prot · G30994 · 1979-12-31 00:00:00 — förhandlingarnabedöms likaledes på ett likartat sätt. Jag har inget att invändamot vad som sägs i reservationen om att arbetet med att återställa balansen innebäratt medborgarna i värt land framåt måste accepteraen klart långsammare standardstegring för att i stället nä en bättre ekonomioch starkare tillväxt . Men jag ifrågasätter verkligen effektivitetenoch ändamålsenligheten i de åtgärder som rekommenderas fränsocialdemokratiskt håll i syfte att underlätta avtalsförhandlingarna. Dessa åtgärder tar främst sikte på att sänkainflationstakten, I partimotionen utlovades prisstegring , mensiffran har med anledning av mellankommande händelser, som det brukar heta, ireservationen fått höjas till 7, vilket visar att även socialdemokratiskaframtidsbedömningar kan bli kortlivade i den osäkra värld vi lever i. Oavsettnivån är givetvis syftet i alla fall gott. Inflationen är en allvarlig sjukdomi samhällskroppen, som förvrider förhållandena mellan olika medborgare ochskapar en förlamande osäkerhet för framtiden. Men socialdemokraternas botemedelär de gamla vanliga: prisstopp samt höjda livsmedels- och bostadssubventioner. Det har sagts , men det behöver tydligenupprepas igen: om det vore så enkelt att stoppa inflationen som att i ettpolitiskt beslut förbjuda den, då skulle den saken vara avklarad för längesedan. Men med prisstopp kommer man inte åt roten till det onda. och man gerdärmed inget verkligt skydd. Det är betecknande att de baslivsmedel som undersenare tid haft en prisstegring klart över genomsnittet är prisstoppade sedanlänge. Verkligheten tränger sig ändå på och föranleder uppjusteringar. Och julängre man skjuter de t obehagliga framför sig, desto större blir den smäll somändå måste komma. Subventioner till mat och boende hjälper skenbart till atthälla levnadskostnaderna nere. Men pengarna måste tas någonstans ifrån. Detman inte betalar i snabbköpet eller på hyresavin, det måste man som regelbetala på skattsedeln. Och det gäller alldeles särskilt i dagens läge. Somutskottsreservanterna så riktigt framhåller i sitt avstyrkande av envpk-motion, är kraftigt stegrade statsutgifter genom höjda bidrag ochtransfereringar till hushällen inte tillrådliga med nuvarande budgetunderskott,utlandsupplåning och obalans mellan konsumtion och investeringar. På den här punkten fanns det en uppenbar motsättning i densocialdemo kratiska partimotionen. Den innehöll utan någon förmedlande länk å ena sidan en skarp kritik av det stora budgetunderskottet, å andra sidan förslag som skulle kräva kraftigt höjda statsutgifter och därmed ytterligare ökning av detta underskott. Efter påpekande från borgerligt håll i utskottet gör nu reservanterna ett tappert försök att både äta och behålla kakan. medger atthöjda livsmedels- och boendesubventioner måste öka statens utgifter. Nästamening slår fast, att några beslut som ökar det redan alltför storabudgetunderskottet inte kan accepteras. Men simsalabim, så får man ändå ihopdet hela genom att det socialdemokratiska programmet till sin totala verkanpåstås innebära en förstärkning av budgetbalansen i förhällande till den avregeringen förda politiken. försökte sig pä sammatrollerinummer i sitt inlägg här tidigare. Så lättvindigt och ansvarslöst borde man inteanständigtvis kunna argumentera, även om man är medveten om att ens propåerinte löper stor risk att sättas pä praktiska prov! Hur skall ökadestatsutgifter, som går till privat konsumtion, kunna ge nya statsinkomster somförhindrar en ökning av budgetunderskottet? Det tycker jag är en fråga somkräver ett svar. Jag ser det som ett framsteg attutskottsmajoriteten och reservanterna uppenbarligen är överens om vikten av atthöja den ekonomiska tillväxten och därmed dämpa inflationen för att minskabudgetunderskottet. Jag har, liksom tidigare, med viss överraskningnoterat att socialdemokraterna - trots kritik mot indexregleringen och allmänttal om produktionsskattens fördelar - i av klarsyn konstateraratt det inte