prot · G30957 · 1979-12-31 00:00:00 — Det vore då fel av företagetsledning att inte utnyttja de erfarenheter och kunskaper som förvärvats underden tid som ledningen fortlöpande arbetat med företagets fortsattaorganisation. Dessutom skulle man ju löpa risk att göra ett allvarligt fel, omman bortsåg från övergripande målsättning, nämligen att företagetskall arbeta i syfte att uppnå lönsamhet. har angivit det målet ochunderstrukit dess betydelse genom att ange vissa bestämda ekonomiska ramar. Detär inte någon verksamhet på löpande räkning som företaget skall bedriva, utandet är ett klart definierat mål som skall nås, nämligen att företaget inomnågot år skall bli lönsamt. Utöver detta har som sagt klart angivitunder vilka förutsättningar detta mål skall uppnås genom att harfixerat vissa bestämda ekonomiska ramar. LARS-OVEHAGBERG (vpk) replik: Så kom då industriministern ner på jordenigen och talade utan de beskyllningar som han kom med tidigare. Jag skulle vilja säga att skillnaden mellan ett mycketallvarligt problem och en katastrof är hårfin. Det som jag kallade katastrof ärett mycket allvariigt problem: 1000-1500 människor förlorar sin sysselsättning,I det här sammanhanget kan man fråga: Varför tillsatte industriminister gången den Rehnbergska utredningen? Var det inte för att överbryggamotsättningaina? Och vad betyder den utredningen ? är dess resultatbortsopade. Kan inte industriministern nu gå in med liknande åtgärder, som kange en fingervisning om att det behöver göras någonfing åt den berördaföretagsledningen, som är så förträfflig? Men så förträfflig kanske den inte är enligt de anställdasmening. Om inte alla fack hade vaknat till tidigare, så har de gjort det ,och ser de verkligen vad det handlar om. Att MBL-förhandla i det läget ärnaturligtvis att förhandla på företagsledningens villkor, och då har deanställda inte stora chanser till annat än attsäga nej. Men när man har slutförhandlat gäller ju den regeln, attföretagsledningen har möjlighet att genomdriva vad den vill ändå, och då behövsdet en stark regeringsmakt och en stark industriminister, som törs säga ifrån.Men det törs inte industriminister , Industriministernkan naturiigtvis inte beskylla mig och mitt parti för att inte ha lagt framförslag till en annan linje. Vi vill ha en annan linje i stälpolitiken - enuppfattning som i stor utsträckning även delas av industriministernsparfikamrater i mitt län - som innebär att vi skall ha en stålpolitik som ärdecentraliserad, som skall utgå från råstålsframställning och leda fram tillfärdigställda produkter. Men detta är tydligen industriministern inte allsintresserad av, utan han tycker att det är helt orealistiskt. De finansiellamedel som sattes in för att åstadkomma en sådan utveckling skulle dock ha vidastarkare verkan och kanske undanröja de stora samhällsekonomiskaförluster som vi nu drabbas av, när vi gång på gång måste dra ner densvenska handelsstålsindustrin. Jagvill därför återigen ställa frågan: Är det inte så, , att det som visade om att de internationella förhållandena får styra, kommeratt vara gilfigt , om vi inte gör någonting? Kan vi då bara passivtunderordna oss det faktum att japanerna flyttar kapital fill ochdumpar våra priser? Var hamnar vi då? Denandra frågan som jag skulle vilja ställa till industriministern är: Vem skallbetala de människor som kommer att bli arbetslösa när en hel bransch, en helbasnäring, slås ut? Manhar kanske lärt sig av det här att ger man ett finger åt kapitalet, åt dem sombestämmer, så tar det hela handen. Omutvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. HANS iHallstahammar (vpk) replik: Industriminister är inne i labyrinten och springer. Den lederbara fram till ett enda mål. Tydligen är det målet en avrustning av svenskindustri, om man får dra ut konsekvenserna av vad som håller på att hända. Detär också fråga om en avrustning av yrkeskunnandet. Om han bekymrade sig litetgrand, höjde sig på tå och tittade ut över kanten på de skenbart höga murar somomger den enklaste vägen i den