prot · G30975 · 1979-12-31 00:00:00 — I narkolikaproposilionen 1977 lade vi huvudvikten vidvårdresursernas utbyggnad. Vi ville öka antalet platser på behandlingshemmenoch göra en ökad satsning på familjevården, samt en utbyggnad av den öppnavården. Vidare beslöt vi om åtgärder för att ge utbildning och möjlighet tillarbete -ett viktigt led i rehabiliteringskedjan - ökat stöd lill de religiösaoch ideella organisationerna, insatser i skolan osv. Men vi måste också ändraattityderna. Det är oerhört viktigt. Om vi inte gör det kommer vi aldrig tillrätta med de här problemen. Och där spelar massmedia en mycket stor roll. Det är bra att vi har fåll enganska bred debatt kring missbruksfrågor, så att allmänheten får en uppfattningom hurudan situationen är. När jag har varit ute i landet och talat om dessafrågor har jag träffat många människor som sagt ungefär så här; Del kan intevara så som du säger. Det kan inte finnas mellan 200 000 och 300 000 människori detta land som har alkoholproblem. Man har inte velat tro det. har vi som sagt fått en debatt. Och vi har fått bättreinformation. Om vi skall kunna komma till rätta med problemen måste varjeenskild individ komma lill insikt om dem. Vi kan nämligen inte springa ifrånvårt ansvar som enskilda individer. Bara tycker jag all det har skett positivasaker. Jag tänker på hur öppnade sinaspalter för artiklar om alkoholmissbruket, och man gjorde en väldigt brauppföljning. Senast har vi kunnat konstatera alt en annan stor kvällstidning,, har upptäckt alt det finns narkotikaproblem i landels huvudkommunoch även i landet i övrigt. Det är bra att verkligheten beskrivs på det härsättet. Jag vågar påstå att om massmedia hade använt enbråkdel av den lid och de spaltmeter som har ägnatsavsättningen av Transportbasen till att informera om narkotika- ochalkoholmissbruket skulle svenska folket ha fått upp ögonen för delta problemtidigare. Jag hoppas att vi i fortsättningen slipper sesnyflreportage i kvällstidningarna liknande dem som förekom för inte så längesedan, när vi ökade insatserna för alt kunna göra visiteringar av besökande påfängelserna. Vi vet ju att del kommer in mycket knark där. Det behövsgemensamma tag. Jag noterar än en gång det positiva i att vi nu har fått ensådan information. Jag hoppas att den inle avstannar utan alt den skall kunnaföljas upp. När del gäller det mer långsiktiga programmet vill jagsäga, liksom gjorde här tidigare, all vi inte kan accepterautslagningen i skolan och i arbetslivet. Jag har sagt från dennatalarstol - och sade något liknande här - att utslagningenbörjar i koltåldern och förstärks i skolan för att sedan vara ett faktum närungdomarna kommer upp i arbetsför ålder. Det är samhällets planering som äroerhört viktig och grundläggande. De koncentrerade samhällen som med om att skapa på 1950-1960-talen tog inte hänsyn till eller värderadebetydelsen av sociala bindningar och kontakter i en individs liv. Människorbröts ut ur sin gemenskap med grannar, med släkt och vänner och kom in i en nymiljö som inte var kontaktskapande. Hur mycket samhäliets skyddsnät än byggs utkommer det alt vara otillräckligt om det inte kompletteras med solidaritet pådet personliga planet. Vi måste se till att arbetsmarknaden kan erbjuda ungdomararbete. Jag tror att det finns många, inte minst psykologiska, hinder påarbetsgivarsidan. Kraven kan inte ensidigt riktas mot ungdomen - de måste ocksåriktas mot arbetslivet. Men vi kan inte heller acceptera en slapp attityd tillarbetet. Många uppfattar livets nödtorft som en social rättighet - samhälletskall bjuda på den. Det man tjänar på arbetet skall spenderas som fickpengarför t. ex. tobak, sprit, resor, nöjen, modekläder osv. Vi måste inte minst somföräldrar slå fast alt det är genom arbete som man försörjer sig. Dessa frågormåste vi ha med i debatten. Familjepoliliken är oerhört viktig. varinne på hur viktigt det är att barn och föräldrar får tillfälle till störregemenskap. sade också all den kollektiva barnomsorgen inle kanersätta föräldrarnas