prot · G309132 · 1979-12-31 00:00:00 — Det finns alltför mångaexempel på detta för att man skall kunna förbigå det med tystnad. I södra har det gångna decenniet inneburit att alltflera stater fått sin självständighet och att förtrycket trängts allt längretillbaka. Det innebär inte att behovet av stöd och bistånd har minskat, snararetvärtom. Nya stater som fått sin frihet är sårbara och blir lätt offer förvad som brukar kallas nykolonialism, dvs. i första hand ekonomiskt beroende avtidigare eller nya herrar. Här har ett land som en stor uppgift attfylla och vi bör på allt sätt stödja både nya stater och befrielserörelser isödra . kommunisterna anser att detta stöd kraftigtbehöver ökas. Det gäller särskilt det befriade . Dettaland bör utöver vad som kan komma i fråga från den summa på 150 miljoner somföreslås i propositionen till stöd för södra få ytterligare 40 miljoner.Det är samma summa som vpk fidigare föreslagit till Patriotiska fronten -ZANUoch ZAPU. Den tvehågsenhet som regeringen visade i samband medförberedelserna och genomförandet av valen i ,då man inte klart tog ställning mot det brittiska och sydafrikanska myglet, börnu ha försvunnit. Efter ZANU:s och stora valseger och motsvarandenederlag för olika inhemska ledare som spelade under täcket med de tidigarekolonialherrarna står det fullt klart vem som verkligen har folkets stöd - omnu någon utom den borgerliga regeringen här i har tvivlat på den saken! Ytterligare stöd bör också ges till dem som fortfarandeslåss mot förtrycket i sina egna länder. Det gäller ANC och SACTU i Sydafrikaoch SWAPO i . ANC och SWAPO har ju tidigare erhållit stöd, medan SACTU intefått något. Det är anmärkningsvärt, då ju SACTU är den enda fackligaorganisation i som är flerrasig, dvs. tillåter medlemskap för såvälsvarta som färgade och vita. Det borde ligga i framför allt socialdemokraternasintresse att stödja en sådan organisation, men därav förmärks ingenting iutskottets skrivning. Vpk anser att SACTU bör få stöd med 10 miljoner, ANC med30 miljoner och SWAPO med 40 miljoner - detta, i likhet med stödet fillZimbabwe, utöver vad som kan komma att anslås från de 150 miljoner som avsattsi propositionen. Vi har tidigare här diskuterat länderval för det svenska Internationellt utvecklingssamarbete m. rn. biståndet.Vpk har hävdat att om de fastslagna målen för svenskt biståndsarbete skallföljas, så skall stödet till vissa länder avvecklas, till andra i vart fallinte höjas. Vissa länder som väl uppfyller kriterierna för de fastslagnabiståndsmålen skall få mera stöd, och sådana som inte varit mottagareav svenskt bistånd skall kunna bli det. Jag skall här i korthet ta upp tvåsådana länder i helt olika delar av världen som enligt vpk;s mening bör få blimottagare av långsiktigt svenskt bistånd. Det är och ,vilkas situation tas upp i vpk-mofionerna 231 resp. 479. Situationen i är välkänd. Den svenskaregeringens avvisande attityd till likaså. har inteerkänt regeringen i . Detta har hindrat och försvårat den svenskabiståndsinsats som trots allt har gjorts för . Framför allt harkanaliseringen av svenskt bistånd via varit olycklig. Hjälpen har imånga fall inte kommit fram till dem som bäst behövt den, och kontakterna medregeringen i har i onödan försvårats. Det är nu hög fid attKampuchea blir föremål för ett väl planerat, långsiktigt svenskt bistånd. Dettaåstadkommes bäst genom att tar upp som programland. Detgäller att stödja regeringen i så att folket i äntligenfår en chans att bygga upp sitt land igen av krig. , som bär detstörsta ansvaret för förhållandena, har inte gjort någonting för att läkakrigets sår i . Men bör inte följa i hälarna utan taställning för folket i . Vi har i vpk också föreslagit att 20 miljonerskall lämnas i direkt katastrofbistånd. Det är gott och väl att åtskilligt gjorts,såsom det redovisats i propositionen. Men effekten av svenskt katastrofbiståndblir större, om det lämnas direkt. Det är omvittnat från flera håll att detbistånd som verkligen kommer in i också