prot · G30994 · 1979-12-31 00:00:00 — började med att beklaga att jagi mitt anförande ägnade mig för mycket åt det förflutna, varpå han omedelbartkastade sig in i det förflutna och påstod att om det var några ioppositionsställning som tidigare ständigt hade kritiserat regeringen så vardet just . Vi skulle ha gjort det av rent partipolitiska skäl - inteav sakliga skäl. Jag bestrider det, . Eftersom jag jobbade meddetta långt innan kom in i vet jag faktiskt vad jagtalar om. När socialdemokraterna kom fram med bra förslag godtog vi dem. Närsocialdemokraterna kom fram med dåliga förslag gick vi emot dem. Låt mig ta treexempel som belyser hur konsekvent vi handlade. För det första: förutsåg vivad som skulle hända med den offentliga utgiftsexpansionen. År begärde vi att skulle fatta principbeslut om att de offentliga utgifterna icke skulle öka snabbare än tillväxten av våra resurser. , efteråt, har nästan alla kommit fram till samma slutsats. Hur mycket bättre skulle vi inte ha haft det, och hur mycket större rörelsefrihet skulle vi inte ha haft här i landet ,om vi redan då hade börjat rätta munnen efter matsäcken? I varenda debatt som vi förde blev jag överöst med beskyllningar för att syssla med 78 svartmålning och allt vad det hettenär jag gick ut och talade för det här kravet,som vi ställde i partimotion efter partimotion. För det andra: Vilka var det som före alla andra insåg vart vårt Onsdippn den skattesystem skulleleda? Kommer ni ihåg debatterna om marginalskatterna 9-7 fpi,f,,.,ri 1 ocii Framträdande företrädare för socialdemokraterna stod då upp ochsade: Marginalskatterna är inget som helst problem och kommer inte Finansdebatt att varanågot som helst problem. Det avgörande är hur mycket man totalt Marginalskatterna är strunt. Vi moderater varnade för Omåtgärder för har vi även fått socialdemokraterna att att stimuleraiiidu- erkännaatt det svenska skattesystemet är orimligt. Det är i sak samma strinsinvesteringar skattesystem vi har som vi hade då, även om vi har justerat För det tredje: Vilka var det som gick emotHagauppgörelserna, som i sin tur bidrog till den våldsamma kostnadsexplosionsom ledde fram till det s, k. dukade bordets kris, om inte vi? Vi fick skällför det också. Det hette t, o. m. att vi ställde oss utanför den demokratiskagemenskapen, därför att vi vägrade att acceptera förslag som vi ansåg skullebli förödande för vår konkurrenskraft och som också blev det och framtvingadeden s, k. Bohmanska svångremspolitiken. Det finns väl åtskilliga här i kammarensom var med och kan dra sig till minnes den debatten. Vi förde inte en missnöjesdebatt, en debatt för dess egenskull utan därför att det enligt vår mening var felaktiga förslag somsocialdemokraterna lade fram. Detta om detta. Och vi fick som bekant rätt. påstod att jag var grälsjuk. vilket jagfaktiskt inte är. Men man kan ibland vara engagerad, , och dåhöjer man rösten. Det är ett uttryck för engagemang - inte ett uttryck för är ilsken och argsint, I det fallet skiljer jag mig ifrån en del andra. Jag vill gärna ge beröm för det mellerstaavsnittet av hans anförande, när han pratade om företagaranda ochnödvändigheten av optimism, och när han beskrev de underliggande faktorerna förde välståndsskapande krafterna i vårt land. Även om jag har tecknat en i mångahänseenden besvärlig bild , så anser jag att det här landet trotsallt har bättre förutsättningar än många andra länder att klara problemen, omman tar itu med dem, om man erkänner dem, om man vet var de finns någonstansoch är beredd att öppet diskutera dem, I så fall har vi väldigt godaförutsättningaratt lösa problemen. Men nar det gäller allt det där vackra somThage sade och som jag är beredd att instämma i hundraprocentigt -99,9-procentigt heter det ju när det gäller mig - vill jag ändå dra deslutsatser som inte drog, borde väl ändå ha klart för sig att densocialdemokratisKa politiken under en mycket har ägnat sig åt att misstänkliggöra svenska företag, att man, som någon har uttryckt det. har