prot · G30995 · 1979-12-31 00:00:00 — som konsekvensutredningen har visat. Troligtvis är dock även dessasiffror alldeles för låga, därför att de grundar sig på elbalanser som ärorealistiska och sparförhoppningar som inte går att infria. De kostnader som jag talat om hänför sig enbarttill själva energisystemet. De utgör alltså enbart kostnaderna för att ersättaen del av den el som slås ut vid en snabbavveckling. De verkligt betydelsefullakostnaderna för en snabbavveckling ligger dock på ett annat plan. De utgörs aveffekterna på resten av vårt näringsliv och pä sysselsättningen. Det heteribland - och då särskilt från linje 3 - att konsekvensutredningen har visat attdet inte blir några negativa effekter på sysselsättningen av en snabbavvecklingav kärnkraften. Detta har utredningen ingalunda visat. Däremot härden antagitatt vi kan ha full sysselsättning och samhällsekonomisk balans både med ochutan kärnkraft. Det är något helt annat. Lftredningens uppläggning och metodik är diskutabel. Desskoncentration på kostnaderna för själva elsystemet vid en avveckling tenderaratt skymma de verkligt allvarliga och intressanta effekterna i form avanpassningskostnader och kostnader för förändring av industristruktur och föratt hälla sysselsättningen uppe. Redan med den uppläggning man har framgår dockatt åtminstone 20 000 jobb kommer att slås ut i elintensiva branscher vid ensnabbavveckling. Det som varit utmärkande för svensk ekonomi under1970-talet har varit svag utvecklingsförmåga och en låg grad av anpassning. Vadär det som säger att vi plötsligt skulle få en perfekt anpassning, så att folkflyttar runt mellan regioner och industrier som tättingar bara för attkärnkraften avvecklas? Jag kan inte se att det finns någonting som talar fördetta. Att anta att vi har ett slags total anpassningsförmåga i vår ekonomi ärverklighetsfrämmande. Vad som händer om vi snabbavvecklar kärnkraften är att elblir en bristvara, att dess pris höjs kraftigt, att industrier slås ut och attfolk blir arbetslösa. Däremot kommer det inte att föreligga någon trollstav iform av en "anpassningsmekanism", som genast skaffar fram nya jobbför dem som slås ut. En permanent ökning av arbetslösheten är i stället dentroliga följden. Nr 95 Vad jag sagt här är i grundensjälvklarheter. Jag tror knappast att det Onsdieen den finns någon etablerad ekonom avfacket som skulle vilja motsäga mig på 77 februiri 1980_ någon enda punkt. Tänker man efter,tror jag också att man skall finna att det inte förekommit att någonenda vetenskapligt skolad ekonom i vårt Finansdebatt ''*"' '" PP '' ''"i ''' ' 'let borde stämma till enviss Mot denna bakgrund tycker jag nog att statsråden ifolkpartiet och moderata samlingspartiet - i första hand ekonomiministern ochbudgetministern - borde tala klarspråk, även om den materia som vi härbehandlar är politiskt sprängfylld. Förhållerdet sig inte på följande sätt; 1. att linje 3:selbalans om ett behov av är helt orealistisk, 2. att kostnadernaför en snabbavveckling blir mycket betydande, 3. att vi kommeratt få en kraftig ökning av importen av olja och kol, 4. att vårbetalningsbalans kommer att väsentligt försämras i samband med denna import, 5. att priset påel skjuter i höjden. 6. attmånga industrijobb kommer att slås ut, 7. attden regionala obalansen kommer att kraftigt ökas, 8. attvi får en stor ökning av arbetslösheten och 9. attutrymmet för framtida löneökningar ytterligare urholkas? Jag tror att det skulle vara bra för oss alla om vi fickså klara svar som möjligt på dessa frågor. Detta, herr talman, leder mig tillbaka till min inledningoch de grundläggande spörsmål som jag där tog upp. Hur allvarligt ute äregentligen den svenska ekonomin? Vilka tongångar hörs nu från internationellaorganisationer som och ? Anser man där att vikan fortsätta att låna 15-20 miljarder utomlands eller att av vårimport skall finansieras med utländska lån. under det att var internationellaskuldbörda snabbt blir allt större, så att snart hälften av Volvosförädlingsvärde