prot · G30975 · 1979-12-31 00:00:00 — Jag tror att det är det vi måste diskutera ochfinna lösningar för. Insikten om att hela samhället är med barn, att vi allahar direkt ansvar för barnen - kvinnor och män, vare sig vi finns på ellerutanför arbetsmarknaden - måste prägla jämställdhetsarbetet ,Det får inte fortsätta att vara så att det är kvinnorna som skall ta merpartenav ansvaret för barnen och dessutom drabbas ekonomiskt. ROLFDAHLBERG (m): I har vi häftenhög målsättning -. 'ad gäller bostadsbyggandet. varden övergripande ambitionen att bygga bort bostadsbristen. I samband med denhöga produktionen var det till helt dominerande del lägenheter i flerbostadshussom byggdes, trots att efterfrågan på småhus var stor. Detta drabbade mestbarnfamiljerna och de köpsvaga grupperna. Byggandet var inte inriktat eftermänniskornas önskemål vad gäller formen för boendet och inte heller vad gällerboendemiljön. Detta var olyckligt och torde i hög grad ha bidragit till desociala problem som uppstått i många nya koncentrerade bostadsområden. Valfriheten och möjligheten att påverka den egnabostadssituationen måste vara vägledande vad gäller produktionsinriktningen.Obalansen i tidigare byggande har påverkat lägenhetssammansättningen i negativriktning. Vi vet genom samstämmiga undersökningar att av svenska folketvill bo i eget hem, men trots detta har vi i lägenhetsbeståndet endast ca41 % småhus. Jämfört med andra västeuropeiska länder har en mycket lågandel småhus av det totala bostadsbeståndet. har produktionsinriktningen förändrats.Nu byggs huvuddelen av lägenheterna i form av småhus, och detta stämmer överensmed de önskemål konsumenterna har. Vi har också en produktionsapparat inombygg- och entreprenadbranschen som anpassats till denna fördelning.Omställningen, som påtvingades branschen och som ocksåvar betingad av en kraftig minskning av den totala produktionen, var besvärligsåväl för företagen som för de anställda. Det är därför angeläget att ryckigheti produktionsinriktningen undviks . I den allmänna debatten kan nu märkas kritik mot ett förhögt småhusbyggande. Denna kritik är utifrån konsumenternas önskemål heltfelaktig. Endast genom att hålla en hög andel småhus i produkfionenkan vi komma till rätta med den obalans som vi har mellan småhus ochflerfamiljshus i bostadsbeståndet. Önskemålen att äga det egna hemmet är fast rotade hosmänniskorna, och många familjer har en klar målsättning att få denna önskanuppfylld för att på så sätt kunna forma sin egen boendemiljö. Genomsmåhusproduktionen friställs också lägenheter i flerbostadshus, eftersom deflesta som bygger eller 9 protokoll 1979/80:75-76 köper ett eget hem tidigare bott i lägenhet. På så vis kanockså lägenhetsmarknaden tillgodoses även vid en måttlig nyproduktion avflerbostadshus. Småhusproduktionen måste inriktas så att familjer i vanligainkomstlagen kan förvärva ett eget hem. En viktig målsättning är därför altsmåhusen produceras till rimliga priser och med god kvalitet. Man kankonstalera att kostnadsutvecklingen vid småhusproduktion inte varit så ogynnsamsom vid byggande av flerbostadshus. Vårt bostadsbestånd representerar ett mycket stortkapital. Enbart småhusens samlade värde ligger på ca 300 miljarder kronor.Husen skall användas , i många fall uppemot . Det ärdärför viktigt att småhusen byggs med god kvalitet, vilket också sedan ger enlägre drift- och underhållskostnad. Detta år på så vis positivt för såväl denenskilde som samhällsekonomin. Nuvarande "stela" lånebestämmelser ochpanlvär-desberäkningar medför ibland svårigheter och utgör i vissa fall direkthinder när det gäller satsning på kvalitet. Investeringar som skulle varapositiva för boendeekonomin kan vid själva produktionsiillfälletpåverka låneunderlagsberäkningen, så att överkostnaden blir för stor, vilketkan få tillföljd att bygget inte kan genomföras. Byggherren tvingas då välja enlägre kvalitet, som för framtiden är oekonomisk. Inför 1980-talet måste vi framför allt betona följandekvalitetskrav: stabilitet