bedrivit "klappjakt" på företagen. Lyssna på debatten och studera vad somskrivs i fackföreningspressen, så får klart för sig att det där inte andas mycket av förståelse för den betydelsefulla insats som svenska företagare bedriver. Man har lagt kostnader på dem. år - tål de det, så tål de också det - och nya avgifter ständigt och jämt: tål de den 1 Nr 94 avgiften, så tål de också den. Nutalar man för strukturfonder, som innebär Onsd-ippn den '' '''" ''" P'°eka pengar av företagen för att politiker ochadminstratörer 77februari 1980 sedan skall fördela de pengar som företagen skulle hakunnat förvalta bättre. Man talar fortfarande för löntagarfonder, även om har en Fiiiansdebatt mycket mjukare attityd -vilket jag hälsar med tillfredsställelse - än man har haft tidigare. Då talade man om att det gällde att tamakten över svenska Om åtgärder och att makten över svenska företagskulle ligga hos facket och inte att stimulera indu- hos företagen, strins investeringar Man har skapatmotsättningar mellan löntagare och företagare. Är det mot den bakgrunden. ThagePeterson, sä besynnerligt att det finns drag av defaitism hos många företag,framför allt hos mindre och medelstora, som känner det här trycket pä sig? Dekänner sig också mycket mer utsatta än en anonym chef för ett företag som har10 000 anställda. Qm har kontakt med företagen, bör han noglyssna på de här stämmorna också-för skulle han inte ha fått klart för sig hurstämningsläget är ute bland företagen, så måste han ha lyssnat väldigt dåligt. Jag vet inte hur pass stor praktisk erfarenhet avföretagare har. Själv har jag haft nära kontakt medsvenska företag, och jag vågar påstå att jag vet vad jag talar om när jagbeskriver klimatet, som tyvärr har blivit pessimistiskt och negativt men som vimed gemensamma krafter skulle kunna ändra på, om ni går ut och säger: Vi skallstrunta i företagarfonder och i strukturfonder. Vi skall se till att företagenkan arbeta friare och bättre. Låta dem ta de initiativ och de kontakter som demånga hundratusen enskilda företagen mycket, mycket bättre kan ta än någraenskilda administratörer i kanslihuset! Att investeringsaktiviteten efter 1976 har varit låg äralldeles klart, , Den har varit alldeles för låg. Vi har allanledning att beklaga detta. Men man kan inte gärna begära att svenska företagsom har överkapacitet, som använder två av fyra maskiner, som utnyttjar en avtvå fabriksbyggnader, skall ytterligare bygga ut maskinparken ochfabrikslokalerna när de har det på det sättet, att de skall producera mera närde redan har överfyllda lager, att de skall försöka bygga ut mera när de.intekan sälja sina varor pä grund av överkostnader. Detta är ju följden av denöverbryggningspolitik som värkte ut i 1976 ärs kris. Det är inte såbesynnerligt att det blev som det blev. Det går inte att administrera framinvesteringar och att kommendera fram investeringar. Det finns inga möjligheteratt göra det. Bara de enskilda företagen själva, och inga andra, kan bedöma densaken. försökte det då sittanderegeringspartiet att stimulera och locka - kanske t. o. m. pocka - för att få företagen att investera. En av anledningarna till att krisen blev så allvarlig i en del stora företag var där hade lytt de råd man hade fått från den socialdemokratiska regeringen. Man hade helt enkelt överinvesterat. När man sedan i krisen inte kunde sälja sina varor, stod man där med stora amorteringar och väldiga räntor. Det var ju därför som regeringen tvingades att gå in med väldiga satsningar och . Företagen höll på att gå över styr, med risk för 80 arbetslöshet för 10 000-, 20 000-eller 30 000-tals människor. riskabeltatt gå ut och över företagens huvud försöka kommendera fram investeringar. Såfunkar det inte. Om våra förslag hade genomförts, sade , hadevi haft mycket högre investeringar. Jag tror inte att allvar på den punkten. Hade ni fått bestämma, skulle kostnadsläget isvensk industri ha varit högre än vad det är . Tror verkligen ThagePeterson att företagen i det läget hade