prot · G30950 · 1979-12-31 00:00:00 — I utbildningsutskottets betänkande nr 7rörande vårdutbildning inom högskolan behandlas en rad motioner med hemställanom förlängning av utbildningarna utöver förslagen i propositionen. Jag och minmedmotionär har väckt fem av dessa. Jag vill först säga att jag har inget annat yrkande änutskottets i dessa delar. Men jag vill ändå, herr talman, framföra någrasynpunkter på orsakerna till denna "motionsflod". Det är väl lika gott att bekänna att våra motionerbetingades av en viss oro. Vi tänkte: Skall 20-åriga ungdomar klara att varaarbetsledare, handledare, vårdare efter den föreslagna utbildningen? Det krävsju inte bara adekvat utbildning utan också mognad och livserfarenhet för attkunna ge trygghet och medkänsla till oroliga, gamla, svårt sjuka och döende. Jag är själv liksom min medmotionär sjuksköterska, och jaghar följt utvecklingen inom hälso- och sjukvården på nära håll under åtskilligaär. har tagit del av utredningarna med diskussioner ochförslag rörande hälso-och sjukvården inför 1980-talet. Därvid har jagkonstaterat att de mål som där anges kommer att ställa stora krav påyrkesutövarna. Primärvården skall ge all sjukvård som kan bedrivasutanför sjukhus. Det betyder att vården på allmänna avdelningar inominstitution - t. ex. kirurgi, medicin, urologi, ortopedi, öron, långvård -kommer att innebära vård till svårt sjuka och till patienter som kräver akutavårdinsatser av kvalificerad art. Jag kan fortsätta med hälso- och sjukvårdsutredningen, somnyligen framlagt sitt betänkande, där det bl. a. anförs att all värd skallplaneras och genomföras i samverkan med patienten. Detta skallsjukvårdspersonalen kunna leva upp till, och det är oftast sjuksköterskan somskall svara för en stor del av värdplaneringen och informationen. Det är en kvalificeraduppgift. Förslagen i utredningen om sjukvårdens inre organisation,SIO, om en arbetsorganisation med vårdlag kommer också att förändraavdelningsföreståndarens/sjuksköterskans roll. Hon/han skall klara attkoordinera, handleda, undervisa, metodutveckla och informera på ett helt annatsätt . Även utredningen om sjukvård i livets slutskede pekar på enrad åtgärder som här genomförs. Det var mot denna bakgrund som motionen omallmänsjuksköterskan skrevs, herr talman. Den psykiatriska vården har länge legat efter densomatiska när det gäller utveckling och resurstilldelning. Utvecklingen gåräven här mot öppna vårdformer, mot vårdlag som är sammansatta av flerayrkeskategorier, bl. a. sjuksköterskor. Vår motion skrevs i syfte att åstadkomma en psykiatriskvård på jämbördig nivå med den somatiska. Patienterna skall även i denna vårdbehandlas utifrån helhetsprincipen. Somatiska sjukdomstillstånd följer ofta vidpsykiska sjukdomar och tvärtom. En basutbildad sjuksköterska med påbyggnadsutbildninginom psykiatri skulle utgöra en viktig resurs inom vårdlaget och kunna hakonsultfunktion gentemot både den öppna och den slutna vården. Motionen om den medicinska servicelinjen väcktes medhänsyn till den snabba utvecklingen inom detta område och med vetskap om dealltmer kvalificerade och självständiga arbetsuppgifter som denna kategori haroch kommer att få. Utvecklingen inom t. ex. punktionscytologin, där bröst- ochprostataundersökningar blir allt vanligare, gör att den av oss föreslagna förlängningenav utbildningen för cytologassistenter skulle kunna innebära en väsentligavlastning för läkarna. Sak samma är det i fråga om barnmorskeutbildningen, därvi i vår motion tar upp nuvarande utökade funktioner och kommande sådana. Detta var bakgrunden. Jag har med avsiktsparat frågan om utbildningen av distriktssköterskor . Den till synespessimistiska framställningen rörande vårdutbildningarnas längd skall avslutaspositivt. Jag är mycket glad över och tillfredsställd med utskottets förslag,att måtte bifalla inrättandet av en påbyggnadslinjeför öppen hälso-oeh sjukvård omfattande 40 poäng - inte de i propositionenföreslagna 30 poängen. Distriktssköterskan har en nyckelroll i