prot · G30931 · 1979-12-31 00:00:00 — Jagtycker, fru talman, att del uttalandet vittnar om en oerhörd cynism. Hur mångakvinnor skall utsättas för detta ingrepp innan del är rättsligt prövat?Underförstått säger - och vidhåller därmed vad hon har sagt i entidningsintervju - alt finns ingen särskild lagstiftning. Underförståttsäger sjukvårdsministern därmed också alt del finns medicinskt motiverade fallav stympning. Om sjukvårdsministern därmed avser operativa ingrepp på grund avcancer e. d., kallas det inte för omskärelse. Vadsom är djupt oroväckande med denna formulering är att bakom den ligger denfalska tolerans som såväl som socialslyrelsens föredragande idessa frågor, , givit uttryck för. Vi måste förslå, säger de, vifår inte klampa in i andra människors kulturer och ropa på förbud och straffVarför inte, frågar Jag mig. Jag ser detta som ett manssamhällets tusenårigabudskap till oss kvinnor och ett godkännande av det som falsk liberalism. Iårtusenden har kvinnorna under motiveringar om än förståelse, än traditioneruppmanats all ta avstånd från de egna mänskliga rättigheterna. Och Jag undrarom den , Väridshälsoorganisalionen eller andra patriarkaliskaorgan skulle ha visat samma tolerans om denna tradition hade drabbat pojkarna ochmännen. ElisabetHolm hänvisar i sitt svar lill invandrarorganisationerna och deras ansvar.Javisst, men regeringens ansvar då? Och borde inte något lyssnalill vad den mest berörda invandrarorganisationen haratl säga, nämligeninvandrarkvinnornas förening via dess ordförande . Honkonstaterar för del första alt ingen kvinna själv vill bli avskuren. Om enkvinna begär att bli det, beror det pä den press hon är utsatt för från dengrupp det gäller, främst då från männen men också från äldre stympade kvinnor.En avskuren kvinna förutsätts nämligen arbeta ål en tidigare stympad. Fördelandra konstaterar hon att detta inte är någon religiös sedvänja. Den saknarförankring i islam och förekommer i de mest skilda nationer och, om man såvill, kulturer. Den förekommer också bland kristna. Stympningen har uppkommitsom ett svar på männens krav på all hans hustru skall förbli honom trogen ochall hans barn som skall ärva hans egendom -eller rättare sagt pojkarna -garanterat skall vara hans egna. På så sätt är stympningen en sten i denpatriarkaliska samhällsordningen. Enligtden professor i som sägs ha utfört avskärning skulle detta enbart haskett på vuxna kvinnor. Om det nu vore så atl det rör sig om religiösasedvänjor; varför omskars då inte dessa kvinnor som barn? Del ärju tvärtom så,atl många kvinnor avslår från att återvända till sill hemland av rädslaför alt de eller deras barn skall drabbas. kan de uppenbarligen inte kännasig trygga ens i . Del är regeringens svar på dessa kvinnors problem. 1 en artikel i har MiraKakossaios förklarat: "Genomatl förbjuda kvinnlig omskärelse kan det svenska samhället ställa upp bakominvandrarkvinnorna i deras kamp mol tusenårigt förtryck och stödja dem i derassjälvrespekt, i deras rätt till sina egna kroppar och sin egen sexualitet.Invandrarkvinnans väg mol en egen identitet och ett personligt värde är lång.Det är en stor uppgift atl stödja henne på denna väg och en kränkning att undersken av 'kultur' och 'tolerans' lämna henne i sticket." När del gäller sä extrema former av förtryck, som stympning av kvinnorinnebär, får inte minsta tvekan råda om trovärdigheten i påståendet att dettainte tolereras av det svenska samhället. De kvinnor som utsätts för utpressningi olika former och som förmås all gå med på detta måste genom en fullkomligtklar och entydig lagstiftning få hjälp och stöd för att kunna försvara sig. Statsrådetssvar ger milt sagt utlr>'ck för tveksamhet när det gäller den nuvarandelagstiftningens tillämplighet. Den tveksamheten måste undanröjas. Det kan skeutan vidare dröjsmål om vi-som statsrådet påstår i svaret-är överens om deloacceptabla i att kvinnor stympas här i landet. I likhet med Jag ställa frågan, och jag har ställt den tidigare: Är statsrådet beredd atl lägga