investerat? Jag utgår från de förslagni själva har stått bakom, högre kostnader skulle vi ha haft i det svenskanäringslivet om ni hade fått igenom era förslag. Vinsterna används inte för investeringar, säger , Det vet vi inte. Däremot vet vi att utan vinster och lönsamma projektblir det inga investeringar. Utan optimism och framtidstro blir det heller ingainvesteringar. Jag är fullt medveten om att en del av de pengar som i dagskulle kunna användas till investeringar i stället används till kortfristigutlåning. Det kan tyckas väldigt olustigt att man inte använderpengarna till något konstruktivt för framtiden. Man lånar ut pengarna tillandra. Men de används i alla fall, och de förräntas. En investering tar maninte fram . Det är bättre att företagen i avvaktan på att genomförasina investeringsprojekt - dessa bedömdes av komma att ökamed - låter pengarna förräntas under den korta tid det kan gälla. Manskall ha klart för sig att detta förfarande ger företagen möjlighet attförbättra sin solvens och likviditet. Men det är naturligtvis ännu bättre ompengarna direkt och så fort som möjligt går till investeringar. Jag får,fru talman, fortsätta i nästa anförande. Om åtgärder för att stimulera industrins investeringar THAGEPETERSON (s) replik: Vi har inte bedrivit klappjakt på de svenskaföretagen eller de svenska företagsledarna. Det är en annan mytbildning som harodlats i borgerliga tidningar och i andra borgerliga kretsar för att komma åtsocialdemokratin. Tvärtom har vi gång efter annan understrukit nödvändighetenav att ha bra företag och bra företagsledare. Ekonomiministern vill tala om allting annat än justinvesteringskrisen. Får jag då, eftersom interpellationsdebatten handlar ominvesteringarna, knyta an direkt till den frågan. Inför 1980-talet krävs en genomgripande upprustning avsvensk industri. Industrin måste bli slagkraftigare, öka sin produktion ochstärka sin konkurrensförmåga. För att det här skall kunna ske fordras att vifår fart på industriinvesteringarna. Det finns bedömare som anser attindustrins investeringar skulle behöva öka under hela1980-talet -andra har angett högre tal - om den svenska industrin skall kommapå rätt köl igen. Det är alltså ett enormt investeringsbehov det är fråga om. Vi har haft borgerliga regeringar i ,Vad har hänt under den tiden? Jo, industrins investeringar rasade från1976 till 1978, På den låga nivån ligger de kvar. säger att mannog måste räkna med att 1980 blir ett svagt år för industriinvesteringarna-tvärtemot således vad han sade . 6 protokoll 1979/80:94-95 Om åtgärder för att stimulera industrins investeringar Min fråga i denna interpellationsdebatt är följande:Varför har de borgerliga regeringarna inte lyckats göra något åt den härallvarliga utvecklingen? Ni har ju haft möjligheter att föra justden politik ni vill ha, men ingenting händer! Industriinvesteringarna går juinte upp. Företagen bygger inte upp en industri som kan möta . Istället använder de sina pengar till spekulation, eller också har de satt indem på s. k. Mundebokonton i . Där står nu ,som under normala förhållanden borde ha använts för just investeringar imaskiner och anläggningar. Man kan inte undgå känslan att är pinsamtmedveten om problemen, men att han inte ser någon väg ut ur dem. Han säger att pris-och kostnadsutvecklingen måste hållas i schack, att industrins kapacitetsutnyttjandemåste öka, att företagens soliditet måste förbättras. Men han är ända inteberedd att anvisa åtgärder- inte en enda liten åtgärd för att få skjuts påindustriinvesteringarna. Anmärkningsvärt tomhänt kom han till dennariksdagsdebatt . Låt mig, fru talman, få sammanfatta: harindustriinvesteringarna legat långt under den nivå som är nödvändig om vi skallklara 1980-talets problem. Vi måste snabbt få en radikal ökning av industrinsinvesteringar. Jag upprepar därför min fråga: Vad är beredd attgöra för att åstadkomma detta? Var det inte som talade ombehovet av en saklig debatt? Ändå använde han orden tomhänt, passivitet ochhandlingsförlamning, för