prot · G30997 · 1979-12-31 00:00:00 — 1. om jag anserall planeringen och framförhållningen inom industrin är tillfredsställande och,om jag inte anser att den är tillfredsställande, vilka åtgärder som kommer attföreslås, 2. vilkaslutsatser jag drar av nedgången av företagens forsknings- ochutvecklingsarbete, och vilka åtgärder som kommer att föreslås, 3. hur jag ser pålönlagarnas roll när del gäller industrins utveckling och planering och vilkaåtgärder för att stärka löntagarnas ställning som kommer att föreslås och 4. vilka åtgärderjag kommer att föreslå för att öka tillgången på riskvilligt kapital. Interpellanten och jag är överens om all näringspolitikenställts inför svåra uppgifter . Åtskilliga förelag, branscheroch landsdelar har drabbats hårt av strukturproblem. Det har därför varit ensjälvklarhet för både den nuvarande och den förra trepartiregeringen allmedverka till alt enskilda förelags och branschers strukturomvandling sker isocialt acceptabla former. Samhällets medverkan har härvidlag alllid syftat till alllägga en grund för en framlida konkurrenskraftig industri. En industripolitikkan aldrig ha till inriktning alt konservera en omodern industristruktur. Interpellantenmenar att den långsikfiga näringspolitiska planeringen är Om den industriella utvecklingen otillräcklig både hos företagen och hos samhället. Jaginstämmer sä till vida i interpellantens påslående, alt det varit önskvärt attsamhällets framförhållning hade varit betydligt bättre i mitten på 1970-lalet,då en rad företags- och branschkriser kunde skönjas. När dåvarandetrepartiregeringen tillträdde fanns varken beredskap ellerframförhållning för att klara 1970-talets slruklurkriser. Med tanke påsocialdemokratiska regeringars uttalade stora ambition all bygga upp just ensådan framförhållning, är det ytterligt anmärkningsvärt alt den dåvarandesocialdemokratiska regeringen inte förutsåg leko-, varvs-, stål- ochskogskriserna. I så fall hade åtgärder kunnat sättas in tidigare. Jag kan bara konstatera alt det uppenbarligen är så, planeringsmodell som interpellanten förordar inte ens av desocialdemokratiska regeringarna bedömts tillräckligt verkningsfull ochrealistisk för att genomföras. Goda möjligheter har annars funnits alltidigare praktiskt pröva planeringsmodellen, som ju inte på något sätt är ny. Som jag nämnde inledningsvis måste samhället vara berettatt medverka i näringslivets strukturomvandling. Del är viktigt all en sådanomvandling sker i socialt acceptabla former och med en förbättrad regionalbalans som mål. En grund måste läggas för en framtida konkurrenskraftig svenskindustri. Delta kan ske på ett smidigt och effektivt sätt ulan att därmed helanäringslivet behöver bindas vid en central planering. En sådan planering skaparendast en stelhet och en byråkrati, som verkar hämmande pä näringslivetsförnyelse och initiativkraft. Olika former har prövats för samråd mellan samhället,branscher och de anställdas organisationer kring industripolitikens utformningsåväl inom enskilda industrisektorer som på ett mera generellt plan. Underlagför näringspolitikens inriktning har tagits fram av berördamyndigheter och i särskild ordning. Lika väl finns det anledning att se närmarepå hur beredskapen och informalionsunderlaget för samhällets delaktighet iindustrins strukturomvandling skall kunna förbättras. Tre utredningar arbetarf. n. med dessa frågor, nämligen (I 1979:06),induslristödsulredningen (I 1979:17) och utredningen om den långsiktigaindustripolitikens informationsunderlag (1 1979:09). Samtliga tre utredningarkommer all avslutas under innevarande är. Interpellanten påslår alt forsknings- ochutvecklingsarbetet i företagen stagnerar och t. o. m. minskar. Delta är interiktigt. Tvärtom är det så att FoU-verksamheten ökat i förelagen under 1970-talel.Enligt , vars uppgifter redovisas iforskningsskattekommitténs belänkande (Ds B 1980:1) Stimulans av forskning ochutveckling, har förelagens egen satsning på FoU snarare kraftigt ökat undersenare år. satsade företagen 