här labyrinten, skulle han kanske se en delandra utgångsvägar och även få ett annat perspektiv. Industriministernfrågar mig: Varifrån skall ni ta resurserna i näringslivet för att rädda dendel av stålindustrin som ni vill rädda? Jag skulle kunna ställa precis sammaslags fråga till industriministern: skall han ta pengarna för atthålla liv i de människor som han vill ställa utanför grindarna?Personalkostnaderna för de 400 som det blir fråga om i är ju likastora - eller kanske rent av större - när de står utanför grindarna som när destår innanför och producerar. Nej,det är så att industriministern fullföljer det här avtalet till punkt ochpricka, dvs. han ser till att verksamheten i bolaget bedrivs efteraffärsmässiga och företagsekonomiska principer. Om så ej sker skall de privataägarna ha rätt att få sina aktier inlösta. Det blir i stället så att den andradelen av Omutvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. aktieägarna - den svenskastaten och det svenska folket - får ta hela ansvaret för att de privataaktieägarna slipper undan. Vore inte den enklaste vägen att säga upp det häravtalet, göra om förhandlingarna och försöka få de privata akfieägarna att tasin del av ansvaret för en investering och utveckling med hänsyn fill deframgångsvägar som ändå måste finnas inom svensk stålindustri. Folk i Oxelösundhar pekat på de framgångsvägärna och frågat varför man inte gör någonting åt enalternativ utveckling i grovplåtverket och investerar sig ifrån de härproblemen. Nej, så enkelt är det inte! Fråganom importen och de internafionella priserna kan skenbart vara ett olösligt problem.Men i min hemort har bruket klart och tydligt talat om att ettproblem för bruket är att tvärs över gatan köper råämnen frånJapan, Hur i all världen kan det vara företagsekonomiskt ochsamhällsekonomiskt rimligt? När vi har malmen i Bergslagen och möjlighet attframställa ämnena tvärs över gatan, så körs de ändå med båt från , Om mansätter in stålpolifiken i dess samhällsekonomiska perspektiv och frikopplar deprivata intressena, kan vi också rädda jobben. ()replik: I sina inlägg här har industriministern satt sig på flera högahästar. En sådan häst satte han sig på när han ville undervisa oss om attriksdagen inte skall diskutera sådana här frågor innan MBL-förhandlingarna ärslutförda. Men från den hästen har han redan ramlat ned. Det svar han gav nämligen ett fullständigt oreserverat stöd för företagsledningen. Det hadeherr Åsling kunnat undvika om han velat vara neutral i sitt svar och avstå frånatt ställa upp för den ena parten i de kommande förhandlingarna. Ärdet inte så, , att representanter för ert departement redan harmeddelat alla intresserade att det enda departementet kan stödja är denuppläggning företagsledningen har- det blir inga pengar, det blir över huvudtaget ingenting som skulle kunna innebära ett fullföljande av riksdagensstrukturplan. Nuvill jag ha besked: År inte det här en avvikelse från den strukturplan somriksdagen beslutat? Är det inte också en avvikelse från det riksdagsbeslut somangav takten för strukturplanens genomförande? HerrÅsling försöker med tal om ministerstyrelse smita ifrån detta konstitutionellaproblem. Jag måste fråga: Menar han verkligen att en än så kompetent styrelse iett företag får sätta sig över beslut utan att den ansvarig.aregeringen behöver ingripa? Kan bara dölja sig bakom att han harett sådant enormt förtroende för och hans kolleger? Detgår inte heller att komma ifrån detta genom att tala om en politisk debatt. Detiir ett riksdagsbeslut det gäller. Och skall det vara någon mening med attriksdagen behandlar frågor som rör statliga företag, så skall väl dessastatliga företag rätta sig efter besluten. frikännerindustriministern styrelsen från ansvaret. konstatera att det endasom då återstår för oss är att utkräva det konstitutionella ansvar som åvilarlandets regering. Såvitt jag förstår innebär det som har sagt här en fråga för konstitutionsutskott. Förett par år sedan var det en helt annan industriminister vi hade här