att inte nämna allt annat som vi fick höra om honomför , t. ex. att investeringarna rasade och att kommer att bli ett svagt år. Men så sade jag faktisktinte. Jag kanske uttryckte mig otydligt, men jag sade inte det. I varje fallkan jag inte ha menat det. Hur investeringsutvecklingen blir är väldigt svårtatt säga. Jag tror att jag påminde om att räknade med enökning . Vi drog i regeringen ned detta tal till med hänsyn tillatt den internationella konjunkturen sjönk enligt QECD:s kalkyler. Vad ökningeni dag kan bli är väldigt svårt att säga. Jag har lärt mig att vara försiktigmed siffror. Jag skulle tro att den kommer att ligga någonstans . Men det vore önskvärt om den kunde bli högre. Jag frågar på nytt: Vad beror det på att investeringarnahar legat så lågt ? Skall jag dra svaret igen, om vill lyssna? Det beror på att vi 1976 hade en väldig överkapacitet idet svenska näringslivet, stora överlager samt en urusel konkurrenskraft ochinte kunde sälja våra varor. Innan företagen investerar på nytt. måste de nåupp till kapacitetstaket. De måste göra av med sina överlager, och de måste fåtillbaka sin konkurrenskraft. Det fick de och i början av1979. Då började investeringarna åter gå upp. De redovisade investeringsplanernai höstas innebar som sagt en ökning , Det är faktiskt inte någon dåliginvesteringsutveckling, sedan man har klarat sviterna av den socialdemokratiskaöverbudspolitiken. Detta måste ändå ha klart för sig. Annarskan jag repetera det för tredje gången. Jag skall gärna hjälpa till att upplysaThage , som ju utsett att vara socialdemokratins industrielle expert.Då bör det vara värdefullt för honom att ha alla fakta klara för sig. talade om behovet av ökade investeringar.Var skall han ta pengarna? Är beredd att dra dekonsekvenser som jag har dragit, nämligen att en förutsättning för att vi skallkunna få i gång investeringarna bl. a. är att vi måste minska den offentligaexpansionen? Vi måste till industrin föra över resurser i form av kapital ochmänniskor. är väl klart medveten om att ett av de problem som vihade och som vi fortfarande har är att företag som villexpandera och som kan producera och sälja mera har väldigt svårt att få denarbetskraft som de behöver. Trögrörligheten på den svenska arbetsmarknaden äri dag ett av de problem som vi måste bemästra och ta itu med att lösa, om viskall få tillbaka den konkurrenskraft och expansionslust som glädjande nog ävenThage förordar. talade om vikten av att samhället genomolika fonder sätter fart på investeringarna. Fonder innebär att man bygger upporgan som skall ledas av ämbetsmän eller politiker, vilka skall bestämma ochavgöra vilka företag som har expansionsförmåga och skall få investeringspengar.Det kan vara intressant att studera vad som hände dåsocialdemokraterna styrde investeringarna. Vad satsade ni på? Det var varven.Det har ni väl inte glömt? Vi tvingas nu gä ned till kanske en fjärdedel avvarvens kapacitet, men det var inte mer än fyra fem är sedan ni ville fördubblavarvskapaciteten i . Har ni glömt 80? Är det alldeles borta urert minne? Ni ville bygga ut textilindustrin. Har ni glömt det? Har ni glömtallt? Detta är bara tre exempel på riskerna med att tro sig kunna politisktadministrera och driva fram investeringar. Jag pekade på de överinvesteringar som gjordes under1975 och 1976 Och som medverkade till att krisen blev så allvarlig. Det är inteså lätt att tala om vilka s. k. "framtidsbranscher" man skall satsapå. Det är lätt att tala om dem men inte att tala om vilka de är. Det kan barade många hundra tusen företagen göra själva genom sina tentakler i ochrunt om i världen. Se till att de har erforderlig rörelsefrihet, att de hartillräckligt med pengar! Plocka inte av dem pengarna för att lägga dessa ipolitiska fonder! Jag tog fram litet statistik för att se vad som har häntnär det gäller förädlingsvärdets fördelning mellan löner ochnettodriftsöverskott, och jag skall nämna ett par siffror. Löneandelen uppgick1971 till , och nettodriftsöverskottet