prot · G309134 · 1979-12-31 00:00:00 — Regeringens handlingsförlamning är lika stor på det härområdet som när det gäller att hantera statsfinanserna. En massa munväder meninga konkreta åtgärder - det är regeringens politik. Det intressanta i regeringens proposition 90 är egentligenatt man nu helt riktar in intresset mot den kommunala finansiella utvecklingenoch lämnar själva volymutvecklingen därhän. har det hetat att det inteär den finansiella utan den reala utvecklingen som är den intressanta, och motden bakgrunden har tidigare överenskommelser mellan stat och kommun som slutitsunder den socialdemokratiska regeringsperioden kritiserats. inriktar man sigbara på att ta ifrån kommunsektorn pengar men har alltså Kommunalekonomiska frågor rn. Kommunaleko-nomiska frågor in. inga idéer orn hur självaverksamhetens utveckling skall . Vi socialdemokrater ställer inte upp påett sådant beteende. ochlandsting måste kunna lita på att statsmakterna står fast vid givna besked. Enomprövning av statsbidragsgivningen till kommunsektorn skall vara ett utflöde avgenomförda överläggningar mellan de berörda parterna. Därför yrkar vi avslagpå propositionen. Jag ber, fru talman, att få yrka bifall till de tillbetänkandet fogade NILSBERNDTSON (vpk); När kommunalekonomiska utredningen (KEU 76)framlade sitt betänkande gavs det , Utjämning,Finansiering. Det fanns starka skäl att ifrågasätta om utredningens förslag gavtäckning för denna rubricering. Med tanke på den borgerliga regeringenshärjningar i den kommunala ekonomin börjar det nu i stället bli fråga omåtstramning, försämring och reformstopp. Det var förslagen i kommunalekonomiska utredningen som lågtill grund för beslut om skatteutjämningsreformen.Då sökte man från borgerligt håll hävda att kommuner och landsting hade fåtttillskott från statskassan som möjliggjorde skattesänkningar. Verkligheten ikommunerna är dock en annan. Det finns många eftersatta områden som kräverresurstillskott. Hotelserna mot kommunerna, som ansågs expandera försnabbt, började dock mullra allt högre. Redan i kommunalekonomiska utredningenluftade tanken på lagstiftning om kommunalt skattetak. Tanken påbestraffning av kommunerna om de inte höll sig inom av regeringen uppgjordaramar har förts fram allt oftare. I budgetpropositionen konkretiserades detta. Det beslutadebeloppet till skatteutjämningsreformen skulle halveras . Frånvänsterpartiet kommunisterna avvisade vi denna propå från regeringen som enligtbudgetpropositionen skulle föranleda en särskild proposition. Kritiken blevhäftig också från kommuner och landsting, som kunde räkna ut vilka följdernaskulle bli av ett halverat skatteutjämningsbidrag. Det fanns också kritiska röster i regeringslägret här iriksdagen. ordförande betackade sig för deörfilar som i finansplanen utdelades mot kommuner och landsting. Han vände sigemot vissa företrädare för regeringen som anmärkt på olydiga landsting ochkommuner och som gjort glidande uttalanden om kommunalmännens bristandesamhällsekonomiska ansvar. kritik är lika berättigad i dag.Örfilarna kan besvaras med att regeringens förslag avvisas. Låt oss avvakta propositionen, var dock motiveringen föratt inte stödja den framlagda kommunistiska motionen. Vpk ochsocialdemokraterna röstade dock för att borde säga till regeringenatt beslutet orp skatteutjämningen skulle stå fast. Densärskilda propositionen om kommunalekonomiska frågor 1981 kom islutet av februari, och vi har att ta ställning till den. De som hadehoppats på att regeringen skulle ta hänsyn till den kraftiga reaktionen motplanerna på halverat belopp till skatteutjämningsreformen måste ha blivitbesvikna. Regeringen nöjde sig inte med att halvera bidragshöjningentill skatteutjämningen . vilket motsvarade 850 milj, kr. mindre tillden kommunala sektorn än beräknat. Det särskilda bidraget om . perinvånare som utgår till landstingskommuner och landstingsfria kommunerutanför skatteutjämningssystemet förnyas inte . Det motsvararytterligare 100 milj. kr. Vidare slopas vissa