligt att det är rätt, som det förutspås i regeringsdeklarationen, attinvasionen i kommer att ha satt slutpunkten för den typ av 80 avspänningspolitik som inleddesunder 1970-talets första år. att detta är rätt. Men det är i sä fall djupt oroväckande.Det skulle betyda en återgång till en politik som domineras avmilitärstrategiska och ekonomiska stormaktsintressen. I dä avspänningspolitiken inte längre tycks getillräckligt ekonomiskt och politiskt utbyte blir en sådan åtgärd somförvisningen av Sacharov ett logiskt uttryck för brutaliteten hos en regim somalltid varit benägen att betrakta människors frihet som ett hot mot dess egetbestånd. Det vore naturligtvis rosenskimrat önsketänkande att tro att det iSovjets inflytelsesfär bara är den lilla gruppen av allmänt kända dissidentersom kommer att få betala priset för ett kärvare politiskt klimat. Med all sannolikhet kommer t. ex. strömmen av judiska emigranter frånSovjet nu att tunnas ut. Men också i väst kommer vi att märka skillnaden. När den"fria världen"" skall rusta sig till försvar mot kommunistiskexpansion, då kommer friheten i kläm också i en rad mot vänskapligt sinnadestater, som är mer antikommunistiska än fria. I jakten efter bundsförvanter,som vill upplåta hamnar och flygfält åt den amerikanska utryckningsstyrka somnu är under uppbyggnad, kommer regeringen i att få blunda för mycketsom den egentligen inte gillar. Det blir inte lätt att både ha militärtsamarbete med general i och förmå denne blodtörstigehärskare att dämpa sin iver att offentligt piska och hänga oskyldiga människor,som inte har begått något annat brott än att de ogillar hans regim. 1 Argentinahar utsände vid en presskonferens i talat om förändradeprioriteter i amerikansk utrikespolitik och antytt möjligheten av minskadamerikansk uppmärksamhet på brott mot mänskliga rättigheter i utbyte mot att delatinamerikanska länderna solidariserar sig med den amerikanskaspannmålsbojkotten mot . Stormakter tänker gärna i termer av militär styrka ochmaktbalans. De har en tendens att vilja glömma att de konflikter som skakarvärlden ytterst handlar om mänskliga problem, om människors och folks krav påfrihet och rättvisa. Sådana problem kan aldrig lösas med militära medel.Illusioner på den punkten kan bara bidra till att fördjupa kontlikterna ochunderminera freden. Det finns ett samband mellan fred och mänskliga rättighetersom man inte ostraffat kan glömma. är ett utmärkt åskådningsexempel. Det ärinte svårt att förstå president oro för den sovjetiska framryckningen iAfghanistan och hans strävan att återställa den militära maktbalansen iregionen. Men och västvärldens tillgång till oljan i kanaldrig tryggas genom militär ockupation av oljefälten. När allt kommer omkring är det inte heller Sovjetsmaktambitioner som är det mest överhängande hotet mot västländernas intressen idenna del av världen. Nya ryska invasioner i andra länder än är enmindre närliggande möjlighet än en ny våg av antiamerikanism i ochnya muslimska omvälvningar av samma typ som i . Ockupationen av Storamoskén i var ett tydligt förebud om vad somskulle kunna hända. Som förhållandena nu är måste man tyvärr räkna med fl protokoll 1979/80:1011-101 Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt att varje omvälvning i ett schejk- eller kungadöme på denarabiska halvön skulle leda till en ny regim, som var betydligt mer avogtinställd till västvärlden än den föregående. Det är naturligtvis inte lätt för och attkomma bort från det förflutnas belastning. Men arabernas misstro och ovilja motvästvärlden gäller inte bara minnena från kolonialtiden eller ;s stöd åtschahens hatade regim. De gäller också och framtiden. I många arabers ögonär den främste företrädaren för en politik som är både orättfärdig ochoförenlig med deras egna intessen. För det första är - som araberna ser det - västvärlden medUSA i spetsen i färd med att pressa araberna att tömma sina oljeresurser i entakt som är anpassad till slöseriet i industriländerna men som inte allsstämmer med producentländernas nationella intressen. För att kunna betala sinadryga oljeräkningar driver västvärlden på en industrialisering av länderna iMellersta Östern som skakar den arabiska kulturen i dess grundvalar ochsamtidigt skapar nya sociala problem. Det gårknappast att förneka att det ligger en del i denna kritik. För det andra står i arabernas ögon för en orättfärdigpolitik därför att den amerikanska regeringen och kongressen så hårt engageratsig på sida