insatser. Del är oerhört betydelsefullt. Det är därför somvi har arbetat för att ge föräldrar större valmöjligheter,ökade tillfällen till umgänge med barnen. Den förkortade arbetsdagen förföräldrar och vårdnadsersättningen är led i det arbetet. () replik: Jag kan inte underlåta att replikera RuneGustavsson, även om denna debatt nu lider mot sitt slut. Jag har inte tagit upp narkotikafrågan. Det har gjorts enbra satsning, även om man kan säga att den inte har följts upp ordentligt. Jagvill påminna om att den socialdemokratiska regeringen gjorde enliknande och väl så markerad satsning i skiftet mellan , Vi är överens om all det är viktigt att vi får en ändradattityd på alkoholområdet. Det är ett faktum att hade alla här i landet varitabsolutister hade vi inte haft några problem. Vi får alltså försöka ändraattityderna. Vi har uttryckt detta så att vi har en lång och svår väg attvandra innan vi kommer tillbaka dit där vi en gång var när vi medfolkrörelsernas hjälp hade klarat av detta. Men som f. d. socialminister kan inte menaallvar när han säger att detta inte är en fråga om pengar. Vården kostarpengar, de förebyggande åtgärderna kostar pengar. Om vi skall engagerafolkrörelserna kan vi inte begära alt de skall ställa upp på statens kommandoutan att få ersättning för det arbetet. Det resonemanget är horribelt, och detkanske bara är som kan föra det. () replik: Jag har inle sagt att det inte kostar pengaratt vidta dessa åtgärder. Jag har i stället sagt att det kostar pengar. Men detär fel att, som ofta gör, fokusera problemet till att enbartgälla pengar. För att återkomma till folkrörelserna, så är det här en uppgiftför dem. Beträffande vårdfrågorna, , måste jag sägaatt vi har lyckats bryta den tidigare atfityden - det gäller inte minst EvertSvenssons eget parti - att det här är en uppgift enbart för samhället. Vi harkommit underfund med hur viktigt det är med de insatser - och det gäller ocksåinsatserna på vårdsidan - som görs av de olika folkrörelserna och de olikareligiösa organisationerna. som socialminister hade jag fillfälleatt besöka . Jag fick också inblick i Frälsningsarménsarbete. Vidare fick jag klart för mig vilka stora insatser många andraorganisationer gör på detta område. Vi måste alltså spela på alla dessaolika instrument. Men ändå är det de enskilda individernas insatser ochinställning till dessa frågor som är av avgörande betydelse, och det kostarinte alltid pengar. EVERTSVENSSON (s) replik: Jag ber om ursäkt, men det är faktiskt så attdebatten om folkrörelsernas insatser på såväl detta område som många andraområden i vårt samhälle drogs i gång av socialdemokraterna. Jag har ingenanledning att ta upp någon diskussion om det. Jag vill bara påminna RuneGustavsson om att så var fallet. På den punkten har vi kanske inte divergerandeuppfattningar. 7 protokoll 1979/80:75-76 hörde jag statsminister i . Han värjde sig för anklagelserna från sin egenekonomiminister. Kritiken från gick ut på att genom sittengagemang för linje 3 hotade det fria näringslivet. Det hade nämligen GöstaBohman sagt kvällen innan. Det var väl uträknat av , och man kan förståThorbjörn rädsla. I tidningen har vi kunnat läsa hur allt flerbönder flyr på grund av kärnkraftsfrågan. Men det gjorde också att jag erinrade mig moderaternasagerande mot efter partiledarförhandlingarna om alternativen ifolkomröstningen. Då var det folkpartiväljarna som skulle skrämmas medsocialiseringsspöket. Linje 2 innebar för stort samhällsinflytande enligtGösta . Vi från linje 2 tycker alt det är rimligt att samhällettar ansvaret för vår försörjning med elkraft, precis som samhället tar ansvaretför åldringsvård, sjukhus, post och tele. Men detta var verkligen inte den endaeller ens den viktigaste skillnaden mellan linjerna 1 och 2, Jag skall straxåterkomma härtill. agerande förvånar inte mig personligen. 1975ville ha 14 aggregat, men han kunde till nöds nöja sig med 13. 