2 100 milj. kr. Motsvarande beloppvarar 1979 4 900 milj. kr., dvs. drygt en fördubbling . Även räknat iantal årsarbeten har förelagens FoU-verksamhel ökat. Trots detta kan det finnas skäl att ytterligare stimuleraförelagens eget forsknings- och utvecklingsarbete. Styrelsen för tekniskutveckling föreslås därför i årets budgetproposition få förstärkta resurser.Industrifonden (prop. 1978/79:123,NU 1978/79:59, rskr 1978/79:415) har påbörjat sitt arbete med att stödjakommersiellt lovande men riskfyllda projekt inom industrin. Ytterligarestimulansåtgärder föreslås i forskningsskattekommitténs belänkande. Förslagetremissbehandlas f. n. I fråga om löntagarnas roll delar jag interpellantensuppfattning att lönlagarnas kunskaper, erfarenheter och engagemang utgör tillgång för företagen. Däremot har jag svårt att generellt instämma i altdenna tillgång utnyttjas dåligt, vilket interpellanten gör gällande. Det äruppenbart att det svenska välståndet har kunnat byggas upp inte minst lack varelönlagarnas kunskaper, erfarenheter och engagemang. Jag vill också erinra om att regeringen har ambitionen attsänka marginalskatterna, för alt ytterligare stimulera och belöna extrainsatser från löntagarnas sida. Dessutom finns det anledning alt ocksåförstärka löntagarnas delaktighet i och ansvar för näringslivelskapitalbildning. Denna fråga behandlas f. n. av lönlagarfondsuiredningen (Fi1975:03), som väntas avge ett betänkande . Ytterligarenågra åtgärder som är aktuella kan nämnas. I proposition 1979/80:101 medförslag till tilläggsbudget II för innevarande budgetår harregeringen föreslagit riktlinjer för stöd fill sådant utvecklingsarbete sominitieras av de anställda i företagen. Syftet med riktlinjerna är att öka deanställdas engagemang i produktutvecklingsarbetet och bättre la till vara deraskunskaper. För innevarande budgetår har vidare anvisats (prop.1978/79:123, NU 1978/79:59, rskr 1978/79:415) 1 milj. kr. tillförsöksverksamhet med fördjupade förelagsserviceinsatser i samband med altlöntagarägda företag bildas. Kooperationsulredningen (I 1977:01) har dessutom iuppdrag alt studera tillkomsten av nya förelag på kooperativ grund som ettbetydelsefullt alternativ vid nyetableringar av företag. När del gäller förelagens kapitalförsörjning hävdarinterpellanten vidare att del skett en kraftig minskning avindustriinvesteringarna . Del är emellertid såatt en kraftig minskning skedde . En återhämtning ochökning skedde . Även för räknar regeringen med en betydandeinvesteringsökning för den svenska industrin. För alt invesleringsakfiviteten inom svensk industri skallkunna förslärkas ytterligare är det av vikt att företagens lönsamhetförbättras. Genom alt avvisa förslag frän den socialdemokrafiska oppositionenom höjning av arbetsgivaravgiften och införande av den s. k. promsen harregeringen bidragit till all värna om förelagens lönsamhet. Även resultatet avavtalsrörelsen blir här av central betydelse. Interpellanten anser alt det ställs mycketstora krav på riskvilligt kapital och att detta kapitalbehov endast kantryggas genom samhällets och löntagarnas medverkan. Vad avser löntagarnas medverkan har jag i olika sammanhanguttalat mig för att former måste finnas för löntagarnas medverkan i och ansvarför näringslivets kapitalförsörjning. Som jag nämnde kan vi räkna med att 11 protokoll 1979/80:96-97 Om den industriella utvecklingen Om den industriella utvecklingen löntagarfondsutredningen avger ett betänkande kring dessafrågor . Vad gäller frågan om riskvilligt kapital är problemet f.n. inte bristen på kapital utan snarare bristen på lönsamma projekt. En starktlillbakahållande faktor på företagens förmåga att la risker år den lågasoliditeten. har soliditeten sjunkit från till ,vilket givelvis minskar företagens riskbenägenhet. För att soliditeten skallkunna förslärkas måste, som jag tidigare nämnde, förelagens lönsamhetförbättras. Emellertid måste även företagens möjligheter alt fåtillskott på riskvilligt kapital öka . a. därför är del viktigt allakliesparandet