prot · G30917 · 1979-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1979/80:17 §1 Justerades protokollet för den 16 innevarande månad. §2 Tids- och ärendeplaner Tillkammarens ledamöter har utdelats en preliminär plan för kammarens sammanträdenden - och en preliminär ärendeplan förbehandling i kammaren av utskottsbetänkanden den 7 - . Avtidsplanen framgår bl. a. att kammarens sista arbetsplenum och att det sista sammanträdet för besvarande avfrågor och interpellationer äger rum . Enförteckning över de propositioner som kommer atl överlämnas till riksdagenunder tiden fram till Juluppehållet beräknas föreligga vid månadsskiftetoktober-november. Så snart denna förteckning erhållits kommer en ärendeplan fördecember att upprättas. §3 Föredrogs och hänvisades 1979/80:22 tillJustitieutskottet §4 Föredrogs och bifölls Interpellationsframställningar 1979/80:38 och 39 OLOFPALME (s): Låt mig inleda med atl uttrycka min avsky över de Just fällda politiskadomarna i . Vi har från arbetarrörelsens sida gjort vad vi har kunnat -begärt att få skicka observatörer och protesterat. Och jag hoppas att del bliren stark internationell opinion mot dessa domar. Jagtillhör inte dem som tycker att utrikesministerposten - med kristallkronoreller ej - är oviktig. Mot den bakgrunden beklagar Jag alt inteutrikesministern, innan domarna föll, med större kraft har uttryckt Sverigesavsky inför dessa skändligheter. Vi socialdemokrater sökte göravalrörelsen till ett lågmält samtal om de allvarliga problem som vigemensamt står inför. Vi ville för väljarna berätta om vår politik utan allgöra gällande att vi hade svaren på alla frågor, lösningarna på alla problem.Vi ville varna för allt starkare och aggressivare högerkrafter. Vi ville läggagrunden till en brett förankrad reformpolitik för att värna sysselsättningenoch trygga välfärden svenska samhälle. Vi siktade på bredalösningar i riksdag. Valrörelsenpräglades för vår del av en känsla av allvar och ansvar. Men vi möttes också aven glädje och en entusiasm som överträffade alla förväntningar och som visadeatt människorna upplever det politiska arbetet som någonting väsentligt. Vi harkanske aldrig gjort en bättre valrörelse. Ivalet rådde vänstervind. Socialdemokratin gick stärkt ur valet, båderöstmässigt och politiskt. Ändå blev resultatet en besvikelse för oss. Detfattades några tusen röster för att vårt parti åter skulle få överta denpolitiska ledningen i landet. Vi hade visserligen inga illusioner om desvårigheter som vi skulle möta i dessa tider, men vi kände en övertygelse omatt kunna ge landet en fast ledning i en svår tid. Mitti besvikelsen upplever vi ändå en känsla av trygghet. Vi gav väljarna en riktigbeskrivning av verkligheten. Den håller vi fast vid även efter valet. Vi ladefram ett genomarbetat program före valet. Det håller vi fast vid även eftervalet. Det kommer vi i framliden atl genomlysa, utveckla och förbättra. Deborgerliga partierna tappade stöd i väljarkåren, som den politiskatyngdpunkten på eu påtagligt sätt försköts ål höger. Den borgeriigariksdagsmajoriteten minskade från elva till elt mandat. blev detklart största borgerliga partiet. Efteråtskilliga veckors förhandlande blev det en trepariiregering som utfärdade enregeringsförklaring som aldrig underställts folket i val. Hade denna förklaringunderställts människorna skulle den borgerliga majoriteten säkert gått heltföriorad. Landetsliberala parti, , blev åter bundsförvant med landets högerparti,. Detla är veterligen unikt. Inle i något annat land regerarliberalerna ihop med högern. Kanske det beror på all man på andra håll ivärlden insett att högern alltid varit ett större hot mot de s. k. socialliberalaidéerna än den demokratiska arbetarrörelsen. Den insikten har inte spritt sig iden svenska liberalismens led. före valet gjorde något sommöjligen kunde tolkas som en utbrytning från blockpoliliken, som i ettcykellopp. Men före valet infångades utbrytaren av den borgerligaklungan, och sedan gick