fördelas på ett riktigt sättut till folket. Detta till skillnad från det tidigare nämnda bistånd somkanaliserats via och som i många fall hamnar i fel händer och såsmåningom dyker upp som varor på svarta börsen. Jag yrkar, herr talman, därmedbifall till motionen 231. När det gäller har vpk länge - och som förstaparti här i - begärt ett ökat stöd till de progressiva krafterna ilandet. Glädjande noghar övriga partier , efter Somozas fall, anslutit sigtill dessa krav. Det gäller inte minst socialdemokraterna, som har begärtkraftigt ökat stöd till för kommande budgetår. Vpk ansluter sig tillden socialdemokratiska reservationen och avstår från eget yrkande när detgäller denna punkt. På lång sikt är det emellertid oerhört viktigt attsandinisterna i erhåller ett välplanerat och kontinuerligt stöd föratt kunna bygga upp sitt land. Vpk protesterar bestämt mot den skrivning iutskottsbetänkandet som säger att inte är något av de fattigareländerna i eller världen. Det finns tillräckligt med underlag föratt vi skall kunna konstatera att en sådan beskrivning av inte ärsann. Dessutom ser vi här på nytt den borgerliga regeringens politiskaprinciper när det gäller bistånd. I har vi en regim som klart gått inför en fördelning av resurserna till hela folket. Det överensstämmer med målenför svenskt bistånd. Men det intresserar inte den , och vad värre ärtydligen inte heller utrikesutskottet. Man har där ställt sig bakom dennabeskrivning utan protest. Jag villdärmed, herr talman, yrka bifall till motion 479 yrkande 2. Slutligen har vi yrkandet om stöd tillbefrielserörelserna, POLISARIO i och FRETILIN i . Vpk har längearbetat för ett stöd till dessa nationella befrielserörelser. Vad det gällerPOLISARIO synes det nu vara klart att segern hgger inom räckhåll. fårallt svårare att klara kriget, både ekonomiskt och militärt. kan intelängre hindra POLISARIO i - kan inte ens hindra POLISARIOfrån att tränga in på marockanskt område, vilket bevisades vid de mycket härdastriderna i södra för sedan. får hjälp från och . Av POLISARIOerövrade vapen och annan materiel bevisar detta. Det är ju vad man kan väntasig. Men POLISARIO får också ökat stöd. Allt fler stater inom OAU, denafrikanska enhetsorganisafionen, erkänner POLISARIO som den enda rättmätigaföreträdaren för folket i . Det är därför dåligt attutrikesutskottets socialdemokratiska ledamöter inte har reserverat sig i frågaom stödet till POLISARIO. Av borgarna kan vi ju inte förvänta oss någonting. POLISARIO behöver stöd direkt och snabbt, och jag yrkardärför, herr talman, bifall till vpk:s mofion 181 om 10 miljoner i humanitärtbistånd till POLISARIO. Vad gäller FRETILIN och är läget ett helt annat.Situafionen är mycket dålig, och det har omvittnats från flera håll, t. ex.från , att vad som sker kan betecknas som ett pågående folkmord. Vpkställer sig bakom yrkandena i den socialdemokratiska motionen när det gällerÖsttimor. Det är att beklaga att socialdemokraterna i detta fall, liksom närdet gäller POLISARIO, inte reserverat sig i utskottet utan nöjt sig med ettsärskilt yttrande till utskottsbetänkandet. Jag vill därför yrka bifall tillden socialdemokratiska motionen 1133 yrkande 14 angående stöd till FRETILIN. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. PÄRGRANSTEDT (c): Det finns ett par olika sätt som man kananvända när man skall se på det svenska biståndet och motivet för det svenskabiståndet. Bägge är i och för sig berättigade. Det ena sättet skulle man kunna kalla för tillämpning avrättviseprincipen. Det innebär att man konstaterar att vi i vår värld har ettantal rika länder, ett antal fattiga länder och ett antal mycket fattigaländer. Slutsatsen som man drar av det konstaterandet blir att de rika skalldela med sig av sitt överflöd, så att de fattiga får det bättre och blir mindrefattiga. Det är naturligtvis en mycket sund och riktig tanke, ochdet är också den som ligger till grund för det svenska biståndet och över huvudtaget för internafionellt bistånd. Men det här