specialdestinerade statsbidrag,främst på skolans område. Det största bidraget som regeringen vill slopa ärskolbyggnadsbidraget. Enligt regeringens egna beräkningar bortfallerstatsbidrag på i runt tal 355 miljoner, räknat på helt år. Det är alltså betydande belopp-mer än 1 miljard kronor-somundandras den kommunala sektorn, om regeringen får sin vilja igenom. För attsöka blidka opinionen och snygga till det hela något föreslås 135 milj. kr. isärskild kompensation till de kommuner som drabbas hårdast av uppdelningen avskatteutjämningsreformen, dvs. 150 kommuner och 6 landsting. Denna åtgärdändrar på intet sätt huvudintrycket av regeringens förslag. Det är ett hån attpåstå att dessa 135 miljoner skulle lösa några kommunalekonomiska problem.Regeringens förslag är oantagbara. De måste avvisas. har möjlighetatt göra detta . Åtstramningspolitiken mot kommuner och landsting liggerhelt i linje med den ekonomiska politik som regeringen för. Verkningarna avdenna politik har vi brutalt fått uppleva på arbetsmarknaden just . Försökenatt vältra över bördorna till de minst bärkraftiga pågår över hela linjen.Kommunerna är en viktig del därvidlag. Det är kommuner och landsting som har att svara för denstora delen av samhällsservicen till medborgarna. Det är den kommunala sektornsom skall svara för hälso- och sjukvård, barnomsorg, äldreomsorg, bostäder,boendemiljö, ungdomens fritidsverksamhet, trafik- och miljöfrågor och mycketannat. Till bilden hör också att den omfattande ungdomsarbetslösheten hartvingat fram nya kommunala åtaganden. När regeringen sätter in åtstramningsåtgärder motkommunerna drabbas de svagaste i samhället, de som har de största behoven avden kommunala servicen. Att följden blir en försämring av servicen och stigandekommunalskatter, därom är opinionen inom landsting och kommuner ense. Budgetministern slår ned blicken inför verkningarna avregeringens politik och säger att de åtgärder som regeringen anser behövligaatt vidta för att begränsa konsumtionsökningen måste utformas på ett sådantsätt att de svaga grupperna skyddas. Han vet naturligtvis att attackerna motden kommunala sektorn drabbar just de svaga grupperna. Om han inte vet det börriksdagen tala om det. refererar de tre huyiidskäl som anförs ipropositionen för ökningstakten i den kommunala konsumtionen: automatiskautgiftsökningar beroende av bl, a, ändrad befolkningsstruktur, alltför högkommunal ambitionsnivå när det gäller utbyggnad och förbättrad standard samtatt Kommunalekonomiska frågor m. rn. Kommitnaleko-nomiska frågor III. regeringoch riksdag lagt nya uppgifter på kommuner och landsting. Utskottet godtartydligen regeringens ståndpunkt. Det är anmärkningsvärt att man talar om enalltför hög ambitionsnivå i kommuner och landsting utan att göra det minstaförsök att granska argumentet, Är ambitionsnivån för hög i fråga om barnomsorg,äldreomsorg eller andra områden som väger tungt när det gäller de kommunalautgifterna? I själva verket vet vi att allvarliga brister råder på dessa och enrad andra områden. drar den slutsats som regeringen behöverför sin politik gentemot kommunerna. Den kommunala expansionen skall begränsas.Att utskottet förordar att statsmakterna bör iaktta återhållsamhet med beslutsom kan leda till en ökning av de kommunala utgifterna kan väl vara på sinplats. Det är dock inte statliga resurser till kommunerna för att de skallkunna fullgöra ålagda uppgifter som utskottet förordar. Nej, det är reformstoppoch avrustning som förordas: "Enligt utskottets mening kan det inteuteslutas att redan fattade statliga reformbeslut kan behöva omprövas för attnå den erforderliga dämpningen av den kommunala utgiftsökningen", står deti finansutskottets betänkande. Det vill man ge regeringen till känna. Detta är naturligtvis ljuv musik i öron. Menjag anser inte att finansutskottet skall komma så lindrigt undan. Tala om vilkareformbeslut ni vill ompröva. Utskottet måste väl ändå något ha diskuterat vadtillkännagivandet konkret kan betyda. Det är också viktigt för