var - rätt hyggligt alltså.1976 hade löneandelen stigit till och nettodriftsöverskottet, dvs. vinsteni företagen, sjunkit till . Men uppgicklöneandelen till och samt nettodriftsöverskotten på grund av denpolitik som förts under "överbryggningstiden" till 8,7 resp, . ligger i själva verket vinsterna i det svenska näringslivet på Om åtgärder för att stimulera industrins investeringar Om åtgärder för att stimulera industrins investeringar lågkonjunkturnivå,Qm man verkligen vill få fart på investeringarna borde vi ha ett gemensamtintresse, och jag, att se till att vinsterna går upp. Då skapasförutsättningar för en bättre investeringsutveckling. Jag är villig att hälla vad med om vad somskulle hända ifall ni socialdemokrater gick ut och sade: Vi skipparstrukturfonderna, vi höjeringa avgifter på företagen, vi inför inte promsen ochvi struntar i löntagarfonderna! Om ni gjorde detta, då skulle alla andra socialdemokrater här i kammaren snabbt sätta fart påinvesteringarna. Det är jag övertygad om. för bakom detta ligger det som är säväsentligt och som så starkt underströk, nämligen framtidstronhos företagen och optimismen. En företagare, särskilt en småföretagare, har intenämnvärd lust att investera, om han vet att företaget blir övertaget av facket,om företaget går bra. Det är sanningen, den för socialdemokraterna bittrasanningen. THAGEPETERSON (s) replik: anser tydligen att han måste gåtill för att hämta överhetsslängar för att klara dennadebatt. Men han kan inte komma ifrån ansvaret. Han är den ansvarige för densvåra investeringssituationen. har hunnit göra återtåg pååtertåg från sina profetior i finansplanen. erkänner han att hansinvesteringsprognos där saknade grund, men eftersom han inte föreslår några nyaåtgärder för att komma fill rätta med investeringskrisen finns det ju helleringenting som stöttar hans nya bedömningar. Jag måste säga att jag är förvånad och litet skrämd överatt det katastrofala läget i fråga om industriinvesteringarna inte oroarekonomiministern ett enda dugg, I dagens interpellationssvar finns inte någottecken på oro. Är det så att vill drömma sig bort från problemenoch inte erkänna att läget är allvarligt, att det erkännandet skulle vara enbekräftelse pä den borgerliga politikens misslyckande? När ekonomer ochfackliga ledare så gott som uttrycker sin oro över investeringsraset,så tiger , På något sätt har missförstått helasituationen. Inte går industriinvesteringarna upp bara för att landetsekonomiminister står här och skäller på de socialdemokratiska förslagen elleruppehåller sig , Jag har framställt min interpellation för att fäveta vilka förslag landets ansvariga regering och dess ekonomiminister har ibakfickan för att komma till rätta med den svåra investeringskris vårt landbefinner sig i. Men kom hit tomhänt. Han har inga förslag, och detär dystert. Investeringskrisen tillåts alltså förvärras, till stor skada förvår ekonomi och för framtid. Jag upprepar min fråga, fru talman: När tänker regeringenbörja regera och komma med kraftfulla förslag till åtgärder för att klarainvesteringskrisen i stället för allmänna resonemang och bortförklaringar? Jag ber om ursäkt - det ärmöjligt att jag inte observerade att var frånvarande frånkammaren när jag höll mitt första anförande. måste ha varitfrånvarande från kammaren om han inte har förstått att innebörden av detta mittanförande var just att vi måste se till att klarar krisen inför1980-talet genom att vi kan bygga ut vår industriella kapacitet, vilket ärdetsamma som att vi behöver öka investeringarna. Jag talade om en 40-procentigökning. Jag är ledsen över att inte var här - för ju inte ha suttit och sovit i sin bänk. Om det är någonting som borde vara klart efter den härdebatten, så är det att vi behöver bygga ut den industriella kapaciteten. Menjag tror definitivt inte pä att det klimat som socialdemokraterna vill skapagynnar den investeringsutveckling som vi alla är överens om är nödvändig. Jagär tvärtom övertygad om att den politik som