prot · G309162 · 1979-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1979/80:162 Förhandlingarna leddesfill en början av tredje vice talmannen. § 1 Justerades protokolletför . § 2 Upplästes följandeinkomna skrivelse; Härmedavsäger jag mig mitt uppdrag som suppleant i revisorer fr. o. m.början av /81. Dennaavsägelse godkändes av kammaren. §3 Föredrogs men bordlades åter betänkande 1979/80:69 §4 Höjning av kapitalinsats i Föredrogs finansutskottets betänkande 1979/80:38med anledning av propositionen 1979/80; 139 om höjning av Sverigeskapitalinsats i () jämte motioner. I proposition 1979/80:139 hade regeringen(ekonomidepartementet) efter föredragning av handelsministern föreslagit att 1. bemyndiga regeringen att, ienlighet med vid propositionen fogade resolutionstexter, öka Sverigeskapitalinsats inom ramen för en allmän kapitalhöjning i med 344,1milj. dollar till 711,7 milj. dollar (värde) samt teckna 250 andelar ä100 (värde) i en tilläggshöjning i , 2. bemyndiga riksbank atterlägga det erforderliga beloppet inom ramen för den allmänna kapitalhöjningen, 3. bemyndiga regeringen att lämnaSveriges riksbank garanti för täckning av förluster, som kunde uppkomma på denökade kapitalinsatsen och som fullmäktige i inte ansåg böra belastariksbanken. Beträffandepropositionens huvudsakliga innehåll anfördes följande: "I propositionen föreslås bemyndiga regeringen att höja Höjning av kapitalinsats i Sverigeskapitalinsats i i samband med en höjning av bankens auktoriseradekapital. Höjningen sker genom att medlemsländerna tecknar nya andelar iVärldsbanken. har inom ramen för en allmän kapitalhöjning erbjuditsteckna andelar för maximalt 344,1 milj. dollar, vilket f. n. motsvarar ca 1 720milj. (Andelarna är uttryckta dollar.) nuvarande.kapitalinsats är 367,6 milj.dollareller ca 1840 milj. kr. Av detta belopp har betalats in lillVärldsbanken. Resten utgör ett garantiåtagande. Enligl det aktuella förslagetskall av det tecknade beloppet betalas in. Utnyttjas erbjudandet tillfullo, motsvarar den svenska inbetalningen ca 130 milj, kr. Återstoden skallutgör garantikapital, erbjuds vidare teckna andelar i entilläggshöjning av kapital. Denna skall motverka att de mindreländernas röststyrka försvagas genom den allmänna kapitalhöjningen. Ingen delav tilläggsandelarna skall dock betalas in. riksbank har förklarat sig villig att, liksom vidtidigare kapital-höjningar, svara för det svenska kapitaltillskottet." I detta sammanhang hade behandlatsde med anledning av propositionen väckta mofionerna 1979/80:2014 av m. fl. (s), varihemställts att beslutade att som sin mening ge regeringen till kännavad som i motionen anförts om svenska insatser för reformer inom ,och 1979/80:2015 av m. fl. (vpk), vari hemställts attriksdagen beslutade . . , 1. au avslåproposifionen 1979/80:139, 2. att uttala attSverige borde lämna Världsbankgruppen. 1. au riksdagenskulle avslå motion 1979/80:2015, 1. att riksdagenbemyndigade regeringen att, i enlighet med vid proposition 1979/80:139 fogaderesolutionstexter, öka kapitalinsats inom ramen för en allmänkapitalhöjning i med 344,1 milj. dollar lill 711,7 milj. dollar(värde) samt teckna 250 andelar ä (värde) i entilläggshöjning i , 2. att riksdagenbemyndigade riksbank att erlägga det erforderliga beloppet inom ramenför den allmänna kapitalhöjningen, 3. att riksdagenbemyndigade regeringen att lämna riksbank garanfi för täckning avförluster, som kunde uppkomma på den ökade kapitalinsatsen och som fullmäkfigei inte ansåg böra belasta , 4. att riksdagenmed anledning av motion 1979/80:2014 som sin mening gav regeringen till kännavad utskottet anfört. EVAHJELMSTRÖM (vpk): Som framhålls i vår motion 2015 är detsvenska medlemskapet i ingen ny fråga. Det har varit ett ständigtåterkommande krav kommunisternas sida att skalllämna Väridsbanksgruppen. Skälen härtill är naturiigtvis många och har ocksåupprepade gånger framförts av företrädare för vpk i kammaren. Jag vill därförhänvisa fill tidigare års debatter och helt kort utveckla