allmänheten attveta vilka reformer som kommer att attackeras i den fortsattaåtstramningspolitiken mot kommuner och landsting. klagar över att det i vpk-motionen intevisas någon förståelse för de krav som man på grund av bristen påsamhällsekonomisk balans måste ställa även på den kommunala verksamheten.Utskottet söker tröst i att den socialdemokratiska motionen däremot ställer upppå kravet på begränsningar av den kommunala utgiftsökningen. Vad saken ytterst handlar om är fördelningspolitiken. Denborgerliga regeringens inställning till kommunerna följer samma mönster som påövriga områden, I skattepolitiken gynnar man de mest bärkraftiga och missgynnarde svagaste. På arbetsmarknaden slår man vakt om kapitalägarna och kräver attarbetare och tjänstemän inte ens skall få kompensation för höjda priser ochhyror. Den kommunala sektorn svarar inte bara för en stor del av samhälletsutgifter och inkomster, den är därtill särskilt viktig för de svagastegrupperna i samhället. Utan att diskutera följderna för olika kategorier isamhället av åtstramningen på den kommunala sektorn kan man inte ge en sannbild av åtgärderna. kommunisterna vägrar att godta en politiksom innebär ökade bördor för desvagaste grupperna. Vi ställer upp i försvaretför tillkämpade förmåner. Vi anser att det finns en rad angelägna åtgärder sommåste vidtas och som även kan vidtas med en annan ekonomisk politik än den somregeringen företräder. Det är därför som vi i motion 1924 yrkat avslag påregeringens proposition om kommunalekonomiska frågor. När det gällerskatteutjämningsbidraget, som är den viktigaste delen i regeringens förslag,avvisar vi förslaget om halveringav höjningen och kräver att beslut skall gälla. Där harockså socialdemokraterna ett liknande krav. Det borde vara möjligt att vinna enmajoritet i , som avvisar regeringens attack mot en redan beslutadreform. Omröstningen i denna fråga emotses med stort intresse ute i kommuneroch landsting. Vi har konsekvent avvisat också de övriga attackerna motkommuner och landsting, exempelvis på skolans område. Vårt avslagsyrkandegäller också de olika delfrågorna. Det är typiskt för regeringens politik helt och fullt vill fullfölja förslag som innebär indragna statsbidrag meninte vill godta beslut om höjning av skatteutjämningsbidragen tillkommuner och landsting. finner regeringens förslag rimliga. Vianser dem vara orimliga. Den uppfattningen delar de som i kommuner ochlandsting skall försöka klara de angelägnaste uppgifterna. Den uppfattningendelar alla de som köar för att få vård och annan nödvändig service.Därför bör regeringens förslag avvisas. På några punkter yrkas i socialdemokratiskareservationer bifall till vpk-motionen 1924- bl. a. vårt krav att skatteutjämningsreformenskall genomföras i enlighet med riksdagsbeslut. Vi kan således stödjareservationerna. På övriga punkter yrkar jag bifall till motion 1924 medundantag för förslaget under D, punkten 3 mom. 3. Kommunalekonomiska frågor in. ERICENLUND (fp): Det ärende vi nu behandlar är ett av dem där oenigheten omde föreslagna åtgärderna tycks stor - att döma av de senaste månadernas debatt.Men när det är fråga om innebörden av de problem som vi på något sätt måstelösa finns, såvitt jag förstår, inte en motsvarande oenighet. Kommunernas ekonomi måste alltid betraktas i ett störresammanhang, där hela samhällsekonomin ingår. Detta gäller i särskilt hög grad iett läge med ökade ekonomiska problem. Vi måste exportera mer och importera mindre för att minskavårt underskott i bytesbalansen. För att klara detta måste vi investera enstörre del av de årliga inkomsterna i den utlandskonkurrerande sektorn. Skall den kapitalbildande sektorns andel av våra resurserpå detta sätt öka, måste ju också den andel vi konsumerar bli i motsvarande månlägre. Det krävs därför en dämpad konsumtionsökning såväl för den offentligaverksamheten som för den privata sidan. Att så stort politiskt intresse knytsjust till den kommunala konsumtionens utveckling beror inte minst på att medanstaten