1976 uttalade i valrörelsen: "För detförsta så ska man inte vara så våldsam anhängare av kärnkraft somsocialdemokraterna är. ulan måste nyansera det," 1978 kritiserade i enriksdagsdebatt socialdemokraterna för att nonchalera säkerhetsfrågorna isamband med kärnkraften, 1979 angrep för att partiet efter ville gå igenom justsäkerhetsfrågorna ytterligare en gång. För är energipolitiken av underordnadbetydelse. Han har mer långtgående politiska planer. Han siktar på ett stortsvenskt högerparti, och då drar han sig inte för att köra över sinasamarbetspartner i regeringen. Men är det då inte dags för och anhängarna avlinje 1 att ge klara besked om var de själva slår i energifrågan? På valsedelnstår det att vill ha avveckling. Men det beror ju helt enkelt påatt man just på denna punkt skrev av linje 2:s text. I uppropet till Sverigesfolk från linje 1 finns inte ett ord med om all vi skall avveckla kärnkraften.Vid presskonferensen uttalade sig kampanjordföranden föratt frågan om avveckling skulle hållas öppen. Upparbetning skulle tillålasliksom utveckling av ny kärnkraftsteknologi. T. o. m. bridreaktorer kunde maneventuellt länka sig. Linje 1 har alltså uttalat sig för avveckling, samtidigtsom man under kampanjen allt oftare ger signalen "fortsätt framåt"med kärnkraft. Och får vi våra misstankar bekräftade. Detta är vadmoderaterna innerst inne tycker och tänker. Linje 2menar allvar med sitt krav på avveckling. för de problem som en avveckling kommer att ställa ossinför. Därför anser vi att de reaktorer som är byggda eller är under byggnadmed hänsyn till energiförsörjning, ekonomi och miljö bör få användas. Därföranser vi också att avvecklingsperioden bör vara . Därför fäster vi ocksåså stort avseende vid att vi redan nu måste börja planera avvecklingen,diskutera hur den skall gå till och vilka medel som skall användas. Det är i deavseenden jag här nämnt som linje 2 markant skiljer sig från både linje 3 ochlinje 1. Det är inte bara som försöker utnyttjafolkomröstningen för annat än energipolitiska syften. Så är fallet också medvänsterpartiet kommunisterna. hade i går tillfälle att bl. a.kommentera kommunisternas agerande på energiområdet. Kommunistledaren kunde då inte förstå hur kunde blanda ihop kärnkraften medLenins ideologi. Men i själva verket var mycket intresserad av just elförsörjningen.Han skrev bl .a. "Elektrifieringen av alla fabriker och järnvägarkommer att ge arbetsförhållandena en mera hygienisk utformning. Den kommer attbefria miljoner arbetare från tvånget att arbeta i rök, damm och smuts. Den kommeratt påskynda omvandlingen av smutsiga och oläcka verkstäder till rena, ljusa,människovärdiga laboratorier. Den elektriska belysningen och uppvärmningen ivarje hus kommer att befria miljonerna av 'husslavinnor' frän tvånget atttillbringa tre fjärdedelar av sitt liv i ett skumt kök," Sedan väl satt vid makten skrev han :"Kommunism, det är makt åt sovjeterna plus elektrifiering av helalandet," Så nog hade tänkt på det här med elektricitet. Om nu inte läst på sin , så är det ändåmärkligt att kommunisterna inle alls brytt sig om att lyssna påfackföreningsrörelsens synpunkter på energifrågan. Kommunisterna vill jufortfarande, åtminstone då och då, kalla sig ett arbetarparti. Eftersomenergifrågan för löntagarna är en mycket viktig fråga, hade det väl ändå varitrimligt att vpk varit berett att åtminstone pröva de argument man har frånfackligt håll. I ett annat avseende brukar kommunisterna mycket aktivtföreträda fackliga krav, och det gäller högre löner. Det händer t. o. m. kritiserar LO- och TCO-ledningarna för all vara alltför återhållsamma isina krav. När kommunisterna däremot vänder sig till miljögrupperna, talar manom onödigt standardjäkt och prylkonsumtion. Får vi ut högre reallöner, leder detta naturligtvis tillökad konsumtion och därmed till stigande anspråk på energi. På samma sätt lederkommunistiska krav på fler barnstugor och fler bostäder till ökadenergiförbrukning. Här ser vi alltså en dubbelhet, beroende på omkommunisterna talar till unga miljövänner eller till människor påarbetsplatserna och i bostadsområdena