i huset, varma golv, energisnål ventilation samtbegränsade drift-och underhållskostnader. Dessa kvalitetskrav är alldeles särskilt angelägna genomatt man bygger in dem i huset redan från början och sedan praktiskt tagel intekan ändra förutsättningarna. Har man en gång byggt huset med en vissstomkonstruk-tion, en viss grundkonstruktion, en viss installation då detgäller venfilatio-nen och med ett visst materialval, är del därefter omöjligteller mycket svårt att göra något åt dessa delar av huset. Det gäller därföratt verka för att låneregler, byggnormer etc. verkligen ger utrymme förgodtagbar kvalitet i dessa avseenden men även att arbeta för att villkoren fördenna högre kvalitet blir så attraktiva att husköparna spontant föredrar attvälja den högre kvaliteten. Många människor har en önskan att få bosätta sig ivad vi benämner glesbygd. Den tätbebyggelserätt i mindre omfattning som förratrepartiregeringen införde har i många fall motarbetats av byggnadsnämnderna,beroende bl, a, på rädsla för vad den kommunala servicen skulle kosta. 1 mångafall är detta undanflykter. Kommunalt vatten och avlopp är inte nödvändigservice överallt. Här finns alternativa tekniska lösningar som är heltgodtagbara. Väghållning får ske genom vägföreningars och vägsam-fällighetersförsorg. Renhållningen kan skötas av den enskilde under vissa förutsättningar. På många platser skulle en förtätning av bebyggelsen varaett sätt att få en utökad och förbättrad service. Ett ökat boende i ett områdekan antingen säkra en befintlig service i form av affär, kollektivtrafik, låg-och mellanstadieskola eller ge underlag för en utbyggd service i dessa avseenden. Om politiker och tjänstemän inlekrånglar till och försvårar för människorna, bör allt flera få möjlighet attvälja att bosätta sig även i glesbygd. Att få ha valfrihet även när det gällerbostadsort år så oändligt mycket viktigare än all samhällets planer ochmålsättningar uppfylls till , För trots allt är det fråga om relafivt fåmänniskor, men för den skull inte mindre angeläget. Variation i bebyggelsen samt mellan olika upplåtelseformeroch hustyper är en förutsättning för att skapa fungerande bostadsområden. Föratt erbjuda bostäder åt olika medborgare i olika åldrar med eller utan familjkrävs inte minst variation i storlekar på bostäder. Det behövs fler störrelägenheter i flerfamiljshus och fler mindre småhus för att valfriheten skallöka. Äganderätt lill lägenhet måste införas för att boende som vill äga enbostad utan tomt skall ha möjlighet att förverkliga sina önskemål. Äganderättoch bostadsrätt stimulerar till egna insatser, större omvårdnad av den egnabostadsmiljön samt till ett ökat sparande. Ett ökat ägande - även avbostadsrätt - är till fördel för både bostadskonsumenten och samhällsekonomin. Variation och valfrihet är också en förutsättning för attskapa den socialt bästa bostadsmiljön och därmed motverka segregation. Braboendemiljö kräver en hög ambition både vad avser den inre och den yttremiljön. Byråkratin får inte motverka möjligheterna att skapa den standard sombostadskonsumenten vill ha. Lånereglerna får inte vara ett hinder mot nya idéeroch variation. Terränganpassaf byggande, en bra miljö för barn och äldre samten god kommersiell och social service är nödvändiga element för att ettbostadsområde skall kunna fungera som ett samhälle gjort för de enskildamänniskorna och efter deras önskemål. KERSTINANDERSSON i (c): I sin skattemotion till årets riksdag villsocialdemokraterna skärpa skogsbeskattningen. Enligt det lagförslag som träddei kraft fr. o, m, får skogsägarna dra av vid försäljning av rotpostoch av skogsprodukter. Är det grov okunnighet eller ett försök attvilseleda allmänheten, när socialdemokraterna inte i sin motion och tydligeninte heller vid presentationen av den talar om att detta skatteavdrag bara ärett sätt att skjuta beskattningen framför sig? Det sammanlagda skatteavdragetvid försäljning av skogsprodukter får uppgå till högst 50 %av skogens anskaffningsvärde. Liksom tidigare