redan genomfört en neddragning av konsumtionsutgifternas ökning, så kommunala konsumtionen fortsatt att öka. Den har ökat 1979 ochberäknas öka . När vi påpekar att en fortsatt sådanutveckling inte är förenlig med samhällsekonomisk balans - och det är ettuttalande som också görs i regeringens kompletteringsproposition som lades frami går - då innebär det inte att den kommunala konsumtionen ej skulle fåexpandera fortare än den statliga. Tvärtom, utskottet påpekar att detsjälvfallet inte är någon tillfällighet att det 2 protokoll 1979/80:134-136 Nr 134 råder enighet om att den kommunalaverksamheten skall prioriteras framför 1 , den statliga när det gäller utrymme för framtidaexpansion. den b b j k 30 Toril1980 j" kommunerna ochlandstingen som i huvudsak svarar för samhällets omsorger om de äldre, för sjukvården, för barnomsorgen med Kn m ni k daghem, familjedaghem och andra liknande verksamheter. .1 r = Det vi måste uppnå är alltså attden kommunala konsumtionen tillåts att öka i enbetydligt lugnare takt än . Så härlångt råder på det hela taget enighet inom utskottet. Meningsskiljaktigheter har däremot uppstått när det gälleratt, som en konsekvens av denna gemensamma bedömning, göra en del begränsningari statsbidragen till kommunerna. För att kunna se dessa begränsningar av statsbidragen ideras rätta sammanhang bör man ha klart för sig att trots de åtgärder utskottetnu tillstyrker beräknas de totala statliga bidragen till kommuner och landstingår 1981 ändå öka med . Det äralltså inte fråga om någon drastisk nedskärning. Läser man noga i den socialdemokratiska reservationen vidutskottsbetänkandet, finner man att detta inte heller görs gällande frånoppositionens sida. Vad man från det hållet särskilt understryker är tvärtomsjälva förfarandet att regeringen och utöver de återkommandeförhandlingarna försöker påverka kommunernas ekonomiska planering även genomatt direkt påverka resurstillströmningen till kommunerna. När socialdemokraterna menar att detta innebär attriksdagen frånträder en förhandlingsordning som den själv tidigarerekommenderat, menar jag att detta är missvisande. Att vi vidareutvecklar ett system med frivilligaöverenskommelser mellan stat och kommun utesluter inte på något sätt attkommunerna också berörs av andra ekonomisk-politiska åtgärder frånstatsmakternas sida. Det är ju ändå regeringen och som har ansvaretför den samhällsekonomiska balansen. När socialdemokraterna går emot den föreslagnabegränsningen av statsbidragen - och hänvisar till de former man har för enöverläggning mellan stat och kommun - så innebär detta att socialdemokraternaegentligen går emot den ekonomiska politik som de själva förordar i sinreservation. Annorlunda uttryckt: det räcker inte att säga sig vara fören anpassning av den kommunala konsumtionens tillväxt till vad somsamhällsekonomiskt är lämpligt, man måste också vara beredd att genom iblandobehagliga beslut förverkliga en sådan anpassning. Det tycker jag ocksåframgick av anförande, där hon nämnde att det under de närmasteåren krävs uppoffringar för att vi skall nå ekonomisk balans längre fram. Deåtgärder som regeringen föreslår kallar munväder, men samtidigtavstår hon såvitt jag förstår från att lägga fram några alternativ när detgäller att åstadkomma den här anpassningen. Detta gäller oss här i även på ett annat sätt.Kommunalmän brukar med rätta påpeka att just staten har bidragit till många avde stora kommunalautgifterna genom riksdagsbeslut som kräver insats av kommunen. Detta behövernaturligtvis inte vara fel - många angelägna reformer har genomförts på det sättet. Ändå pekar vi i utskottets skrivning på en rad saker somvi måste beakta när det gäller vårt sätt att arbeta. För att börja med de statliga utredningarna - som ju oftaär utgifternas upphov - vill jag nämna att regeringen har utfärdat direktivtill samtliga kommittéer och utredare om att olika förslags effekter på denkommunala ekonomin måste klarläggas i utredningsarbetet. I anslutning härtill föreslår utskottet att