prot · G30918 · 1979-12-31 00:00:00 — Utvecklingsfondernas utlåning måste ligga på den överstarisknivån. gjorde för en kort lid sedan en undersökning,som visar att bankerna har minskat sin utlåning relativt sett till de mindreföretagen under de senaste två tre åren, medan å andra sidanutvecklingsfonderna och mellaninstilut har ökat sin utlåning till denna grupp. Dettatycker jag är en felaktig utveckling. Om utvecklingsfonderna för ökaderesurseratt låna ut på hög risknivå till företagen, borde detta leda till attockså bankerna ökar sin långivning till de mindre företagen inom de riskramarsom för bankerna är naturiiga. Marknadsföringoch produktutveckling är frågor som måste prioriteras. De är grundläggande, omman skall kunna fö någonting att producera som går att sälja och som skaparverksamhet som ger människor arbete. Ökadeexportinsatser måste komma högt på listan. Samverkan mellan små och storaförelag tror jag är väldigt viktig, i särskilt hög grad nar det gällerexportansträngningar. Jag tror au del finns en outnyttjad exportpotential hosde mindre förelagen, och om de ökar sin samverkan med de stora förelagen underutvecklingsfondernas ledning bör goda resultat kunna uppnås på detta område. Utbildningsfrågornamåste finnas med i kommande regeringsförslag. En bättre kontakt mellan skolaoch näringsliv är viktig för att möjliggöra för ungdomen att snabbt fö kontaktmed arbetslivet efter skolan. Det kan bidra till att lösa en del av de problemsom vi nu kan registrera på arbetsmarknaden. När expansiva förelag frågar efterarbetskraft och inte kan fö någon eller inte får det i tillräcklig omfattning,trots att det finns många anmälda arbetslösa, så är det till en del ettutbildningsproblem. Om man kan öka den varvade utbildningen i samverkan mellanförelag och skola, bör man också fö en bättre tillströmning till de ledigaplatserna. Givetvis ligger det då ett ansvar på företagen att sköta ominskolningen till jobben på ett bra sätt. Vihar från föreslagit ett företagargymnasium. Jag tyckeratt det är enintressant fråga som borde tas upp . Fortbildning och specialutbildningi olika organ av typen SIFU, där man utbildar företagsledare och specialisterinom olika branscher, måste också öka i fortsättningen. Självfallet är skattepolitiken, som , av väsentlig betydelse. Om vi skall fö en expansion i företagen med nyainvesteringar kan man inte lägga ökade bördor på företagen. Denföreslagna promsen skulle vara ett hårt slag mot handelsutbytet med andraländer, eftersom den skaften skulle läggas på vad svenska jobbare producerar,medan de varor som de utländska arbetarna tillverkar skulle gå fria här hemma iSverige. Det skulle alltså på ett markant sätt öka konkurrensen medutlandsmarknaden, om man genomförde en proms. Forskningoch utveckling är också frågor som vi från näringslivets sida anser bör bliföremål för större intresse i fortsättningen. Regionalpolitikenbygger, som jag sade, i mycket hög grad på näringspolitiken,och jag noterarattdet varbra med samordningen av regionalpolitiken i industridepartementet.Större delen av regionalpolitiken innebär ju att man försöker fö fram jobb imindre och medelstora företag som föriägger sin verksamhet i de orter därregionalpolitiska åtgärder krävs för att ge sysselsättning. Vihar, herr falman, således stora förväntningar på den nya regeringen. Viförväntar att regeringen nu tar kontakt med företagen, deras organisationer ochderas anställda och diskuterar de problem som föreligger , tar del avderas samlade erfarenheter och lägger fram sina förslag på grundval av del insamladematerialet. Viavvaktar med intresse den politik som regeringen kommer att föra pånäringspolitikens område. Det har sagts i regeringsförklaringen att det är enpolitik som skall ligga i hela folkets intresse. Det vill Jag särskiltunderstryka med hänsyn till all det alldeles sades att det finns risk föratl del skulle föras en extrem politik under den nya regeringen. Så är Ju intealls fallet. presenterades en undersökning omungdomsarbetslösheten