hälso- ochsjukvården. Jag vill säga att jag trots allt har fullförståelse för utskottets hänsynstagande till det statsfinansiella läget närman talar om de kostnader som en förlängning av utbildningen skulle komma attinnebära. Utbildning är dyrbar. Man tänker på den lilla barnvisan, som börjarså här: Om pappa ville ge jag en femöring, vet mamma, så skulle jag bli säglad, sä glad. Men hjälper det inte med några femöringar.. Efterutskottsordförandens föredragning känner jag mig emellertid lugnad på mångapunkter. Jag noterar med tillfredsställelse uttalanderörande utsikterna till en förändring i fråga om utbildningen till dessavårdyrken om det skulle visa sig nödvändigt. Jag noterar också föredragandestatsrådets uttalande, att ett viktigt inslag i reformen är attbeslutsbefogenheterna i den nya högskolan förs över från centrala tillregionala och lokala organ. Där kan enstaka kurser anordnas om behov av sådanaföreligger. Jag yrkar bifall till reservationerna av HansNyhage m. fl. och i övrigt till utskottets hemställan. ANITAJOHANSSON (s): Flertalet av förslagen i propositionen1978/79:197 hälsar vi med tillfredsställelse. På några punkter är vi, fyrasocialdemokrater, dock inte nöjda med utskottets behandling av vår motion nr27. Behörighetskravet i engelska råder det tydligen väldigtdelade meningar om i kammaren. Borgarna vill tydligen inte gå med på enförlängd utbildningstid. Vård 77 föreslog att alla sökande till vissautbildningar i högskolan inte skulle behövaredovisa kunskaper i engelska motsvarande allmänna behörighetskrav. Det finns 2-3 miljoner yrkesverksamma i dagsom har 6-7-årig folkskola men lång praktisk yrkeserfarenhet. Utskottet harstannat för att förorda en övergångsperiod från ochdärefter ett system med generella dispenser. Risken är att mångautestängs från denna utbildning på grund av att de inte har grundkunskaper iengelska. Så några ord om vårdlärarutbildningen. I propositionenföreslås att frågan om försöksutbildning till lärare för skötare ochundersköterskor skall hänskjutas till översyn. Det tycker jag är synd. Detråder stor brist på vårdlärare. Den stora grupp med lång praktisk erfarenhetinom vården som undersköterskor och mentalskötare utgör borde tillvaratasmycket bättre. Många myndigheter har tillstyrkt AMS hemställan att fåanordna vårdlärarutbildningen såsom en bristutbildning, där undersköterskor ochskötare finns med. Utskottet utgår från att dessa frågor år av den betydelsenatt myndigheterna i sin översyn behandlar dem med förtur. Så kommer jag till den kanske tyngsta biten av allt. Jaghar arbetat inom långvården . Av 300 nyutbildade sjuksköterskor iStockholms län vill endast åtta arbeta inom långvården, vilket jag anser mycketskrämmande. Det borde oroa utbildningsministern ochutbildningsutskottet mer. Långvården måste bli mänskligare. Vi måste fåpersonalen att stanna inom denna mycket viktiga del av vården, som vi alla ärmer eller mindre beroende av. Utbildningen bör byggas upp enligt principen omåterkommande utbildning och leda fram till kompetens såsom sjuksköterska. Manborde uppdra åt regeringen att ' pröva frågan om utbildning direktinriktad på långtidssjukvården. Jag tänker inte yrka bifall till minmotion utan återkommer under den allmänna motionstiden. Idetta anförande instämde (). KARINNORDLANDER (vpk): I utskottets betänkande 1979/80:7 omvärdutbildning inom högskolan behandlas två vpk-motioner, som bl. a. innehållerutbildningskrav i syfte att förebygga en ökad utslagning på grund av brister iarbetsmiljön. Först några allmänna synpunkter. I begreppet Allas rätt till arbete borde tillfogas attvarje anställd varken eller får tillåtas riskera sin hälsa pågrund av brister i arbetsmiljön eller dåliga arbetsförhållanden inom sittarbetsområde. Tyvärr så är detta inte tillämpligt på dagens arbetsmarknad. Dentekniska utveckling och förändring som skett av arbetslivet sedan 1950-talethar inte använts för att förbättra de anställdas arbetsförhållanden. Tvärtomtvingas vi konstatera en ökad utslagning av