riksdagenskall ge regeringen till känna bl. a. följande: Staten bör i största möjliga utsträckning avhålla sig frånatt ta principbeslut om reformer i de fall där det inte står klart att man påden kommunala sidan har möjlighet att i rimlig tid fullgöra vad man i praktikenåläggs. Inga propositioner bör läggas fram utan att eventuellakommunalekonomiska konsekvenser av de framlagda förslagen är ingåendeanalyserade och utföriigt redovisade. Man måste beakta att staten har en del avansvaret för de kommunala utgifterna även därigenom att en stor del av denkommunala verksamheten bedrivs inom ramen för speciallagstiftning som medförolika åtaganden för kommunen. Inslag i denna speciallagstiftning och andrastatliga reformbeslut kan behöva omprövas för att vi skall få en tillfredsställandeutveckling av de kommunala konsumtionsutgifterna. Men hur mycket än ger regeringen till känna börvi ändå ha klart för oss att vi här i kammaren har det yttersta ansvaret förhur vi påverkar kommunernas ekonomi genom statliga beslut. föreslår därför att vi, genom ett särskiltuttalande från sida, bör stryka under det krav vi måste ställa påvårt eget arbete här i ; och dess utskott måste vid beredning av ärendenfylla samma krav på analys och redovisning av de kommunalekonomiska effekternasom finansutskottet förordat i fråga om regeringsförslagen. Varför socialdemokraternareserverat sig på denna punkt är inte helt lätt att förstå. Det uttalande somutskottsmajoriteten gör ligger ju väl / linje med önskemålen i densocialdemokratiska motionen. Avslutningsvis vill jag säga några ord om en deldetaljfrågor som också behandlas i betänkandet. Det finns en socialdemokratisk reservation också när detgäller planerings-underiaget för överiäggningarna mellan regeringen ochkommunförbunden. Till bakgrunden hör här - och det antyds också i densocialdemokratiska motionen 1922 - att underlaget vid överläggningarna 1978inte torde ha varit helt tillfredsställande. har emellertid en översyn skettav de metoder som använts för att mäta den kommunala volymutvecklingen. Vårensöverläggningar mellan regeringen och kommunförbunden har skett mot bakgrund avett material som parterna är ense om. anser därför inte att detbehövs något riksdagsuttalande i den här frågan. Kommunalekonomiska frågor m. m. Kommunalekonomiska frågor m. m. I både propositionen och en motion behandlas ett parfrågor som har med de kommunala taxorna och avgifterna att göra. Utan att gå in i detalj på vad som här sägs vill jag baragöra det påpekandet, att utskottets gemensamma bedömning av förutsättningarnaför den kommunalekonomiska utvecklingen också får konsekvensernär det gäller taxor och avgifter. Om det är fråga om att iaktta storsparsamhet i den kommunala verksamheten och i främsta rummet prioritera densociala omvårdnaden, så finns det inte mycket utrymme för att låta taxor ochavgifter halka efter och hamna på en lägre nivå än vad som är rimligt ochönskvärt. Den i kommunallagstiftningen inskrivnasjälvkostnadsprincipen anger en högsta nivå för taxorna. Den kommunalekonomiskautveckligen kommer i ökande utsträckning att flytta upp de lägsta godtagbarataxenivåerna. Slutligen några ord om det särskilda yttrandet från demoderata ledamöterna. Det gäller frågan om ett kommunalt skattetak. ett förslagsom kan verka långtgående och måhända är tänkt att ge associationer om att manvill sänka skatten. Förslag om kommunalt skattetak kan synas vara ett försökatt göra något radikalt åt den kommunala delen av skattetrycket. Men i själva verket är ett kommunalt skattetak etttrubbigt - kanske rent av primitivt - instrument när det gäller att påverka denkommunala utgiftsnivån och få effektivare hushållning med resurserna. Utskottet har pekat på några vägande invändningar mottanken på ett kommunalt skattetak. Jag vill tillägga att dessa invändningar fåren särskild tyngd ifall ett kommunalt skattetak verkligen skulle användas föratt få till stånd en påtaglig begränsning av de kommunala utgifterna. Någorlunda enkelt att tillämpa