skall man prövabeskattningskonsekvenserna inom ramen för realisationsvinstbeskattningen vidavyttring av fastigheten. Därför varnade man i Lantbruksradion i söndagsskogsägarna för att utnyttja avdragsmöjligheten urskillningslöst, I en presskonferens talade socialdemokraterna också om attstaten skulle kunna få in 450-500 milj, kr,, om man minskade skogsägarnasavdragsmöjlighet till 25 resp, . Den enligt socialdemokraterna generösaavdragsrätten föreslogs endast ändras från . Hur man skallkunna få nytta av det för skatteutjämning under /81 förstår jaginte. Tala ärligt om för svenska folket att dessa avdrag inte berör allaskogsägare utan att väldigt många inte alls kommer att utnyttja dem! Man säger också att det borde stimuleras tillökad avverkning. Enligt de uppgifter jag har fått har avverkningen /80 redan gått upp med i förhållande /79. Detta beror inte på dessa avdrag utan på att man varitsolidarisk mot sina skogsindustrier. Men det beror också på att priset förråvaran höjts något, så att man inte längre behöver betala mer pengar föravverkningen än vad som motsvaras av försäljningssumman, vilket tidigare varitfallet. Jag kommer därmed in på det handlingsprogram, Politik förskogsnäringen, som var inne på i sitt anförande i går kväll.Enligt är detta ett handlingsprogram föratt möta problemeninom skogsbruket och skogsindustrin. Jag hoppas bara att inte alla uppgifter idetta är lika vilseledande som den förklaring till kriserna inom skogsnäringensom en fackföreningsbas där hemma gav. Han hade nämligen tolkat det hela så allkriserna helt berodde på "de penninghungriga skogsägarna". Man utgår i Politik för skogsnäringen när delgäller inkomsten för skogsägarna, men man talar inte om att priset på rotnettotdärefter sänkts med , medan löner och andra utgifter stigitbetydligt. Man har inte heller räknat med räntor på kapital eller med återplanteringskostnader.Programmet är alltså helt vilseledande på detta område. är skogsavfall och skogsråvara mycketkonkurrenskraftiga som råvara i värmeverk. Skogsråvaran blir billigare än denimporterade oljan. Från vissa håll vill man emellertid ha förbud mot användningav massaved i det sammanhanget. Skall skogsägarna alltså avstå från att säljasitt virke till den som kan betala för det? Jag anser att vi i stället måstesatsa på ett system som gör det möjligt att ta fram energiråvara till lägrekostnader än dagens. Vi måste också få en industri som betalar sådana priserför råvaran som är skäliga i förhållande till bränslévärdet. BJÖRNKÖRLOF (m): Den allmänpolitiska debatten har under de berört många områden som oroar människorna. Jag kan tyvärr intebryta raden av sådana talare. Det känns måhända litet olusfigt att debattenavslutas med ett inlägg om vårt samhälles brottslighetsproblem, men mångamänniskor upplever detta som ett av de verkligt svåra samhällsproblemen. Den omfattning i vilken människor begår brott är beroendeav ett samspel mellan ett stort antal sociala och individuella faktorer, sominbördes är mycket olikartade. Vissa av dem främjar brottslighet, andra ärägnade att avhålla från brott. Mot denna bakgrund är det orimligt att tro attdet skulle kunna lyckas att genom en enda faktor, det kriminalrättsligaingripandet, dirigera människor till fullständig laglydnad. Lika felaktigt har varit att låta en kriminologisk teoridominera debatten såsom skett , I början av 1960-taletbörjade man inom den kriminologiska forskningen tala om stämpling. Teorierna omstämpling har haft ett stort inflytande på diskussionen om kriminellt ochavvikande beteende. Teorins inflytande kan bero på attden ger en enkel och attraktiv lösning på ett svårt problem. Genom att detenligt denna teori är omgivningens reaktion som är orsaken till avvikarensbeteende, blir denne fri från ansvar. Det är i själva verket den socialaomgivningen som är ansvarig för avvikarens beteende. Att vidta åtgärder motavvikaren förvärrar därför endast situationen. Den nya debatten om normer är en reakfion mot dennaöverslätande tolerans, I