prot · G309168 · 1979-12-31 00:00:00 — Vi har vidare tagit upp frågan om åtgärder för en utbyggnad Enersipolitiken '' industriella mottryckskraften och ökningen av antalet kraftvärme- Också på denna punkt har utskottet skrivit att det i ochför sig instämmer i de synpunkter som vi har anfört i motionen och imotionsförsiaget, men utskottets skrivning utmynnar också i detta sammanhang iett avstyrkande av motionsyrkandena. Det sker huvudsakligen med hänvisning tillatt dessa frågor kommer att behandlas i de energipolitiska förslag som haraviserats till nästa . Även här tycker vi att just frågan om åtgärder för enutbyggnad av de industriella mottryckskrafterna och en ökning av antaletkraftvärmeverk skulle ge ett så stort och betydelsefullt tillskott då detgäller energiförsörjningen - som i sin tur avsevärt kan påskynda avvecklingenoch öka oberoendet av kärnkraften - att det är väsentligt att redan nu taställning i denna fråga och göra klarare markeringar. Jag har redan något berört frågan om hetvattenledningarnafrån kärnkraftverken. Jag skall därför inte ytterligare kommentera den . Jagvill bara säga att vi från vpk:s sida instämmer i reservationen 8 från . Vi har i en motion tagit upp frågan om de mycketomdiskuterade 800 kV-ledningarna och planeringen av nya stora kraftledningar påolika håll i landet. Vi har yrkat att skall uttala att sådana 800kV-ledningar inte skall byggas i . Det är mot bakgrund av bristen påtillräckliga erfarenheter som vi menar att man inte bör lämna öppet förregeringen att medge en sådan utbyggnad. Man kan diskutera de invändningar somhar gjorts beträffande dessa kraftledningar och riskerna med dem och eventuellaskadeverkningar som de kan medföra. Men vad som bör vara avgörande är attosäkerheten är så oerhört stor och riskerna för allvarliga skadeverkningar ochmiljöeffekter synes vara så pass stora, att det är angeläget att idetta sammanhang säger ifrån. Då det gäller våra förslag om enomprioritering av anslag till energiforskningen har utskottet hänvisat till attvi beträffande forskningen befinner oss i en treårsperiod som lider mot sittslut och att det snart är dags att anta ett program för en ny sådan period. Meddenna motivering har man avstyrkt vpk-motionerna, som skulle ha inneburitstörre satsningar på forskningen om alternativa förnybara energikällor. Vi menar nog att även om det alltid kan uppstå svårigheternär man skall \ omprioritera sådana anslag under enperiod, så är detta ändå så angelägna ochbrådskande satsningar att man bör vidta sådana förändringar som vi harföreslagit. Vi vidhåller därför våra yrkanden i vpk-motionerna. ,herr talman! Den energiproposition och det utskottsbetänkande som vi nubehandlar gör att vi fr. o. m. det beslut som fattas kommer att få så attsäga rent bord då det gäller energidiskussionen i fortsättningen. 66 är naturligtvis att hälsa medtillfredsställelse att vi på något sätt nu kan nollställadiskussionen med utgångspunkt i vad vi vet och vad vi känner utifrån tidigarediskussioner och erfarenheter. Men vad vi i kommunisternadefinitivt inte är tillfredsställda med är att man i stor utsträckning just medhänvisning till att det kommer nya förslag -och det gäller helafrågan om energipolitiken - så lättvindigt har avfärdat många av de vpk-kravsom faktiskt utgör en nödvändig förutsättning och en nödvändig grund för att visnabbt skall kunna komma någonstans på detta område, för att vi snabbt skallkunna förverkliga det som de allra flesta säger sig vara överens om men som istort sett bara kommunisterna är beredda att ställa upp för ochnu framlägga förslag om då det gäller genomförandet. Under detta anförande övertog tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. NILSHJORTH (s): Jag hade ursprungligen tänkt göra en ingåendeåterblick på energifrågorna och hur de har behandlats . Jagtyckte nämligen att det kunde vara på sin plats att när nu diskussionen omkärnkraften åter kommit in i en lugnare atmosfär sammanfatta vad som har skett.Det är dock tveksamt om mina