i . Den visade bl.a. alt det finnsarbetsgivare som klagar över att ungdomarna behöver mer tid för attintroduceras i ett arbete än de äldre. Del tycks, säger man i utredningen, "somom arbetsplatserna inte längre har marginaler atl ge ungdomarna del stöd debehöver när de börjar ett nytt arbete. Det krävs att även de yngsta skall varalönsamma ." Ja,så fungerar det ute i det privata näringslivet i dagens ochförmodligen också på andra ställen runt om i landet. Jag tyckeratt man skall haden här bilden klar för sig när man bedömer de borgerliga regeringarnassysselsättningspolitik. Tid efter annan för man ju höra från de borgerliga - vihar hört det från den här talarstolen också -att det aldrig under någontid har vidtagits så många åtgärder för all rädda jobben som under deborgerliga regeringarnas tid. Med miljardinsatser i form av beredskapsarbeten,arbetsmarknadsutbildning och bidrag till företag menar sig de borgeriiga engång för alla ha legitimerat sin sysselsättningspolitiska trovärdighet. Menarbetsmarknadspolitiken är ändå bara en del av sysselsättningspolitiken. Hurär det med den ekonomiska politiken och med näringspolitiken? Vivet Ju alla att den borgeriiga ekonomiska politiken konsekvent har inriktats påatl höja vinstnivån i företagen. Dessutom är del så, enligt borgerlig ideologioch borgerlig praktisk politik, att hur vinsterna skall användas skallarbetsgivarna bestämma. Om vinsterna skall användas till konsolidering,utbyggnad och investering eller om pengarna skall plockas ut ur företagen, detskall kapitalägarna bestämma. Underde år vi har haft borgerligt regeringsinnehav här i landet har mycket pengarförts över lill förelagen. Men när det gäller i vilken utsträckning denöverföringen av pengar skulle lägga grunden för sysselsättning i framtidenhårde borgeriiga infe ställt några krav på företagen. De lägger arbetstagarnasöde i företagens händer. För arbetstagarna återstår det atl hoppas på attkapitalägarna skall finna det förenligt med sina intressen alt hålla sysselsättningeni gång. Dethär är den ideologiska grunden för den borgeriiga ekonomiska politiken. Det kanväl också sägas att den praktiska tillämpningen under de år vi har haftborgeriig regering har legat ganska nära den ideologiska grunden. Sammasak gäller i fråga om näringspolitiken. Även här ställer sig de borgeriiga vidsidan av och låter utvecklingen ha sin gång. Man vill inte ha några planmässigaoffentliga satsningar på näringssektorer med goda framtidsutsikter.Visseriigen är man beredd -det har framför allt varit - att i vissasituationer ge företagen ekonomiskt stöd från samhället, men i första hand ärdet kapitalägarna som skall avgöra hur pengarna skall användas. Förarbetslagarna och för samhället återstår att vänta och se. All vänta och se hurdet blir med jobben. Att hoppas på arbetsgivarna och på marknadskrafterna, fördet är Ju de som i sinom lid skall ge svaret, om det skall bli någonsysselsättning på den eller den orten, om den eller den människan skall fönågot jobb. Visstär det bra med ett företag som går med vinst, eft företag som ger avkastning.Och självfallet kan inte samhället byggas upp av företag som inte kan slå påegna ben. Men det är fariigt om vinsten för vara det allena saliggöranderiktmärket, om enbart vinsten får prägla både de privatas agerande och desamhälleliga insatserna. Om del är så, kommer vi inte atl kunna klarasysselsättningen för alla människor i det här landet. Då kommer många orter attbli utan Jobb, då kommer hembygden för väldigt många människor att försvinna.Då ger vi utrymme för de vassa armbågar som talade om . Då blir det några människor -de svagaste -som får lämna bålen. En lung börda har under de borgeriiga regeringarna fallit på dentraditionella arbetsmarknadspolitiken. Beredskapsarbeten och arbetsmarknadsutbildningharensamma fött möta de samlade konsekvenserna av en sysselsättningspolitik somhar koncentrerats på företagens kostnadsläge och vinstnivå och inte påmänniskornas rätt lill arbete. Menarbetsmarknadspolitiken kan