på rulle med i en fulltgenomförd blockpolitik. Centernär valets stora förlorare. förlorade en fjärdedel av sina väljare. Ettnederiag av den omfattningen är nära nog unikt i svensk politik. Det ärförmodligen otänkbart i något annat land eller i något annat parti att förstförlora var fjärde väljare och sedan ställa krav på atl få bilda regering ochbesätta statsministerposten. En enkel självprövning borde ge vid handen att ensådan regering måste få en mycket svag auktoritet. centern.På valnalten sade alt man skulle bedriva självrannsakan. Dentorde ha bedrivits i det fördolda. Den torde numera också vara avslutad. Svarethar givits i handling genom alt har satt sig i en regering påmoderaternas nåde och med ett starkt ökat högerinflytande. Det är elt ganskasnöpligt slut efter alla stolta löften om 400 000 nya jobb, vårdnadsbidrag,regional utjämning och allt det andra. Menkärnkraften återstår Ju. Det är riktigt. I valrörelsen förklarade centerledarenatt ett ja i folkomröstningen endast betydde Ja till ett byggande avreaktorerna. kunde man emellertid förhindra laddning av reaktorermed hjälp av villkorslagen. Därför borde medborgarna rösta på . När visocialdemokrater frågade vad en folkomröstning i så fall hade för mening,utsattes vi för våldsamma känslomässiga angrepp där vi beskylldes för attnonchalera säkerheten. Denna uppläggning tjänade politiska syfte attvinna röster i valet eller förlora så litet som möjligt. Mendenna ståndpunkt övergav i regeringsförhandlingarna. Ty dåvar det politiska syftet alt komma överens med och moderaterna.Efter ett ja i folkomröstningen är beredd atf i regeringsställningmedverka till laddning av reaktorerna enligt den tolkning av villkorslagen somden tidigare folkpartiregeringen gjorde. har vi kunnat bevittna medvilken snabbhet cenlerledningen förflyttat sig från folkkampanjen till dentrygga värmen på regeringstaburetterna tillsammans med . Där är deni förekommande fall beredd att sitta och se reaktorerna komma och gå, dvs.ladda reaktor efter reaktor. Rätl många drar nog den rimliga slutsatsen attkärnkraften är någon förstarangs-fråga för centeriedningen. Vivet , herr talman, att de borgeriiga partierna under valrörelsen dolde denekonomiska verkligheten för medborgarna. Väljarna fick höra atf den borgeriigapolitiken fört landet ur krisen. Vi var på rätt väg, sades det. Alla kurvorpekade åt rätt håll. I stort sett var problemen lösta. En räntehöjning saknade aktualitet. Det var inte tal om althöja momsen. Våra påpekanden om underskotlen i statsfinanserna ochutlandsaffärerna sades vara vidskepelse eller bristande omsorg om sysselsättningen.Långt bort i bisatserna fanns det möjligen reservationer om att det kunde dykaupp svårigheter . Detdröjde inte mer än efter valet förrän ekonomerredovisade en helt annan bild. De ansåg att vi stod inför större problem ännågonsin . Del har kommit liknande bedömningar från andrahåll, delvis naturiigtvis föranledda av en önskan atl hålla nere lönekraveninför avtalsrörelsen. Delekonomiska läget har många allvarliga inslag. av borgeriig politikhar vårt utgångsläge på vikliga punkter allvarligt försämrats. Fördet första: under de första borgeriiga åren gick industriinvesteringarna neröver . Trots väldig påspädning med pengar förblir de fortsatt svaga. Påsikt innebär detta en avindustrialisering av med svåra konsekven- serför välfärd, sysselsättning och levnadsstandard. Vår industriella bas är försmal. Fördet andra: våra utrikesaffärer försämras nu i snabb takt. De uppgifter som såpåpassligi släpptes ut i går, alt underskottet 1978 inte var lika stort som mantidigare troll, förändrar inte del grundläggande förhållandet att vårautrikesaffärer försämrats kraftigt och enligt konjunkturinstitutetsbedömningar kommer att kraftigt fortsätta atl göra det . Det betyderall upplåningen i utlandet kommer all öka ännu mer. Delta kan inte fortsätta ilängden. är det ett hot mot vårt nationella oberoende. Fördel tredje: har industriväridens sämsta