ambitioner i den vägen skulle röna denuppskattning av kammarens ledamöter som de förtjänar. Den intensiva slutspurteni och den förståeliga längtan ut till andra och måhända intressantaresysselsättningar gör att jag skall begränsa mitt anförande till några fåkommentarer och reflexioner. Jag har tidigare vid flera olika tillfällen i frågor,interpellationer och motioner tagit upp de problem som den borgerligaenergipolitiken medfört för dem som arbetar vid kärnkraftverket i Forsmark ochför kommun. Dethar ju varit många olika turer med bl. a. villkorslagoch de s. k. politiska borrhålen som orsakat förseningar och inskränkningar ikärnkraftsutbyggnaden. Vad som upplevts som särskilt besvärligt för allaberörda har varit bristen på besked om hur det skulle bli. Det sorgliga i heladen här historien är att det inte varit oron för kärnkraften som sådan somvarit orsaken till förändringar i den planerade utbyggnaden utan endast etttaktiskt spel för att hålla ihop den dåvarande trepartiregeringen. Forsmark 3blev också den direkta orsaken till att den första borgerliga regeringen efter44 års socialdemokratiskt regeringsinnehav inte blev gammal.Därmed bevisade kärnkraften en oanad styrka. Folkpartiregeringen lade fram en propositionmed riktlinjer för energipolitiken, som det fanns alla utsikter att få en starkpolitisk uppslutning omkring. Sedan kom händelserna i , vilka isvenska massmedia fokuserades som en världskatastrof och i en omfattning sominte förekom på något annat håll i världen. Det är klart att det påverkademänniskorna, och det ledde också till partiöverenskommelsen om folkomröstning.Det innebar ytterligare förseningar och oviss väntan för de anställda vidForsmark. Jag tillhörde dem som ansåg en folkomröstning i Nr 168 denna komplicerade fråga olämplig,och jag tyckte att de valda politikerna Tisdaeenden skulle ha haft is i magen ochförhandlat sig till en samförståndslösning. 10 juni1980 "et dock politiskt omöjligtmed tanke på det kommande valet att nå en De som trodde att kärnkraften Enersipolitiken därigenom skulle avföras frånvaldebatten blev dock skändligen Om kampanjen inför folkomröstningen skulle mycket behövasägas; den borde faktiskt förtjäna en grundlig analys. Kärnkraftsmotståndarna - om de nu skall kallas så, när dekunde godta kärnkraften - fick brett utrymme i allamassmedia. De hade utan tvivel en skicklig och Amerikainspireradkampanjledning, som och efter ett noga uppgjort schema matade detsvenska folket med alla inträffade tillbud och olyckor vid kärnkraftverk runtom i världen. Att många av dessa s. k. olyckor inträffat ochsedan rättats till framgick inte av reportagen. Derelaterade händelserna hade i de flesta fall heller ingenting att göra medsäkerheten i kraftverken. Det var frågan om smärre fel och brister som alltidinträffar vid byggnationer och som justeras vid de sedvanliga kontrollerna, somi fråga om kärnkraftverk dessutom är rigorösa. så här efter folkomröstningen kan man inte undgå attgöra den reflexionen att det är bra konstigt att det inte längre inträffatnågra olyckstillbud vid kärnkraftverken. Man hör inte talas om några sprickor ibetongfundamenten, inga bultar som är för korta och inget utsläpp avradioaktivt vatten eller ånga. Det är förmodligen inte intressant längre, ochman har väl uttömt alla krafter i den gigantiska uppgiften att med alla medelpåverka väljarna i folkoinröstningen. Om nu folkomröstningen hade det goda medsig att den förbättrade säkerheten vid kärnkraftverken, så har den ändå fyllten uppgift. Det klara utslaget i folkomröstningen för en avveckling avkärnkraften med förnuft var välgörande. Visserligen försökte några av centernsföreträdare att ifrågasätta ett fullföljande av det som svenska folket sagt jatill, och även statsministern var rätt svävande på den punkten de förstadagarna efter valet. Men när besvikelsen över valutgången lagt sig dröjde detdock inte länge förrän regeringen gav klartecken för laddning avForsmark 1 och 2 samt . får fortsätta att byggasfärdigt enligt de