självfallet aldrig ensam klara sysselsättningfrågorna.Vi socialdemokrater har till stor del byggt upp arbeismarknads- politikeni det här landet. Vi har starkt värnat om den, och vi kommer aftvärna lika starkt om den. Men vi vill inte göra arbetsmarknadspolitiken denotjänsten att lägga på den uppgifter som den inte klarar av. Man kan säga attarbetsmarknadsverket och arbetsförmedlingarna egentligenhar gjort en alldeles otrolig insats för att rädda sysselsättningen åt mångamänniskor då den ekonomiska politiken och näringspolitiken iväldigt myckel har brustit, somjag tidigare sade. Men fordrasnaturiigtvis en samlad sysselsättningspolitik med syfte att tillgodose allamänniskors rätt till arbeie. Även om aldrig så många miljarder satsas påarbetsmarknadspolitiken, måste en sådan samlad sysselsättningspolitik till, ominte sysselsättningen för många människor skall hotas. Ävenom vi just nu kan se sjunkande siffror när det gäller arbetslösheten ochglädjande nog ökande siffror när det gäller de lediga platserna, så vet vi attproblemen på arbetsmarknaden är väldigt stora. Vi vet också allproblemen kommer att vara stora framöver. Vi vet att det finns grupper avmänniskor som trots de s. k. goda tiderna inte med nuvarande åtgärder ochåtgärdsprogram kommer aU fö en chans till arbete. Vi vet att bland dem som harde allra största svårigheterna finns del väldigt många unga människor, framförallt väldigt många unga flickor. Visocialdemokrater har när det gäller de här frågorna länge talat om att vi måstesamla alla goda krafter för att förhindra en utveckling här i liknandeden i så många andra länder. Vi måste förhindra att vi för en situation därungdomar redan när de går i skolan vet om de skall bli utslagna eller inte, ensituation där många unga tyvärr för alldeles rätt när de säger: Jag kommer Juinte att fö något jobb, för mig är det ingen idé att "satsa på migsjälv", som råd lyder. Vivet atl man i många av de länder i vår omvärid som kallas världens rikaste äveni goda tider, när efterfrågan på arbetskraft är stor, har en förfarande högarbetslöshet bland vissa ungdomsgrupper. Vi håller på att fö en liknandesituation här i . Men vi måste förhindra att den tendensen får ett fastgrepp om utvecklingen i vårt land. Vi måste verkligen ge den garanti för arbete,utbildning eller praktik åt ungdomen som alla talat så vackert om. Den garantinmåste fö ett annal praktiskt innehåll än några minuters samtal med en jäktadarbetsförmedlare, vilket uttalade som tillräckligt föratt detskulle motsvaras av innebörden i ordet garanti, när han pressades på denpunkten under valrörelsen. Det är inte tillräckligt. Vi måste mena något meramed ordet garanti i det här sammanhanget, om vi menar allvar med det. Socialdemokraternahar vid upprepade tillfällen ställt krav på åtgärder mol ungdomsarbetslösheten.Den första av de tre viktigaste punkter som vi har fört fram handlar omutbildningsfrågorna. Vivet att inte ger en tillräcklig grund för att man skall kunnafö ett arbete. Vi vet att många ungdomar på grund av skoltrötthet, problem ihemmet eller av andra skäl inte skaffar sig någon vidare utbildning eftergrundskolan, och vi vet att dessa ungdomar möts av väldigt svåra Föratt klara de ungdomarna måste vi bygga upp en varvad utbildning, dvs.utbildning genom praktiskt yrkesarbete ute på arbetsplatserna som kombinerasmed teoretiska inslag som förläggs till skolan. Detta har vi diskuterat väldigtlänge, och det har infe heller saknats konkreta förslag om hur en sådanutbildning skulle kunna läggas upp. Def kom bl.a. ett sådant förslag frånsysselsättningsutredningen . Men tyvärr måste man konstateraatt utredningsarbetet och allt tal från denna talarstol och många andra omvarvad utbildning har lett till väldigt fö praktiska resultat för de ungdomarsom skulle behöva denna utbildning. Det är några hundra som kan fö del av den,men många tusental elever behöver den. Ungdomskullarna är just nu väldigt stora. Vi har inte tid för någotlångrolande eller dragande i långbänk i denna fråga. Vi