går åt enbart till att förränta våra internationella lån? Ärdet inte så att redan nu förordar en drastiskomläggning av vår politik och ett accepterande av en arbetslöshet av den typsom redan finns ute i ? Närmar vi oss inte den dag då man från utländskt hållbörjar ställa krav på för att ytterligare lån skall beviljas? Eller dagen redan kommit, även om kraven än sä länge förs fram i form av relativtvänskapliga råd? (vpk): Den inverkan som energiförsörjningen har påvårt ekono miska läge har fått en allt större uppmärksamhet. Det är glädjande att så är fallet, och det skiljer sig pä ett mycket markant sätt från den debatt eller snarare brist på debatt som vi hade i det här landet under 176 . När vi nutittar tillbaka, förefaller det som om de som då varansvariga skulle ha trott att energi i lättillgänglig och billig form alltidskulle stå till förfogande. Det fanns varnare och varningstecken. Vid Suezkrisen 1956fick vi ett tillfälligt avbrott i oljeleveranserna, men det kompenseradessnabbt genom en planlös och okontrollerad utbyggnad av stort tanktonnage, somunder gav det svenska och internationella varvs- ochredarkapitalet jättelika vinster. Något omtänkande eller några politiska beslutsom kunde ha lett in vår energipolitik på andra och för nationen mera gynnsammabanor förde det inte med sig. Vi gled in i oljesamhället utan politisk och nationellstyrning, utan kontrollmekanismer för att hindra de stora oljebolagens monopolöver vår energiförsörjning och utan någon som helst nationell plan för hur vårelproduktion och distribution skulle byggas upp. Det är frukterna av denpolitiken som vi skördar och som ger oss så stora samhälleliga bekymmer. Varvsägarna, redarna och de internationella oljebolagenhar för länge sedan tagit ut sin vinst och också tagit sin mats ur skolan. Nuläggs ansvaret som vanligt på stat och kommun. Samhället får rycka in och sopaihop efter storfinansen. Alla, också de fattigaste, får vara med och betalanotan. Efter den s. k. oljekrisen har vi blivit merauppmärksamma men inte tillräckligt. De medel som avsattes till forskning kringenergifrågorna 1975, 1978 och 1979 och som det på sina håll har gjorts stort väsenav har inte på långt när varit tillräckliga. Om vi skall få en annan strukturpå vår energiförsörjning, behövs det betydligt större insatser. Vi borde också dra några konkreta slutsatser av vadbristen på genomtänkt energipolifik fört med sig.Under den perioden avsade vi oss möjligheten att utveckla egna inhemskaenergiförsörjningskällor. Jag bortser då från det fatala och misslyckadeprojektet med "den svenska atomen" med som höjd- ochslutpunkt. Vi fick ett utlandsberoende på energiområdet som har gjortoch gör oss oerhört sårbara redan i djupaste fredstid, om man nu kan tala omnågon sådan i dagens värld. Vi har ett större oljeberoende än någon av övrigajämförbara industristater. Och detta oljeberoende är nu på väg att allvarligthota vår ekonomiska ställning, både genom snabbt stigande priser och genomminskande tillgång. Vi i kommunisterna har i motion 780skisserat en ny industripolitik för 1980-talet som också innefattar en nyenergipolitik. Skulle vi satsa på denna nya struktur när det gäller bådeindustri- och energipolitiken, skulle också många av våra svårigheter kunnaövervinnas. Vi skulle kunna minska utlandsberoendet och kostnaderna och kunnaöka vår konkurrenskraft inom många viktiga branscher. Vilka lösningar förespråkas nu inom energiområdet? Alla ärmedvetna om att vi snabbt och resolut måste minska vårt beroende av oljan. Menatt reparera misstag och låtgåpolitik inom detta område är inte gjort ien handvändning. Oavsett vilken linje som kommer att gälla för de närmaste 12 protokoll 1979/80:94-95 decenniernasenergiförsörjning kommer oljan med nödvändighet att spela en fortsatt storroll. Vi som förespråkar ett nej till kärnkraft anser attoljeberoendet måste minskas i första hand med större sparsamhet och bättrehushållning med energi. I andra hand skall inhemska bränslen som