socialdemokraterna står för kommeratt försvåra och förhindra den nödvändiga investeringsuppgången. Jag har ännu inte hört någon socialdemokrat stå upp här ikammaren och säga att vi för att möjliggöra industriinvesteringarna måste setill att ökningstakten på den offentliga sidan skärs ned. Jag har inte hört enenda socialdemokrat säga det. Jag har inte hört en enda socialdemokrat säga: Viär beredda att ompröva vår inställning till fonder. Ingen har sagt: Vi ärberedda att låta bli att höja skatter och avgifter för företagen. Gör ni det,kommer investeringsklimatet att bli väsentligt annorlunda. Regeringen har redovisat förslag till en lång rad åtgärdersom är ägnade att påverka investeringarna i positiv riktning. Jag skall bara taupp en sak - det vore intressant att få ett svar från på denpunkten. Kommer ni att gå emot de förslag som vi nu framlägger för att ta bortdubbelbeskattningen på aktier, de åtgärder vi kommer att vidta för attunderlätta för det riskvilliga kapitalet? Kommer ni att gå emot dem ellerkommer ni att acceptera dem? Ett av de problem vi har är just bristen päriskvilligt kapital. Är ni beredda alt se på företagen som en viktigbeståndsdel av som inte befinner sig i motsatsställning tilllöntagarkollektivet? År ni beredda att se till att det finns en gemenskapmellan löntagare och företagare i stället för att konsekvent klyva landet ochställa företagare mot löntagare? Om ni svarar på de frågorna kommer ni att draert strå till stacken för den välståndsutveckling som vi så väl behöver under1980-talet. Förste vice talmannen anmälde attThage anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägderätt till ytterligare replik. Den ekonomiska utvecklingen i vårt land under1970-talet har varit dramatisk, säger finansutskottet i sitt betänkande. Ochnoghar det varit snabba och starka förändringar. Vi har haft flera rättbesvärliga och några goda år. Om åtgärder för att stimulera industrins in ves te ringar Vi hade en ganska liten tillväxt iekonomin - ungefär 2 1/i genomsnitt mot , Några årgick bra, 1970. 1974 och 1979 t. ex. gick mindre bra, 1971, 1975 och1977 t. ex. Vi hade en betydande inflation : om åreti genomsnitt, mot hälften . Inget år var egentligen bra,möjligen 1970, då inflationen stannade något . Flera år var särskiltbesvärliga: 1974. 1977 och 1979, då inflationen blev . Vi harhaft underskott i statsbudgeten . Vi har haft underskott utom . Svensk export har förloratmarknadsandelar under alla 70-talsåren utom , 1978 och 1979. Jag skulle kunnafortsätta men stannar vid dessa exemplifieringar. blev inte som vi trodde. Det blev ett årtiondefyllt av problem: ekonomiska, sociala, mänskliga. Och serproblemfyllt ut. Debatten nu handlar om kriser, oro och osäkerhet. Nog finnsdet många oroande inslag i bilden av internationell och nationell ekonomi. Detfinns många riskmoment. Vad kommer att hända med tillväxt och sysselsättning,med priser och oljeförsörjning t. ex? Denna oro och osäkerhet präglar i mycketsvensk debatt och svensk ekonomi . Kanske för mycket, ty vi kan riskeraatt inte utnyttja och notera de positiva inslagen, som också finns och somexempelvis beträffande vår verkstadsindustri är rätt starka. Det är en sak attrealistiskt inse våra problem. Det är nödvändigt och vi är ännu ett gott styckeifrån en sådan realism. Men det är en annan sak att låta ogrundad optimism gåöver i överdriven pessimism. Det är lika allvarligt om vi hamnar för mycket idet . Vi bör nu liksom under tidigare skeden kunna klara våra problem.Men då behöver vi mera av realism, mera av framtidstro, mera av samverkan. Vi har sålunda haft snabba förändringar i etttioårsperspektiv . Som framgick av min exemplifiering är dessaförändringar inte entydiga. Det finns en del debattörer som gärna vill seseptember 1976 som en gränslinje. Det var då problemen började, menarsocialdemokraterna, det var då problemen började lösas, säger en delborgerliga. Så enkel är inte verkligheten. Vi har också haft snabba förändringar i ett kortareperspektiv .