i kammaren.Då hade han spenderbyxorna på sig, då rann miljarderna i strida strömmar ut urindustridepartementet. Jag tror, herr talman, att den enkla förklaringen tillatt nu måste krypa bakom SSAB-styrelsen och försöka smita undan detfaktum att här begås ett brott mot ett riksdagsbeslut, det är att han inte fårnågra pengar, har sett till att nu är det slut medpenningkarusellen i industridepartementet. Det är förklaringen till hela denhär bedrövliga historien. Omutvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. ()replik: Jag sade inledningsvis att det kan vara tveksamt om svaret på min frågaborde avlämnas i samband med den här debatten. Den debatt som har förekommitvisar också att det inte var lämpligt att i samband med svar som gällde deövriga problemen med produktionsenheter inom ge svaret beträffandemineralprocesslaboratoriet. Industriministernundviker att svara på mina frågor, och då undrar man vad industriministern harför avsikt med det. Finns det inget intresse på industridepartementet för attta upp en diskussion om forsknings- och utveckhngsarbetet inom svensk gruv- ochstålindustri? Härhar ju industriministern ett utsökt fillfälle att ta ett framåtsyftandeinitiafiv för en offensiv utveckling av ett par viktiga näringsgrenar.Gruvarbetarförbundet har i sitt handlingsprogram visat vilka möjligheter somfinns för sysselsättning och konkurrenskraftig produktion om vi satsar påforsknings- och utvecklingsarbete. Varför då inte ta chansen till sådanainitiativ? Ärdet inte ett industripohtiskt intresse att samhället engagerar sig iforsknings- och utvecklingsarbete kring de mellansvenska malm- ochmineraltillgångarna? Är det inte också ett industripolifiskt intresse att tavara på allt det kunnande och all den dokumentation som finns inom dettaföretag för att bedriva ett sådant arbete? Borde vi inte kunna vara överens omatt det inom processlaboratoriet finns så stort kunnande och så värdefullaerfarenheter att detta borde kunna vara grunden för ett mineralteknisktcentrum, förlagt till Bergslagen? anger siffror för människor som han väntar skallföriora sina arbeten. Jag tror att vi skall vara försiktiga med att bolla meddessa siffror. Jag förutsätter nämligen att en viktig del av resultatet av deförestående MBL-förhandlingarna mellan företagets ledning och facket är att manhittar vägar som innebär att man kan begränsa de konsekvenser som man harangett som en maximal effekt av planerna. Jag tror nämligen inte bara att manfrån sida är beredd till handling Om utvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. genom denpersonalpolitiska giv som man har gett offentlighet åt utan också att man frånfackets sida är beredd att hjälpa till på olika sätt för att begränsakonsekvenserna. Det skulle jag vilja säga är en förutsättning för attstrukturplanen skall kunna genomföras. Jag vill också peka på de storainvesteringar - i själva verket, om man ser till vad som händer i svenskindustri f, n,, mycket stora investeringar - som sker i Domnarvet, Där är detinte fråga om en, som sade, avrustning som drabbar , utandär är det fråga om en upprustning, en satsning på sektorer inom stålindustrin,där man bedömer sig ha de bästa utvecklingsmöjligheterna. Redan dettei storainvesteringsprogram i Domnarvet kommer ju att ge mycket betydandesysselsättning. Jag upplever alltså trots allt, trots rubrikerna och trotsdebatterna, förutsättningarna att lösa sysselsättningsproblemen som goda. Mendet förutsätter naturligtvis att företaget får någon form av arbetsro och attvi har det förtroendet för facket och företagets ledning att vi också låter demförsöka lösa de här problemen utan att söka påverka förfarandet ellerdramatisera utvecklingen. Jag tror utifrån de erfarenheter jag har av SSABtsbildande att facket är berett att ge en konstrukfiv medverkan och att det ocksåskall finnas möjligheter att den vägen lösa problemen. När säger att kostnaderna för människor iett modernt samhälle är fasta delar jag hans uppfattning. Det är riktigt att kostnadernai princip är lika