i den israelisk-arabiska konflikten. Araberna kan inteförstå den amerikanska regeringens kallsinnighet inför det palestinska folketslidanden. Och de ser med djup misstro på vilja och förmåga att inom ramenför Camp David-förhandlingarna driva fram en lösning som ens tillnärmelsevistillgodoser palestiniernas legitima intressen. Det finns en klar motsättning mellan islam och kommunism.Men vi skall ha i minnet att för flertalet av arabländerna i Mellersta Östernär den israeliska ockupationen av arabiskt territorium och de palestinskaflyktingarna ett större och i vardagen mer påtagligt problem än hotet omsovjetisk expansion. På dessa politiska spänningar och motsättningar som jagtalat om finns bara politiska lösningar. Ökad militär makt hjälper inte. En förnuftigare energipolitik både i och i andravästländer skulle kunna bli ett väsentligt bidrag till fred och stabilitet iMellersta Östern. Ett annat och ännu viktigare bidrag skulle det vara om USAändrade sin politik i och öppet erkände att mänskligarättigheter och nationellt självbestämmande är värden och principer som måsteha samma tillämpning på det palestinska folket som på det'judiska. Den israeliska regeringen har för sin del dragitslutsatsen av den ryska invasionen i , att nu är mer än någonsini behov av sina sanna vänner - dvs. främst - och Begin var inte sen attantyda att han gärna skulle upplåta baser åt och välkomna amerikanskatrupper i sitt land. Ingenting skulle emellertid vara olyckligare än om detkärvare klimatet mellan supermakterna fick till följd att gjorde sigberoende av och därmed avhände sig sina möjligheter att bidra till enkonstruktiv, för araberna acceptabel lösning av den palestinska frågan. Dessbättre förefaller det som om den amerikanska statsledningen insett detta. Självfallet måste fortsattaexistens garanteras. Men det borde kunna erkännas av alla att palestinierna harsamma rätt till nationellt självbestämmande som judarna och att en rättvis freddärför måste utgå från att palestinierna, om de så vill. skall få bilda enpalestinsk stat vid sidan av på de områden som ockuperade 1967. Dit har ännu inte nått. D-;t är inte hellerutgångspunkten för ramavtalet i . Dess ""autonomi"'för palestinier inom ockuperade områden är någonting annat och mindre ännationellt självbestämmande. Hur mycket mindre förhandlar man nu om - utanpalestiniernas medverkan. Mot den bakgrunden måste det emellertid anses uppmuntrandeatt allt fler länder i i princip godtagit tanken på en palestinskstat. Jag kan i sak inte se någon skillnad mellanregeringsdeklarationen här och de uppmärksammade uttalanden som presidentGiscard d'Estaing gjort under sin rundresa i . ärmer lågmäld och får väl sannolikt räkna med något mindre internationelluppmärksamhet. Men vi behöver sannerligen inte skämmas för vår uppfattning baradärför att dess förverkligande förhoppningsvis skulle bidra till att trygga våroljeförsörjning. En rättvis sak blir inte mindre rättvis, därför att den råkarstämma med egenintresset. En region där militära och ekonomiskastormaktsintressen länge stått i vägen för en rättvis lösning pä politiskaproblem är . Alla fördömer apartheidpolitiken och Sydafrikasolagliga ockupation av . Men ingenting görs. Varje försök att få tillstånd effektiva sanktioner mot är dömt att stupa på stormaktsveto isäkerhetsrådet. Obotfärdiga stormakters förhinder har att göra bl. a. medSydafrikas mineraltillgångar och landets militärstrategiska betydelse. I ettskärpt världsläge, då förbindelserna mellan och fårökad betydelse, är det uppenbar risk för att militära hänsyn kommer atttillmätas ännu större vikt . Slutet nalkas för apartheidregimen i . Men dessfall kommer stormakternas hjälp förutan. Och det kommer inte att ha gagnatvästvärldens långsiktiga intressen att de som hade möjligheter att förkortalidandet för miljoner människor i det längsta satt med armarna i kors och nöjdesig med fördömanden i ord som motsades av handlandet i sak. Priset förkortsiktiga militära och ekonomiska fördelar kan komma att visa sig högt. Så mycket angelägnare är det då att små stater somSverige, som gjort åtminstone blygsamma försök att få en viss överensstämmelsemellan ord och handlingar, tar sina egna åtaganden på allvar. Den svenskariksdagen har velat sätta stopp för nyinvesteringar och expansion i Sydafrikaäven om det i vissa fall kan komma att innebära förluster för enskilda företag.Det bör handelsministern ha i minnet när han tillämpar Sydafrikalagen, även omhan