olika hälsoskäl. I kapitalisternas ständiga jakt efter ökade profiter hargjorda investeringar koncentrerats till ökad utbyggnad av fasta anläggningar,byggnader och maskiner, ofta till priset av en dålig arbetsmiljö. Resultatethar blivit en utveckling mot allt större arbetsplatser. Skiftarbete och andraformer för obekväm arbetstid har ökat i omfattning för ett effektivareiTtnyttjande av den maskinella utrustningen. Även om en del tunga arbetsmomentfrämst inom industrin försvunnit, så har i stället arbetsprocessernaeffektiviserats i syfte att upprätthålla och öka lönsamheten på det investeradekapitalet. Trots att flertalet lönarbetare har en bättre utbildning,hänvisas allt fler till monotona, tråkiga löpandebandsjobb. Detta är enutveckling som sprids över allt vidare arbetsfält. Privatföretagenseffektivitets- och rationaliseringsmetoder överförs i allt snabbare takt påalla sektorer av arbetsmarknaden. Statliga industrier, ochhela den offentliga sektorn, som är en del av den kapitalistiska ekonomin,inordnas i effektivitetsbegreppet. Drabbas gör bland de anställda såvälarbetare som tjänstemän i låg- och mellanställning. Även om de tunga momenten iarbetet är borta, leder monotonin i arbetsprocessen, med de krav påeffektivitet som ställs, till en bäde fysisk och psykisk påfrestning,som får till följd en ökad utslitning. Arbetslivet omformas mer och mer för en elit av arbetare.Utsorteringen breddas, och allt fler människor i arbetsför ålder hänvisas tillsamhällets omhändertagande i stället för att delta i produktionen. Orsaken till den tilltagande sjukskrivningen och den ökadearbetsfrånva-ron är enligt vår mening en helt annan än den som velat göra gällande. Oron när det gäller arbetsmiljönökar i takt med att nya hälsorisker fortlöpande avslöjas, även om av företagenanställda läkare, som alltför ofta är fallet, har en motsatt uppfattning. Företagshälsovården, som borde ingå som ett viktigt led iföretagens förebyggande verksamhet när det gäller yrkessjukdomar, ärfortfarande otillräckligt utbyggd. Endast en tredjedel av alla arbetande hartillgång till företagshälsovård. Någon obligatorisk plikt att inrättaföretagshälsovård för de anställda finns inte inskriven vare sig i lagstiftningeller i avtal. kommunisterna har ställt krav på en lagstadgadskyldighet att inrätta företagshälsovård för alla anställda , ochdetta är ett rimligt krav. Vi menar att företagshälsovården måste samordnas medövriga hälso-och sjukvårdsresurser, som landstingen har huvudansvaretför. Självfallet måste kostnaderna för företagshälsovården läggas på företagen.Men det skulle vara en lönande investering att satsa på s. k. friskvård istället för att satsa på sjukvård. Vi har väckt motion 794 med hänvisning tilldet faktum ätten samordning av den allmänna sjuk- och hälsovården samtföretagshälsovården år nödvändig. kommunisterna anser attutbildningen när det gäller arbetsmedicin som obligatorisk kurs isjuksköterske- och läkarutbildningen är en nödvändighet och att beslut därominte kan skjutas - beslut som man f. ö. inte vet vad de kommer attinnebära. Visserligen förutsätter utskottet att SÖ och UHÄ kommer att beaktadessa behov i samband med utarbetandet av nya utbildningsplaner för sjuksköterskeutbildningen.Vad gäller läkarutbildningen hänvisar utskottet till pågående översyn av bädegrundutbildningen och vidareutbildningen. Det är riktigt attutbildningsutskottet i ett betänkande betonade vikten av att deyrkesmedicinska aspekterna beaktas när det gäller grundutbildningen förläkare. Även ansåg detta vara viktigt. Således borde riksdagensledamöter vara beredda att tillstyrka vår motion, som innebär ett konkretförslag i detta avseende. Jag yrkar därför, herr talman, bifall till motion794. Beträffande vpk-motionen 1636 om åtgärder för att ökaundervisningen om rygghälsovård hänvisar utskottet till den allmännaskolhälsovården som skall följa elevernas utveckling, bevara och förbättra derashälsa och verka för sunda levnadsvanor. Vidare hänvisar man till och anvisningar, där