några av skälen. är och har alllid varit ett verktyg för denamerikanska imperialismen. Dess stöd går huvudsakligen till reaktionäraregimer, oeh i de få fall motsatsen sker sätter man press på de progressivastaterna för att de skall bedriva en politik som gynnar imperialismen och intede breda folklagren. Jag skulle kunna nämna , där banken stoppade lånenunder Allendeperioden men återupptog dem så fort han störtats. Jag skulle kunnadra en rad andra exempel. föreslår den att skallmedverka till en ungefärlig fördubbling av eget kapital. Man gördet utifrån motiveringen att man därmed skapar förutsättningar för en ökadlåneverksamhet och kontinuitet i programverksamheten. Det rör sig, herrtalman, om belopp på omkring 1 . I tidigare debatter har utrikesutskottets företrädarefaktiskt erkänt det faktum att bankens politik är reaktionär och inte står iöverensstämmelse med de mål som den svenska satt upp för våru-landspolifik. Man har också erkänt det faktum att röstfördelningen iVärldsbanken missgynnar de länder i tredje världen som försöker bedriva enpolitik i arbetarnas och de breda folklagrens intressen. Utrikesutskottetsföreträdare har hävdat och hävdar än att man verkar för en förändring avdessa förhållanden. Men jag frågar mig- och jag frågar utskottels företrädare- på vilket sätt en sådan förändring har skett som motiverar dessa närmare 2miljarder kronor. Har bankens huvudsakliga inriktning förändrats? På den fråganblir svaret otvetydigt nej. Har röstfördelningen förändrats? Också på denfrågan blir svaret nej. Det finns enligt vänsterpartietkommunisternas uppfattning ingenting som motiverar vare sig medlemskapet ellerän mindre denna höjning av insatsen som är aktuell . Med dettavill jag yrka bifall fill motion 2015. Höjning av kapitalinsats i tillstyrker enhälligt attregeringen bemyndigas att öka kapitalinsats inom Världsbanken.Därutöver gör utskottet ett tillkännagivande om behovet av svenska insatser förreformer inom Väridsbanken. Tillkännagivandel görs med anledning av en socialdemokratiskmofion som har som första namn. Innehållet i tillkännagivandet är helt i överensstämmelsemed den politik regeringen drivit gentemot . Ipropositionen hade handelsministern dock inle tagit upp frågor avpolicykaraktär, och därför har utskottet bedömt detangeläg'et att avge tillkännagivandet i betänkandet. Likaenhälligt har utskottet avstyrkt vpk-motionen. har vid ett flertalfillfällen avslagit liknande yrkanden, senast för . Argumentenhar varit flera. Det är ingen tvekan om att politik i vissaavseenden kan och skall kritiseras. Det gäller bl. a. att man vid bedömningenav olika projekt inte på ett tillfredsställande sätt har beaktat t. ex. desociala behoven och fördelningseffekterna. Trots detta är det uppenbart attbankens långivning är en vikfig källa för obunden internationell kreditgivningför utvecklingsändamål. OmSverige lämnar Världsbanksgruppen skulle det innebära att i ökandegrad hänvisas till att utnyttja den privata kapitalmarknaden. Detta skullefrämst drabba de fattigaste länderna. Bästasättet att påverka en organisation av typ är ändå att stanna kvarinom den och där argumentera för sin uppfattning. Det är på det sättet man kanförsöka ändra inriktningen av reglerna så att de bättre överensstämmer medSveriges grundläggande uppfattning i biståndsfrågor, och det är vad Sverigeenligt utskottsmajoritetens uppfattning bör göra. Utrikesutskottetpekar i sitt yttrande på några reformer som det är angeläget att Sverigedriver. Det är bl, a, några av de frågor som tog upp, nämligenröstfördelningen och utlåningens inriktning. Nästa tillfälle att driva dessafrågor är vid de förhandlingar som inleds vid . Det är då en styrka att två enhälliga utskott står bakom dessauttalanden. Jag yrkar bifall till finansutskottets hemställan i betänkandet. EVAHJELMSTROM (vpk): Jag tycker det är bra att instämmer i den kritik somvi har riktat mot politik. Utskottet har också gjort etttillkännagivande som går i den riktningen, säger . Det ärnaturligtvis