själv tillhör ett parti som motsatte sig lagen. Vi skymtar nu början till slutet. I det längsta har denvita minoriteten i försökt tro på sin egen propaganda att svartabefrielserörelser är Sovjetstyrda terroristorganisationer utan brett stöd hosden svarta befolk- Utrikes- och handelspolitisk debatt Nr 100 ningen. Men det går inte längre.Därtill är budskapet från alltför En förkrossande majoritetav folket har i ett fritt och demokratiskt 12 mnrs1980 ' ' '' '''"' ''' förhållandenliknande krävt slut på rasdiskri- minering och vitt minoritetsstyre. Utrikps orh han- Frigörelseprocessen i kankomma att ta , men ingen kan dplsnnlitisk debatt 'ängre tvivlapå utgången. har f. ö. regeringen i fått besked av enutredning, som den själv tillsatt, att det pä nytt jäser i och andrasvarta townships. Ingenting har blivit bättre sedan kravallerna 1976. Ännu har den sydafrkanska regeringen en chans att väljareformer i stället av blodigt inbördeskrig. Den nya guldrushen,som följt i den världsekonomiska krisens spår. har gett regeringen kraftigtökade statsinkomster. Och den stora frågan i sydafrikansk politik just nu ärom pengarna skall användas till att sänka skatterna för de vita eller till attförbättra levnadsvillkoren för de svarta. Inom regeringspartiet pågår enuppgörelse mellan hökar och duvor. Vi får se resultatet när den sydafrikanskaregeringen lägger fram sin budgetproposition. Men vi skall inte hanågra stora förväntningar på sydafrikansk klokskap. De som är duvor mått medsydafrikanska mått har inte heller de varit beredda till någrareformer som går pä djupet. I regeringsdeklarationen sägs några vackra ord om denutrikespolitik som bidrog till att föra till Vita huset men som han nuövergett under intryck av händelserna i och och de stämningarsom dessa händelser väckt i . Detta beröm är välkommet. Det är bra att dessa vackra orduttalats. För felet med president utrikespolitik före händelserna iIran och har inte varit att han skjutit mänskliga rättigheter iförgrunden. Felet har varit att han har väckt förväntningar som han inte harkunnat infria, att hans politik ofta tett sig motsägelsefull och att han iviktiga ögonblick visat prov pä obeslutsamhet och inkonsekvens. är det inte på modet längre att tala om mänskligarättigheter. I har det aldrig varit populärt. Och i överbjuder presidentkandidaternavarandra i löften om att slå vakt om som världens starkaste nation istället för att tala om amerikanska ideal. Men just därför bör vi i inte förtröttas att talaom mänskliga rättigheter. På samma sätt som det är viktigt att de små nationernaarbetar för nedrustning i en värld där supermakterna ägnar sig ät kapprustningär det också viktigt att det finns små nationer som arbetar för människors ochfolks krav pä frihet och rättvisa i en värld där det maktpolitiska tänkandet iallt högre grad sätter sin prägel på stormakternas handlande. Det är modernt att lösa avancerade problem medhjälp avs. k. spel med fasta antaganden och givna variabler. I det spel som utgör världspolitiken finns inga axiom som är allmängiltiga, variablerna är okända g4 och vi vet inte om det finns någralösningar. Låt mig belysa svårigheterna medfyra satser om nedrustning, militär balans och avspänning. Ettvillkor för nedrustning är ökad avspänning. Avspänningförutsätter militär balans. Kravet påmilitär balans motverkar nedrustning. Det är bl. a. dessa och liknande oförenliga""sanningar"' som ligger till grund för att världen ser utsom den gör. Dagens debatt har tydligt visat hur oroligheter och konflikthot,aggressioner och motsättningar präglar den politiska verkligheten.Vapenutvecklingen går vidare, och terrorbalansen vilar på alltmer sofistikeradetekniska landvinningar, där en framtida krigsseger är beroende päslagstyrkan, hos supermakterna stor nog att förgöra hela världen många gångerom, och inte ens på tidsfaktorn -det första slaget. Nej, "i ettkärnvapenkrig är nederlaget odelbart" - för att än en gång citera lordMountbatten. vet vi av erfarenhet att terrorbalansen på intet sättförhindrar krig i perifera områden. Den tekniska utvecklingen i sig kan ocksåtänkas förändra säkerhetsförhållandena i vår närhet. En vidareutveckling avstrategiska kärnvapen kan t. ex. göra och oberoende avNorska havet för robotbärande ubåtar -vilka konsekvenser kan detta tänkas fäför den nordiska balansen? Förutsättningarna för terrorbalansen ändras medandra ord kontinuerligt, och strävan att upprätthålla den sker till men för enökad solidaritet med