skogsavfall,biomassa i övrigt och bränntorv komma till användning. I tredje hand blir enökad användning av kol till uppvärmning nödvändig. I fjärde hand måstetillgången på den olja som vi trots allt blir tvungna att litatill framför allt säkerställas genom långsiktiga direktkontrakt med så mångaoljeproducenter som möjligt för att vi skall få ett mindre beroende av destora, internationella oljebolagen. De som är för användning av kärnkraft i har enannan uppfattning. De påstår att de kan minska vårt oljeberoende genom enfortsatt utbyggnad av kärnkraft och en användning av denna en bra bit in pånästa sekel. Vi har hört detta påstående upprepas från denna talarstol. Debåda linjerna på ja-sidan i folkomröstningen har i detta avseende identisktlika uppfattning, oberoende av om de kallas linje 1 eller 2. De båda linjernapå ja-sidan är också rörande överens om att några förstatliganden inom ellersamhälleliga ingripanden i oljehandeln inte skall förekomma. På det området ärdet inte tal om något samhälleligt ägande av vare sig nuvarande eller framtidaenergianläggningar. Enigheten är också total när det gäller bedömningen avkostnader, särskilt , vilket vi har hört från dennatalarstol. Men det är märkvärdigt tyst när det gäller kostnaderna förenergiförsörjningen efter den tidpunkten, för att inte tala om tiden efter år2000. En utökning av vårt kärnkraftsberoende från sex till tolvreaktorer och därmed en mer än 150-procentig ökning av elproduktionen i sådanaanläggningar minskar inte nämnvärt vårt oljeberoende - trots allt vad sompåstås av ja-sidans representanter. Den minskning av oljeberoendet fram till1990 som ja-sidan redovisar i sina beräkningar - hämtade från konsekvensutredningen- åstadkoms huvudsakligen genom en ökad användning av kol, solvärme, bark ochlutar, biomassa samt bränntorv. Det är en bra satsning, och den ligger mycketnära de beräkningar som vi har gjort på nej-sidan. Det är helt realistiskt,ekonomiskt och tekniskt möjligt att genomföra detta program . Det har tydligen också ja-sidan insett. Detta program kommeratt spara in avsevärda mängder av dyr och svåråtkomlig olja och på det sättet förbättravår handelsbalans. Det märkliga är då att man på ja-sidan är villig att ta påsig de stora nackdelar och de alltmer klart redovisade risker som en utökadanvändning av kärnkraften för med sig fastän de själva visar att minskningen avoljeberoendet framför allt kan ske genom en användning av inhemska bränslen. Påkort sikt är ju detta helt uppenbart. På lång sikt är det lika uppenbart att enså kraftig utbyggnad av kärnkraften som ja-sidan förespråkar inte på något sättlöser våra energiproblem. För att kunna förbruka denna mängd av elenergi räknarman framför allt med att öka övrigsektorns, dvs. uppvärmningssidans, elförbrukning. siffrornai de olika balanserna finner man att den ökning av elförbrukningen som vi pänej-sidan vill ge till industrin är obetydligt mindre än den ökning somja-sidan enligt konsekvensutredningen vill ge till samma industri. Men däremotfinner vi att det är en oerhört stor skillnad när vi ser på övrigsektorn, därman är villig att satsa mängder av terawattimmar. Och vad skall dessa användastill? Jo, de skall användas till uppvärmning av delar av bostadsbeståndet. Då inställer sig osökt frågan hur detta elberoende skallfyllas , när kärnkraften skall avvecklas. För det skallden ju -åtminstone enligt linje 2, och halvt om halvt har väl också linje 1mumlat någonting i den vägen. Om vi då har gjort oss beroende av el föruppvärmning i stor skala, så måste ju el produceras också i fortsättningen. Menhur skall den produceras? Det har vi inte fått något besked om. Men relativtsäkra bedömningar ger vid handen att våra möjligheter att producera el år 2010genom vattenkraft, vindkraft och mottryck ligger någonstans omkring /år.Då har man inte räknat med någon utbyggnad av de orörda älvarna. Om man villkomma över denna produktion, utan att använda den typ av kärnkraft som vi har , dvs. lättvattenreaktorer, får man ta