fram förslag till lag som förbjuder Omförbud mot omskärelse av kvinnor, m. m. Omförbud mot omskärelse av kvinnor, m. m. stympning av kvinnor? alltså beredd alt vidta åtgärder mol denna fruktansvärda misshandel-Ja eller nej? GUNNELJONÄNG (c): Jag ber att få lacka statsrådet för svaret på den fråga som ställts avGunilla . har inte möjlighet all själv la emol svarel ikammaren , så Jag gör det i hennes ställe. Jagtror att den kvinna i som allra först engagerade sig i frågan omomskärelse över huvud tagel var författarinnan frän ,en stridbar centerkvinna som redan i början av 1970-talel i tal och skriftbörjade arbela för all väcka opinion i den här frågan. Vi har redan tidigareinom beslutat att la upp frågan inom den internationellakvinnoorganisation som vi tillhör och som skall hålla kongress i . Vihar diskuterat kvinnomisshandel här i kammaren. Omskärelse avkvinnor är ett annat uttryck för ojämställdheten mellan män och kvinnor, ochden utgör en del av del kvinnoförtryck som råder i väriden. Kvinnan nedvärderaslill att vara ett sexualobjekl ulan personligt värde och utan egen identitet.Del patriarkaliska mönstret är grymt. Allt underordnas männens behov och önskningar.Kvinnor stympas och förmenas därmed ett fullödigt sexualliv. Flickor uppleverångest inför ingreppet. Omskärelse medför alltså både fysiska och psykiskaskador. Allt detta väger lätt när del gäller att omsätta manssamhälletsvärderingar i praktisk handling. 1Sverige är vi mycket ängsliga för atl gripa in i eller nedvärdera andrakulturmönster än vårteget. I tidigare inlägg hardet hänvisats lill ordförandeni för invandrarkvinnor, , och Jagvill också göra det. Hon talar ä invandrarkvinnornas vägnar när hon säger:Omskärelse är inte kultur-det är förtryck. Det är delta som är den springandepunkten i hela denna debatt. Fränsvensk sida skall vi vara noggranna och försiktiga när del gäller att gripa ini andras kulturmönster-det har vi varit, och det skall vi fortsälta altvara-men omskärelse är inte kultur utan förtryck. Det är delta som måste bliutgångspunkten för vår debatt och för våra kommande åtgärder. Vikan här konstalera all vi i denna fråga har varit alltför passiva. Den kritikentar Jag ät mig av, lika väl som många andra gör. Vi har haft felaktigautgångspunkter för våra motiv. Del aren missriktad tolerans som har lett oss.Omskärelse är en stympning, och därför kan och får vi inte acceptera den. Vimåste från svensk sida ompröva hela vårt engagemang och vår motivering i dennafråga. Vi måste aktivt och kraftfullt gå ut i olika internationella sammanhangoch säga Jusl att omskärelse är tortyr och förtryck och alt del inte kan ellerfår accepteras i vår värld. Jag vill fråga om statsrådet är beredd attställa upp pä alt vi går in i detta arbete frän en ny utgångspunkt. Vihar också tvingats atl revidera den uppfattning som har förefallit vara denofficiella i , nämligen att omskärelse skulle vara en religiös handling.Det är det alltså inte. Jag kan konstalera atl del är invandrarkvin- norna i som haröppnat mina ögon, och jag känner tacksamhet mot dem för delta. Invandrarkvinnornakräver förbud mol omskärelse i . Med utgångspunkt i den situation som råder tror jag att det är nödvändigt atl vi ser till att vi får ett förbud.Vi vet inte så mycket om huruvida omskärelse aV flickor förekommer ihemmen. Vi vet heller inte i vilken omfattning del förekommer inom sjukvården.Men för alla våra invandrarkvinnors skull, för att ge dem den trygghet de harrätt till i vårt land, måste vi få ett lagstadgal förbud mot omskärelse.Invandrarkvinnorna själva begär del, och det är ett motiv så gott som något förlagstiftning. Deträcker inte med att - som det slår i interpellationssvaret - invandrarorganisationernahar ett stort ansvar för att skydda invandrarkvinnorna mot dessa övergrepp. Detär självklart och riktigt, men det är vårt samhälle som har det ytterstaansvaret. Jag vill gärna återge vad har sagt i en artikel:Genom att förbjuda kvinnlig omskärelse kan det svenska samhället ställa uppbakom