den debatten framhålles alltmer människors behov avatt i samverkan med andra själva ta ansvar för sitt liv, av att styra ochpåverka sin egen framtid. Allt fler människor upplever att den tolerans som vitidigare haft inte är helt rätt avvägd och att vårt narkotikaproblem t,ex, är ett uttryck för en missriktad samhällelig tolerans. Brottsökningen i sedan andravärldskrigets slut är i första hand en följd av en påtagligt ökadbrottsaktivitet bland barn och ungdom. Den ger kraftiga utslag ibrottsstatistiken, och den har åtskilliga negativa konsekvenser förrelationerna mellan den yngre och den äldre generationen, till skada för båda.Den representerar en svår belastning på vårt samhälle. Frågan om bekämpande avungdomsbrottsligheten har därför enligt moderata samlingspartiets uppfattningen central roll. Den officiella statistiken vad gällerungdomskriminaliteten visar på flera samband. Störda föräldrarelationer, skolproblem, som skolk, avbrutna studier, dåliga betyg, arbetslöshet,alkohol-/narkotikaproblem och kriminalitet visar parallellt alla en stigandetendens. Att det råder så stor osäkerhet om hur samhället börreagera på lagöverträdelser som begåtts av unga människor beror delvis på attdet finns två motsatta synsätt. Låt mig förenklat sammanfatta dem på följandesän. Alla unga människor begår i sitt livbrottsliga handlingar, men de flesta "växer ifrån" dem. Om samhället reagerar på ungdomars brottsliga handlingar genom att bestraffa dem, kan de bli stämplade. Risken finns då all de intar en negativ attityd med fortsatt kriminalitet som följd. Samhällets reaktion kan alltså leda till ökad kriminalitet. Detta är stämplingsteorins synsätt, 2, Samhället och dess representanter måste reagera påungdomars lagstridiga handlingar för att tydligt markera gränserna för det otillåtna och ogillande av att dessa gränser överträds. Reaktionen behöver inte vara sträng, men den bör komma snabbt och vara klart relaterad fill vad som har hänt. Utebliven reaktion kan leda till ökad kriminalitet hos ungdomarna. Detta är normteorins synsätt. Frågan gäller alltså om man skall göra något när en ungperson blir upptäckt för någon brottslig handling. Frågan är enligt mittsynsätt lätt att besvara. Om en norm är grundad i allmänt omfattade värderingaroch man vill att den skall bestå, då skall man reagera på normbrott men ocksåreagera positivt då följs. Hur sambandet mellan störda familjerelafioner,skolsvårigheter, arbetslöshet och kriminalitet hos ungdom ser ut vet man intemed bestämdhet. Någon studie som kan visa hur detta samband ser ut harännu inte gjorts. Att det finns ett samband antas dock av de flesta forskare. Dessa förhållanden utgör bakgrunden till dagens allvarliganarkotikasilua-fion. De utgör faktorer som endast årtiondens målmedvetetsamhällsarbete kan förändra. Narkotikakonsumtionens totala omfattning är okänd.Omfattningen av det tunga missbruket - i första hand injektionsmissbruket - ärsvår att bedöma. Enligt vissa berörda myndigheter och organisationer liggerantalet injektionsmissbrukare i vårt land på mellan 10 000 och 15 000 personer.Antalet personer som injicerar centralsfimulantia anses inte ha ökat undersenare år. Däremot har användningen av opiater ökat. Det närbesläktade heroinet började få allt störrespridning . Framför allt tycks enkraftig ökning ha skett av handeln med heroin och av heroinmissbruket. Detta ärliksom övriga former av tungt missbruk i huvudsak koncentrerat tillstorstadsområdena. Antalet heroinmissbrukare uppskattades till ca 2000 i hela landet, varav ca 1 000 i . Med reservation för bedömningssvårigheterna kansituationen beskrivas på följande sätt. Efter en spridnings- och fillväxtfas islutet av visar vissa tecken på att läget efter en stabiliseringåter börjat utvecklas negativt. Det är framför allt den snabba övergången tilltung narkotika i vissa missbrukargrupper som skrämmer. Larmrapporterna om narkofikamissbrukets härjningar vittnarom de växande dagliga svårigheter som tull, polis, sociala myndigheter