som har svårt att få pengarna att räckatill. Men när vi kommer till energibalansen tvekar inte kommunisterna. Då tarman ställning för ett stagnerande, ja nästan stillastående samhälle. Elkonsumtionen ökade under den ekonomiskt dåliga perioden1973-1979 . Enligt linje 3 skall den få ökamed . I ett sådant samhälle blir det inget utrymme för varesig reallönehöjningar eller utbyggnad av den offentligasektorn. Dessutom kan vi ju inte bara se på effekterna i vårt egetland. Jag förmodar att kommunisterna anser att inte bara den svenskakärnkraften är farlig ulan att denna energikälla bör stoppas i hela världen. Dåmåste man ju fundera över vad ett stopp för kärnkraften i världen inom tio årskulle få för effekter. Det är ingen överdrift att säga att världen då skulledrabbas av en förödande energikris. Kärnkraft skulle endastkunna ersättas av olja och kol. Kampen om dessa energitillgångar skulle blihård. Våldshandlingar kan inte uteslutas från stormakternas sida. hotar att ingripa i oljeländerna om försörjningenhotas. Priserna skulle i vilket fall som helst rusa i höjden så attvärldsekonomin skulle drabbas av svåra bakslag. För de fatliga länderna skulledet bli en ren katastrof. 1 elt avseende tycker jag att linje 3 måste börja talaklartext: slags samhälle tänker sig de partier som står bakom linje 3och som är representerade här i om man skulle segra ifolkomröstningen? Av uttalanden framgår att kommunisterna är klara över att ettstopp för kärnkraften till 1990 kräver en långtgående planhushållning. Jagskulle för min del tillägga att risker föreligger för ett ransonerings- ochregleringssamhälle, och det är inte någonting som kommer att göra socialismenpopulärare, om kommunisterna nu tror del. Del märkliga är att vpk och inte talar om vilketslags samhälle deras energipolitik leder fram till. Vilka medel villkommunisterna och använda för att klara den nödvändiga styrningen avkonsumtion och investeringar? Vilka ingrepp blir det i de privata företagensrätt att själva bestämma? Vilka åtgärder för bättre hushållning behövs i frågaom hyreshus och villor? Vi skall nog komma fram till någon sorts gemensam planhushållning,säger kommunisterna enligt . Tror det också? Det skullevara intressant om linje 3 och de partier som slår bakom denna linje talade omsitt eget framtida samhälle som omväxling till talet om polissamhälle för detfall övriga linjer skulle vinna. Låt oss därför från kommunisternas och centernsföreträdare få höra något om hur samhället skall fungera och utvecklas efterden om linje 3 skulle vinna folkomröstningen. BIRGITTADAHL (s): All diskussion om energipolitiken måste utgåfrån vilket samhälle vi vill skapa, som också framhöll.Socialdemokrafin vill utveckla ett samhälle präglat av gemenskap och omtankeoch av en ansvarsfull hushållning med våra resurser. Vi vill ha ett samhälledär alla resurser som står till vårt förfogande i form av kunnande, teknik ochnaturtillgångar ställs i människans tjänst. En sådan politik kräver och leder till att viutvecklar ett resurshushållande och energisnålt samhälle. Vi beskriver dettamed följande ord i det energipolitiska program som antogs av 1978 ärssocialdemokratiska partikongress; "Ett samhälle som satsar päfördjupad välfärd, social omsorg, sjukvård, utbildning, kollektivtrafik ochkulturupplevelser, blir ett gott samhälle med hög livskvalitet och ett mindreenergikrävande samhälle än det som främst uppmuntrar tillprivatkonsumtion," Självfallet innebär också denna vår samhällssyn att vimåste ställa samma krav på energipolitiken som på allt annat: att teknikenställs i människans tjänst och underordnas de stränga krav som vi alltid måsteställa när det gäller hälsa, säkerhet och miljö. Men möjligheterna till en säker, miljövänlig och billigförsörjning med energi är också en mycket viktig förutsättning för att vi skallkunna förverkliga våra mål för samhällsutvecklingen. Och här lever vi i en förvarje år allt farligare situation. Ingen av de energikällor som vi i daganvänder räcker fill för framfidens