tidigare planerna. Det är klart att man i Forsmark och i kommunkänner tillfredsställelse över att man ovisshet och brist på besked nu åter kan få arbeta under lugna förhållanden och veta hur man skall planera för framtiden. Det måste kännas skönt för , företagsledning, entreprenörer och anställda samt för de kommunala förtroendemännen. har de första kilowatten levererats ut på elnätet från Forsmarks 1 generatorer. Det har skett utan några som helst protestaktioner, och jag tror att jag vågar påstå att det skett utan någon rädsla hos de omkringboen- de. 68 Jag har under alla dessa förloradeår sedan 1976 års val lidit med alla berördavid , och jaghar innerligen tröttnatpå alla politiska turer i frågan. Därför känner även jag en stor lättnad.Vi har fått en bred uppslutning kring en realistisk och förnuftigenergipolitik. Också jag vill givetvis förbättra säkerheten vidkärnkraftverken, men det är inte rimligt att kräva åtgärder av sådan tekniskoch ekonomisk omfattning som man inte begär vid andra och liknande anläggningarvilka vid en teoretiskt tänkbar katastrof skulle få förödande verkningar. Vadjag begär är sans och måtta vid den fortsatta säkerhetsplaneringen. Jag vill också understryka vikten av en långsiktigplanering vid avvecklingen av kärnkraftsbyggnationerna. När block 3 vidForsmark byggts färdigt måste andra sysselsättningar beredas de anställda.Regeringen har på lösa grunder sagt nej till en oljelagringsanläggning iHargshamn. Jag hoppas att större förståelse skall visas för andra projekt.Nedtrappningen av byggnadsverksamheten börjar , och då gällerdet att ha god beredskap. Forsmarkbygget har berört praktiskt taget hela norraUppland. Här behövs ett mera differentierat näringsliv. Det har diskuteratsunder . Jag tycker att tidpunkten nu vore lämplig att i samband medfärdigställandet av kraftstationen i Forsmark göra en större satsning för atttillföra detta av stål-, textil- och träkriser hårt drabbade område nyasysselsättningstillfällen. JÖRNSVENSSON (vpk): En kort kommentar i förbifarten till detföregående anförandet. Detta hade en enda begriplig kärnpunkt, nämligen attvanligt folk inte skall ta ställning i stora och komplicerade frågor, utansådana ställningstaganden skall överlämnas till de stora statsmännen som NilsHjorth. Jag råkar ha motsatt uppfattning, och jag vill utveckla det något. Just i de stora och komplicerade ansvarsfrågorna skall allamänniskor få lov att ta ställning. Det kan sedan visa sig att derasställningstagande är felaktigt eller att det grundats på oriktigt ellerofullständigt underlag, men då har de själva ansvaret för detta och kan intevältra över det på någon annan. Jag tycker att det är en riktig princip. Det finns människor som tror att teknik är politisktneutral. Det finns också personer som tror att energi är politiskt neutral. Ochdet finns vidare människor som tror att kärnkraft är bra. om bara rätt sortsfolk kontrollerar den. Det finns mänga som menar att det är bra att ha mycketenergi. Har man det, får man högre produktion och bättre standard. Energinframställs som ett slags drivmotor i ekonomin. Sådana uppfattningar är spridda både i kapitalistiska ochi socialistiska länder. De är lika felaktiga i båda fallen. De är ensidiga ochblinda för grundläggande samhällsförhållanden. Teknik kan aldrig vara politiskt neutral. Ett löpande bandär inte neutralt. Det används av stora och mäktiga för att kontrollera små och svaga.Storstadsbilism är inte neutral. Den gynnar de rika och de villaboende. Den görlivet svårare för fysiskt svaga och lågavlönade. Teknik är alltid en del av ettmaktsystem, av en politisk struktur. Valet av teknik ger alltid utslag i maktfördelningenoch förhållandet mellan samhällsklasserna. Dessa frågor har alldeles för litet diskuterats i densvenska arbetarrörelsen. Där har ledningen alldeles för länge tutat i arbetarnajust att teknik är neutral, att man måste anpassa sig efter tekniken. Följdenhar varit att arbetarrörelsens medlemmar och dess klass har fått ställa upp påen