ochvårdinrättningar ställs inför. De omfattande problemen för den enskilde och för samhälletvisar sig på olika sätt. Narkofikamissbrukets utbredning utgör grunden för envitt förgrenad brottslighet i det svenska samhället. Flera olika brottstyperkan urskiljas på narkotikans väg. Den smugglas in i landet och försäljsillegalt inom landet. För att kunna köpa narkotika gör sig narkomanerna oftaskyldiga till omfattande brottslighet, såsom olika tillgreppsbrotl, stöld,inbrott, rån m, m. Det genom brottslig verksamhet åtkomna stöldgodset måsteoftast avyttras och förvandlas till reda pengar. Delta skapar grund för enomfattande häleribrottslighet. Utan tvivel drivs också många unga kvinnliganarkomaner till prostitution för att finansiera sitt missbruk. Prostitutionenför ofta i sin lur med sig olika slags brottslig verksamhet. Den hitfillsvarande politiken på detta område har intekommit till med problemen. Det fordras nu samlade samhällsinsatser motalla grenar av narkotikakomplexet för att vi skall komma till rätta mednarkotikamissbruket och den brottslighet som har samband därmed. På kort sikt måste samhällets resurser inriktas på främstföljande åtgärder: 1, Begränsanarkotikainförseln i landet. 2, Slå sönderlangarorganisationerna, 3, Skapa ennarkofikafri kriminalvård. Bygga upp en fungerande narkomanvård. Låt mig, herr talman, här endast ta upp vissakriminalpolitiska åtgärder till behandling. Det gäller i första hand en översynav narkotikastrafflagens straffsatser samt permissionsbestämmelser för intagnasom avtjänar straff för narkotikabrott. Maximistraffet höjdes 1972 till fängelse . Detmaximistraffhot som vilar över det grova narkotikabrottet är ett betydandeinstrument i kampen mot den internationella narkotikatrafik som är inriktad päSverige. För att straffhotet skall bli verkningsfullt anser vi moderater attmaximistraffen bör höjas. Detta kommer erfarenhetsmässigt att medföra alldomstolarna generellt anser sig böra ädöma längre lids fängelse än vad som nuär fallet. Men det intressanta är minimistraffsatserna. Dessa har vadgäller grovt narkotikabrott utvecklats från fängelse lägst vid 1968års lagstiftning till lägst fängelse vid lagstiftning.Härefter har ingen ändring ägt rum. Vad gäller såväl det vanliganarkotikabrottet som narkotikaförseelsen har bötesstraffet alltsedan 1968 varitminimistraff. Mycket talar för en översyn av narkotikastrafflagen.Enligt statistik framlagd av BRÅ dömdes av dem som ådömdesfängelse för grovt narkotikabrott fill fängelse i högst . Mindre än 4 %ådömdes längre fängelsestraff än . Vid bedömningen av dessa brott kan konstateras attnarkotikamissbruket nu blivit så omfattande att spridandet av heroin t, ex,leder fill att många narkomaner dör. Importören, tillverkaren och langaren har uppsåt all tjänapengar på narkomanernas bekostnad. Vetskapen om vilka risker de utsätter narkomanernaför avhåller dem inte från deras verksamhet. Tvärtom är deras förhoppning allskapa, bibehålla och om möjligt öka en säker kundkrets. Verksamheten riktar sigmot ungdomen. Langarens vinster är ofta enorma. Krasst ekonomiskt lönar sig verksamheten om vederbörandeinte ertappas oftare än varannan gång och då inte behöver avtjäna mer än någotårs fängelse. Mot denna bakgrund kan det ifrågasättas om inte straffminimum förnarkotikabrotten är alldeles för lågt vid jämförelse med de verkningarnarkomanin har för såväl enskilda som samhället. Sista ledet i knarkhandeln är vitalt förlangarorganisationernas funktionssätt. Att bli smålangare är ett sätt att fåpengar till sitt eget missbruk. Genom att många narkotikamissbrukare på det härsättet får ett personligt ekonomiskt intresse av att sälja till andra blir deockså garanter för att narkotikamarknaden inte minskar. I stället har de ettaktivt intresse av att missbruket sprids fill ständigt nya grupper. Om narkotikainnehavaren behandlas mer ingripande än i dagoch om minimistraffen skärps kan den utbredda uppfattningen att det är lagligtatt inneha viss mängd narkotika ändras. Detta skulle