är ett kommunalt skattetaki de fall där det inte betyder så mycket, dvs. om det läggs på sådan nivå attett fåtal kommuner berörs och ännu färre kommuner behöver göra större ingrepp ibudgeten. Men det kan ändå inte vara avsikten att med en så stor principiellförändring av kommunernas självstyrelsemöjligheter få till stånd en så litenbegränsning av deras utgifter. Tankarna på ett kommunalt skattetak måste väl snarareinnebära att man lägger skattetaket på en sådan nivå att det får en avsevärdeffekt på den kommunala ekonomin. Det är just i den situationen som effekten skulle bli ettkraftigt ökat statligt inflytande över den kommunala verksamheten. Och dettaskulle strida mot de principer för samspelet mellan staten och kommunerna somriksdagen har uttalat sig för. När det gäller att nå resultatet att kommunernas ekonomiutvecklas på ett sätt som stämmer överens med möjligheten till samhällsekonomiskbalans måste vi enligt utskottets mening fortsätta att arbeta med delsfrivilliga överenskommelser mellan staten och kommunerna, dels begränsning avde krav som staten lägger på kommunerna, dels ock åtgärder som påverkarkommunernas ekonomi på andra sätt - t. ex. de statsbidragsförändringar som vi kommer att behandla. Med det jag nu har anfört yrkar jag bifalltill finansutskottets hemställan i betänkande 25, () replik: ordförande slutade sittanförande med att säga att vi inte skall ha något skattetak i kommunerna utanatt vi skall fortsätta med överläggningar och överenskommelser mellan statenoch kommunerna. Då kan man ju fråga utskottets ordförande: Hur intresseradetror han att kommunerna kommer att vara av det om vi skall fortsätta i sammastil som , nämligen att först ingå en överenskommelse och sedan bryta denoch alltså inte stå vid våra ord i dessa sammanhang. Utskottets ordförande sade vidare att enigheten mellanoppositionen och regeringspartierna om den här propositionen skulle vara ganskastor. Det är nog en missuppfattning. Vi är eniga om att vi harstora ekonomiskaproblem i det svenska samhället som behöver lösas. Men när vi kommer tillfrågan om hur problemen skall lösas flnns det inte längre någon enighet; vi kaninte tillsammans komina överens om vilka prioriteringar som behöver göras i dethär sammanhanget. Man kan inte låta bli att fråga , som jutillhör ett som säger sig vara socialliberalt och som skryter med sinjämlikhetsprofil: Hur kan man slå vakt om indexreglerade skatteskalor, som göratt staten förlorar mellan 5 och 10 miljarder och inte har råd att levaupp till löftena till kommunerna att prioritera barnomsorgen, den vård som degamla behöver och en hygglig utveckling i våra skolor, t. ex, med den samladeskoldagen. Det ger inte trovärdighet åt politiken att man mera slår vakt omhöginkomsttagarna; indexregleringen ger'ändå till den somhar höga inkomster och bara några hundralappar till den som tjänar 40 000 kr.Detta är inte trovärdigt, , Kommunalekonomiska frågor m. m. NILSBERNDTSON (vpk) replik: Jag är något förvånad över att utskottetsordförande inte vågade sig utanför sitt manuskript för att besvara den direktafrågan jag ställde: Tala om vilka reformbeslut ni vill ompröva. Jag har citeratdirekt ur betänkandet, där det lyder så här; "Enligt utskottets mening kandet inte uteslutas att redan fattade statliga reformbeslut kan behöva omprövasför att nå den erforderliga dämpningen av den kommunala utgiftsökningen. "Det behövs ett besked om vad utskottet menar med detta. När talar om den kommunala konsumtionen somhar ökat vill jag påminna om att har tittat på hur expansionenfördelas. Barnomsorgen ökar , skolan , äldrevården ,den centrala verksamheten , fritid och kultur , sjukvårdenmed och kommunikationerna . Det skulle totalt medföra en ökningpå , något som tydligen regeringen och finansutskottet anser vara förmycket. Då borde man också tala om på vilka områden man anser att kommunernaskall beskära verksamheten. Är det barnomsorgen, är det skolan, är detäldrevården eller något annat område? Kommunalekonomiska frågor m. m.