det så vackert heter att skolhälsovårdenskall uppmärksamma sambanden mellan hälsa och val av studieväg och yrkesområdesamt att medicinsk studie- och yrkesorientering därvid är en naturlig del avskolhälsovården och omfattar alla elever. herr talman, detta är bara en plöj. Skolhälsovårdenkan inte med de personalresurser som står till dess förfogande leva upp till ensådan målsättning. Alla initierade vet att skolhälsovården mer fungerar som enakutmottagning och att det gäller för eleverna att göra sig illa på rätt dag i veckan -den dag då man har tillgång till en skolsköterska. Sanningen är i stället att deflesta ungdomar går ut i arbetslivet utan att ha Onsdaeen den fått erforderlig information om rygghälsovård. Ofta uppträder ryggbesvär hos ungdomar allt längre ner i åldrarna.Därför är det viktigt att eleverna i vara skolor Vårdutbildning får undervisning i rygghälsovård i förebyggande syfte.Egentligen borde /j hösskolan sjukgymnaster knytas till skolhälsovården,men sådana är det ont om . av alla som köar för sjukgymnastik gördetta på grund av ryggont, och är köerna där långa. Så sent som kan man i underrubriken läsa följande: "Barn sitter ofta illa. Om de sitter på en vuxenstol vidett vanligt matbord får de knappast hakan över bordskanten och måste skjuta upp skuldrorna onaturligt som benen dinglar högt upp i luften utan stöd, Barn, som har suttit dåligt får ofta dålig hållning ochryggproblem senare i livet. Därför är det viktigt att ge dem möbler som gör attderas kroppar inte deformeras. Rätt sitshöjd, stöd för svank och korsrygg, rättsittdjup och stöd för fötterna, är viktiga krav för barnens sittmöbler såvälsom för vuxenstolarna." Att möblerna i klassrummen är dåligt anpassade till dagensskolelever är naturligtvis ingen ovetande om. Den undervisning som vi härföreslagit är alltså viktig. Med detsagda yrkar jag bifall till motionen 1636. I motion 446, väckt , har vi, ett antal socialdemokrater, pekat på behovet av enenhetlig utbildning för biträdespersonal inom sjukgymnastik och arbetsterapi. I en annan motion, 2711, väckt med anledning avproposition 197, har vi tagit upp dimensioneringen av högskolans kortareutbildningar, med tonvikt på vårdlärarutbildningen. Inför behandlingen av den förstnämnda motionen harutskottet låtit en rad remissinstanser komma till tals, bl. a. ,. samt närmast berördapersonalorganisationer. Detta noterar jag med tacksamhet, därför att det i deolika remissvaren finns en hel del framfört som ger anledning till eftertanke. Mest glad är jag över att facket, representerat av , har tillstyrkt motionen. Lika besviken är jag överatt sjukgymnasternas eget riksförbund avvisar förslaget. Det senare är särskilt beklagligt med hänsyn till denpersonalsituation vi har, framför allt inom långtidsvården. har genom sin ordförande, , tillika riksdagsledamot, på ett verklighetstroget sätt tecknat lägetute hos de olika sjukvårdshuvudmännen. Så här skriver :"Personalsituationen när det gäller arbetsterapeuter och sjukgymnaster ar ytterst besvärande för landstingen. Vakansstatistiken redovisar, som motionen anger, en bristpå . Därutöver finns dolda vakanser och många innehavare avarbetsterapeuttjänster saknar fullständig utbildning." Och så kommerkanske det viktigaste i hela remissvaret, nämligen följande; "Enligtlandstingens planer tillhör de båda personalkategorierna de grupper därefterfrågan väntas öka kraftigast." Egentligen vore det av mycket stort värde att läsa in tillriksdagens protokoll hela remissvaret från den myndighet som har ettövergripande ansvar för all hälso- och sjukvård i det här landet, men detskulle ta alltför . I sammanhanget vill jag erinra om det totalansvar somkommer att åvila landstingen om förslaget till ny hälso- och sjukvårdslag, somnyligen presenterats, resulterar i ett lagförslag. Då kommer vi att enligtdenna lag ha rätt till sjukvård på lika villkor var vi ån bor i landet. Dåkommer vi inte att vara nöjda med att ute i glesbygden ha denbrist på rehabiliteringspersonal som