finns något utrymme för omfattande skattehöjningar och att dettotala skattetrycket inte kan tillåtas öka i någon större utsträckning ens pånågot . Om dessa nya tongångar förebådar en omprövning av dentraditionella socialdemokratiska högskattepolitiken, skulle möjligheterna attnå samförstånd om åtgärder på det ekonomiska området med ens te sig avsevärtljusare. Om dessa nyväckta förhoppningar borde göra mig lätt tillsinnes, så måste jag ändå beklaga att socialdemokraterna inte visar någonförståelse för de svårigheter som den snabba offentliga utgiftsstegringenskapar för såväl den ekonomiska politiken som löntagarnas ansträngningar attförsvara och förstärka sina förvärvsinkomsters köpkraft. Man går t, o, m, sålångt som till att yrka bifall till en vpk-motion, vilken går ut på attstatsmakterna passivt skall åse hur kommuner och landsting år efter åröverskrider det tillgängliga expansionsutrymmet. Det gör tyvärr genast deuttalanden som förekommer om återhållsamhet med skattehöjningar mindretrovärdiga. Jag skall inte närmare gå in pa frågan om den kommunalaekonomin. Den kommer senare i debatten att mer ingående belysas av bl. Jag skall i stället avslutningsvis koppla frågan om takten i denoffentliga utgiftsökningen till vad jag sagt om inflationen ochlönerörelsen, I ett program för ökad köpkraft, som framlades under valrörelseni fjol, angav vi moderater vissa riktlinjer för stabiliseringspolitiken, somjag menar har blivit än mer angelägna efter den utveckling som varitsedan dess. Vi konstaterade där: "Med nuvarande tillväxttakt inom den offentligasektorn kommer utrymmet för ökad privat konsumfion att vara utomordentligtbegränsat . Utan en neddragning av utgiftsökningarna hosstat och kommun skulle det inte finnas något som helst utrymme för höjdaförvärvsinkomster, sedan skatter och stigande priser tagit sitt. socialdemokratiskskatte- och utgiftspolitik blir det en direkt sänkning av de yrkesverksammasreala inkomster efter skatt. För att vi skall få det bättre i behövs ökadearbetsinsatser. Men dä måste de yrkesverksamma få behålla en rimlig del av denproduktionsökning de bidrar till. Detta är också en förutsättning för en stabilutveckling mot återställd samhällsekonomisk balans och för lugna förhållandenpå arbetsmarknaden. Avtalsparterna måste ha ett verkligt utrymme för ökadköpkraft att förhandla om. Ingen tjänar på stora nominella lönehöjningar, somgenast äts upp av stigande skatter och priser." I linje med detta resonemang låg regeringens ochriksdagens beslut att sänka marginalskattesatserna och att införa ettmarginalskattetak för . I samma riktning verkar regeringens ambitioni finansplan och budgetproposition, nämligen att bryta den hittillsvarandetendensen att de offentliga utgifterna stiger med 6 å och i ställetfå ned ökningstakten till åtminstone den nivå som anges av den totalatillväxten i ekonomin. Jag vill understryka vad utskottsmajoriteten anför medanledning av avtalsförhandlingarna, nämligen att statsmakterna givetvis har ettansvar för utvecklingen, men att åtgärder från deras sida förutsätter enighetmellan parterna. Detta beskriver som ett sätt att överlåtaansvaret för den ekonomiska politiken på arbetsmarknadens parter. Men det ärdet självfallet inte fråga om. Den ekonomiska politiken skall bedrivas enligtde riktlinjer som anges i finansplanen och som tillstyrks i finansutskottetsbetänkande, I denna politik ingår en beredskap att genomföra sådana åtgärdersom arbetstagare och arbetsgivare är överens om kan underlätta en uppgörelse.Det är väl uppenbart att för att ett politiskt beslut skall kunna bidra tillatt åstadkomma enighet mellan arbetsmarknadens parter, så måste båda sidor varaense om att det verkar i den riktningen. En sådan enighet kan parterna säkert-om den gemensammaviljan finns-uppnå på egen hand och utan pekpinnar från politiskt håll. Somkontrast till det socialdemokratiska programmet skulle jag ändå vilja påminnaom vad jag tror vara ett mera verkningsfullt alternativ: att fortsätta pä deninslagna