ökar. Regeringen har därför föreslagit i budgetpropositionen allsparande i aktier i skatlefondssparsystemel skall stärkas i förhållande tillbanksparandel. Vidare har kapitalvinstkommittén fått i uppdrag att utredaen lindring av dubbelbeskattningen av aktier. Det är en tekniskt kompliceradfråga, och utredningen beräknas la mellan ett och tvä år. Kommittén skalldärför framlägga ett förslag till provisoriska lättnader, somregeringen räknar med att kunna förelägga med sikte på att deskall kunna gälla /1981. THAGEPETERSON (s): Jag ber all få tacka industriministern försvaret på min interpellation om industripolitiken och dess villkor. har vi behandlat tre interpellationer som jaghar ställt för all söka vinna klarhet om den borgerliga trepartiregeringensnäringspolitik. Jag har frågat statsministern om satsningarna på forskning påutveckling, på svensk industris framtid. Jag har frågat ekonomiministern om denkatastrofala situationen när det gäller industrins investeringar. Och jag harställt ett antal frågor till regeringens huvudansvariga statsråd förindustrifrågor, industriminister . Frågan om vår näringspolitik blir alltmer central förSverige och framtiden. Vi har upplevt svåra problem under de senaste åren.Företag som vi har räknat som stabila och guldkantade har slagits ut. Helabranscher har drabbats. Vår traditionella exportindustri har mött svårkonkurrens. Människorna i alla delar av vårt land har känt oro och osäkerhetför jobbet, för tryggheten. Och kanske viktigast: Tron sviktar.Jag har sagt i dessa tidigare interpellalionsdebatler all del har brett ut sigen mörk pessimism över 1980-talel, och i dess släptåg har följt ett ras iinvesteringarna och en kortsiktig spekulationsekonomi. Det hela kan om det villsig illa utvecklas till ett allvarligt hot mot samhällssolidariteten. vet vi att dessa problem inte hör hemma bara i1970-talel, Även kommer vi alt möta svåra påfrestningar. Deninternationella konkurrensen kommer alt hårdna. Den nya tekniken, automationen,kommer att innebära stora förändringar också för vårt land. Och till det nyaårtiondet tar vi därutöver med oss mänga av 1970-lalet olösta problem. Delgäller invesleringskrisen, olösta strukturproblem, planlösheten och myckel mer. Framliden erbjuder inte baraproblem utan också möjligheter. Men skall vi kunna utnyttja dessa möjligheterkrävs en medveten och offensiv näringspolitik. Det har jag sagt i tidigareinterpellalionsdebatler . Del vill jag upprepa också . Del krävs en näringspolitik som sätter människan främst,en social näringspolitik, som vi har kallat den från socialdemokratiskt håll.Näringspolitiken, industripolitiken, fär aldrig förvandlas till någotabstrakt, till en känslolös diskussion om struktur, konkurrenskraft,investeringar och andra begrepp. Den får heller inte skiljas från de människorsom lever och verkar i företagen, som ser sin trygghet, sina jobb, hotade. Ochden får heller aldrig skiljas från den övriga politiken - för en sådannäringspolitik har förfelat sitt syfte, en sådan näringspolitik kansocialdemokratin inte acceptera. Därför blir, herr talman, mina två allmänna kommentarertill industriministerns svar pä min interpellation följande: Industriministern berömmer sig av alt den nuvarande ochförra borgerliga trepartiregeringen medverkat till alt strukturomvandlingenskett i socialt acceptabla former. Men kanske vi ändå, , börtillägga att del var genom socialdemokratiska voteringsvinster i somregeringen hindrades från att slänga ut tusentals människor i en hårdarbetslöshet. Jag vill påminna om varvsbeslulel, leko, . Vi accepterar inte alt löntagarna ensamma skall bärakonsekvenserna av de nödvändiga strukturomvandlingarna. Samhället och företagenmåste också ta sitt ansvar. Därför kan vi inte acceptera att man överlämnar åtförelagen all ensamma styra och ställa och ha ansvaret för industripolitiskutveckling. Min andra kommentar till industriministerns svar blir, attjag tycker att svaret andas en brist på insikt om de problem som ligger framföross. . Åsling