angreppssättet, den härrättviseprincipen - så bra den än är - kan ibland, om principen blir isolerad,leda tankarna litet fel. Om man bara diskuterar i termer som gäller enutjämning mellan de 6 protokoll 1979/80:132-133 Internationellt utvecklingssamarbete m. m. rika och de fatfiga blir det i stor utsträckning fråga omatt de fattiga länderna skall kopiera de rika så mycket som möjligt, bli sålika de redan rika som möjligt. Och risken är då stor att man uppreparmisstagen från de redan rika länderna och kanske t. o. m. gör misstagen värredärför att man skall genomföra samma utveckling och från sämreutgångspunkter. En annan risk i det sätt som vi nu ganska ofta angriperu-landsfrågorna på är att man koncentrerar synsättet till staternas ekonomiskautveckling. Om landet i sin helhet har en positiv utveckling, då är det bra.Men i varje fall ibland har man en tendens att inte riktigt se på hurmänniskorna i landet får sin situation förvärrad. Jag kritiserar inte härspecifikt det svenska biståndet, utan detta är mera någonting som präglar detallmänna synsättet beträffande utveckling. Vi vet ju att i många avde länder som vi talar om som nya industriländer kan fattigdomen förflertalet människor vara lika massiv som i de allra fattigaste länderna. Ytterligare en tanke som kan vara farlig och som kan växaupp av det här synsättet - att det hela bara är en fråga om en utjämning mellannågra rika och många fattiga länder - är att man får för sig att vi bör bli sårika som möjligt i de rika länderna för att på det sättet få mer att dela medoss till de fattiga. Det är en uppfattning som inte är helt ovanlig. Som sagt: Rättviseprincipen är i och för sig berättigad.Men om man isolerat anlägger det betraktelsesättet kan det leda till en deltvivelaktiga slutsatser. Det finns ett annat angreppssätt som jag tror bör varalika viktigt och som måste finnas med i våra bedömningar. I detbetraktelsesättet försöker man se världen som en enhet. Man konstaterar att vihar vissa tillgångar och resurser gemensamt, även om de är mycket ojämntfördelade. Och vi har framför allt vissa gemensamma globala problem, som vitillsammans måste lösa. Ett sådant problem är fattigdomsproblemet, att en massamänniskor lider nöd och inte har de grundläggande förutsättningarna för enmänskligt acceptabel fillvaro. Oavsett var i världen de människorna bor ärproblemet lika allvarligt. Ett annat gemensamt problem skulle jag vilja kallanaturresursproblemet eller råvaruproblemet. Det gäller det faktum att vi harbegränsade tillgångar på en lång rad viktiga naturresurser som är enförutsättning för tillvaron och välståndet här på jorden och att vi håller påatt föröda dem och tömma ut många av dessa råvarureserver i snabb takt. Ett tredje problem skulle jag vilja kalla miljöproblemeteller det ekologiska problemet, att vi håller på att rasera en del av debiologiska förutsättningarna för människans existens här på jorden. Genom att man försöker att inte se u-landsproblemet somett isolerat problem utan se världsproblemen, så riktas uppmärksamheten imycket högre grad på vårt sätt att leva i de rika länderna och de rikaländernas roll i den här problematiken. Det är nämligen så att den livsstil somvi har i de rika länderna är en av de viktigaste orsakerna till de globalaproblem som vi så ofta betraktar som u-landsproblem. Man skulle lika gärna kunnasäga att världsfattigdomen,naturresurskrisen och miljökrisen i högsta grad är i-landsproblem därför attroten till problemen i så stor utsträckning ligger hos oss. Vi vill gärna tänka oss att vi också påungefär samma sätt som skall kunna fortsätta den materiellakonsumtionsutveckling som vi har haft. Det kan då finnas anledning att funderaöver vad som skulle hända, om vi skulle fortsätta att öka vår råvaruförbrukningpå olika områden på det sätt som vi varit vana vid under exempelvis det senasteårtiondet. Det skulle innebära att vi är 2080, om 100 är, skulle varatvungna att bryta ungefär 8 gånger så mycket järn och bly som vi gör . Detär