vägen och skapa reallöneskydd vid mättliga löneökningar genom attsänka skatten och - för att undvika en ökning av budgetunderskottet -göra motsvarande nedskärningar på den offentliga utgiftssidan. Med det anförda yrkar jag bifall tillfinansutskottets hemställan i dess betänkande nr 15. KJELL-OLOFFELDT (s) replik: Det var en belåten moderat som stod här italarstolen. Allt går tydligen enligt ritningarna. Densociala nedrustningen har börjat. Inflations- och spekulationsekonominpremierar smart-ness och fiffighet. Allt går alltså ganska bra. När det gällerhur de arbetslösa, de utslagna och barnfamiljer med låga inkomster hanterasiakttar en tystnad, som förvisso är klädsam. Det enda som plågarhonom är att statens och kommunernas utgifter är för höga. Till denna samhällssyn gör nu ett försök attansluta socialdemokratin genom att utmåla en stor samstämmighet kring målen förden ekonomiska politiken. Jag vill bara förklara för att vårinriktning på full sysselsättning och stabil tillväxt i grundläggande avseendenstår bokstavligen i strid med den moderata politiken. Vi har en helt annanuppfattning om fördelningen av välståndet samt när det gäller hur och av vemdet ekonomiska inflytandet skall utövas och med vilken kraft den fullasysselsättningen skall försvaras. Om hade insett detta, hade han inte behövtbli så förvånad över att våra åsikter om politikens innehåll skiljer sig åt.Moderaterna tar hellre inflation än det man kallar regleringar och styrningar.De låter hellre investeringarna gå ner och arbetslöshet uppstå än att ingripaså att företagens vinster faktiskt används för produktiva investeringar. gick - och det förvånar mig inte - längreän sina borgerliga bröder i finansutskottet när det gällde att förneka värdetav våra förslag till ekonomisk politik. Men ändå är det naturligtvis litetkonstigt att i utskottsbetänkandet står för uttalandet att våraförslag "kan komma upp till övervägande", medan han här förnekar dem.Herr har tydligen redan gjort den bedömningen att inget av våra förslagkan användas. Man måste då fråga sig: Vilka är lösningarnär det gäller inflationen och att åstadkomma investeringar? Är det BurenstamLinders stålbad vi skall gå igenom? Är det i övrigt till aktieägarna? Att styr vet vi redan, men det ärändå ett ytterligare avancemang i denna maktutövning, när redannu underkänner vad finansutskottets folkpartistiske ordförande med sådan mödahar knåpat ihop. Det har helt och hållet avvisat i sitt inlägghär. (vpk) replik: Någonting som sade omprisbildning och priser och om att bekämpa inflationen uppkallade mig till enliten fråga. Kärnpunkten i den moderata förkunnelsen är attdet är djuptförkastligt att försöka gripa in i prisbildningsprocessen. att försöka styraden och att försöka subventionera bort prishöjningar. Enligt gördet eländet än värre. Det enda vi har att göra är att finna oss i att priseroch hyror går upp som de gör. Vi skall alltså inte inbilla oss att man kan fårätsida pä de problemen genom några ingripanden. Jag tycker att det resonemanget är utomordentligtmärkligt. Vad är det för säreget med priser och hyror? Varför skall vi barasitta overksamma och låta pris- och hyreshöjningar gå ut över de vanligalöntagarna här i landet? Fastställs priserna på något sätt genom guds viljaeller på grund av någon naturlag som vi vanliga människor bara har att finnaoss i att den verkar och som gör att det är dumt av oss att ens reflektera påatt gripa in? Min fråga till blir då: Vad berorprishöjningarna på i de konkreta fallen? Ta t. ex. de stegrade hyrorna. De beror på flera olikafaktorer, det är sant. Nr 94 Tunga och mycket viktiga faktorer är de högamarkpriserna och de extremt Onsdaeen den höga räntorna. Räntehöjningarnaökarockså bostadskostnaderna, det vet vi. Vi vetockså att när privata markägare och uppköpare spekulerar i mark pressaspriserna på mark i höjden. Men varför, , måste vi finna oss i detta?Varför måste markspekulanterna dirigera hyrornas höjd, och varför måste detfaktum att en massa