stora för människorna utanför fabriksgrinden som innanför.Men det är ju inte ointressant vad människorna sysslar med. Och det gäller ju,om vi skall klara vårt bytesbalansmål och att generera de kapitalresurser vibehöver för förnyelsen i näringslivet, att vi sysslar med det som ger det bästautbytet och att den produktion vi är involverade i ger det bästa bidraget tillnationen. Det är faktiskt så att järn- och stålindustrin i dess irrationelladelar - i de delar som alltså inte klarar marknaden - inte ger det bidrag tillvåra nationella resurser som man skulle önska. Det gäller alltså att skapaalternafiv produktion, akfiv sysselsättning i branscher och företag därtillväxten och framtidsutsikterna är bättre. Det är det som är industripotifi-kenshuvuduppgift, säger att mitt svar är ett stöd förföretagsledningen. Jag har inte tagit ställning till företagsledningensstrukturplan. Jag har lämnat en redogörelse. Hur skulle det vara ominterpellanterna själva läste sina egna frågor? Jag har efter bästa förståndsökt lämna en redogörelse för den aktuella situationen utifrån de önskemål somhar rests i frågorna. Jag har nogsamt betonat att planerna inte har varitföremål för regeringens ställningstagtmde. Det är styrelsen och ledningen förföretåget som har lagt fram planerna. Vi har från departementets sida intevarit involverade i den processen. När säger att det harutgått ett meddelande från industridepartementet om att inga pengar skulle ståtill förfogande för är detta fullständigt gripet ur luften. Det har intefrån sida rests några anspråk. Ramarna är anvisade. Vi har över huvudtaget inte haft anledning att inskrida i värdering av situafionen. Sedanframhärdar i att säga att vad som sker är en Enligt min uppfattning är det inte det. Den övergripandemålsättning som angett är att företaget skall uppnå lönsamhet. Skallinte den målsättningen gälla? Menar att företagsledningen inteskall sträva efter att uppfylla det målet? Det är nämligen basen för vad vidiskuterar här. Det vore angeläget att få ett klarläggande om socialdemokrafin har sprungit ifrån den målsättning som var grundläggandenär bildades. Det är riktigt som säger att vi tidigarehar satsat stora belopp i industripolitiken. Socialdemokraterna har inte barastött detta utan också ställt ökade krav på satsningar. Satsningen på SSABanser jag fortfarande vara motiverad och nödvändig för att skapa ett störrehandels-stålsföretag här i landet av internationell klass och med utsikt attklara den långsikfiga konkurrensen på världsmarknaden. Det var nödvändigt meden kraffig satsning. Det är också nödvändigt att låta detta företag konsoliderasig organisatoriskt, tekniskt, kommersiellt och finansiellt. Jag tycker att en konklusion av den här debatten är attdet vore önskvärt om vi här i nu kunde i samförstånd se fill att SSABfick den arbetsro som behövs för att klara den svåra uppgift företaget harframför sig. Det är också angeläget att vi ger företagsledningen och facketförtroendet att i någorlunda lugn och ro bedriva de förhandlingar som skallange de närmare förutsättningarna för det fortsatta arbetet. Om utvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. Förste vice talmannen, som under detta anförande övertagitledningen av kammarens förhandlingar, anmälde att iHallstahammar och anhållit att fill protokollet få antecknatatt de inte ägde rätt till ytterligare repliker. SVANTELUNDKVIST (s): Jag kan till alla delar instämma i den kritiksom här har riktat mot de tankegångar som har skymtat frånSSAB och mot det sätt på vilket industriministern har besvarat deinterpellafioner som här föreligger. Vi genomförde i en näringslivsutredningtill följd av den oro vi kände för vad som skulle komma att hända framöver medden industriella utvecklingen i länet. Vi upplever att där kan finnas risk förbetydande strukturförändringar som kan komma att drabba sysselsättningen hårt. Överpartigränserna konstaterade vi att de här frågeställningarna, bekymren ochproblemen inte kan om vi bara överlåter åt marknadskrafterna attfungera. Över