till kolkondens eller briderteknik.Det finns inget annat att stötta upp sig på. Det lönar sig inte, som jag harsagt upprepade gånger från denna talarstol och i andra debatter ute i landet,att planera att bygga några nya lättvattenreaktorer , för dåkommer det bränsle som går att använda till dem, uran 235, att vara slut. Det är det perspektiv som ja-sidans energipolitik lederfram till. Det ger ett beroende av utlandet och en kostnadsom gör att alla jämförelser med vårt nuvarande läge ger en oerhört mycketsämre bild. Spåren från 1950- och 1960-talens marsch in ioljesamhället förskräcker. Vi borde inte på nytt binda upp oss till enenergipolitik som ligger utanför vår egen kontroll och som orsakar oss storaframtida kostnader. Det är inte heller nödvändigt. Genom en medveten ochplanmässig förändring av vår energiförsörjning kan vi minska utlandsberoendet,öka vår säkerhet och minska våra kostnader utan att vi behöver användakärnkraften . Jag skall något kommentera anförande här tidigare,framför allt hans påstående - upprepat till leda - om arbetslöshet och energi.Det är inte brist på energi som har orsakat de stora utslagningarna på densvenska och den internationella arbetsmarknaden , har funnits gott om energi i . Det finns andrafaktorer, som inte har berott på energibristen. En orsak har varitstrukturomvandlingarna, och sådana har vi haft . Även under denbilliga energins epok slukade de stora fiskarna de små- också i detta land. Det är det som har orsakat utslagningen av mindre ochmedelstora företag. Det är det som har orsakat nedläggningar och arbetslöshetrunt om i detta land. Och det vi nu sett framför allt och somdet talats om här i kammaren är att det svenskaindustrikapitalet inte längre investeras i . utomlandsi stället, och det är inte av brist på energi utan därför att det ger störrevinster att bygga upp fabriker i och pa andra ställen därarbetslönerna är behagligt låga, där fackföreningar är förbjudna, där regimentillåter en ohämmad utsugning av arbetskraften och där det finns gynnsammaskatteregler och avskrivningsbestämmelser. Det är dessa faktorer vi skall talaom och inte brist på energi. Därför kan med mycket gott samvete ta till sigbudskapet i flygbladet från linje 3, där det frågas om någon här i Sverigeblivit utslagen från arbetsmarknaden på grund av energibrist. talade om import. Hur kan man. frågar han,förespråka import av olja till ? Men uranet då? Det är ju också enimportvara. Vad skall ni - jag frågar för femtielfte gången, - laddaera reaktorer med i första hand , när kontraktet går ut, och i andrahand när uran börjar bli en bristvara. Är det då ni skall brytadet svenska uranet, exportera det utomlands för anrikning och på det sättetgarantera bränsle till våra lättvattenreaktorer? Det är mycket intressant införfolkomröstningen att fråga hur och linje 2 i övrigt ställer sig ide här frågorna, om vi skall ha en uranbrytning i eller inte. Kortfattat fill : Det aren något oärligdebatteknik att tala om elförbrukningen i TWh och ta upp vårt alternativskonsumtionsmängd, , till jämförelse men inte redovisa att vi i vårtalternativ har en produktion på . Man bör således räknamed överföringsförlusterna. Vi har sagt att vi 1990 behöver ha en produktion av105 TWh, och det ger utrymme för en konsumtion på . Då blir jämförelsenmed detsamma inte fullt så haltande som det lät här tidigare. Sedan var det fråga om våra basindustrier. Det gäller - vikan t. ex. ta skogsindustrierna - om de skall byggas ut ytterligare ochvarifrån de i så fall skall ta sin råvara. Det är ett mycket intressantspörsmål. Vi vet att vi , som var då den svenskaindustrin fortfarande gick något så när, förbrukade ungefär el. Sedandess har förbrukningen ökat till är 1978 efter avräkning avöverföringsförlusterna och upp till - det är fullt korrekt - efteravdrag av överföringsförlusterna. Men den ökningen har företrädesvis, precissom jag sade tidigare, berott på en medveten satsning på installation avelvärme i byggnadsbeståndet. Det är inte