positivt, men är det ett faktum att man från svensk sidaår framfört kritik utan att uppnå något som helst resultat. Fortfarandebedriver en polifik som går stick i stäv mot de må) som densvenska har satt upp för u-landspolitiken. Man bör enligt min meningdra konsekvenserna av detta och lämna den här gruppen oeh inte som föreslåshöja insatserna. Det skulle vara ett effektivt sätt att tillkännage sittmissnöje med den politik som banken bedriver. Överläggningenvar härmed avslutad. Propositionergavs på bifall till dels utskottets hemställan, dels motion 2015 av . fl., och förklarades den förra propositionen vara med övervägande jabesvarad. Sedan begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposifion: Den somvill att kammaren bifaller finansutskottets hemställan i betänkande Nr 162 38 mom. 1 röstar ja. den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit motion 2015 av m. fl. Kreditpolitiska Vid omröstninggenom uppresning förklarades flertalet av kammarens medel m m ledamöter haröstat för ja-propositionen. Då begärde rösträkning verkställdesvotering med omröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat; Ja - 302 Nej - 17 Kammaren biföll vad utskottet i dessa moment hemställt. § 5 Kreditpolitiska medel, m. m. Föredrogs finansutskottetsbelänkande /80:39 med anledning av propositionen 1979/80:159 med förslaglill lag om ändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel, m. m., jämtemotioner. I proposition 1979/80:159 haderegeringen (ekonomidepartementet) efter hörande av lagrådet föreslagitriksdagen att anta vid propositionen fogade förslag till 1, lag om ändringi lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel, 1. lag medbemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid konloköp, 2, lag om ändringi konsumenlkreditlagen (1977:981). Beträffande propositionens huvudsakliga innehåll anfördesföljande: "I propositionen föreslås att utlåningsregleringenligl lagen (1974:922) om kredilpolitiska medel skall kunna tillämpas påfinansbolag, dvs. sådana facloring-, leasing- oeh kontokortsföretag m. fl. somomfattas av lagen (1980:2) om finansbolag. Genom att finansbolagen blirkreditinstitut enligt den kreditpolitiska lagen kan emissionskontroll avsefinansbolagen på samma sätt som andra kreditinstitut. Förslaget innebär ocksåatt finansbolagen blir skyldiga att lämna de uppgifter som behövsför tillämpningen av de nämnda kredilpolitiska medlen. Vidare föreslås alt regeringen bemyndigas atl meddelaföreskrifter om betalningsvillkor vid kontoköp på kredit. Lagstiftningenföreslås träda i kraft . I propositionen lämnas också ett av begärtkompletterande underlag i fråga om tillsynen över finansbolagen enligt visskonsumenträltslig lagstiftning." Kreditpolitiska medel, m. m. I delta sammanhang hade behandlats de med anledning avpropositionen 1979/80:2010av och (båda m) samt 1979/80:2011 av . (s), vari hemställts att 1. besluta attäven likviditetskrav och räntereglering enligl lagen 1974:922 omkredilpolitiska medel skulle kunna tillämpas på finansbolag, 2. besluta geregeringen till känna vad som anförts i motionen om behovet av kontantinsatssamt reglering av betalningsvillkor vid kontoköp, 3. besluta geregeringen till känna vad som anförts om behovet av åtgärder för atl begränsadet totala antalet kontokort som en och samma person kunde inneha. 1. att riksdagenmed bifall till regeringens förslag och med avslag på mofionen 1979/80:2011yrkandet 1 skulle anta vid proposition 1979/80:159 fogat förslag till lag omändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel, 2. atl riksdagenskulle anta vid propositionen fogat förslag till lag med bemyndigande attmeddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kontoköp, 3. att riksdagenskulle avslå motion 1979/80:2011 yrkandena 2 och 3. 4. att riksdagenskulle anta vid propositionen fogat förslag lill lag om ändring ikonsumenlkreditlagen (1977:981). 