talar om alt problemen egentligen är små, ja, alt de inteens existerar. Han hänvisar till utredningar men avvisar konkretaförslag som förts fram. Han talar om alt utvecklingen går åt rätt håll och althan har läget under kontroll. Men just denna, som jag vill kalla det, självgodhet ärtotalt frikopplad från alla förslag till åtgärder - och del visar möjligen altden borgerliga trepartiregeringen på något sätt flyr undan de mycket svåraproblem som vårt land kommer alt slå inför på industripolitikens område. Dettahar också kännetecknat de övriga två regeringsrepresentanterna - statsministernoch ekonomiministern - som jag har debatterat med . Vårt läge är allvarligt. Det ställer stora krav påpolitikens alla områden, på näringspolitiken. Del är just utformningen av densom jag har velat diskutera med olika företrädare förregeringen. Det har gällt satsningarna på forskning och utveckling. Deär självklara förutsättningar för att vi skall kunna behålla vår ställning somframstående industriland. Det är forskningen och utvecklingen som skall ge ossframlidens konkurrenskraftiga produktion, framfidens trygga jobb. Behovet av teknisk förnyelse inom svensk industri ärstort. Den ekonomiska slagnationen är därför ett allvarligt hotmot Om den industriella utvecklingen Om den industriella utvecklingen Enligt såväl ,Ingenjörsvelenskaps-akademin som har satsningarna påforskning, både totalt och särskilt för teknisk vetenskap, under senare årstagnerat. Jag tycker kanske all det finns anledning att vara litetbekymrad över hur lätt industriministern tar på den allvarliga situationen närdet gäller industrins forsknings- och utvecklingsverksamhet. Som grund för sinoptimism redovisar han några siffror. Industrins utgifter för forsknings- ochutvecklingsverksamhet har mer an fördubblats , säger han.Men detta är en skönmålning, som i grunden är vilseledande. Jag undrar om inteindustriministern blivit vilseledd när han skrivit sitt interpellationssvar. För del första är de uppgifter industriministern användeuttryckta i löpande priser - de är alltså uppblåsta av inflationen. För det andra ligger den stora ökningen på periodens tvåförsta år, dvs. 1974 och 1975. Jag skall inte koppla samman detta med alt vi dåi vårt land hade en socialdemokratisk regering-del finns vissa blad somreagerat mot en sådan koppling. Men likväl är det så att den största ökningenunder den period som industriministern talarom förekommer just och1975. ökade industrin sina forskningsutgifter mycketkraftigt, med - fortfarande i löpande priser. För det tredje är uppgiften bara en prognos, somdel finns anledning alt sätta ett frågetecken för. Vi har obestridligen haft enutomordentligt svag investeringsverksamhet i industrin ,och företagen har i sådana lägen en tendens alt skära hårt i utgifter som geren osäker utdelning - och en utdelning först pä lång sikt. Säkerligen har bådeindustriministern och jag fått många bevis på delta från svenska företag. Vi menar alt samhället måste la sitt ansvar. Vi har lagtfram en rad förslag för all öka forsknings- och utvecklingsarbetet. Det hargällt bättre stöd och större resurser, särskilda utvecklingsbolag, omläggningav beskattningen, en nationell kraftsamling kring vissa stora projekt ochmyckel mera. Statsministerns svar tidigare visade all dennuvarande regeringen ser mycket lätt på dessa frågor. Utan motiveringåsidosätter regeringen beslut genom att man underlåter att inrättade särskilda utvecklingsbolag som beställde. Jag förslår alt NilsÅsling personligen kan känna sig bedrövad över det faktum alt han inte för riksdagenfick lägga fram en redovisning för de utvecklingsbolag som han underopposilionsliden var med och träffade en överenskommelse med oss om. bekräftar industriministern litet överraskande - jagvill säga det -denna bild av ointresse för framlidsfrågorna. Del är möjligt althan under debattens gång kommer att visa del intresset, och i så fall blir jagglad. Men i stället tycks industriministern vara nöjd med den verksamhet som