invandrarkvinnorna i deras kamp mot tusenårigt förtryck och stödja dem ideras självrespekt. HTrvi då mol denna bakgrund något annat val än atl säga Ja lill ett lagstadgalförbud mot omskärelse? Om vi får en sådan lagstiftning i värt land kan vinaturligtvis agera kraftfullare internationellt. Jag vill säga att omvi kommer fram till att vi skall bedöma denna fråga frän en ny utgångspunkt ochutifrån en annan värdering än tidigare, innebär det också att vi går ut till deinternationella organen och där ställer krav på förbud mot omskärelse. Vi harmöjligheter alt agera aktivt i många internationella sammanhang, och ettexempel harju nämnts här : kvinnokonferensen i . Där harvi återigen möjlighet atl la upp denna fråga, men jag vill upprepa all delmåste ske från denna nya utgångspunkt. Omförbud mot omskärelse av k\'innor, m. m. Hälsovärdsministern har i sill svar på denna mycket viktiga frågahänvisat till initiativ i internationella sammanhang. Då åsyftas bl.a. att dåvarande statsrådet i folkpartiregeringen tog uppomskärelse i . , folkpartistisk riksdagsledamot,tog också upp denna fråga när hon var svensk representant i FN. Detär bra att i FN har tagit upp dessa frågor. Men FN som organisationvill inte göra någonting. , bilrädande generalsekre-lerare i FN,hänvisar till att det inte finns något mandat att göra någonting molomskärelse. Med andra ord: frågan om omskärelse har inte tillräcklig status föratt behandlas i FN. Det är väl symtomatiskt om något. Kvinnorsmissförhållanden, kvinnors rätl alt bestämma över sin egen kropp är fortfarandeinte erkända problem. Eller snarare är det så alt misshandel av kvinnor ochförnekande av kvinnors rätt alt bestämma över sin egen kropp är legitimt i deflesta länder. Sverigeär ett in vandrarland. I de flesta sammanhang talar vi om all Sverigemåste anpassa sig till detta. Dä måste vi också i sammanhang där del Omförbud mot omskärelse av kyinnor, m. m. handlar ominvandrarkvinnor ge dem samma lagliga skydd som är pä väg atl införas i deländer där omskärelse är regel. IElisabel Holms svar på interpellalion och frågor anar jag samma anda som präglar FN:s ovilja all taupp problemen, nämligen atl det som är förtryck av kvinnor är kulturellairaditioneroch all av del skälet skall man inte blanda sig i frågan. Det ärförvånande, för jag tror inte alt detta är ett .synsätt som omfattas vare sigav svenska invandrarkvinnor eller av svenska kvinnor och män. Jag vet inte hurElisabet ens inför sina moderata väljare skall kunna försvara att man iSverige inte vill förbjuda omskärelse. Genom atl inte införa ett lagförbudsäger man i praktiken atl del är O.K. alt omskärelse förekommer. har i sill inlägg noga redogjort för vad enomskärelse av kvinnor innebär och vilka konsekvenser det får. Det är enofficiellt riktig redogörelse, och jag behöver alltså inte upprepa delta. Kvinnoorganisationernai arbetar för alt förbjuda omskärelse av kvinnor. Åtskilliga försök hargjorts för att få till stånd samlade internationella aktioner mol dennahälsofariiga och förödmjukande sedvänja. Jag vill framhålla all vi från svensksida tog upp frågan i WHO men fick ett kraftigt motståndmot denna aktivitet. Sedermera har initiativ tagils i både FN och WHO. Jagkan också nämna alt en svensk läkare deltog som observatör vid ett i början avåret anordnat WHO-seminarium i , som främst behandlade kvinnligomskärelse och dess följder för kvinnans hälsa. Seminariet ledde tillutomordentligt kraftfulla uttalanden och krav på nationella och internalionellaaktioner för all utplåna omskärelseseden. Seminariets rekommendationer ulgören utmärkt grund för ökad akti vitel från de internationella organisationernassida, främst och . Frånsvensk sida kommer arbetet i internationella organ att intensifieras. Jag ärberedd att ställa upp på det, eftersom jag tycker att detta är en viktig frågaatt ställa sig bakom. Vi har också fortlöpande diskussioner medVärldshälsoorganisationen i frågan. Via den svenska delegationen vid Förentanationerna i har kontakt tagils med olika fördiskussion