teknik och en energipolitik som formats av andra än de själva. Linje 2:s framträdande i folkomröstningen bidrog tilldetta. Linje 2 användes medvetet för att dölja makt- och klassynpunkterna ienergifrågan. Man kunde rösta på 2:an om man var positiv till kärnkraft. Mankunde rösta på 2:an om man var kritisk till kärnkraft. Man kunde rösta med 2:anom man hade svårt att bestämma sig. Det var den ideala kombinationen förpolitiska manipulatörer. Som socialist kan man aldrig ställa frågor på det sättet.Man måste utgå från klassamhället. Det finns mäktiga och ägare, och det finnsmaktlösa, beroende, icke ägare. De kan aldrig ha samma intressen. De kan aldrigpåverkas lika av en viss teknik. De påverkas olika. Forskning som ger snabbarebilar är till nytta för somliga. Forskning som ger bättre pedagogik viddaghemmen är till nytta för helt andra. Det är därför man lägger ned så mycketresurser på bilar, medan man hankar sig fram med dålig amerikansk1950-talsteori när det gäller barns utveckling. Det år nämligen viktigt attaktieägare i bilbranschen tjänar pengar. Och det är lika viktigt attarbetarbarnen uppfostras till anpassning under rådande strukturer i samhället. Om man har en viss teknik, som gynnar bestämda tendenser iden sociala maktkampen, gäller den både i kapitalistiska och socialistiska samhällen- låt vara att genomslaget ser olika ut. Kärnkraft t. ex. underlättar ökadkoncentration och kontroll av arbetande i alla samhällsstrukturer. I ettkapitalistiskt samhälle påverkar utbyggnaden kapitalismens karaktär. I ettsocialistiskt påverkar den givetvis socialismens karaktär. I båda fallen gynnarden fåtalsgrupper, som drar fördel av att styra och kontrollera andramänniskor. Detta är en livsfråga för arbetarrörelsen att diskutera ochförhålla sig till. Gör man inte det underordnas arbetarrörelsen en utvecklingsom är styrd av andra. Många löften under folkomröstningskampanjen visar sig nuvara farliga illusioner. Kärnkraft leder inte till ökad levnadsstandard. Dessutbyggnad försiggår tvärtom parallellt med en fortskridande sänkning av levnadsnivån.Kärnkraftens utbyggnad går sida vid sida med krav på social nedrustning ochminskning av den offentliga sektorn. Den går hand i hand med planer på att slåut två tredjedelar av tillverkningsställena i skogsindustrin. Det fanns ingenkärnkraftsanhängare i som inte firade framgången i folkomröstningenmed att rösta bort flera tusen varvsarbeten. De ivrigastekärnkraftsanhängarna var också de ivrigaste nedskärarna. Ingen tror heller att partierna bakom linje 2 kommer attförstatliga energisektorn. Ingen tror dem om att förstatliga oljehanteringen.Sådant har de alltid röstat emot här i . När de satte det förslaget påvalsedeln var det uteslutande en taktisk manöver. Det som är viktigt är energifrågans plats iarbetarrörelsens och Nr 168 folkflertalets politiska medvetande. En sådandiskussion måste sätta i fråga den många etablerade värderingaroch åsikter. Det är lätt att tro att det är en iq fördel attha tillgång till stora och växande mängder energi. förhållandenär det sant. Det är sant när en ekonomi på allvar börjar Energipolitikenindustrialiseras. Då måste intaget av energi öka. Men det är inte sant i enredan högt utvecklad industriell ekonomi. Där kommer frågan i ett helt annatläge. Om jag t. ex. har en bil har jag ingen särskild fördel avatt den drar mycket drivmedel. Drivmedlet är just ett medel och ingentingannat. Måste man lägga ner för mycket möda på att få fram själva energin,minskar de resurser som kan satsas på själva produktionen av varan ellertjänsten. Och det är ju produktionen som gör nytta. Det gör i sig ingen nyttaatt använda en stor mängd energi. Det är tvärtom fördelaktigare att satsaresurser på energibesparande utrustning framför att satsa dem på att få framännu mer energi. Om man har en mycket energikrävande, ekonomiskt tungstruktur - som har - kommer man i vissa problematiska situationer. Densortens produktion förstärker koncentration och ensidighet. Därmed ökar denbehovet av