bedrivs i företagen. Han kan länka sig vissa åtgärder, t. ex. utökade resurserfill styrelsen för teknisk utveckling. Del tycker jag är bra, för därmedförverkligas ett gammalt socialdemokratiskt förslag. Men man vägrar i regeringen - och del är viktigt att hålla detta i minnet -att ta itu på allvar med dessa frågor. Man följer principen att överlåta dessatill förelagen själva. Del är tydligen en viktig industriprincip för regeringenatt så mycket som möjligt av den industriella utvecklingen och planeringenskall överlåtas till företagen själva. Men vi säger att samhället ochlöntagarna också måste släppas in i denna process. Det gäller vidare frågorna om industrinskapitalförsörjning och krisen i industriinvesteringarna. har vi upplevt ett katastrofalt ras iindustriinvesteringarna. gick de ned med över en tredjedel. 1979 lågde stilla på denna mycket låga nivå, och tycks läget varaoförändrat. Detta är kanske det allra största problemet i vår ekonomii dag, ty del handlar om byggandet för framtiden. Gör vi inga investeringar iindustrin , har vi ingen produktion där och inga nya jobb där på1980-lalel. Så griper investeringskrisen in i de flesta svenskars vardag. Här har vi sagt: Detta är oacceptabelt. Vi måste få enkraftig höjning av industriinvesteringarna. Vi har därför lagt fram en radkonkreta förslag. Där finns - jag upprepar förslagen - avsättandet av enfjärdedel av förelagens vinster direkt öronmärkta till investeringar, där finnsinrättandet av vår struktur- och utvecklingsfond och där finns ökademöjligheter för den att stödja framlidsinriklade projekt,också i de små och medelstora företagen. När jag frågade ekonomiministern efter regeringens programföredrog han all rikta blicken bakåt, glada dagar dåframiidsbyggandel var högt. Han föredrog all rikta kritik mot socialdemokratinoch fackföreningsrörelsen för all vi drev dessa frågor. Han föredrog all slåupp som en marknadsekonomins apostel och dogmatiskt hävda all bara vinsterna iförelagen blir tillräckligt stora, så löser sig alla problem. Han föredrog alltdetta framför att redovisa regeringens förslag. Och del framstår som naturligtnär man hör industriministern bekräfta regeringens tomhänthet.Investeringarna ökade 1979, säger industriministern nöjt. Även räknarregeringen med betydande investeringsökningar. Jag måste medge att har rätt. Investeringarna gick upp 1979. De gick, herr talman och ärade ledamöterav kammaren, upp med - efter att ha rasat med under de tvåföregående åren. Är det samma "betydande" ökning industriministernräknar med 1980, kommer del att la innan investeringarna ligger påsamma nivå som 1976. Dessutom är del sä alt regeringen som helhet uppenbarligeninte delar . Åslings bedömning. Industriministern och ekonomiministernhar olika uppfattningar i denna vikliga fråga. Och delta redovisar deanmärkningsvärt öppet inför . I denna för vårt land så vikliga frågahar de inte kunnat enas om samma skrivning - de svar jag fått harvarit olika. Detta gäller inte bara denna fråga, utan del gäller också fråganom riskvilligt kapital till förelagen. Ekonomiministern var helt på det klaramed de behov av riskvilligt kapital som finns. Men industriministern tyckerdäremot alt del inte finns behov av riskvilligt kapital. Och frågarjag: Vem har rätt? Om den industriella utvecklingen Orn deri industriella utvecklingen Kan ni inte bestämma er i regeringen hur ni skall ha delbeträffande invesleringsprognosen och frågan om kapitalförsörjningen? Däremottycks man i regeringen vara helt överens om att inga insatser behövs. Faktum äratt regeringen inte har anvisat en enda åtgärd mot vårt kanske störstanäringspolitiska problem: investeringskrisen. Jag upprepade denna fråga gång pågång i min interpellationsdebatt med ekonomiministern utan att få något svar påden. Jag har ställt den frågan också till industriministern, och jag hoppas påett svar: Vilka åtgärder ämnar regeringen föreslå för att vi skall komma tillrätta med krisen när del gäller investeringarna? hänvisar man trosvisst till företagens