behov. Ingen av de nu tillgängligaenergikällorna uppfyller heller de krav som vi ställer när det gäller hälsa,säkerhet och miljö. Denna kris i energiförsörjningen hotar naturligtvis vårasträvanden att utveckla ett bättre samhälle för människorna. Den är ett hot motmöjligheterna att ge folk en chans till utveckling. Den utgör ettmycket allvarligt hot mot freden. Det upplever vi nu , och det ärobegripligt hur någon kan förneka att så är fallet. Därför är en av våra allra viktigaste uppgifter attutveckla ett system för energiförsörjningen som kan ge oss denenergi som faktiskt behövs för att tillgodose viktiga mänskliga behov, utan derisker för hälsan och miljön som vi har , och minsta möjliga påfrestningarpå samhällsekonomin, sysselsättningen och den sociala välfärden. Ett sådantenergisystem bör naturligtvis i största möjliga utsträckning grunda sig påuthålliga, inhemska och förnyelsebara energikällor. Målet är alt vi i framtidenskall klara energiförsörjningen utan kärnkraft och med minsta möjliga andelolja och kol. Det är en svår uppgift - inte minst därför att den skallgenomföras med att vårt land och världen befinner sig i en djup kris.Men den är enligt vår mening fullt möjlig att klara med en beslutsam satsningpå skärpt hushållning och utveckling av de nya energikällorna. I riksdagsmotioner, vårt energipolitiska program och enrad andra sammanhang har vi på ett konkret och praktiskt sätt redovisat hur depunkter på linje 2:s valsedel som handlar om energihushållning, åtgärder förall minska behovet av el för uppvärmning och införandet av de nya energikällornaskall kunna genomföras. Låt mig här, herr talman, redovisa några av de vikfigastepunkterna i ett sådant program. av landets energiförbrukning går åt till uppvärmning,framför allt av våra bostäder. Vårt oljeberoende på delta område är så stortsom . Det är de starkt ökande oljepriserna som har spelat en ödesdiger rollför den rekordhöjning av bostadskostnaderna som fortfarande pågår. Samtidigthar elanvändningen inom bostadssektorn ökat kraftigt. Om vi skall kunnaavveckla kärnkraften, kan vi inte medverka till att elbehovet inombostadssektorn fortsätter att öka. Det är därför nödvändigt att så långt som möjligt pressa ner användningen av både olja och el inombostads- och uppvärmningssektorn. Det finns goda möjligheter all lyckas med denmålsättningen, om vi skärper våra insatser för alt hushålla, utnyttjaspillvärme där det går och framför allt utveckla och i praktiskt bruk införa denya energikällorna. Däremot finns det inte något som visar att vi redan nuligger så långt framme på något av dessa områden att vi kan vänta oss sådanarevolutionerande förändringar att det är möjligt attavveckla kärnkraften utan att ersätta den med olja eller kol. Det energisparprogram som spelade så stor roll i 1976 årsvalrörelse och som genomdrevs av den förra Fälldinregeringen var illagenomtänkt. Det har, precis som vi och alla experter varnade för, inte givitdet resultat som vi måste eftersträva. genomförda utvärderingar tyderpå alt vi bara uppnått ungefär en fjärdedel av de uppsatta målen. På detta sätt har vi förlorat både tid och resurser i detviktiga arbetet att hushålla bättre med energin. Därför är det naturligtvishelt orealistiskt alt räkna med att nuvarande hushållningsprogram, som centernstår som symbol för, skall kunna ge sådana resultat som krävs för att klara enavveckling av kärnkraften eller den minskning av oljeberoendet somunder alla förhållanden är vär viktigaste energipolitiska uppgift. Vad som krävs är därför attenergihushållningsprogrammet skärps och utvecklas. De åtgärder som omedelbartvidtas bör medvetet styras in på sådant som vi redan nu vet ger resultat -bättre underhåll och drift, utbildning av personal m. m. Redan nu bör vi också ge generöst stöd lill projekt där nyenergiteknik prövas i full skala i bostadsbebyggelsen. Likaså bör vi redan nusatsa på lösningar som ger handlingsfrihet . Det kan vara låglempe-ratursystem,fjärrvärme eller vatten- och luflburna system i