statsfinanser. Budgetunderskottetvar året innan de borgerliga fick regeringsinnehavet. Nupasserar det snart . som sitter som statsministerinnebär att svenska folket blir skuldsatt med ytteriigare I 000 milj. kr. Dennaväldiga underbalansering är inte längre någon tillämpning av Keynessysselsättningsskapande stabiliseringspolitik. Det är helt enkelt uttryck förenpolitisk oförmåga att hantera statsfinanserna. staplar alltvärre underskott på varandra, blir det en svår kris. Det gårnaturligtvis att för dölja den verklighet Jag har skildrat genom altblomstra upp ekonomin med hjälp av i utlandet lånade pengar. Det har denborgerliga regeringen hållit på med nu och tänker uppenbarligenfortsätta det fjärde. kommer del surt efter. Detgår naturiigtvis också att för skymma problemen genom alt i alla lägenangripa socialdemokratin och arbetarrörelsen. Vi har under dessa år mötts avväldigt få sakargument och väldigt många smädelser både från de borgerligapartierna och i del väldiga maktkombinat som de borgerligas massmedia utgör.Del som verkligen binder de borgeriiga partierna samman är ju motståndet moleller oviljan inför socialdemokratin och arbetarrörelsen. Så lockas man attständigt söka utforma politiken i strid med arbetarrörelsen. Mendetta hindrar inte att vi åter får höra alla de vackra orden om samförstånd ochom en politik i hela folkets intresse. Det är i och för sig bra, och detvälkomnar vi. Sågjorde man förra gången också. Men regeringen förde då en stenhårdblockpolitik. Närde borgerliga partierna äntligen kommit överens i en fråga varfrågan inte längre förhandlingsbar. I sak innebar regeringen ökadesociala klyftor och sjunkande reallöner för de stora löntagargrupperna medande privata kapitalägarna kunde räkna in väldiga kapitalöverföringar. Vi ficken politik som inte grundades på samförstånd med arbetarrörelsen, fackligteller politiskt, utan på samförstånd med arbelsgiva-reintressen och intressenhos de bättre ställda i vårt samhälle. Det vore bra om ni nu insett att detlaegentligen var en felaktig politik. Underinledningen till detta har vi förvånats över de borgeriiga partiernasbenägenhet atl i talmansvalet och i utskottsvalen frångå gamla sedvänjor ochbryta ingångna uppgörelser för all söka försäkra sig om förmåner. Delta harföljts upp av en nära nog hatfull kampanj i den borgerliga pressennär vi sökt hävda vår mening. Det bådar inle särskilt gott för ett arbeie isamförstånd. Mentrots det vill Jag säga all vi socialdemokrater, i elt läge där landet stårinför stora problem, självfallet är intresserade av breda lösningar till gagnför de stora folkgrupper som vi representerar. Del väsentliga är då icke orden,det väsentliga är det sakliga innehållet i de lösningar som diskuteras. Ettsamförstånd för rättvisa och solidaritet kan vi alltid vara med om, men ickeett samförstånd om ökade klyftor. Häromdagenhöll folkpartiledaren ett anförande i . Han gör sig där lillförespråkare för begåvning och kritiskt förnuft i kampen mot del dunklakänslosvallet. Det kan nog vara på sin plats, om man skall la upp fighten motBohmans bananer och mållrör. Delintressanta är emellertid vad han säger om reformpolitikens villkor av borgerlig riksdagsmajoritei. Han säger atl ekonomiskaproblem kräver den yttersta återhållsamhet. Det finns inte utrymme förkostnadskrävande reformer. Också gamla utgifter måste utsättas för hårdprövning, säger han. Vi måste vara beredda atl ompröva även en del som ärangelägel. Så tilläggs: "Delta är då inle uttryck för högerinflyfande -även om socialdemokraterna säkert kommer atf påstå det." Därmedhar på förhand beviljats fri lejd för allt de kan kombia att ta sigtill. På förhand utmålas socialdemokratins eventuella kritik mot en kommandesocial nedrustning som illvillig kverulans. Det sade vi i valrörelsen. Del kan vi säga . Och vikan använda exakt samma ord, ty vi använder inte en verklighetsbeskrivninginför ett val och en helt annan för att hålla löntagarna på matta. Närvi hade starka