råvaror där förbrukningen ökar med . När det gällerråvaror där förbrukningen ökar , vilket är fallet för exempelviskrom, kvicksilver, mangan, nickel, silver och zink, skulle vi varatvungna att bryta 16 gånger så mycket som vi gör . Och när det gällerråvaror där förbrukningen ökar mycket snabbt, , t. ex. alla våralagrade energiråvaror- naturgas, olja, kol. osv, -, guld och en hel delandra viktiga mineraler, måste vi utvinna ungefär 50 gånger såinvcket som vi gör , om vi skall kunna fortsätta som . Detta förutsätter att vi inte får till stånd något slagsglobal utjämning utan i stort sett förbehåller människorna i de rika ländernadessa råvaror. Om vi vill att alla människor i hela väriden vid denna tidpunktskall ha samma konsumtionsstandard som vi, måste vi tiodubbla dessa siffror.Detta illustrerar enligt min mening att frågan vilka förutsättningar vi får föratt kunna råda bot på både fattigdomsproblemet och naturresursproblemet hängermycket samman med hur vi utformar tillvaron i de rika länderna och hur vihanterar världens naturresurser. Vi måste alltså inrikta oss på en hushållningmed naturresurserna av ett helt annat mått än vad vi ens har börjat diskutera,om vi vill skapa utrymme också för de fattiga länderna att öka sin konsumtionoch om vi vill att framtida generationer skall ha några naturresurser ochråvaror att leva av. Det är också mycket viktigt att vi ser till att denekonomiska utveckling och den industriella uppbyggnad över hela världen som ärnödvändig för att vi skall kunna råda bot på fattigdomsproblemet, för att allamänniskor i hela världen skall få en rimlig bärgning, sker under ekologisktriktiga former. Utrikesministern tog i sitt anförande upp några av de storainternationella miljöproblem vi står inför-skogarna som försvinner,ökenutbredningen och grundvattnet, som är hotat över stora delar av världen. Vi tär utan tvivel mycket hårt på de biologiskaförutsättningarna för vår tillvaro. I allt arbete där vi deltar för attåstadkomma ekonomisk utveckling, vare sig det sker här hemma, i andraindustriländer eller i de fattiga delarna av världen, måste den absolutgrundläggande utgångspunkten vara att arbetet utformas så, attförutsättningarna för biologiskt liv här på jorden förbättras och inte, som ,försämras. påminde i sitt anförande om det gamla kravetfrån centerpartistiskt håll på att den ekologiska målsättningen skall ingå idet biståndspohtiska målet. För mig är detta en självklarhet, och det är InternationeUt utvecklingssamarbete m. m. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. anmärkningsvärtatt det inte har gått att få gehör för detta krav. Det är helt klart attmiljöhänsynen, de ekologiska frågorna, måste spela en helt annan roll i vårtbiståndsarbete än vad den har gjort. Den ekologiska målsättningenmåste utgöra en grundprincip. I utrikesutskottets betänkande behandlas ett par förslagfrån centerhåll som berör just detta. Det gäller t. ex. det insfitut sombehandlas i reservation 1, som jag vill passa på att yrka bifall till. Det ärförvånansvärt att det inte har fått större stöd i utskottet. Själv har jag också föreslagit att man borde inrätta ettFN:s naturresursår. Jag är medveten om att ett sådant år förmodligen inte pånågot dramatiskt sätt skulle förändra världsutvecklingen. Anledningen till attjag väckt förslaget är att vi har mycket få medel till vårt förfogande för attkunna rikta uppmärksamheten på dessa stora problem. Därför måste man utnyttjade medel man har, även om de är bräckliga och otillräckliga. Utskottet har intevelat stödja detta förslag, och jag tänker i detta läge inte yrka bifall tillmin motion, då jag inte tror att det vore särskilt meningsfullt. Jag vill avslutningsvis konstatera att den nyaangreppsvinkeln på vår biståndspolitik som annonserade i sittanförande här troligen är helt nödvändig. I stället för attfrämst utgå från ländernas BNP-tabeller och olika utvecklingsnivåer när vidiskuterar u-landsproblemen, bör vi utgå från de vitala, gemensamma globalaproblemen