kapitalägare vill ha höga räntor, som de tar in somarbetsfria inkomster, vara avgörande för bostadsbyggandet? Varför kan man inte låna ut billigt kapital tillbostadsbyggande? Bostäder är ju en nyttighet som alla människor ändå måste ha,och det vore bra om de kunde få den så billigt som möjligt. Vad hindrar att manskapar en fond som ger billiga krediter till bostadsbyggandet eller som lyfterav de dyra krediterna? Och vad hindrar att man helt enkelttar ifrån spekulanterna möjligheten att pressa markpriserna i höjden? Vad ärdet som hindrar och att göra ett sådant ingripandeför att få ner hyrorna? LARSTOBISSON (m) replik: kallade mig för belåtenmoderat. i den meningen är jag belåten att jag är glad över att socialdemokraternagenom utslaget i det senaste valet inte har möjligheter att driva sin politik.Den politiken skulle ha betytt åtskilligt sämre villkor och förhållanden förmedborgarna i vårt land, så som vi nu kan se den upplagd i exempelvis densocialdemokratiska partimotionen om den ekonomiska politiken, i utskottsreservationernaoch i det anförande som har presterat här . Jag är inte belåten med läget som det är i svensk ekonomi,det tror jag framgick tydligt av mitt tidigare anförande. Det kan man intevara. De omständigheter som råder kommer att kräva uppoffringar från allahåll för att vi skall kunna komma i bättre balans och för att viskall kunna återuppta en utveckling mot ett ökat välstånd i vårt land. frågade mig vad som menas med attförslagen kan komma upp till övervägande. Det menas helt enkelt att i denosäkra situation som föreligger och i avvaktan pä besked vad gällerfolkomröstning, lönerörelse osv. har vi i utskottet konstaterat att manegentligen inte kan utesluta så värst många alternativ. Vi kan utesluta en del av de långtgåendesocialiseringsingripanden och annat som kan förespråkas från oppositionen, menvi är beredda att förutsättningslöst pröva olika åtgärder , bl, a, föratt underlätta avtalsförhandlingarna. Jag tycker att man har anledning attnärma sig frågorna från utgångspunkten att vi påverkas av förhållanden i andraländer och det gör att det är berättigat med en ödmjuk inställning. Mångaförslag, i fråga om vilka man inte nu kan säga vad som är det rätta, skall varamed i debatten och eventuellt kunna komma till användning i ett senare läge. Sedanställde frågor till mig om inflationen och vad stigande Nr 94 priser och hyror kan bero på. Detär nog svårt att härpå utveckla Onsdaeen den ''' ' 8"8 " diskussion med hänsyn till att jag förutsätteratt 77februari 1980 och jag har helt olika syn på hur ekonominfungerar. att det exempel som tog, nämligen hyrorna, marken osv,, är Finansdebatt utomordentligt bra valt från min synpunkt sett, eftersom det är justpä dessa områdensom den socialistiska regleringspolitiken, de långtgående styråtgärderna ochingripandena har gått längst under den tidigare regeringens tid. Om man istället, pä detta område liksom på andra, kan föra in konkurrens och friprisbildning, kan vi också få bukt med tendenserna till stigande priser och hyror, () replik: blev plötsligt väldigt ödmjuk -nu skall alla förslag beaktas i debatten. Man måste fråga sig vad den här beredskapen, som man sägersig ha, egentligen betyder. Det är alltså beredskapen att genomföra de åtgärdersom arbetsmarknadsparterna kommer överens om. Jag måste då fråga det att om . LO och TCO kommer överens om ettutvidgat prisstopp, så är och beredda attgenomföra det prisstoppet? , LO och TCO kommeröverens om att sätta av pengar till investeringsfonder som vi har föreslagit,är då i regeringen verkligen beredda att genomföra det förslaget?Är det inte i själva verket så, , att den moderata beredskapenbygger på vissheten att kommer att säga nej tillallting? Ni behöver alltså inte göra någonting. Sedan har - i många omgångar - vådorna av densocialdemokratiska politiken och efter 1976 gåtts igenom av LarsTobisson och många andra. Låt mig för en gångs skull få citera . Iremissdebatten , när tillhörde oppositionen,sade han följande: "Det land vi lever i - - är ett bra land. grundengod.