industrin som ökat sin elkonsumtionfram till 1978. Däremot beror hoppet på en ökning inomindustrisektorn. Då återstår fortfarande frågan om vi skall producera dennamängd elenergi, göra av med den i bostadsbeståndet, och vad den i så fall skallersättas med när vi skall avveckla kärnkraften . Det är likadant på stålproduktionssidan. Skall vi ökastålproduktionen och på det sättet göra av med dessa mängder energi? Skall vi på nytt satsa på ett Stålverk 80, där det inte fanns någramöjligheter att försälja produkterna, och på nytt sätta en kommun som ipredikamentet att göra en stor satsning och sedan få ta tillbaka den? Det äralltså inte i detta fall bristen på energi som gör att den svenska industrinkommer i trångmål utan Jag tycker att det vore ärligare att dra fram dessa och inte ensidigttala om annat. Frågan kvarstår alltså: Var någonstans skall våra basindustrierbyggas ut, var skall man satsa på en ökning av råvaruförbrukningen i densvenska skogsindustrin, då vi redan importerar flis för massa från ,från - om vi får köpa där - och från andra länder? Det finns inget expansionsutrymme kvar för den svenskamassaindustrin med tanke på den råvarubas som vi har. Det är ju detta frågangäller. Vi har aldrig velat avveckla de svenska basindustrierna - det ärsjälvklart att vi alltid måste hugga skog och bryta malm i det här landet. Mendet är inte säkert att det är bra för att vi gör det i samma omfattningsom och . Det har varit bra för företagen, men dethar säkert inte alls varit bra för som nation. Vi skulle behöva sparapå våra råvaror, minska uttaget och låta vår skog växa upp tillträförädlingsstorlek i stället. Trä kommer att bli mycket eftertraktad råvaraoch halvfabrikatsvara och . Det är sådanaåtgärder som vi behöver vidta, och härtill har vi tillräckligt med energi. Det finns alltså ingen anledning att svartmålanej-kampanjens energibalanser. Det vore bättre att ta dem pä allvar. Allaborde försöka se på den svenska produktionen, grundad på våra stora basråvaror,på ett sätt som gagnar som nation och inte bara de stora företagen,vilket jag tycker att man på ja-sidan alltför ofta gör i de här sammanhangen. Jag vill med detta yrka bifall till vårmotion 780, där vi har tagit upp frågor om industri- och energipolitiken. () replik: Beträffande urantillgångarna ochuranförsörjningen i världen vill jag understryka att det också genom deninternationella granskning som har avslutats helt klarlagts atttillgångarna är fullt tillräckliga för den planerade kärnkraftsutbyggnaden ivärlden fram . För svensk del föreligger det inga problem attanskaffa uran på världsmarknaden. Eftersom kärnkraftverk medför storainvesteringskostnader men låga driftkostnader, innebär naturligtvis detförhållandet att olja är så väsentligt mycket dyrare än uran att kärnkraftverkblir mycket billigare i förhållande till oljekraftverk. När det gäller utvecklingen på lite är detockså alldeles uppenbart att det är lättare att uppnå en anpassning stegvistill nya energisystem än att göra det hastigt under . OswaldSöderqvist talade själv om att vi är bundna vid en oljeekonomi sedan många årtillbaka och att det nu skulle vara ganska besvärligt att ta sig ur dennaoljeekonomi. Detta är naturligtvis alldeles riktigt. Det tar tid att förändraenergisystemen och det gäller också introduktionen av nya energikällor,energikällor som nästan inte alls brukas eller som inte är tillgängligapå ekonomiskt rimliga villkor. Därför ger en anpassning stegvis och långsikfigttill de nya villkoren bättre förutsättningar för att ersätta både olja ochkärnkraft. Men så över till detta om effekterna på sysselsättningen. Söderqvistsade att det inte är energin som är vårt problem utan strukturomvandlingen. Denstrukturomvandling som sker i svensk industri och som har skett under1970-talet - liksom också strukturomvandlingen i andra länder - är ju till vissdel beroende just på de snabbt ökande energipriserna. Strukturomvandling är ettord som bl. a. uttryckeratt företag eller branscher har svårt att