som vi måste lösa och se till hur vi bäst skall lösa dem. börinrikta sina resurser på de globala problem som vi anser vara de viktigaste ochpå de områden där vi anser att vi kan lämna de största bidragen. AXELANDERSSON (s): I skuggan av de stora och dramatiskahändelser som avlöser varandra på den världspolitiska scenen, kämpar tvåsmå befolkningsgrupper envist och under mycket svåra umbäranden för sin frihetoch sin rätt till självbestämmande. Jag syftar på och det fattiga bergsfolket som lever på . Beträffande det svenska humanitära stödet till dennödlidande befolkningen i dessa båda länder har utrikesutskottetssocialdemokrater, genom två till betänkandet fogade särskilda yttranden,redovisat en annan syn på det svenska biståndets storlek och inriktning än vadutskottsmajoriteten gett uttryck för. När det gäller menar vi att svenskt stöd,utöver det som ges via Röda korset och Rädda barnen, även bör övervägas direktgenom den sahariska befrielserörelsen . Därmed skulle vi också ipraktisk handUng kunna visa vårt stöd för det sahariska folkets befrielsekamp.Vårt motiv för en sådan breddning av de svenska hjälpinsatserna är dessutom detfaktum att hjälpen i hög grad försvårats genom bristen på kontinuiteti biståndsgivningen. Utskottets majoritet delar vår uppfattning när det gällerdet sistnämnda, men man anser trots detta att bidrag direkt till POLISARIO"f. n. inte är behövligt", som man uttrycker det. Visocialdemokrater anser att ett bra sätt att dämpa ryckigheten i biståndet - och detskulle också göra hjälpen effektivare - är att ge en del av ett ökat svenskt humanitärt bistånd direkt till den sahariska befolkningen via POLISARIO. Om situationen för folk ärallvarlig och kräver ökad svensk humanitär hjälp, så är den katastrofal påÖsttimor. Detta fatfiga bergsfolk hotas nära nog av utplåning, angripet som detär av en hänsynslös och brutal invasionsarmé. Möjligheterna att få korrekt information om situationen påÖsttimor är just nu närmast obefintliga. innesluter landet i ettjärngrepp. Dock har befrielserörelsen ;s utrikesminister ,som besökt , uppgett att FRETILIN fortfarande behärskar områdeni de östra och västra delarna 'av landet och att strider fortfarande utkämpasöver hela Östfimor. Trots att kriget pågått - alltså i merän - har hjälp inte kunnat kanaliseras in i landet förrän somrasoch då i mycket begränsad omfattning. Befolkningen utsätts för stora lidanden,ja svältkatastrofen är redan ett faktum. Även om livsmedelshjälp snabbt skullenå de svältande, kommer mellan 20 000 och 40 000 att dö svältdöden - dettaenligt en framlagd australiensisk parlamentsrapport. Till dettakommer de lidanden som de drygt 300 000 människor utsätts för - det ärnära hälften av befolkning - som befinner sig i av den indonesiska armén behärskade områden. Dessa människor har fösts samman i s. k. strategiska byar för att kunna hållas under kontroll. De är helt i händerna på den indonesiska armén och saknar fullständigt möjlighet att försörja sig. De är dessutom förbjudna att lämna lägren, eftersom det då är risk för att de ansluter eller återförenar sig med befrielserörelsen , som har folkets stöd. Svälten i dessa i verklig mening fångläger är stor. Som jag sade inledningsvis har kriget på bedrivitsmed utomordentlig brutalitet av den indonesiska invasionsmakten. Bergsterrängenär gynnsam för gerillakrigföring, och FRETILIN:s motstånd mot de moderna vapnenhar varit och är mycket segt. En rad rapporter tyder på att häftigheten istriderna ledde till att riskerade att få en omedelbarbrist på reservdelar, I detta trängda läge gjorde en stor offensiv ivästvärlden i syfte att få köpa nya vapen. Också den borgerliga svenskaregeringen tillät vapenexport från till , ett beslut som närdet blev känt upprepade gånger har kritiserats här i kammaren. Enligt uppgifter förbereder nu indonesierna en ny storbefolkningsomflyttning på . Man avser att flytta folket till nya byarvid större vägar för att så fullständigt som möjligt kunna utöva en rigoröskontroll