partigränserna konstaterade vi också att vi här måste få en aktivindustri- och näringspolitik som beaktar de samhällsekonomiska konsekvensernaav vad som händer, som beaktar effekterna på sysselsättning ochregionalpolitik. I detta sammanhang talar industriministern själv omnödvändigheten av ett totalt perspektiv. Det är detta totala perspekfiv påindustri- och näringspolifiken som vi efteriyser och icke det sätt att hanteraindustripolitiken som industriministern tycks vara hemfallen åt, när han likapassivt som Omutvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. sin föregångare i ämbeteti folkpartiregeringen möter de här problemen och uppenbarligen menar att det ären utveckling som varje företag för sig får ta ansvaret för. Detär den här uppgivenheten från industriministern som oroar oss så starkt. Inteminst är vi oroade över vad som kan komma att hända i , 1 sitt svarsäger industriministern; "Självfallet skall regeringen ta sitt ansvar förde människor som drabbas och genom kraftfulla arbetsmarknadspolitiska insatserså långt möjligt underlätta situafionen för dem," Hur skall man - och detär min fråga - med en så passiv inställning till industri- och näringspolifikenkunna åstadkomma kraftfulla arbetsmarknadspolitiska insatser? Kraftfullaarbetsmarknadspolitiska insatser i den situation som vårt land befinner sig iförutsätter en aktiv och icke en passiv industri- och näringspolitik, där manbara anpassar sig till de s, k, självläkande krafterna. Nusade industriministern att han och regeringen inte hade tagitställning fill förslagen från , Har man anledning förmoda att den härdebatten kanske utlöser ytterligare några funderingar från industriministernoch måhända en ansträngning hos honom att lösgöra sig ur merarenodlat kapitalistiska föreställning om hur industripolitik skall skötas?Kanske den här debatten kan få industriministern att ändra inställning och mötaindustripolitiken med mer optimism, så att han försöker utnyttja deförutsättningar som vi skapade med , Jag hoppas verkligen att vi inte,efter så , skall behöva uppleva mera uppgivenhet från den borgerligaregeringens sida. Jag beklagar att jag måste säga ytterligare några ord tillindustriministern i den här debatten. Han hävdar att det inte innebär någonavvikelse från riksdagsbeslutet att metallurgin i Domnarvet upphör 1980 och drar ned på grovplåtstillverkningen i i stället för attexpandera. Jo, ville att skulle uppnå lönsamhet, sägerNils Åsliing, Men på det sättet kan man motivera vilka avsteg som helst frånden fastställda strukturplanen. Nuär det emellertid så, - jag har sagt det två gånger - attriksdagsmajoiiteten, i vilken också parti ingick, krävde attmetallurgin skulle vara kvar i t, o, m, 1982, Man var beredd attställa de pengar till förfogande som det kunde kosta extra för , Man sadeatt detta inte skulle påverka den lönsamhet som SSAB-ledningen eftersträvade.Den skulle man klara genom ett riksdagsbeslut om särskilda pengar. Vadär det för mening med att säga att nedläggningen av metallurgin måste sketidigare på grund av dålig lönsamhet, när det fanns en riksdagsmajoritet somför var beredd att ställa pengar till förfogande? Vad ärdet som har hänt, ? Beror den ändrade inställningen på att detnumera ät ekonomiminister som svingar färlan över de övrigadepartementscheferna? chef har varit ute - och stått såsom en tupp på ensophög, höll jag på att säga - och förklarat att han inte tänker ta emot någrapengar av eller av vem det vara må. Kan det möjligen vara så, herrÅsling, att han hade en aning om att det inte lönade sig att begära någrapengar, eftersom kontakterna med industridepartementet redan givit vid handenatt kassakistan var tom? Det är en omöjlig ståndpunkt som försökerinta, när riksdagsbeslutet är så klart och entydigt pä denna punkt, skulle med fullt bevarade egna lönsamhetskriterier kunna köra metallurgin i såsom avsåg, om regeringen är beredd att ställa de medel till förfogande som behövs. Det fanns alltså en majoritet som var beredd att göra det. Från den majoriteten