vinster. FIöjsbara dessa, stiger investeringarna. Visst skall vi ha lönsamma företag, därvinslen verkligen placeras i ny produktion och skapar nya jobb. Men man kaninte förlita sig enbart på vinsterna. Jag hävdar att sambandet mellan vinsteroch investeringar inte är så enkelt. Vi har haft långa perioder med lågavinster och höga investeringar. upplever vi motsatsen. I stället erfordrashär en mångfald av åtgärder. Den här diskussionen gäller också regeringensnäringspolitik i fråga om planering och löntagarnas ställning. De senaste årens erfarenheter visar alt planeringen ochframförhållningen hos såväl förelagen som samhället har varit klartotillräckliga. Åtgärder har kommit . En nödvändig samordning harsaknats. Lönlagarnas kunskaper, erfarenheter och engagemang har utnyttjatsmyckel litet. Här väljer industriministern i sitt svar att huvudsakligenta avstånd från en övergripande central planering. En sådan skapar endast en stelhetoch en byråkrati som verkar hämmande på näringslivets förnyelse ochinitiativkraft, säger han. Men då frågar jag industriministern: har talat om encentralstyrning? Vem har talat om uppbyggandet av en krånglig byråkrati? Ja,inte har socialdemokraterna gjort det. hävdar tidningen avalla tidningar att det är industriministern själv som är ute och pratar omcentralstyrning och krånglig byråkrati. Därför har industriministern tvingatsgå in i tidningen och föra en debatt om vad han egentligen harmenat när han talat om planering och styrning. Men den affären får ni klara uter emellan. Vi däremot lar bestämt avstånd från kapitalismens planlöshet ochkaos, för delta koncentrerar maklen hos förelagsledare och kapitalägare. Menvi tar lika bestämt avstånd från en centraliserad ekonomi av östslalsmodell.Ett sådant system leder till centralslyre, byråkrati och tröghet. Det överförmaklen till specialister, tekniker, ekonomer och centralbyråkrater. Vadarbetarrörelsen vill göra -och här är den fackliga och den politiskaarbetarrörelsen helt ense - är alt bygga upp en industripolitisk planering somvilar på samverkan mellan samhället, lönlagarna och de anställda. Det skallvara ett samarbete där dessa tre parter bidrar med sina erfarenheter och medsin kompetens. Del handlar om en demokratisering av besluten i näringslivet.Det handlar om att ge människorna - löntagarna - en möjlighet att vara med ochfalla beslut som rör jobben och framtiden. Visstkräver delta att samhällets resurser förstärks. Visst kräver det att möjligheterna till en övergripande planering förbättras.Men det är ett avgrundsdjup till den centralplanering som jag läst i bladen allNils G. Åsling beskriver vår politik och försöker skrämma med. Vi talar i klartext om vad vi menar med behovet av ökadplanering och framförhållning i industrin. Del handlar om en samverkan mellansamhälle, löntagare och anställda. Och frågan tillindustriminislern blir därför: Avvisar regeringen delta? Säger regeringen nejtill denna demokratisering av besluten i näringslivet? Förnekar regeringen attdel t. ex. fordras en samlad plan för skogen och skogsindustrierna, förråvaruförsörjningen, för utbyggnaden av anläggningar för vidareförädling ochför sysselsättningen? Av industriministerns svar framgår snarare all han i stortsett tycker att planeringen och framförhållningen i förelagen ärtillfredsställande. Jag tycker personligen all del är en något förvånandeinställning, eftersom jag har upplevt industriminislern som särskilt öppen idessa frågor. Flan har varit del i tidigare debatter men också iavskedsinlervjuer och uttalanden . Jag vill påminna om hurdet lät dä. Då stödde . Åsling kravet på "bättre planmässighet bädenär det gäller samhällets näringspolitik och när det gäller näringslivels egetagerande". Han uttalade att han blev förskräckt när han såg hur dåligplaneringen och framförhållningen var i de stora privata svenska företagen. Men är han av någon anledning till freds. Och manfrågar sig förundrat: Vad är det som har hänt? Del har tydligen blivitbättre , men på vilket sätt?