5. au riksdagenskulle avslå motion 1979/80:2010. Reservation hade avgivits av PaulJansson. , , , , och (alla s) som ansett att utskottet under I och 3bort hemställa 1. attriksdagen skulle a. med bifall till motion 1979/80:2011 yrkandet 1 avslåproposition 1979/80:159 mom. 1 såvitt avsåg 25 § i det vid proposifionen fogade förslaget till lag om ändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel och anta ny med av reservanterna föreslagen lydelse av 7 och 8 §§ lagen om kreditpoli tiska medel, samt anta sådan ändring i ingressen fill lagförslaget som föranleddes härav, b. anta vid propositionen fogat förslag till lag omändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel i den mån förslaget inte omfattades av vad reservanterna hemställt ovan, 3. all med bifall till motion 1979/80:2011yrkandena 2 oeh 3 som sin mening gav regeringen lill känna vad som anförts imotionen om åtgärder i fråga orn kontokort. I den proposition 1979/80:159 sorn vi nuskall behandla föreslår regeringen alt lagen om kreditpolitiska medel skallkunna tillämpas även påfinansbolag, dvs. sådana bolag som omfattas av den lag om Nr 162finansbolag som vi tidigare under denna vår fattat beslul om och som främst Onsdaeen den arbetar med speciella former av kreditgivning, såsom facloring,leasing, 4 . |gg(j kan lagen om kredilpolitiska medel endast tillämpaspå banker, försäkringsbolag, allmänna pensionsfonden och liknan- Kredittjolitiska de, vilket snedvrider konkurrensen på kredilmarknaden.Dessutom är de medel m m flesta större finansbolag dotterbolag tillbanker. Att även finansbolagens verksamhet skall omfattas av denkredilpolitiska lagstiftningen är angeläget, eftersom deras verksamhet har växtkraftigt . Deras kreditgivning har ökat med i genomsnitt mot för den totalakreditmarknaden. Enbart har ökningen varit och förkonsumtionskrediter inte . Finansbolagen har kunnat expandera påbekostnad av bankerna, som varit hårdare reglerade. Dessutom har samhällets greppöver den totala kreditgivningen försvagats, eftersom slora delar av bankernaskredilverksamhet flyttar över till finansbolagen om man genomför en hårdreglering av bankerna. Detta har den enskilde medborgaren upplevt, när hannekats lån till angelägna ändamål, t. ex. för reparation av en villa, medan hansedan direkt kan gå till samma banks finansbolag och få ett kreditkort, som gerhonom möjlighet att för lånade pengar köpa t. o. m. dagligvaror - med denskillnaden alt del senare lånet är till en betydligt högre ränta. Detta måstenaturligtvis upplevas som stötande. Del som är betänkligt i det ärende vi behandlar äremellertid alt regeringen och utskottsmajoriteten endast föreslår alt utlåningsreglering och därmed också emissionskontroll skall kunna tillämpas på finansbolag. finansieringsbolagskommitté, vars utredning regeringsförslaget bygger på, föreslog att finansbolagen liksom banker och försäkringsbolag dessutom också skulle kunna omfattas av likviditetskrav och räntereglering. Men regeringen följer inte finansieringsbolagskommittén, trots att dess förslag fick ett kraftigt stöd av i detta sammanhang så tunga remissinstanser som fullmäktige i , bankinspektionen, fullmäktige i , m. fl. I stället går regeringen finansbolagen till mötes och begränsar regleringen till att gälla endast utlåningsreglering. Därmed får vi inte konkurrensneutralitet mellan banker och försäkringsbolag å ena sidan och finansbolag å andra sidan. Dessutom kan delar av bankernas verksamhet flyttas över till finansbolag när t. ex. banker arbetar under likviditetskravoch som också är fallet räntereglering. Därmed minskar också den statliga kreditpolitiken i effektivitet även i fortsättningen. Det är således, tyckervi, ett ganska halvdant förslag regeringen kommer med, och man får en känsla av att ekonomiministern ansett att han måste göra någonting men mest därför att han känt sig därtill nödd och tvungen. Och det är betecknande hur dominerar regeringsarbetet. Här kör man över landets penningvårdande myndigheter, och enligl vad man kan utläsa också och ledamöter i riksbank och riksgäldsfullmäktige, finansierings bolagskommittén, LO, TCO