om hur del fortsatta arbetet bör läggas upp. Vid imaj 1980 skall frågan frän svensk sida tas upp på nytt. Jagvill väldigt gärna förklara bakgrunden till det referat i som Maj BrittTheorin åberopade. Jagkände över huvud taget inte lill att omskärelse eventuellt förekommit här iSverige, när tog telefonkontakt med mig och gav mig ett kortreferat av artikeln i , som Jag inte heller hade sell. Mitt uttalande till Aftonbladethade innebörden att om en svensk läkare verkligen hade gjort ett sådantingrepp, så måsle del ha varil på kvinnans uttryckliga vilja och enligt hansbedömning en nödvändig åtgärd. Dettauttalande innebär inte alt jag anser att man skall acceptera att sådana ingreppgörs. Precis som tror Jag inte alls atl kvinnor begär det avfri vilja. Del finns starka skäl alt tro att männen eller andra anförvanterutövaren kraftig påtryckning. 1 det fall som refererats kanjag tänka mig all omdetta har skett och om påtryckningen varit utomordentligt kraftig, så kanläkaren ha funnit att ell litet ingrepp skulle kunna rädda kvinnan ur en mycketsvår situation. Del var detta Jag möjligen kunde länka mig låg bakom de ingreppsom refererats i artikeln i tidningen . Vad som verkligen förekommit hållerman nu på all utreda inom . Jag håller med om att läkarensuttalanden var mycket motstridiga, och det är förbluffande om man kan ändrauppfattning om vad man har gjort och inte gjort . ÄvenJag har kontaktats a v invandrarkvinnor. De har vädjat till mig atl inte läggamig i deras seder och bruk, eftersom de anser att Jag inte har förutsättningaratt förslå bakgrunden. De har också sagt att de inte har någon som helstförståelse för svenska kvinnors sätt att leva och tänka. - Frågan om omskärelseär alltså inte så alldeles enkel. Jagvill dock bestämt hävda alt det måsle finnas en gräns för hur vid toleransenför främmande kulturmönster skall vara. Barnäktenskap och omskärelse måstetigga utanför den gränsen. Det är min absolut bestämda uppfattning. Jagkommer att noga följa utvecklingen av den här frågan, och skulle det visa sigatt nuvarande regler inte är till fyllest, så skall naturiigtvis frågan omlagstiftning om förbud aktualiseras. Men föreskriften i 3 § allmänna läkarinslruktionenom att varje patient skall behandlas i överensstämmelse med vetenskap ochbeprövad erfarenhet är en handlingsregel för läkare, och den som utan atl habehörighet som läkare mol ersättning utövar verksamhet på hälso- ochsjukvårdens område kan enligt den s. k. kvacksalverilagen dömas förhälsofarligt kvacksalveri, t. ex. i det fallet alt han genom olämpligbehandling åsamkar någon en skada som inte är ringa. Vid sidan av dennareglering finns del, som jag berörde i mill svar, en slrafföeslämmelse ibrottsbalken mol misshandel. Att denna kan bli tillämplig, om t. ex. ettingrepp av det slag som här är aktuellt skulle ske under tvång eller avse ettbarn, torde vara uppenbart. Regeringenär av den uppfattningen all omskärelse av kvinnor är möjlig alt beivra mednuvarande lagstiftning, men då vi saknar Juridiska prejudikat kan mannaturligtvis inte vara hundraprocentigt säker på atl alla fall täcks helt.Detta gäller inte speciellt för detta område, ulan del gäller för all lagstiftning. PåMaj Britt första fråga, om det är rätt av svenska läkare att omskärainvandrarkvinnor, är svaret nej. Närdet gäller frågan om huruvida omskärelse av kvinnor är att "handla ienlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet och ständigt söka vidga sinakunskaper" blir svaret också nej. Beträffandenästa fråga, om regeringen är beredd alt förelägga förslag om förbudmot omskärelse av kvinnor i , kan Jag säga att Omförbud mot omskärelse av kvinnor, m. m. Omförbud mot omskärelse av kvinnor, in. regeringeni dagsläget icke är beredd alt göra detta. Men om den nuvarande lagstiftningeninte visar sig täcka området hell skall regeringen ta upp frågan. Påfrågan om regeringen är beredd atl aktivt medverka till beslut iinternationella organ om förbud mot omskärelse av kvinnor är svaret ettobetingal Ja. Får