försvåra nyrekryteringentill missbruket. Den viktigaste följden av ett tidigt och effektivt ingreppblir att antalet personer som narkomanen kan göra till missbrukare begränsas. Genom alt åtalspraxis vid innehav av mindre mängdernarkotika utvecklats mot ett ökat antal fall av åtalsunderlåtelser harnarkotikamarknaden anpassat sig till detta. Langarna har i normalfallet intemer narkotika på sig än att de undgår åtal. På detta sätt har det sista ledet inarkotikahanteringen i praktiken blivit helt legalt. Dessa förhållanden ärohållbara, om man har ambifionen att stoppa narkotikalangningen. Detär också klart ätt varken langare eller missbrukare kan avhållas genombötesstraff. På grund av narkotikastrafflagens utformning och fillämpning ärböter ändå en mycket vanlig påföljd. utdömdes genom strafföreläggandeeller domstolsdom böter i av alla mål som avdömdes och som avsåg enbartnarkotika. Riksåklagarenhar stramat upp praxis i vad gäller åtalsunderlåtelser på ettsätt som bör innebära en förbättring på detta område. Enskärpt åtalspraxis medför dock med nuvarande strafflagstiftning endast enökning av antalet bötesdomar. Enligt mening kan väsentligaförbättringar endast nås om användningen av böter ges en ren undantagskaraktäri straffmätningen. Genomen sådan ändring av lagstiftningen nås såväl langare som missbrukare av derättsvårdande organen och av narkomanvården, och ett tryck appliceras motlangarorganisationen i dess känsligaste del. Andelennarkotika- och läkemedelsmissbrukare har ökat markant sedan slutet av1960-talet inom både anstalterna och frivården inom kriminalvården. Motdenna bakgrund måste man bedöma det kraftigt ökade missbruket av permissionersom utvecklats och det ökade antalet rymningar.Härigenom har narkotikamissbruket kunnat fortsätta och langarkedjorna hållas istort sett intakta. Sedanpermissionsbestämmelserna skärpts 1978 har andelen misskötta permissioner dockminskat något. Detär givetvis av stor vikt att permissioner inte fillämpas på ett sådant sätt attt. ex, grova narkofikaförbrytare ges möjlighet till rymning. Det ligger isakens natur att särskild försiktighet är motiverad när det rör sig om personersom genom sin internationella anknytning till narkotikabrottsligheten kanbefaras fortsätta med sin verksamhet. Detär uppenbarligen stötande för de rättsvårdande myndigheterna -polis, åklagareoch domstolar - och även för allmänheten att permission beviljas efter enmycket kort tids frihetsberövande, trots att vederbörande dömts fill ettlångvarigt frihetsstraff för samhällsfarlig kriminalitet. Det har säkerligeninte heller förankring i det allmänna rättsmedvetandet. En mer restriktivpermissionspolitik står bättre i överensstämmelse med rättskänslan hos gemeneman. Herr talman!Narkotikabrottslighetens utbredning och skadeverkningar ställer särskilda krav påprioritering av samhällets resurser. uppfattning både kan ochbör samhällets resurser för brottsbekämpning genom olika åtgärder frånstatsmakternas sida ges en klarare prioritering. Skälet till minuppfattning är följande. Vi har i det svenska samhället strukturer av brottslighet som är relativt lätturskiljbara. En av dem är narkotikabrottsligheten, som förutom hanteringen somsådan drar med sig en omfattande egendomsbrottslighet, hälerier, finansieringgenom prostitution och våldsbrottslighet. Samhället besitter i själva verket mycket stora resurserför brottsförebyggande och brottsbekämpande åtgärder. Men dessa resurser ärsplittrade både i vad det gäller organisation och när det gäller ansvar. Skolan, socialvården, polisen, domstolarna ochkriminalvården arbetar mot denna strukturella brottslighet efter olikaförutsättningar, med olika mål och tyvärr alltför ofta var för sig. Samhället kan enligt min uppfattning inte effektivtförebygga och bekämpa brottslighet av denna karaktär med nuvarande insatsergenom olika organisafioner som inte förenas i en gemensam målsättning. Om dennaallvarliga strukturbrottslighet skall kunna bekämpas fordras ett nytänkande päflera plan.