tredje världen och ett ökat samarbete och förtroendemellan länder och folk. Nya faktorer har dessutom tillkommit som försvårar arbetetpå en ökad avspänning och utveckling mot fred och säkerhet. Gapet mellan u- ochi-länder minskas inte, trots de ansträngningar som gjorts. Oljans betydelse föralla länders framtida utveckling har uppenbarats, och oljan har blivit enviktig bricka i det världspolitiska spelet. Det mest angelägna målet måste vara att bryta dencirculus vitiosus av upprustning och misstroende som råder och att bygga uppett varaktigt internationellt samarbete mellan länder och folk. Som ett viktigt led i det avspänningsarbetet måste vi sehöstens europeiska säkerhetskonferens i . När slutakten från den förstasäkerhetskonferensen undertecknades i fanns det välknappast något land i som misstrodde de goda avsikterna bakomdokumentet. sedan fanns förutsättningarför ett konkret närmande mellan öst och väst. Många var vi som trodde attavspänningens tid verkligen var kommen. Slutakten var visserligen intefolkrättsligt bindande men väl ett politiskt och moraliskt förpliktandedokument. De tre huvudavdelningarna, eller "korgarna", förförtroendeskapande åtgärder och samarbete på de tekniska, vetenskapliga,ekonomiska och humanitära områdena skulle bära frukt och utgöra en öppning motljusare tider. Utvecklingen blev inte som man väntat. I kom de förtroendeskapandeåtgärderna att framstå som en ren fasad, vilken gav utrymme för Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt i blevinte heller vad man hoppats på. Många människor bakom järnridån hade fåttskrinlägga sina väckta förhoppningar om återförening med sina familjer i väst.På område efter område kunde konstateras att innehållet i slutdokumentet hadeåsidosatts. visade också vilken avgrund som ligger mellanösts och västs uppfattningar om avspänning och förtroendeskapande åtgärder. Hur ser nu utsikterna ut för den kommande ESK-konferenseni ? Ja, frågan arom de kunde vara sämre. intervention iAfghanistan har på ett förödande sätt försämrat relationerna mellansupermakterna. Ryska gränsen har flyttats allt närmare världens störstaoljerikedomar och deras utskeppningsväg genom . SALT II vilar i presidentkampanjens hägn iUSA, och det är mycket osäkert när överenskommelsen återigen kan tas upp tillbehandling i senaten. De västeuropeiska länderna bedömer förutsättningarna förförtroendeskapande åtgärder som små och resultatet av en ökad satsning påavspänning som osäkert. Men avspänningsmålet får inte tjäna som en bindel förEuropas ögon och förhindra oss att se vad som kan komma att ske. t. ex. i tidernär det flytande guldet - oljan - på grund av stigande efterfrågan ellerminskad produktion kominer att betinga priser som även ter sig overkliga.Det finns skäl att erinra om detta i dagens svenska energidebatt. Jag vill, fru talman, i det här sammanhanget gärna göra enkommentar till en av de frågor som var inne på. Det gälldeönskemålet att det internationella organet för kontroll av kärnkraften skullerenodlas till att motverka utvecklingen av kärnkraft. Jag vill peka på att lAEAär ett internationellt organ som har kommit till för att öka säkerheten ochstärka samarbetet mellan de länder som har anslutit sig till dess principer.IAEA är ett kontrollorgan. Hade haft möjligheter att själv besökareaktorhallen i något av våra kärnkraftverk, skulle han antagligen i likhet medmig ha blivit utomordentligt imponerad över den starka internationella kontrollsom ligger i verksamhet. Det är nödvändigt att kommer tillstånd. Skulle så inte bli fallet - och det finns risk för detta - förringasytterligare värdet av Helsingforsakten, och balansen mellan de olika s. k.korgarna förskjuts. Kravet på uppföljningskonferenser ingick som en viktig deli slutakten. Det är också nödvändigt att världens ögon åter riktas påsvårigheterna att skapa avspänning i . Det vetenskapliga somförra månaden ägde rum i gav en fingervisning om vad vi kan vänta oss.Europas samlade vetenskapsmän var visserligen engagerade i ett närmaresamarbete mellan öst och väst, men det största utrymmet på konferensen fickdiskussionen om forskarnas villkor i , varvid bl. a. Sacharovs ödeblev föremål för hård kritik. Den vetenskapliga konferensen blev i skuggan avmotsättningarna mellan öst och väst en politisk konferens. träffades också representanter för deeuropeiska moderata och konservativa partierna i för att diskuteravillkoren för höstens . Man enades om värdet och nödvändigheten av att