insatsvaror, bl. a. importerade sådana. Ekonomin byggs lätt uppkring frambringande och import av dyra insatsvaror. För den skull måste de egnatillgångarna inom landet pressas för att till varje pris få fram export somskall betala insatsvarorna, och man måste acceptera en stigande inflation, somskall möjliggöra täckandet av kostnaderna för dem. Energin är en av många produktionsfaktorer, I steget frånjordbruksekonomi till industriell ekonomi är den en faktor som måste öka. Meni dagens önskvärda modernisering av produktionslivet är den inte en faktor sombör öka. Det är helt andra faktorer som börvara de ledande: sådana faktorer somminskar behovet av dyra insatsvaror, faktorer som minskar rovdrift och slöseri,faktorer som får mer direkt verkan på själva produkten, faktorer som t. ex. dethögt utvecklade mänskliga arbetet, det skapande tänkandet. Mer förfinadfärdigvaruproduktion är det viktiga. Mer cirkulation av råvaru-mängder ochenergi däremot är inte längre det viktiga. Att riva ner ännu fler träd ochbygga ännu fler kärnkraftverk är inget mäl för en progressiv arbetarrörelse medsikte . Det finns i samhället två motstridiga, helt oförenligaintressen och synsätt- kapitalägarnas och löntagarnas. En kapitalägare vill ha vinst och snabba pengar. Själva varucirkulationens mängd och snabbhet blir då avgörande för hur man satsar. Produktionens ändamål och sammansättning däremot spelar från den synpunkten egentligen ingen roll, för även fullständigt meningslös produktion kan ge privat vinst, ofta mer privat vinst än annan produktion. För löntagarna gäller motsatsen. Produktionen själv, dess förmåga att svara mot mänskliga behov och kulturellt mer civiliserad livsform, blir huvudsa ken. För kapitalägaren är människan själv ingenting annat än en vara. För den socialistiska arbetarrörelsen är människans frigörelse huvudmålet. Beroenden som hindrar den måste brytas. Politiska manövrer som hotar 71 fördunkladess betydelse måste avslöjas. Produktion som inte tjänar den måste avvecklas.Livsformer och maktförhållanden som är oförenliga med den måste ersättas avandra. Endast i det ljuset kan man diskutera teknikens och energins roll. Dendiskussionen väntar svensk arbetarrörelse . Vid den votering som skall företas om enliten stund kommer under mom. 76 att avslås en motion med somförsta namn och med övriga socialdemokratiska ledamöter från somundertecknare. Jag skall förklara varför jag inte har något annat yrkande änutskottets och här heller inte behöver hålla något griftetal över motionen. Slår man upp s. 61 i betänkandet finner man nämligen attdet formella avstyrkandet reellt är ett tillstyrkande. Så här skriver utskotteti den behandlade frågan: "Studsvik är statens största samlade resurs förenergitekniskt forsknings-och utvecklingsarbete. harbolaget varit i ett prekärt läge bl. a. på grund av osäkerheten omenergipolitikens inriktning. Utskottet framhöll Studsviks betydelseoch sade sig förutsätta att regeringen skulle vidta åtgärder för att säkra attverksamheten vid Studsvik kunde vidmakthållas på en hög teknisk nivå. då anförde är alltjämt giltigt. Utskottet räknar med att regeringen iplaneringen för den framtida energipolitiken väger in de resurser som finns vidStudsvik." Slutligen konstaterar utskottet att vad utskottet anfört iallt väsentligt tillgodoser bl. a. vår motion. Därför att man är så överens medoss anser man sig inte behöva göra någon framställning till regeringen ochhemställer om att motionens kläm .skall avslås. Det är litet ologiskt, kan mantycka. Konsekvensen av ställningstagandet i utskottet borde ha blivit attmotionen besvarats med vad utskottet gett till känna i det här uttalandet. För att regeringen inte skall glömma denna viljeyttringfrån har jagi energiministerns närvaro läst upp uttalandet omStudsvik i betänkandet, och jag vill göra två tillägg. Det ena belyser de regionalpolitiska skälen att slå vaktom Studsvik. Det andra ger en motivering för uppfattningen i vår motion attStudsvik bör ges programansvar för att