av det. Därmed skulle man riva upp det sista inslaget avsjälvförsörjande jordbruk, som byggt på risskördar och kokosnötter. Östtimorskulle i stället bli starkt beroende av livsmedelsimport från . Dettalands mål är uppenbarligen att utplåna en stor del av Östfimors folk och attutrota den kultur och InternationeUt utvecklingssamarbete m. m. detsociala livsmönster som folket har levat i. Mot bakgrund av den situation som Össtimors folk befinnersig i och som jag här sökt att kortfattat beskriva menar vi för det första,herr talman, att den svenska humanitära hjälpen till folket på börökas genom att regeringen väsentligt utökar de katastrofmedel som ställs tillförfogande genom det Internationella röda korset och, för det andra, att svenskhumanitär hjälp också bör kanaliseras genom befrielserörelsen , om detvisar sig att praktiska möjligheter för sådan direkt hjälp föreligger. Jag har inget särskilt yrkande. (m): I debatten om att skapa ekologisk balans iutnyttjandet av jordens förnybara naturtillgångar har ett allt intensivareintresse ägnats åt de ekvatoriella regnskogarnas exploatering. En sådan sker iett allt snabbare tempo och hotar allvarligt regnskogarnas framtida existens.Som exempel kan anföras utvecklingen i . Därvarande ledare för and the Biosphere Programme, D.U.U Okali, beräknar att landets regnskogarkan vara utplånade . En ökande internationell uppmärksamhet riktas också mot delångvariga torrperioder, med katastrofala följder för de areella näringarna,som drabbat semiarida områden. , och ger exempel härpå. Sammankopplingen av problemen med de ekvatoriellaregnskogarna med problemen i länder drabbade av torrkatastrofer sker inte utananledning. Orsaken låter sig förklaras genom att man vänder den generellaregeln att klimatet bestämmer vegetationens utseende och sammansättning till enfråga: Hur kan vegetationen påverka klimatet? Produktionen av biomassa styrs av de växtfysiologiskaprocesserna assimilation, respiration och transpiration - alla intimt beroendeav klimatförhållandena. Den växelverkan som här kan finnas är lättast attstudera beträffande transpirationen. Denna är nämligen uppmätbar, och den utgören akfiv faktor i vattencykeln och bidrar därmed till utformandet av dethygriska klimatet. Genom olika forskares insatser äger vi en ungefärligkännedom om de skilda vegetationsbältenas genomsnittliga transpiration. Dennakan beräknas i mm vatten per ytenhet och år. Så transpirerar regnskogen 1400mm vatten, den fuktiga savannen . den torra savannen 600 mm.törnsavannen och steppen . Transpirationsfuktigheten avges till luften, transporterasmed rådande vindar till dess att mättnadspunkten är nådd och faller då ut somnederbörd. Med kännedom om residenstid - dvs. hur länge fuktigheten kvarstannari luften innan den faller ut som nederbörd - vindriktning och vindhastighet kanvattenångans transportsträcka beräknas. Väsentligt i sammanhanget ärförhållandet mellan nederbördsområden matade med fuktighet från världshavenresp. fukfighet enbart från kontinental evaporation och transpiration. Det ärdenna senare typ av nederbörd som är direkt beroende av vegetationen och dess förändringar. Kännedomen ominträffade förändringar i vegetationens utbredning och sammansättning ger ossmöjlighet att beräkna eventuella förändringar i nederbördsklimatet. Metodikenär mer komplicerad än vad som här i korthet kan beskrivas, men dess tillämpningkan åskådliggöras med som exempel. Den nuvarande utbredningen av vegetations- ochodlingsbälten är arealmässigt känd till sina huvuddrag. Ett flertal forskarehar påvisat hur denna vegetationsbild är resultatet av pågåendeoch av människan och hennes husdjur orsakade förändringar. Jämförande regionalastudier av rådande klimat- och vegetationsförhållanden ger oss möjlighet att fåen bild av en mera ursprunglig vegetations utbredning. Om transpirationen fråndenna vegetation sätts in i hithörande sammanhang erhålls en tredje bild avvegetationen som närmast motsvarar klimaxvegetationens utbredning.