måste genomföra denvarvade utbildningen . Denandra punkten i det socialdemokratiska förslaget handlar om studiestödet ochom de stora ekonomiska skillnader som finns mellan olika ungdomsgrupper.Ungdomar som ägnar sig ål beredskapsarbete eller arbetsmarknadsutbildning ochungdomar som går i gymnasieskolan lever Ju under vitt skilda ekonomiskaförhållanden. Detta ökar naturiigtvis spänningarna mellan de olikaungdomsgrupperna. Det ökar självfallet också frestelsen för dem som ärskoltrötta, men som kanske ändå är i allra största behov av envidareutbildning, att inte söka sig till den, att söka ett annat alternativ änden fortsatta utbildningen. Enligtvår mening bör utgångspunkten vara att öka studiebidragen för 16-19-åringarnagenom alt utnyttja de pengar som kan frigöras genom en successiv övergång frånberedskapsarbeten till en varvad utbildning. Dentredje av de huvudpunkter vi har i vårt program mot ungdomsarbetslöshetenhandlar just om de ungdomar som är i beredskapsarbete. Vi kräver au de skallerbjudas ett fast arbete. För aU åstadkomma detta är vi beredda att gearbetsgivarna, både de privata och de offentliga, ett tidsbegränsat bidrag såatt de alltså skall kunna ge ungdomar som finns i beredskapsarbete en fastanställning i stället. Dehär punkterna är inle nya, vi har fört fram dem tidigare. Det är viktigapunkter, och det är viktigt att de genomförs . Trots att man talar om attföretagen efterfrågar arbetskraft så vet vi att ungdomarna ofta för nej. Vi vetatt ungdomar kan gå från arbetsgivare till arbetsgivare och mötas avhuvudskakningar, antingen på grund av att jobbet redan är tillsatt, att de intehar tillräcklig utbildning, att arbetsgivaren inte litar på dem, eller attarbetsgivaren inte räknar med att de skall bli lönsamma . Vaddet handlar om är Ju all vi från samhällets sida måste se till atl vi för denmarginal som behövs, som alltid har behövts och som kommer atl behövas påarbetsmarknaden för att de som har det litet extra svårt-skall kunna fö tid atlkomma in i arbetslivet. Detta gäller inte bara ungdomarna, som jag nu harpratat om, ulan det gäller också väldigt många andra grupper påarbetsmarknaden. Vinstideologin för om dendrivs på borgerligt sätt till effekt att somliga människorför alltid blir utslagna. Det privata utrymmet blir ett utrymme bara för demsom har de vassa armbågarna. Det samhället kommer aldrig aU kunna ge allamänniskor rätt fill ett meningsfullt arbeie. BRIVIOTHÖRNER (fp): Den viktigaste uppgift regering och riksdag har är att bekämpaarbetslösheten och skapa trygga Jobb. I enskild verksamhet är elt arbete tryggtendast om företaget i fråga arbetar med en uthållig lönsamhet. Ävenom den politik som förts under den gångna mandatperioden lett lillförbättringar, återstår här mycket att göra. De kraftiga oljeprishöjningarnaoch prisstegringar på olika råvaror i den senaste oljekrisens spår har kraftigtförsvårat det arbetet. förbäuras lönsamheten i många företag ochbranscher Men uppgången sker från en exceptionellt låg nivå, och de ökningstali procent som ofta redovisas i debatten ger ett falskt intryck avtillfredsställande lönsamhet. Många företag har dock fortfarande låg ellerobefintlig lönsamhet. Det är naturligt att de företag som arbetar med enotillfredsställande lönsamhet inte blir särskilt benägna att investera i nyteknik, nya maskiner, nya produkter och/eller nya marknader. En fortsattförbäuring av lönsamheten är alltså angelägen. Men lika angeläget är attunpkomna vinster användes för offensiva, framlidsinriktade satsningar. Mycketav den utvecklingsoptimism som präglade näringslivsverksamheten långt in på1960-talel har gått förlorad och måste nu med möda återskapas. Inte minst harframtidstron skadats hos de mindre och medelstora förelagen. Under en följd avår tillkom lagar och förordningar där ringa eller ingen hänsyn togs till de småenheternas speciella situation. Byråkrati och krångel fick breda ut sig på ettsätt som allvarligt påverkade initiativkraft och arbetslust. har vi genomfolkpartiet i regering