m. fl. Det måste väl också H Kreditpolitiska medel, m. m. kännas litet deprimerande för de många som är engagerade iföreningsbanker, sparbanker o. d. - såsom bl. a. utskottsmajoritetensföreträdare är - att åse detta. Det är viktigt att framhålla att en väsentlig orsak fillalt statsmakterna måste kunna reglera kreditmarknaden hårdare är den obalanssvensk ekonomi befinner sig i med stora växande budgetunderskott och ettväxande bytesbalansunderskott. Budgetunderskottet späder på likviditeten,skapar ett inflationstryck och en allt större grå kreditmarknad. Närfinanspolitiken blir satt helt ur spel, som den alltmer har blivit under desenaste åren med de borgerliga regeringarna, återstår del bara att strama åtmed penning- och kreditmarknadspolitik. Och med budgetunderskott istorleksordningen nära 60 miljarder, går det snart inte ens att genom dehårdaste åtstramningar reducera de negativa effekterna i ekonomin. Men nogtycker man ändå att regeringspartierna då skulle känna det ansvaret att de gerriksbanken de instrument den själv önskar för atl klara den här svårauppgiften. Jag vill med detta yrka bifall till den del av densocialdemokratiska reservationen som innebär att statsmakterna skall kunnaanvända alla tre regleringsinstrumenten, vilket finansieringsbolagskommitténföreslagit och önskar. Denna proposition och det betänkande vi nu skall behandlainnehåller också elt förslag till lag som ger regeringen bemyndigande att meddelaföreskrifter om betalningsvillkor vid kontoköp på kredit. Detta bemyndigandeskall gälla t. v. i avvaktan på resultatet av den utredning som nyligentillsalts på konlokortsområdet. Regeringen uttrycker ingen avsikt att nu använda sig avdetta bemyndigande, utan den passivitet som tidigare kännetecknatekonomiministern i denna fråga fortsätter. Vi anser att problemen påkonlokortsområdet nu blivit så akuta och väl dokumenterade att ingripandenomedelbart bör göras. Det är alltför lätt för personer med svag ekonomiatt skaffa sig ett antal kontokort och ytterligare försämra sin ekonomi.Människor lockas att göra köp av dyra konsumtionsvaror utan att ha ekonomiskaförutsättningar för detta. De dras därmed in i en för dem förnedrandehandläggning med ibland utdragna belalningsförelägganden och slutligenutmätning. Till all annan utslagning som förekommer i samhället har dettablivit ytterligare en, som det är viktigt atl del v Enligt den socialdemokratiska reservationen bör därför delgivna bemyndigandet utnyttjas lill att ställa krav på kontantinsatsvid kontoköp. Det föreslogs också på sin fid av kreditköpkommittén, som ansågatt i princip ett krav på kontantinsats borde gälla vid samtliga kreditköp avstörre omfattning. Vi anseri den socialdemokratiska reservationen atlregeringen bör använda bemyndigandelagen och ställa krav påkontantinsats samt överväga hur man skall begränsa det totala antalet kontokortsom en och samma person kan inneha. Jag vill med detta, herr talman, yrka bifall till dennadel av den socialdemokratiska reservafionen. Låt mig från början deklarera att jag ärivrig anhängare även så fri kreditmarknad som möjligt. har jag fullförståelse för att samhället i vissa konjunkturmässigt återkommande situationermåste omfattas av kredilrestriktioner, t. o. m. hårda sådana. Men någonting har gått snett med den svenskakredilmarknaden. När jag som bankman får in en kund som vill låna pengar förelt oprioriterat ändamål, t. ex. en fjärran semesterresa, får han självfalletnej . Men har jag i min skrivbordslåda ansökningsformulär förkreditkort hos finansbolag. Om kunden har fast anställning, kan jag snabbtbevilja en ganska hygglig kredit till i stort sett dubbla banklåneräntan. Jaghåller alltså i slort sett med om den beskrivning som lämnade. Varför har det blivit så? Jo, kreditrestriktioner och-regleringar är effektiva styrmedel då de sätts in och under en följande, korttid. Om man, som vi gjort , försöker arbeta med permanentarestriktioner, anpassar sig marknaden snart till den nya situationen. Vi