Jag försl säga att det känns bra atl det råder stor enighet blandkvinnorna i riksdag om atl icke acceptera omskärelse. Del finnstydligen också en bred enighet inom åtminstone fyra partier om att enlagstiftning med förbud mol omskärelse i aren nödvändighet. Delta börrimligen leda till atl lagstiftningen kommer, med eller mot moderatasamlingspartiets vilja. Vi får väl återkomma, om regeringen inte själv harförmåga alt lösa problemet. Jagtackar hälsovärdsministern för de klariäggande svar som kom. Det kännsmyckel bra. Det är alltså fel av svenska läkare all omskära kvinnor. Därmed vetockså läkarna hur det förhåller sig och kan följa de bestämmelser som vi ärberedda all ge dem, så att de inte bara haratl gå efter eget omdöme, vilkettydligen inte alllid har fungerat. Detkändes också befriande atl hälsovärdsministern klargjorde alt hon, liksom jag,finner det mycket underligt att denne gynekologiprofessor kunde skiftauppfattning från vecka till vecka och att han kunde göra dessa minst sagtmärkliga uttalanden. Det känns också bra när det deklarerades att gränsen förvår tolerans - den kan alltså inte vara hur vid som helst - går vid bl. a.barnäktenskap och omskärelse. Jagkan emellertid inte förstå den cynism som hälsovärdsministern visar när honsäger att vi saknar Juridiskt prejudikat förom lagen är till fyllest eller ej,varför regeringen inte är beredd alt lägga fram något förslagom förbud molomskärelse i . Vadinvandrarkvinnorna har begärt, vad de läkare har begärt som deltagit i denkonferens i som redogjorde för, vad de politiskapartiernas företrädare här har begärt och vad de regeringar begär däromskärelse verkligen är vanlig, det är atl lagstiftning skall användas som ettmedel mot stympning. redogjorde för vad man hade kommil fram lilli i fråga om internalionella och nationella åtgärder för att hindraomskärelse. Varför är då inte vår regering beredd atl medverka till enlagstiftning som helt klargör inställningen i det häriandel och gerdet stödtill invandrarkvinnorna som dessa anser sig behöva? Jaghar frågat vad man kommer att göra, om man kommer att agera internationellt,men jag har också frågat vad man ämnar göra vid i . VadBonnie log upp här är mycket centralt och viktigt. Opinionen blandmännen, bland beslutsfattarna i världen, är ännu icke mogen för att ensdiskutera frågan om omskärelse. redogjorde för hurdet hargålti FN. Jag har själv varit med i FN och har hört hur företrädare för arabvärldenhar återkallat de kvinnliga företrädarna tillordningen, när dessa talat om Jämställdhet, med ropet atl åka hem och ta handom sina barn - del vore en bättre insats för jämställdheten. Det var förraåret. Nej, världens beslutsfattare - till allt övervägande delen manliga -måsle faktiskt inse all de är tvungna atl la ställning till frågan om kvinnligomskärelse och den stympning som det innebär och atl de inte har rätt att gömmasig bakom tal om sedvänja eller inblandning i kulturella seder. Bara enkraftfull opinion i alla länder kan tvinga fram en ändring! Därförärdetcentralt och viktigt vad en svensk regering är beredd att göra - att läggadirekta förslag, atl agera vid det första länkbara tillfället, nämligen kvinnokonferenseni , och i lägga fram förslag till förbud mot omskärelse. Hurskall vi kunna agera internationellt och kunna vinna trovärdighet för vårståndpunkt om vi inte ens här hemma är beredda att säga all omskärelse är helloacceptabelt och emol vår kulturella sedvänja, all vi inte kommer att kunnaacceptera det? Inrättandet av en lagstiftning är att deklarera alt manverkligen vill förbjuda omskärelse, inte bara i andra länder ulan också i vårteget land. Detfinns utmärkt och nyttigt material att läsa i den här frågan. Det harjag ägnatmig ål och lärt mig enormt mycket. Vi skall inte glömma attom vi gömmer oss bakom sädana underliga formuleringar som finns i inierpellalionssvaret och inte är beredda att sälla hårt mot hårt och följa derekommendationer som såväl internalionella organ som läkare här hemma som kan ämnetkräver, dä kan vi