vi har . Som läget är kan vi tyvärr konstatera, när vi iegenskap av landstingsledamöter åker omkring och besöker vårasjukvårdsinrättningar, hur många sjuka som får ligga utan att fårörelsebehandling - detta som en följd av bristen på justrehabiliteringspersonal. Därför tycker jag nog att remissvaret frän och de brev som jag fått från enskilda sjukgymnastermed anledning av motionen andas litet av cynism. Utskottet avstyrker motionen, och jag finner detmeningslöst att komma med något annat yrkande. Men eftersom detta är frågor somjag aktualiserat alltsedan jag kom till , så avserjag att återkomma-återkomma så länge den ytterst besvärande brist pårehabiliteringspersonal som råder ute hos sjukvårdshuvudmännen kvarstår. 1 det här sammanhanget vill jag understryka det värdefullai att utskottet -vilket också betonades av statsrådet när han inleddeden här debatten - uttalar behovet av breddad utbildning av sjukgymnaster. Ävenom sjukgymnastutbildningen ingalunda är den enda utbildning inom vårdsektornsom är underdimensionerad, är det - som så har framhållits i dennakammare-just i fråga om sjukgymnaster som vi haren på tok för smalinbildningsbas. Så något om motionen 2711. Här har jag tagit uppfrågan om dimensionering och lokalisering av vårdlärarutbildningen och kan avutskottsbetänkandet utläsa, att det föreslås ytterligare antagningar till deutlokaliserade utbildningarna i och . Ökningen är blygsam -baraen utökning från tolv till fjorton vårdlärarkandidater. Det är, i mitt tycke,en alltför liten ökning av antalet antagningsplatser, men ändå ett litetframsteg. Jag vill i sammanhanget peka på vikten av att den tillKarlstad - och även - utlokaliserade vårdlärarutbildningen blirpermanentad och successivt utökad. Bristen pä utbildade vårdlärare i Värmlandhar utgjort ett hinder för att vårdutbildningen skallkunna byggas ut i Vi har i vårt län vårdutbildning decentraliserad till Nr 50 Och detta ställer stora anspråk på en Onsdagen den utbildningav vårdlärare, förlagd inom länet. De utbildade lärarna har p nämligenvisat sig ha en tydlig benägenhet att söka arbete på utbildningsorten_ _ eller i dess närhet. Jag har inget eget yrkande. Herr talman!Det finns två hinder för en utökning av vårdutbildningar- Det första hindret är tillgången på praktikplatser, där vimåste få en bättre samordning mellan de huvudmän för olika utbildningar som harpraktikplatser förlagda till samma arbetsplatser. Villkoren förhandledararvode och förutsättningarna för praktiken måste också samordnasbättre än vad som sker. Det andra hindret för utökningen av vårdutbildningarna ärtillgången på vårdlärare, och det är kring det jag vill tala litet. Uppsalahögskoleregion har genomfört en enkät bland yrkesverksamma sjuksköterskor inomUppsala, , , , och län.Av materialet framgår klart, att nästan alla som svarat är kvinnor som ärstarkt bundna till viss ort eller region och att en större geografisk spridningtill flera orter är en förutsättning för att de skall kunna delta iutbildningen. En arbetsgrupp, bestående av representanter förutbildningarna i regionen och , har utarbetat ett förslag tillmodifierad distansundervisning när det gäller vårdlärarutbildningen sominnebär att de studerande kan bo kvar på hemorten. Utbildningen leds från encentralort, där man samlas ett antal gånger för vissa utbildningsmoment - typlaborationer. Huvuddelen av utbildningen sker sedan i studiecirkelliknande formpå eller i närheten av hemorten. Relativt täta sammandragningar sker till ensekundär ort för seminarier m. m. med medverkan av lärare frän centralorten menockså från sekundärorterna. Som centralort i regionen har föreslagits.Tänkbara sekundärorter är , , och . En sådanutbildning som den föreslagna bör också kunna vara vägledande för envårdlärarlinje med inriktning främst mot social service och åldringsvård. Nära nog alla i , , ochGävleborgs län, och en stor del i , föredrar länets högskoleortoch utbildningsort. I fördelar sig önskemålen jämnt mellanVästerås och , men även föredras