------------------------- Begreppet 'den svenska modellen' har varit etthedersord. använt föratt beteckna en nation med förmåga att arbeta och att brygga övermotsättningar, med en lugn arbetsmarknad och med ett ömsesidigt förtroendemellan myndigheter och enskilda medborgare, med andra ord: en biandekonomi iordets allra bästa bemärkelse." Detta uttalande gjordes icke av av , utan det gjordes av som en beskrivning avden svenska socialdemokratins politik, före det val som GöstaBohman olyckligtvis gick och vann. Därefter har en del saker inträffat som gör att lugnet påarbetsmarknaden och förtroendet mellan medborgare och myndigheter har blivit ett annat. , bör väl rimligen ha någonting att göra med den politik som har förts efter 1976 och som har gjort att vi inte längre har"en biandekonomi i ordets allra bästa bemärkelse", utan en moderatstyrd inflations- och spekulationsekonomi, där löntagarna får dra det tunga lasset 42 och där landets ekonomiska framtidär hotad. Det har ni åstadkommit, och jag troddeatt vi skulle få några anvisningar om hur ni tänkte röja upp i Nr 94 '"- den (vpk) replik: Det är riktigt att det kan varasvårt att påtreminutersrepliker Finansdebatt analysera prisbildningsmekanismernas mångaproblem, men just därför valde vi ett enstaka problem som spelar stor roll förde många människorna, nämligen prisbildningsprocessen när det gäller bostäder.Vi valde ut en produktionsfaktor som vi vet ställer till särskilt stor skadanär det gäller att driva på hyresutplundringen ute i bostadsområdena. Det ärmarkspekulationen, spekulationen i markvärden, svarar då attdetär ett bra exempel på de välsignelsebringande verkningarna av konkurrens ochfri prisbildning. Men då måste vi väl ändå ha missförstått varandra, käre LarsTobisson! Du vet lika väl som jag hur det går till ute i förortereller i rivningsområdena i innerstan eller var du vill inom de svenskatätorterna. Där fortgår just en fri prisbildningsprocess när det gäller mark.Det betyder att de som har gott om pengar - ett litet fåtal människor - vidolika transaktioner bjuder över varandra och på det sättet trissar upppriserna. De använder marken som spekulations- och placeringsobjekt, för atttjäna pengar på att t. ex. sälja den vidare. Då är min fråga: Är det någonting som vi skall underkasta osssom en naturlag, att resultaten av sådana aktiviteter slår igenom i människorsbostadskostnader? Varför kan vi inte gripa in i den processen, ?Varför kan man inte säga att det inte är tillåtet att köpa och sälja mark pådet här sättet-antingen sä, att all tätortsmark förs över i samhällelig ägoeller sä, att den förblir i privat ägo men bara får säljas och köpas på mycketbestämda villkor och under bestämd kontroll? Varför skulle man inte kunna göradet? Varför är det heligt att folk skall få spekulera i mark? Vad är det somgör det så nödvändigt i de moderatas idealsamhälle att resultaten av sådanakonstlade prisökningar, beroende på knappheten på mark, vältras över påhyresbetalarna, och inte bara på dem - de vältras också över på byggnadsproduktionen,på den produktiva delen av företagsamheten. Byggnadsproduktionsföretagen haringen glädje av att det förekommer spekulation i mark - de får ofta vara medoch bära de negativa följerna av markspekulationen. Vad är det som är så heligti denna markspekulation att vi inte kraftfullt skulle kunna inskrida mo'. denoch avskaffa den? Är det spekulanternas eller är det hyresgästernasSverige som slåss för? () replik: frågade mig vad som skullehända om arbetsmarknadens parter kom fram till attde ville ha t. ex. ettprisstopp. Med anledning av det får jag återge vad utskottsmajoriteten skrivitpå den här punkten, så att det inte råder någon oklarhet om det: "Förutsättningen för att åtgärder frän statsmakternassida i syfte att medverka till en rimlig avtalsuppgörelse skall bli meningsfulla är emellertid 43 att detråder enighet mellan parterna såväl om arten av dessa åtgärder som i vilkenutsträckning