faktiskt bidra till alt inslitutiona-lisera sädana häroperationer pä moderna sjukvårdsinrättningar. Och det vore verkligen attmotverka det man vill åstadkomma, nämligen ett stopp av denna stympning avkvinnor, ett stopp av del kulturella förtryck av kvinnor som omskärelseinnebär. Omförbud mot omskärelse av kvinnor, m. m. (vpk): Låt mig också uttrycka en glädje över all del från fyra av riksdagenspartier faktiskt ställts krav pä en lagstiftning, men också en förvåning överatt fått styra och ställa i regeringen i den här för kvinnorna såväsentliga frågan. Del är uppenbarligen sä att och harfallit undan, precis som i så många andra frågor. Men,som sagt,jag är glad därför alt det rimligen innebär atl vi kommeratt få enlagstiftning om inte nu så lill våren, efter motionstiden. Jagär däremot inte lika nöjd som med det svar som på våra frågor. Det är uppenbariigen inte bara professorer som ändraruppfattning från vecka till vecka. Det är t. o. m. så att statsråd gör det iett och samma svar. svarade nej på tvä direkta frågor men vidhöllsamtidigt att det inte är någon enkel fråga, all en rad invandrarkvinnorfaktiskt kontaktat henne och sagt ät henne alt del här är deras kulturmönsteroch att vi inte skall lägga oss i del. Hon vidhåller därmed den uppfattning somhon gav uttryck för redan i svarel, nämligen atl del bäraren kulturell fråga,som vi skall visa respekt för i den svenska lagstiftningen. Jagtyckeratt det här finns något som inte tagits fram tillräckligt, nämligen attvi har en lagstiftning i detta land som gäller alla människor som finns här. 11 protokoll l979/80:.h)-.IJ Omförbud mot omskärelse av kvinnor, m. m. Vi haren lagstiftning somgäller aga av barn, en lagstiftning som man kanske inte har i alla andraländer, men de som bor här skall och måste respektera den lagen. Det finns engräns för hur vid toleransen får vara. Den gränsen har definitivt överskriditsnär det gäller stympning av kvinnor. Jag vägrar all använda begreppetomskärelse i detta sammanhang, därför att del är inte detta det är fråga om.Det är stympning eller avskärelse. ElisabetHolm sade återigen att vi skall intensifiera våra ansträngningar i deinternationella organen. Men, som också framhöll, i FN vägrarman all ta i den här frågan ens med tång. Vadinnebär dä della intensifierade arbete? Det gavs inget klargörande besked.Kommer den att ställa krav på förbud också i andra länder ellerinte? Vi kan, fru talman, inte förhälla oss neutrala i den här frågan längre.Vi måsle helt enkell kräva förbud mot det här förtrycket av kvinnorna. BONNIEBERNSTRÖM (fp): Lagars funktion kan man diskutera i del oändliga. Vi vet Ju att ettmissförhållande inte behöver förändras av del faktum alt man förbjuder del, mendet har inte avhållit från alt stifta lagar. Vi har också insett attlagar mänga gånger har ett viktigt symbolvärde. Vi hade här endebatt om hustrumisshandel. Kravet var atl ändra de åtalsregler som finns.Jag tror alt alla då var överens om att ändrade älalsregler inte skulleförhindra att kvinnomisshandel inträffar även i fortsättningen, men att det varen viktig bit på vägen. Delsamma gäller förbud mot omskärelse av kvinnor, delkan vara ett viktigt instrument för många av de invandrarkvinnor som villförsvara sig mot sådana övergrepp. Jagskulle här också vilja säga att jag tror del är symtomatiskt atl det här ikammaren nu bara finns kvinnor, all männen gick ut när den häromskärelsedeballen började. Det visar vilken lång väg vi har kvar i arbetet påjämställdhet mellan kvinnor och män, i arbetet för kvinnans rätt atl bestämmaöver sin egen kropp. Männen är icke engagerade i detta beslutsfattande, även omde inte alltid är emol oss. understryker alt vi måste sätta in störrepress i de här frågorna. Avslutningsvis vill Jag säga: Låt nu inte prestigegå före fall! Det vore önskvärt om hälsovärdsministern här kunde uttala atl vii dag kanske bör säga ja lill ell lagskydd mot omskärelse. Den här materian är, liksom det vi diskuterade tidigare i dag-kvinnomisshandel - mycket svår att hantera.