av många. Det visar sig att det för över en tredjedel är otänkbartmed någon annan utbildningsort än den i det egna länet. Denna tendens ärstarkast i och . Av de vårdlärare utan behörighet som är verksamma inomUppsala högskoleregion föredrar modifierad distansundervisning. Dennautbildningsform är nästan det enda tänkbara för dem som bor i ochGävleborgs län med stora avstånd och gles trafik. Det harockså visat sig att . län har den största andelen vårdlärare utanföreskriven utbildning, mätt i absoluta tal. För län kan situationenkomma att förändras i och med genomförandet av de två extra vårdlärarkursernadär. UHÄ föreslår en utökning av planeringsramen för budgetåret1980/81 med 48 platser. Man har där tagit med den föreslagna utbildningen medUppsala som centralort. Vidare föreslås utökad utbildning i ,/, och . Utskottet gör inte något uttalande i frågan i avvaktan påberedningen inom men finner det positivt att förslagen sombereds innebär att vårdlärarutbildning i decentraliserad form anordnas i nästanalla högskoleregioner. Av propositionen framgår att det inte gjorts några kostnadsberäkningar,och det finner jag mycket märkligt. I vilken kommunstyrelse som helst skulledet bli bakläxa pä förslag som man inte kan se de ekonomiska konsekvensernaav. Därför har utskottet försökt bedöma vilka kostnader som följer av deframlagda förslagen. Med hänsyn till det ekonomiskt kärva läget och med tankepå de attacker som ständigt riktar mot den offentliga sektorn anserjag det viktigt att framhålla att vårdsektorn är prioriterat område och att enutbyggnad för att klara dagens och framför allt morgondagens behov förutsätteren utökning av vårdlärarutbildningarna. Den modifierade distansundervisningenav vårdlärare är en förhållandevis mycket billig undervisningsform. Jag har inget yrkande i den här frågan men jag villframhålla betydelsen av att tillräckliga resurser anvisas för utökning avvårdlärarutbildningarna, helst med inriktning mot en modifieraddistansundervisning. Jag vill också helt kort ta upp det tillfredsställandeförhållandet att utskottet har tillstyrkt förslagen om att utöka omfattningenav distriktssköterskeutbildningen, alltså linjen för öppen hälso- ochsjukvård. Distriktssköterskornas arbetsuppgifter blir alltmerbetydelsefulla i samhällets totala vårdinsats. Det finns förslag om ökadordinationsrätt för distriktssköterskorna, och vi vet att i de delar av landetdär tillgången på distriktsläkare är dålig ökar distriktssköterskornas ansvar ihög grad. Medelåldern bland de yrkesverksamma gör att avgången är hög. Jämsidesmed detta antar nu allt fler landsting sjukvårdsplaner där man prioriterar enkraftig utbyggnad av den öppna och förebyggande vården, vilket också ställerstora krav på en utökning av utbildningskapaciteten. Slutligen vill jag framhålla att det är ytterst angelägetatt förslag om utökning av utbildningskapaciteten vad gällerdistriktssköterskor utarbetas och att det sker med största snabbhet. LILLYHANSSON (s): Jag vill först instämma i vad sagt i sitt inlägg med anledning av motion nr 27. Jag kommer enbart attuppehålla mig vid punkten 3 i motionen, som handlar om vidareutbildning föryrkesverksamma skötare och undersköterskor inom långtidssjukvården. Att arbeta i långtidssjukvården ären grannlaga uppgift. Vi vet att speciellt när det gäller gamla människor ärlångvården ofta en väntan på det Oundvikliga slutet i en människas liv. Detgäller att ge dessa gamla en så god och mänsklig omvårdnad som det över huvudtaget är möjligt. Kanske krävs det också speciella egenskaper hos den personalsom arbetar inom just denna vårdsektor - en verklig känsla för uppgiften. Men denna personal måste också ges så godaarbetsförhållanden att den orkar stanna kvar i detta tunga och fögastatusbetonade yrke. Det krävs bl. a. en ökning av personalantalet, så attpersonalen verkligen får tid att på ett personligt sätt ägna sig åt var och enav patienterna och inte ständigt behöver gå hem från jobbet med dåligt samveteför allt den inte hunnit med.