sälja sinavaror på den internationella eller inhemska marknaden, därför att vissaproduktionskostnader har ökat kraftigt. Det kan vara löner, råvaror ellerenergi. Vissa energitunga branscher drabbas särskilt hårt när energikostnadernastiger hastigt. Det kan var och en förstå. Vi har tillräckligt med energi här ilandet, säger . Hur kan det då komma sig att vi importeraröver av den energi som vi förbrukar? BOSÖDERSTEN (s) replik: Jag vill först ta upp frågan om elbalansen.För att förstå vad jag säger fordras ä ena sidan tillgång till och å andra sidan tillgång till elementärt sunt förnuft. Vi förbrukade elkraft. Ökningen var enbart det året . Vi kommer attförbruka 90 och nästa är . Det jag talar om är förbrukningen. Den prognosen kan man göra med nästan fullständig visshet.Det enda som skulle kunna ändra den vore om revolutionen kommer redan före1981, men jag tror inte att går i land med att åstadkommadet. Inte heller tror jag att ni kan åstadkomma någon drastisk elprishöjning,eller liknande, som skulle vara den andra medicinen. Och sitter nimed skägget i brevlådan. Varifrån skall ni ta ökningen i elanvändningen efterår 1981? Ja, därpå finns inte något svar. Dessutom ligger redan i er elbalansför också ungefär olja och kol. Jag vill också ta upp den enklare retoriken och finterna iert resonemang. Ni frågar: Hur skall ni som skall bygga ut till tolv aggregatklara er sedan? Bygga ut vad? Vi har redan tio aggregat, och det är frågaom huruvida vi skall använda dem eller inte. Sedan är det fråga om de tvåytterligare aggregaten. och 3, Där har vi redan lagt ned7 ä 8 miljarder. Jag säger "vi", men vilka är det som gjort det? Jo,det är de borgerliga regeringarna ledda av statsminister . Jag tror attdet vore mycket oklokt, i varje fall från ekonomisk synpunkt, att inte byggadessa aggregat färdiga. Det finns användning för dem. Sedan vill jag beröra detta med en avveckling. Om manskall kunna tala om avveckling på ett meningsfullt sätt, måste man ocksåsamtidigt tala om alternativ. Man måste också tala om utveckling. Vad skall mansätta i stället? Här kommer ett begrepp som är fullständigt centralt. Det är etttekniskt begrepp som jag skall försöka förklara. Det är begreppet ledtid. Hurlång tid tar det att utveckla ett alternativt energisystem och att i grundenutveckla en alternativ industristruktur? - Dessa båda saker är olika sidor avsamma mynt. Ja, mangör det inte på fem eller . kan man byta några enstakamaskiner, men man kan aldrig få fram ett nytt energisystem. Allt man dä kan fåfram är dåliga investeringar, genom försök att forcera fram användningen avolja och kol. Det är möjligt att vi fram på 2 000-talet inte harnågon svensk järn- och stålindustri. Men en sak är fullständigt uppenbar,nämligen att vi inte klarar oss utan Domnarvet och . Jag tycks nu inte ha mera tid till mitt förfogande. OSWALDSÖDERQVIST (vpk) replik: Först till när det gäller frågan omuranet. Det är klart fram , fick vi höra säga. Men dit ärdet bara 20 är. Och jag har efterlyst uppgifter om era alternativ,om kostnaderna för dem och om hur ni skall klara den stora elförsörjning som nitänker leda oss in 2000, och framför allt . Och när vivill ha svar på de frågorna har vi väldigt liten nytta av att veta att detfinns uran till planerade Och utbyggda reaktorer fram . Trots vad säger här vet vi, med utgångspunkt ide beräkningar som har gjorts beträffande brytvärda urantillgångar och medutgångspunkt i det antal lättvattenreaktorer som finns och planeras, att uran235 kommer att bli en bristvara ungefär lika fort som oljan blir det- om maninte skall komma upp i rent astronomiska kostnader för brytningen. Det ärdärför lättsinnigt att bara tala om att det är klart fram . Det är,i det perspektiv som ni drar upp, ganska ointressant, . Tala i ställetom hur det skall ordnas . Sedan till strukturomvandlingarna. Det förekom en mängdstora strukturomvandlingar i det svenska näringslivet och ävenpå . De skedde inte på grund av brist på energi eller mycket högaoljepriser.