statsfinanser gick det inte för de borgerliga att gå ut lillmänniskorna och säga att den sociala tryggheten skulle minska. Men har viurusla statsfinanser. Vi misstänker atl talet om återhållsamhet bara kommer attgälla de reformer som genomförts för att göra livet litet lättare för de sämreställda grupperna i vårt samhälle. Därför måste jag fråga rentkonkret: Vilka är de nedskärningar som inle är uttryck för någothögerinfiytande, faslän del kan se så ut? Mentalet om samförstånd kommer aft sättas på ett rejält prov. Vi stårinför en svår avtalsrörelse. Vinsterna i näringslivet ökar- på en del hållsnabbare än någonsin, nästan explosionsartat. Löntagarna har under flera årdrabbats av betydande försämringar av reallönerna. De har dessutom kunnatlyssna till de borgeriiga partiernas rosenfargade skildringar av vårt ekonomiskaläge. Del är lätt begripligt om de nu begär kompensation. Men är Ju lägelkärvt och utrymmet för standardförbättringar begränsat. Det är därför oerhörtviktigt att del begränsade utrymmet fördelas på elt sätt som människorna kanuppleva som rättvist. Delär här som skatteomläggningen kommer in i bilden. Skatteomläggningenskall lägga grunden till en lugn avtalsrörelse. Löntagarna måste tillförsäkrasen acceptabel reallöneutveckling utan att della ytterligare driver påinfiationen eller försämringar i den svenska industrins kostnadsläge.Regeringsdeklarationens skatteförslag överensstämmer tydligen medmittenpartiernas skatleförslag från valrörelsen. Det innebär en höjning avinkomsterna efterskatt med förden som tjänar , med 8,6 %för den som tjänar , för den som tjänar , elleri kronor räknat nära 12 000 till den som tjänar , 5 857 till den somtjänar . och 780 lill den som tjänar . Oavsett hur manräknar, i procent eller i kronor, innebär detta att klyftorna ökar i delsvenska samhället. Omdetta skatteförslag genomförs, kommer man att tvinga representanterna för delågavlönade atl i stället avtalsvägen försöka kompensera dessa grupper. Deltakommer i sin lur alt pressa upp lönekraven kraftigt och i stället lägga överkostnaderna för en rättvisare fördelning till låglöneföretagen. Hela nivån påavtalsrörelsen kommer au pressas upp. Ärdet, ärade kammarledamöter, politiskt möjligt och socialt acceptabelt att manatill återhållsamhet och vinka med sociala nedskärningar som manbetalar ut väldiga skattesänkningar till de ekonomiskt välbeställda grupperna ivårt samhälle? Jag kan inle inse hur detta kan beskrivas som en politik församförstånd, en politik i hela folkets intresse. Det är i stället en poUtik förökade klyftor och ökade motsättningar i vårt land. Det har vi inte råd medinför den bekymmersamma framtid som väfitar. Jagläser i tidningarna att regeringen förklarat för löntagarorganisationerna attdet finns utrymme för i reallöneökningar. Frågan blir då: Hur kommer dennaprocent att fördelas, om skattepolitiken blir den av regeringen annonserade? Ärdet då inte ofrånkomligt att höginkomsttagarna får en ganska hyggliginkomstökning, medan de stora grupperna av arbetare och tjänstemän med vanligalöner får en fortsatt standardminskning? Motdenna bakgrund vill Jag säga följande: Är det så, atf regeringen eftersträvaren lägre infiationstakt, en lugn avtalsrörelse och ett samhällsklimat sompräglas av samförstånd i stället för konfrontation, då bör den förklaraatt den är beredd att omarbeta sitt skatteförslag rejält. Vi har redan i enmotion lagt fram vårt förslag till skafteomläggning. Det skiljer sig påavgörande punkter från regeringens-indexregleringen, marginalskatfetaket,skatteskalan, finansieringen. Vi tycker vårt är mycket bättre, framför allt närdel gäller fördelningen. Vi kan inle räkna med alt i denna kammare få detgenomfört i alla delar. Vi får vara beredda atl ge och ta. Men då fårregeringen förklara sig beredd icke lill delaljjusteringar utan till betydandeoch ganska genomgripande förändringar i sitt skatteförslag. Säger regeringennej är det hederligare att ni öppet erkänner att ni eftersträvar