seråtskilliga exempel på detta. Finansbolagen sväller till antal och volym, destora icke-finansiella företagens finansrörelser blir mer och mer intressanta,vilket i sin tur kanske går ut över investeringarna osv. Långsikligaregleringar är inte bra av främst följande skäl; De hämmar innovationer. Om bankerna fåttkreditkapacitelen, hade de säkert haft både leasing oeh facloring i egen affär, för att bara nämnaett exempel. måsle produktutvecklingen ske via omvägar över de mer än 250 finansbolag som dykt upp i regleringarnas spår. Regleringarföder alltid motåtgärder om de permanentas. Hårdaregleringar i vårt land ger fördelar åt utländska varor och tjänsterfinansierade av utländska oreglerade eller mindre reglerade finansinstitut. Bankerna är nu så reglerade att de inte fungerar somkreditgivare i traditionell mening. KTeditförmedling och obligationsförvaltningär de två nya stora arbetsuppgifterna. När nu regleringsmöjligheterna via bankerna är i stortsett uttömda kastas lystna blickar på finansbolagen. Men om vi då lägger uthela nätverket av permanenta regleringar också för finansbolagen, tvingar visamtidigt fram en ny anpassning på marknaden. Kanske får den gamle ockrarenchansen igen, och honom kan vi aldrig reglera. Jag ansluter mig således till den grundinställning somdeklareras i propositionen på s. 25: "En räntereglering för finansbolagenskulle sannolikt medföra alt den övriga grå kreditmarknaden ökade och att nyakredilkanaler utvecklades. Från den synpunkten skulle i och för sig en friareräntebildning på banklånemarknaden vara att föredra. Stora delar av den gråkreditgivningen skulle därigenom kunna överföras till den organiserade marknaden." Jag vill tillägga; Kan någon ge ett rimligt motiv för attvi skall ha de hårdaste regleringarna för den sektor där vi har elt heltbatteri av kontroll-och insynsmöjligheter? Vi skallalltså vara försikfiga när det gäller nya regleringar av kreditmark- Kreditpolitiska medel, m. m. Kreddpolitiska medel, m. m. Den rätta vägen måste vara att försöka lätta pårestriktionerna för bankerna så att dessa åter får koncentrera sig på det jobbde har kompetens för- att själva lämna kredit och inle som tvingas varamäklare för andra långivare. Mot den bakgrund som jag nu refererat tycker jag attregeringens förslag är väl avvägt. Man har vall att väsentligen använda ett avde sju regleringsin-slrumenl som lagen om kreditpolitiska medel anger, nämligenutlåningsregleringen. Det främsta motivet för just della instrument är alt detkan användas selektivt med avseende på utlåningens ändamål. Del kan därförinriktas särskilt på t. ex. kontokortskredilerna. majoritet har anslutit sig tillregeringens förslag och därmed tillbakavisat socialdemokraternas krav påytterligare regleringar. Flera motiv finns för detta ställningstagande: En utredning är tillsatt för översyn av denkreditpolitiska lagstiftningen. Den bör vi avvakta, så att vi med säkerhet hittar rätt bland de olika regleringsinstrumenten. Ullåningsränleregleringenär ett av de tre s. k. extraordinära medel som kan användas, alltså ett av dekraftigaste som kan sättas in. En särskildutredning på kontokortsområdet tillsätts - det är ju beträffandekontokortskrediterna vi har de stora frågetecknen. Beslutet omnamnskydd för de stora finansbolagen, som troligen fattas ikammaren, har också betydelse i sanerande avseende. Det socialdemokratiska kravet på räntereglering harutskottet avvisat främst därför att det inte går att renodla räntan från andrahos finansbolagen betydande ersättningar för t. ex. inkasso, bokföring ochfakturering. Beträffande kravet på likviditetsreglering har utskottetnoterat att en sådan inte kan göras selektiv gentemot krediter för särskiltändamål, t. ex. konsumlionskrediterna. Vidare kan ju alltid en likviditetsreglering pareras meden större upplåning, och en dyr sådan skulle drabba främst de företagare somanlitar finansbolagen. Med detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall tillutskottets hemställan. ROLANDSUNDGREN (s):