åtgärderna påverkar avtalsförhandlingarna," Så långt är vitydligen överens om vad där står. Men så heter det också: "mening finns det inte anledning att redan från början utesluta någonviss typ av tänkbara åtgärder, som kan aktualiseras i förhandlingarna, underförutsättning att sådana åtgärder är förenliga med statsmakternas ansvar förden samhällsekonomiska balansen." När det gäller olika inslag som möjligen kan aktualiseraspå den vägen är det självklart att det får göras en bedömning av om deåtgärderna passar in i den ekonomiska politik som regeringen för med stöd avden borgerliga majoriteten i . Sedan vet jag inte hur fick ihop det. Hansade att jag i min förra replik skulle ha sagt att hyres- och bostadsmarknadenvar ett exempel på välsignelsebringande verkningar av fri konkurrens och friprisbildning. Jag sade precis tvärtom. Jag sade att det exempel som JörnSvensson valde var utmärkt för att belysa hur en socialistisk politik försvårarkamp mot stigande priser. Det är på mark- och bostadspolitikens område som manundergångnaår gått längst nar det gällt att från centralt håll reglera, styraoch försöka kontrollera prisbildningen. De prishöjningar som förekommer på småhus, inte minst itätorternas förortsområden, är en följd av ett för litet utbud, orsakat avstatliga och offentliga ingripanden, som gått ut på att hålla tillbakasmåhusbyggandet till förmån för produktionen av andra bostadstyper. vill att man skall förbjuda ägande av mark.Men orsaken till att människor efterfrågar småhus och ägda bostäder är heltenkelt att de vill ha de så. Det är i överensstämmelse med min uppfattning omvad demokratin bjuder-jag vill säga det, eftersom passade på atti sitt tidigare inlägg ifrågasätta de borgerliga partiernas demokratiskatrovärdighet - att man skall försöka göra som människorna vill. ANITAGRADIN (s): Regeringen riktar i finansplanen ochbudgetförslaget hårda angrepp mot kommuner och landsting. De har ökat sinverksamhet otillåtet mycket, sägs det. Den kommunala expansionen sågs varaoförenlig med målen för den ekonomiska politiken och anses hota våra möjligheteratt åstadkomma samhällsekonomisk balans igen. För detta skall kommunernastraffas, och regeringen har deklarerat att den tänker halvera ökningen avskatteutjämningsbidraget till 750 milj. kr, frän det dubbla. Vi här i skall med andra ord inte hålla våralöften vår. herr talman, är det verkligen rätt och rimligt altpå detta-jag höll på att säga barnsliga - sätt straffa kommunerna för enekonomisk utveckling som ligger i linje med vad denna kammare så många gångeruttalat sig för och beslutat om. Den överenskommelse som träffades mellanregeringen och de båda komniunförbunden förutsatte visserligen en dämpning avden kommunala expansionen, men viktigt var då också en stor återhållsamhetfrån statens sida, så att inte ökade anspråk ställdes på kommunala insatser. Tyvärr, herr talman, har varken vi här i ellerregeringen hållit Nr 94 vår del av överenskommelsen. Många beslut harfattats som inneburit ökade Onsd'U'en den krav på kommuner och landsting.Därför är det rimligt att vi står för våra jl löften ochtar vårt ansvar fci bl. a. utbyggnaden av barnomsorgen och servicentill våra gamla. Att straffa konununerna och landstingen innebär att Finansdebatt de sämst ställda får betala priset. Eftersom den borgerliga kritiken är mycket härd och gerintryck av att de kommunalt förtroendevalda kvinnorna och männen skulle hagripits av storhetsvansinne och brustit i ansvar för samhällsekonomin, finnsdet anledning att påminna om en viktig förutsättning för kommunernasverksamhet. Vi har i vårt land valt att lägga genomförandet av vårvälfärdspolitik på kommuner och landsting. Vi har tyckt det vara klokt attbeslut och verklighet ligger så nära människorna som möjligt. Det beslut om skatteutjämning som vi fattade här iriksdagen innebär inte bara en överföring av mera pengar från statentill kommunerna. Beslutet är också en metod att åstadkomma en utjämning mellanfattiga och rika kommuner.