ökadeinkomstklyftor i samhället. Ni talar i regeringsdeklarationen mycket omsamförstånd och breda lösningar. Vi är beredda att gå er till mötes. Ett förframtiden mycket viktigt prov på er äriiga vilja blir behandlingen avskaftefrågan - och det skall inte varadelaljjusteringar utan en rejäl omarbetning. Slutligennågra allmänna synpunkter: Det finns de som ser förklaringen till högernsframmarsch inom borgerligheten i vårt land och i andra länder i alt människornai ett tekniskt avancerat och organiserat samhälle vill öka det egnaarmbågsuirymmel, som det heter. Högerns lockbete är då att de utlovadeskattesänkningarna ökar den egna inkomsten, alt vaktslåendet om även skyhögaränteavdrag är en sorts yttersta garanti för den egna villan och den egnaeventuella förmögenheten. Detligger säkert en hel del i denna förklaring. På I9S0-ialel reste JarlHjalmarson omkring i fiuga och helikopter och lovade folk en soffa och eltpiano för högerns skattesänkningar. Han hade framgångar . På ettlikartal sätt sökte man förklaringar lill frammarsch i början av1970-falet. lockelse var den lugna, rena och vackra , därlivsrytmen var behaglig, där miljön var ren och ulan risker, där en ständigtlysande sol smälte bort alla samhällsmolsättningar och alla bekymmer. är det lätt för alla att se vad det egentligen var fråga om. Det fannsingen analys av hur detta idealsamhälle skulle kunna fungera. Det fanns ingenpraktisk politik som skulle kunna föra oss i riktning mot ett sådant samhälle.Man fångade upp en ofta berättigad kritik mot industrisamhällets avarter. Mennär det utlovade idealsamhället skulle förverkligas, lämnades människorna isticket. När fick regeringsmakten ökade klyftorna ochmotsättningarna, då ökade arbetslösheten, då minskade de miljöpolitiskaansträngningarna, då ökade den regionala obalansen. Mankan brännmärka utfästelserna och resultaten av dessa som enkel taklik. Mensamtidigt tror jag alt centerpartisterna verkligen ville åstadkomma en bättremiljö, en bättre regional balans och allt det andra. Och de pekade på faktiskabrister i samhället. Men de kunde inte rå på bristerna därför atl de inte sågeller var beredda atl acceptera de konsekvenser det skulle ha medfört i form avstatlig slyrning, av kraftfull fördelningspolitik, av kamp mol kapitalismen. Iställel valde de atl regeringssamverka med . Och på den vägen är defortfarande. Därförrepresenterade "surfing på den gröna vågen" infe någotalternativ till samhället som det var och är. Del blev en politisk dagdröm, enfiykt från det moderna industrisamhällets många och svåra problem. Jagtror också att högerns framgångar kan beskrivas som en fly kt, fast av ett heltannat slag. Visstär det viktigt att människorna skall ha så stort egel armbågsutrymme sommöjligt. Det gäller den privata ekonomin och bostaden. Men det gäller ocksåtillgången till en ren och oförstörd natur, till kulturella upplevelser. Detgäller möjligheten att utvecklas och, som del heter, atl förverkliga sig själv,atl leva i frihet och Jämställdhet med andra. 1ett utvecklat och organiserat industrisamhälle som vårt är denna frihet förmänniskorna hotad från olika håll. Många upplever alt deras ekonomiska resurserär begränsade när hyror och priser går upp, när bilen skall betalas, närungarna skall ha nya kläder eller nya skidor Vi har inte lyckats göra Jobbentill den självklara rättighet de borde vara. Vihar inte lyckats skapa den gemenskap människorna emellan som är nödvändig förfriheten. Vi har stora och svåröverskådliga och, som det ibland förefaller,närmast opåverkbara företag, myndigheter och organisationer. I ett sådant perspektiv ärvårt samhälle inte särskilt behagligt. Man kan slå här på och se de unga och så brutaltmisshandlade narkotikaoffrens förnedring. Lyfter man blicken ser man de glasadefönstren i detta hus eller den till synes ointagliga privata penningbunker somär vår största affärsbanks huvudkontor. Och går man ner lill tunnelbanan serman de allt tydligare spåren av det snålhetens