fött aktiva insatser mol byråkrati och krångel. Dessainsatser måste få fortsätta. Många onödiga frågeformulär har t. ex. kunnatsorteras bort innan de hunnit drabba företagen. Detär viktigt och angeläget för vårt samhälle att de små och medelstora förelagenges goda livsvillkor. Det har under den senaste konjunkturnedgången visat sigatt Just dessa företag har en bra förmåga att slå emot och skyddasysselsättningen. Antalet sysselsatta i tillverkningsindustrin minskade med 76000 eller 8 96 . Motsvarande utveckling förarbetsplatser med färre än 200 anställda är en minskning med 36 000 eller 1296. Trots många fusioner och ett otillfredsställande nyföretagande, hårdemindre och medelstora förelagen alltså i stort behållit sin tredjedel avantalet anställda i tillverkningsindustrin under den redovisade tidsperioden.Tack vare de små företagen i vårt land har många orter ett differentieratnäringsliv, vilket är bra ur många synvinklar. Förde små företagen med en oftast begränsad tillgång på eget kapital är ettstabilt penningvärde viktigt. En kraftig inflation leder till ett ökatrörelsekapitalbehov, som oftast blir svårt att klara, i synnerhet ikombination med volymtillväxt och svag lönsamhet. Idet lilla företaget är det nära mellan beslut och verkställighet, vilket är enutmärkt grogrund för nya tillverknings- och produktidéer. Men de kortabeslutsvägarna innebär också att korrigering av felaktiga beslut oftast kan skeinnan företagens existens hotas eller allvariigt påverkas av den beslutadeåtgärden. Detre senaste årens insatser på näringspolitikens område har i mycket hög grad -beroende på tidigare misstag - fått inriktas på att mildra konsekvenserna avden förra oljekrisen och en alltför expansiv ekonomisk politik åren före 1976.Nu måste insatserna till övervägande del riktas på offensiva satsningar. Dettainnebär att selekliva åtgärder så långt möjligt bör uteslutas till förmån förgenerellt verkande åtgärder, vilka inte snedvrider konkurrensen företagenemellan. Attitydenfrån regeringens och sida gentemot de mindre och medelstoraföretagen har markant förändrats sedan regeringsskiftet . Del har vi kunnatkonstatera, som har vår dagliga gärning i Just dessa förelag. Sedanföretagsbeskattningen reformerades under föregående ärinkomslbeskatlningsreglerna i stort tillfredsställande för företagen. måsteman gå vidare på andra områden. Exempel på åtgärder som behövs under deninnevarande mandatperioden är bl. a. att ytteriigare mildra förmögenhetsbeskattningenav arbetande kapital och göra denna beskattning opåverkad av inflationenshärjningar. Utvecklingsfonderna borde vidare fö möjligheter att låna ut medeläven till handels- och serviceföretag, vilket nu inle är möjligt. Så längeföretagen inte arbetar med fullt kapacitetsutnyttjande eller tillfredsställandelönsamhet är det svårt att stimulera fram ytteriigare investeringar. Däremotborde det vara möjligt atl med någon form av avdrag vid beskattningen ellerbidrag, för de företag som inte redovisar vinst, stimulera lill insatser förproduktutveckling och/eller marknadsföring på nya marknader. Detta skulle isin lur leda till nya och sunda investeringar. Detär alltså en angelägen uppgift att skapa optimism och framtidstro i vårtnäringsliv. En viktig grund för en positiv utveckling av vårt lands näringslivfinns hos många av de mindre och medelstora företagen i vårt land. Dessamöjligheter måste las till vara och förvallas på bästa möjliga sätt. (vpk): Jag tillhör de nyvalda i den här församlingen. För bara en månad sedanvar skogen min arbetsplats och molorsågen mitt arbetsredskap. Jag bor i ettskogslän där flyltlasspoliliken och den planlösa utslagningen avarbetstillfällena ständigt oroar människorna. Den utvecklingen är slutresultatetav de beslut som har fattats i de folkvalda församlingarna - och, tyvärr,främst av de beslut som fattats i slutna direktionsrum av ett fåtal personer. Mittval av ämne beror icke enbart på min hemort, utan på att skogsnäringen är av såstor betydelse för vårt land. Självfallet behöver