bolaget skall ha möjlighet att göra enmera långsiktig planering. Enligt riksdagsbeslut bör den näringspolitiskautredning som gjorts i utgöra en god grund för åtgärder som syftartill att förbättra förhållandena i vår region. De problem som där redovisaspekar på att de resurser som byggts upp i vårt industrilän kanriskera att bli dåligt utnyttjade . Det är nödvändigt att viförvaltar det kapital som består av den befintliga regionala strukturen och attvi bygger vidare på denna. En ökad satsning på liggerväl i linje med dessa krav. Inom länet behövs nämligen ett ökat inslag avhögkvalificerad kunskapsintensiv verksamhet av det slag som Studsvik , ochän mer ett utbyggt forskningscentrum, representerar. Det andra jag vill påminna energiministern och deansvariga i industridepartementet om är att verksamheten vid Studsvik desenaste åren tyvärr blivit alltmer inriktad på kortsiktiga projekt. Problemethar beskrivits av reaktorsäkerhetsutredningen pä följande sätt:"Nationella forskningsstationer av Studsviks storlek kan inte väntas geekonomisk självtäckning men kan ändå i större sammanhang ha ett berättigande,Risö i och i är exempel på sådana forskningsstationer.Med avseende på personal och laboratorieresurser innebär Studsvik enmotsvarande tillgång i . Genom kravet på oinedelbar ekonomisk lönsamhethar emellertid anträtt en väg där uppdrag ochprioriteringar alltmer måste styras av kortsiktiga ekonomiska hänsyn. Det ärunder dessa förhållanden osäkert i vilken omfattning man för framtiden kanräkna med Studsviks resurser i säkerhetsarbetet. Därför förefaller detangeläget att man från statens sida omprövar förutsättningarna för att i enändamålsenlig organisation utnyttja Studsviks resurser på ett fruktbartsätt." Jag vill tillägga att, som vi har framhållit i vår motion,nuvarande inriktning på lång sikt medför en uttömning av de anställdas tekniskakompetens genom att de oftast inte ges tid att tränga in i grundproblemen. Ettresultat av detta blir att som nation inte fullt utnyttjar den unikapersonalresurs som finns inom Studsvik. Jag vet vad jag här talar om. Jag hadenämligen förmånen att sitta som ledamot i styrelsen för Studsvik hela tidenfrån det bolaget blev helstatligt fram till dess att vi fick en borgerligregering, då jag hade förmånen att få lämna styrelsen inför den osäkerhetensperiod som då inträdde och som enligt näringsutskottet lett till ett prekärtläge för bolaget. Sammanfattningsvis: Både det för landets energiförsörjningnödvändiga forsknings- och utvecklingsarbetet och regionalpolitiska kravmotiverar en satsning på Studsvik. Vi har i motionen gett en rad exempel pååtgärder som fordras för att långsiktigt inrikta verksamheten inom Studsvik så,att forskningsstationen kan fullgöra uppgiften att vara landets ledande centrumför energiforskning. Låt mignämna några sådana aktiviteter: Ökade insatser för att minska oljeberoendet genomkraftfulla satsningar på alternativ energi såsom solenergi, kol, biomassa ochtorv. Ökadeinsatser på framställning av metanol och andra drivmedel. Ökade forskningsinsatser på kan spara ochtillvarata energi, t. ex. spillvärme. Ökade forskningsinsatser på avfallsteknik, både när detgäller kärnkraften och i fråga om andra energiformer. Ökad miljöforskning kring luft- och vattenföroreningar vidanvändning av bränslen som kol, ved, torv, olja, flis och kärnkraft. Ökad forskning kring åtgärder vid nedläggning avkärnkraftsanläggningar. Arbete för att säkerställa erforderlig kompetens för atttrygga drift och säkerhet på kärnteknikområdet. Jag vädjartill energiministern att, som näringsutskottet enhälligt skriver. se tillatt "regeringen i planeringen för den framtida energipolitiken väger in deresurser som finns vid Studsvik". Dessa kan få - det är jag övertygad om-en för landet konstruktiv användning, och det har också mina exempel här klartvisat. I detta anförande instämde GöranPersson, och (alla s). EGONJACOBSSON (s): I näringsutskottets betänkande nr 70behandlas också motion 2006. inlämnad till 1978/.