stället för direktverkande el.Då kan vi t, ex, värma husen med elpatroner därelkraften kommer från kärnkraftverken och sedan utnyttja sammauppvärmningssystem med hjälp av ny energiteknik som solvärme som vi gör detta måste vi utveckla bättremetoder för hur mer omfattande ombyggnader för att spara energi kan genomförasoch samordnas med andra åtgärder. Enligt vad som framgår av rapporter frän bl, a, delegationenför energiforskning, oljeersältningsdelegationen och byggforskningsrådet finnsdet särskilt stora möjligheter att just på bostads- och uppvärmningsområdetersätta olja och el med nya energikällor som solvärme, jordvärme, värmepumpareller nya bränslen. Men det framgår också att vi inte kan räkna med att börjainföra de nya energikällorna för uppvärmning i praktisk verksamhet förrän och alt de kan spela en stor roll för energiförsörjningenförst på 1990-lalet och , Samma förhållande gäller för utnyttjande av spillvärme,framför allt därför att kommunernas planering ännu inte hunnit tillräckligtlångt och själva genomförandet tar tid. De olika insatserna för att sparaenergi, införa nya energikällor och utnyttja spillvärme måste avvägas motvarandra pä rätt sätt. Vi bör inte genomföra stora ombyggnadsåtgärder på ett avdessa områden innan vi har sådana kunskaper på de andra all vi kan göra ensådan avvägning. Det är dessutom viktigt, herr talman, att deenergipolitiskt motiverade insatserna samordnas med annat som vi vill göra föratt förbättra bebyggelsemiljöerna - t, ex, den sociala miljön ellerhandikappanpassningen. Särskilt när det gäller ombyggnad och flerfamiljshus ärdel ofta nödvändigt att samordna åtgärderna om del över huvud laget skall blimöjligt att genomföra dem. Vi behöver därför utveckla en planering för hur alla dehär kraven skall kunna samordnas och genomföras i praktiken, både i ny bebyggelseoch vid ombyggnad. En sådan planering, herr talman, vore verkligen i flerdubbelbemärkelse en planering för det samhälle vi vill bygga. Därför krävs det nu dels att vi utvecklar en kommunalplanering som kan bedöma alla dessa frågor från en helhetssyn, dels att viförstärker forsknings-och utvecklingsarbetet och dels att vi snabbt gör enöversyn av alla de lagar, normer och låne- och bidragssystem som gäller pä alladessa områden. Syftet skall vara att få en planering, lagstiftning ochfinansiering som främjar samordnade insatser. Socialdemokratin kräver att dettaviktiga arbete påskyndas och intensifieras. Men den samhällsutveckling och energipolitik som vi villha kräver också en övergripande planering som utgår ifrån behovet avenergihushållning. Energianvändningen, bostadspolitiken, trafikpolitiken,produktionssystemet och samhällsplaneringen är starkt beroende av varandra. Vikräver därför en samhällsplanering som främjar en energisnål bebyggelse. Vikräver därför en kraftfull utveckling av kollektivtrafiken och en lokaliseringav arbetsplatserna som minskar arbetsresorna. Självfallet bör vi sträva efter att utvecklaproduktionssystemet inom industri, jordbruk och skogsbruk mot mer energisnålaprocesser och branscher. Men den utvecklingen måste som all annan ske undersocialt acceptabla former, dvs. den måste genomföras på ett sådant sätt alt deninle tvingar fram hårda strukturrationaliseringar och folkomflyttningar somdessutom drabbar redan hårt drabbade grupper, regioner och branscher i vårtland. Det behövs sannerligen stora förändringarbåde av energiförsörjningen som sådan och av hela samhället om vi skall kunnautveckla ett bättre energisystem för framtiden. Sådana förändringar kan integenomföras utan en mycket omsorgsfull planering. De år mycket dyrbara. De måstedärför få ta tid. om inte samhället och enskilda människor skall utsättas förorimliga påfrestningar. Vi menar att det inte är möjligt att klara denuppgiften på så kort lid som utan att riskera andra väsentliga mål närdet gäller trygghet, välfärd och miljö. Dessutom har inte utvecklingen kommitså långt att ett fullt genomförande är tekniskt och praktiskt möjligt under1980-talet.