även ett skogslän andraindustrier än dem som baseras på skogsråvaran, men bortsett från detla vill Jagpåslå alt elt skogsläns naturliga förutsättningar inle tastill vara på ett riktigt sätt. Fördet första är förädlingsgraden låg. Det mesta exporteras som råvara ellerhalvfabrikat. Enbart en ändring härvidlag skulle skapa många nya arbeten. Fördet andra är skogen en av de fö råvaror som förnyas. Sker då vården av dennatillgång på bästa sätt? Svaret är nej. Det är ingen hemlighet atf det finnsstora brister när det gäller skogsvården. Enligt färska undersökningar äråterplanteringarna godtagbara endast på halva arealen. I runt tal 600 000hektar röjningsskog är icke åtgärdad. Orsakerna till detta är många, men detfinns anledning att framförallt uppmärksamma följande. Densnabba mekaniseringen i kombination med kortsiktiga vinstintressen har letttill att nödvändiga arbeten inom skogsvården eftersatts. Skogsvårdsarbetenamåste ske med metoder, och beroende på borfrationali-seringen avarbetare räcker de som finns kvar inle till för au klara hela den nödvändigaskogsvården. Insatser i skogsvård är dessutom långsiktiga investeringar, sombär frukt efter kanske . Från kapitalistisk synpunkt är sådanainvesteringar föga aUraktiva och blir därför inte gjorda, även om de är klartsamhällsekonomiskt motiverade. Följden blir au skogsvården eftersatts och attden framtida virkesförsörjningen äventyras. Det måste till en helhetssyn på hurvåra skogstillgångar skall nyttjas och vårdas. Lika naturiigt är att dennahelhetssyn även skall gälla på skogsindustrisidan. Det är både naturiigt ochfullt möjligt att också skogen skall bidra till vår energiförsörjning. Värdetav den vedenergi som skulle kunna tillvaratas är myckel högt, omräknat ioljepris. Idenna helhetssyn ingår också kravet på en bra miljö. Därför måste giftspridningeni skogsbruket stoppas. Man möts ofta av argumentet att det är en obetydligareal somåriigen besprutas, enligt uppgift ca . Men det är 30 000hektar för mycket. Var finns logiken när man ställer skogsarbetare arbetslösaoch i stället använder gift? - betalade Skogsarbelareförbundei 46milj. i understöd till arbetslösa skogsarbetare. Förden summan pengarskulle uppåt skogsmark kunnat röjas. Det senare hade ju varit enbra investering för framtiden. Dettaär bevis nog för hur man vältrar över kostnader på samhället genom ettföretagsekonomiskt resonemang och Jakt på vinster. Det finns fler exempel.Genom statliga och kommunala bidrag sysselsätts också en del arbetslösaskogsarbetare med atl riva gamla ladugårdar. Vi är självfallet inte motståndaretill atl arbetstillfällen skapas. Arbete åt alla är en mänskligrättighet. Men kravet på en meningsfull sysselsättning måste också ställas. Skogsbruketär för vårt land en viktig näringsgren, för stora regioner den helt avgörande.Med elt samhällsekonomiskt synsätt, genom forskning och vidareförädling, genomatt man tillvaralar alla de nytijandemöjligheter som bevisligen finns, kanmånga nya arbetstillfällen skapas. Då kan vi stoppa den avveckling avskogslänen som pågår och i stället starta den utveckling som så väl behövs. Detsamhällsekonomiska synsättet skulle förena kraven på hög sysselsättning, godmiljö och hög virkesproduktion. Del skulle med andra ord mildraoch lösa upp de målkonflikter som finns. borgeriigt styre har satt sina spår i arbetarnas plånböckerEfter sitt aktiva deltagande i valrörelsen ser Svenska arbetsgivareföreningentiden an med tillförsikt. Där är man yäl medveten om att man har sinavapenbröder och -systrar i kanslihuset. Man nöjer sig inte med sittvanliga utgångsbud om lönestopp, utan spridda rop hörs dessutom om direktalönesänkningar. Man är också på offensiven mot de arbetare som kämpat sig tillmånadslön - genom atl man kräver en återgång till halv- eller helackord.Arbetarnas reallöner skall alltså ytteriigare pressas ner, stress ocharbetsintensitet skall öka. Dennaoffensiv måste mötas med den styrka och enighet som arbetarrörelsen självklartär mäktig. Klassamarbete måste avvisas.