har tydligen nu hoppat av. Det blir nog första avhoppet i en lång serie från en socialt medveten näringspolifik som kommer att få göra , < Sedan vädjar om arbetsro för styrelseoch för facket. Men det skulle ju strukturplanen ge. Det var detta vädjadeom , när man ville att de politiska partierna och facket skulle antaBjörn strukturplan. Man ville ha arbetsro. Den arbetsron hade manhaft om man inte hade ändrat i strukturplanen. Denna debatt hade inte behövtäga rum här , om inte hade tänkt sig attgöra väsentliga förändringar i strukturplanen. Det är nästan hyckleri att kommaoch begära att vi nu igen skall ge arbetsro, åt denna styrelse, som aldrig kanbestämma sig för vad strukturplanen skall bestå av. Vi skall ha förtroende för - och för deanställda också tydligen. Jag frågade i mitt första inlägg om hanförstod vad det innebär för förtroendet för statens näringspolitik och för ettstort statligt företag att denna strukturplan nu rivs upp. att löften som gavsför sedan fas tillbaka och att beslut för sex månadersedan körs över. Ingen - och det vet - var lycklig överstrukturplanen eller riksdagsbeslutet, Alla kände att här skulle påfrestningarkomma. Berörda orter, fackliga organisationer och anställda skulle få ge uppviktiga intressen. Det var strukturplanens innebörd. Men det skedde i en tankeatt nu har vi äntligen kommit fram till någonting som alla kan arbeta efter.Detta är ändå en framstegsväg - må vara att den inte var vad vi drömde om. står folk där igen och vet ingenting om framtiden. Omman kan riva upp ett beslut, vad blir då nästa steg? Omlågkonjunkturen blir ännu djupare, vilka övriga bitar av strukturplanen fallerdå? Jag trodde, fru talman, att den omständigheten att dettavar ett statligt företag, att samhället har satsat stora pengar i och attdet har lagts ner stor möda på att skapa någorlunda politisk och fackligenighet kring denna plan skulle innebära att strukturplanen hade någon innebördför den sittande regeringen och dess industriminister. Det har den dock inte.Han far med allmänt tal om förtroende, om arbetsro och om att vi skallrespektera kravet Om utvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. Om utvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. Ett litet tips till slut. Jag vet att inte harnågra pengar. Men det finns ju privata ägare i , som f. n, anser sig haväldigt gott om pengar och köper upp företag här och företag där. Kunde detinte vara möjligt att vända sig till dem som äger hälften av aktier ochfråga om inte de är beredda att göra en insats så att strukturplanen kangenomföras enligt de ursprungliga ritningarna? Är de privata ägarna helt utanansvar, ? HANSPETERSSON i (vpk): Ge fack och företag förtroendet att lösa dessaproblem i lugn och ro, säger industriministern. Jag föreställer mig att detinte är så värst mycket av lugn och ro ute på de arbetsplatser där i dagryktena cirkulerar om att 200, 300, 400, 500 människor eller hur många det nurör sig om skall bli arbetslösa. För del lär det röra sig om mellan300 och 500 personer, I lugn och ro - dvs, utan en mängd bråkiga riksdagsmän somframställer frågor med anknytning till det här. Är det detta som menas, herrÅsling? I lugn och ro och med hjälp av MBL, som enligt vad allavet - även kallas för tutan: man tutar innan man kör över. Detfinns ju inte en människa i som hävdar att MBL är något egentligtverktyg för att komma någonstans i de här förhandlingarna. Hur många jobb trorni att man kan rädda med MBL? Sedan måste jag också notera ett framsteg i debatten. HerrÅsling säger att personalkostnaden är fast, även om folk är utanför grindarna.Och det är intressant, för då har börjat acceptera ensamhällsekonomisk syn på dessa problem. Det är bra, och vi skulle dä faktisktkunna gå vidare och diskutera utifrån detta att kostnaden är lika stor församhället, oavsett var en person befinner sig. Och jag skulle vilja tillägga:Kostnaderna är kanske större när man blir arbetslös pä grund av sociala ochekonomiska omställningsproblem. Men så till det senaste som sade.