förfall som sakta gör sigmärkbart när det gäller den kollektivtrafik som borde vara varje storstadsstolthet. Ochdet är kanske någonslans här som lockelsen lill det privata kan bli stark. Glömvem det är som sitter på den ekonomiska makten, ty den är orubblig. Blunda föruislagningens fasor, ty det är inle, ännu, dina barn som går under. Åk helstinte tunnelbana, ty del är bättre att sitta i bilen , om denmöjligheten finns, än att stå i en buss eller ett tåg i tre kvart. Fly undanallt detta lill det som du själv kan påverka. Spara sedan in till den egnafamiljen, lill villan, till bilen ytteriigare några hundralappar på deutslagnas och på tunnelbanans bekostnad och sank skatten - då kan det egnaarmbågsuirymmel bli ännu litet större. Dellaär naturligtvis en förenkling, en karikatyr. Men den kan användas för att dratvå ganska viktiga politiska slutsatser. Denförsta är helt enkelt följande: Liksom gröna vågens flykt är det också en flyktatt isolera sig i det privata och utestänga den omvärid du är så beroende av.Ty även om du har ett eget privat armbågsutrymme, så är du fortfarande en delav ett komplicerat samhälle, av ett genomorganiserat företag eller engenomorganiserad förvaltning. Dina barn går i skolan eller har kanske, i bästafall, en plats på dagis. Du får din information genom de stora organisationeroch företag som ger ut tidningar eller sänder ut radio- och TV-program. Och närdet gäller alla dessa för vardagen så viktiga företeelser sitter du inom andrasarmbågsutrymme. Och det är ofta fråga om mäktiga och vassa armbågar. Om detenda förelaget läggs ner i eller hjälper det inte medarmbågsutrymme genom sänkta skatter och stora ränteavdrag, ty människorriskerar att berövas sitt levebröd och sin hembygd. Denandra handlar om socialdemokratins ansvar för detta samhälle. Del finns bristeri dag som vi medverkat till. Det finns andra brister som vi inle har haftinsikten eller makten att rätta till. Vi säger ofta att dagens samhälle ärbättre än våra pionjärer kunde drömma om när de kämpade för arbetarnas rösträtteller byggde arbetarnas egna folkparker och mötesplatser. Det stämmer på mångasätt. Mensamtidigt är det på andra områden sämre än vad de sannolikt trodde det skullekunna bli. Vi har inte utvecklat den engagerande gemenskap som är en avsocialismens grundtankar. I stället har gemenskapens villkor på många sättblivit sämre genom strukturomvandling, sterila bostadsmiljöer, automatiseradproduktion. Vi har inte i tillräcklig grad lyckats bryta det ekonomiskafåtalsväldet och demokratisera och decentralisera den ekonomiska och denpolitiska makten. På del privata området, liksom inom stat och kommun, mötervibyråkratier som är effektiva i mångt och mycket men ofta fjärmade frånmänniskornas direkta inflytande. Vi har inte i tillräcklig grad skapatdet utrymme för varje människa att "följa sina bästa stämningars längtan",som en gång uttryckte det. I stället har kommersialismen ochkonkurrensen fått sätta en stark prägel på värderingar och levnadssätt. Centernkunde inte bryta upp industrisamhällets avigsidor. Den kunde peka på dem ochutnyttja dem partipolitiskt. Inteheller kan, genom någon flykt till det privata eller till någotslags kallhamrad egoism för de bättre ställda, lösa dessa problem. Vikan inte vandra tillbaka från industrisamhället, som tycks mena. Vi kaninte hoppa åt sidan in i en avskild privat sfär, som blir konsekvensen avhögerpolitik. Vimåste lära oss att bemästra industrisamhället, att skapa ett privatarmbågsutrymme för alla, som inte ger något utrymme för de vassa armbågarna.Men vi måste också demokratisera och decentralisera de beslut vi alla berörs avoch medverka lill den aktivitet och det engagemang som är nödvändigt för alt ensådan demokrati skall bli en levande demokrati och samhället skall bli ettlevande samhälle med en varm gemenskap människor emellan. Detär min bestämda övertygelse aft en sådan samhällsutveckling aldrig kanåstadkommas med högern i landets politiska ledning.