prot · G30958 · 1979-12-31 00:00:00 — När det giiller de socialdemokratiska alternativen ärsituationen precis densamma som den var när vi här i kammaren diskuteradefinansutskottets betänkande nr 10 rned anledning av den socialdemokratiskamotionen om den ekonomiska politiken. Några socialdemokratiska alternativ somsnabbare skulle kunna återställa balansen i våra ulrikesaffärer föreliggerinle, 1 den avvikande mening som finansutskottetssocialdemokratiska ledamöter fogat till vårt yttrande över skattepropositionensägs bl, a. följande; "----- deunder hösten kraftigt förändrade förutsättningarna för svensk ekonomi hademotiverat att regeringen förelagt en revidering av debedömningar på vilka den ekonomiska politiken då grundades," Detta är precis vad regeringen kommer att göra . Därför inskränker sig dramatiken i den här debatten till frågan om detmeningsfulla i all - innan en rad osäkra faktorer ännu klarnat - förriksdagen lägga fram de reviderade bedömningarna för att sedan om några veckorgöra ytterligare justeringar i den finansplan som i vanlig ordning kommer attligga på bord när vi samlas . Regeringen har inte ansettdelta meningsfullt, och finansutskottets majoritet delar regeringens bedömningpå den punkten, I sin avvikande mening säger finansutskottetssocialdemokratiska ledamöter vidare att den redovisning som lämnats iproposition 58 inte är tillräcklig som grund ens för beslut orn 1980 årsskatter. Vad det år för bakgrundsmaterial som saknas för en bedömning avskatteskalorna och det kommunala skatteunderlaget redovisas dock inte. Del harinte heller redovisats i den här debatten. Vi har enligt min meningtillräckligt underlag för att diskutera och fatta beslut om inflationsskyddadeskatteskalor, marginalskattesankningar och marginalskattespärr. Jag skall bara på ett par punkter kommenteraKjell-Olof Feldts anförande. Debatten om skatterna har förts i flera limmar,och jag tycker inle atldet är meningsfullt att vi tar ett varv till om dem. Menpåett par punkter vill jag göra kommentarer. När det gäller avdragsmöjligheterna vill jag understrykavad budgetrninistern redan har sagt. De avdragsmöjligheler och de bestämmelsersorn giiller har tillkommit i huvudsak under den lid då socialdemokraternabestämde hur del skulle vara här i landet. - Det är det ena påpekande jag villgöra. Del andra är alt vi nu alla är överens om alt det behövsen översyn, så att man dels ger utrymme för de avdragsmöjligheter som vioundgängligen måste ha och som är nödvändiga för många medborgare i vårt land,sorn budgetministern understrukit i sina inlägg, dels kommer tillrätta med de avarter som vi har kunnat konstatera och som jag tycker attKjell-Olof exemplifierade ganska drastiskt. Jag har ingenting all invändamot alt sådana effekter av nuvarande avdragsregler försvinner. Däremot tycker jag vi skulle kunna begära av Kjell-OlofFeldt att han något minskar sin indignation, eftersom de bestämmelser sonr gäller i huvudsak är signerade av socialdemokraterna och eftersom vi äröverens om att vi måste ha en översyn för att komma till rätta med avarterna. Jag vill också kommentera vad sade omsambandet mellan reformering av inkomstskatten och finansieringen av dennareform. Han sade: Skall vi genomföra en reformering av inkomstskatten rnåste vihöja de indirekta skatterna. Ja, det är precis vad som har skett! Vi har här ikammaren beslutat om en höjning av skatterna på sprit, tobak och energi med deldubbla syftet att finansiera skattereformen och att pressa ned en konsumtionsom vi menar att det är nödvändigt att pressa ned. Här skeralltså precis det som säger måste ske. Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. rn. Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. förstårjag inte hans indignation över de former i vilka våra beslut fattats här iriksdagen urrder hösten. Under delta anförande överlogtalmannen ledningen av kanrmarens förhandlingar. () replik: Jag skall bara ta upp en enda sak rnedfinansutskottets ordförande. Han sägeratt det finns inte ens en skiss till ettsocialdemokratiskt alternativ för den ekonomiska politiken. Nej, det tror jagdet. Våra förslag till en alternativ ekonomisk politik debatterades och avslogsav . Men en liten bil blev faktiskt över och finns med i den häromgången. Del är värt förslag all av förelagens vinster . skallavsättas till investeringsfonder. Det förslaget avstyrks nu av den borgerligamajoriteten, och i finansulskoitels yttrande säger man all del är onödigt altvid sidan av de s. k. kontona för likviditelsuljämning göra någonting mer - deträcker. Då måste jag fråga om han menar att dessalikviditelsutjäm-ningskonton löst några problem. Har de för del första i någon märkbar grad nrinskatproblemen med överlikviditeten i näringslivet? Elt tecken på all denöverlikviditeten är betydande är måhända att utflödet av valuta ur landet f. n.sker ined 500 milj. kr. För det andra: Har likviditetsutjämningskontona löstproblemen med industriinvesteringarnas stagnation? När de infördes trodde manpå en ökning av industriinvesteringarna . är rnan nere i 4%uppgång. Och vågar nästan ingen gissa vad det blir. Är det inle sä, , all de härlikviditetsutjämningskontona blev elt ganska präktigt fiasko? Man trodde atldetskulle komma in mellan 6och 8 rniliarder, orn jag minns rätt. Det har blivitungefär 2 miljarder. Inle ens en ränta på lockar alltså företagen, för dehar så många andra bättre ulläningsmöjligheter, som jag redogjorde för i enannan debatt; till varven , all sätta in dem i avbetalningshandeln,finansieringsbolag, konlokortsföretag osv,, där de aldrig behöver räkna medlägre räntesats än , Det är därför vi menar att vi inte utan en obligatoriskvinstavsätlning kan uppnå någon likviditetsindragning värd namnet och inteheller skapa någon rejäl stimulans för de investeringar som det här landet säväl behöver. Därför är det både slarvigt och obegripligt allfinansutskottets borgerliga majoritet bara säger all den här åtgärden inlebehövs. ERICENLUND (fp) replik: Problemet med den överlikviditet sornKjell-Olof talar om har sin grund i den bristande lönsamheten för densvenska industrin, sorn gör att man inle finner det angelägel alt investera.Därmed är vi tillbaka till den debatt vi fört för någon lid sedan här iktimmaren när det gäller den ekonomiska politiken i stort i syfte att stärka den svenska industrins Nr 58 konkurrenskraftså all investeringsviljan ökar. Där är detframför allt två saker som hänt . Den enahändelsen var oljekrisen 197.3-1974, som framför allt drabbade _ sjöfartsnäringen och varvsindustrin och via dem ocksåhandelsstålsindustrin Fortsatt reforme- och gruvindustrin, ,-,,g ,o,,. Den andra händelse som fick avgörande betydelse förutvecklingen värden skatten m m dramatiska kostnadsökningen i Sverige1975-1976, då våra kostnader steg mer ån kostnaderna i vårakonkurrentländer. Vad har vidå gjort för att komma till rätta med delta? Ja, vi har från regeringsskiftet1976 beslutsamt gått till verket genom en rad åtgärder. Jag nämner deviktigaste: devalveringen, borttagandet av löneskatten, och indexregleringenav skatteskalorna. Delta bidrog till en nedpressning av kostnaderna ned mot dennivå relativt sett som de hade före kostnadsexplosionen. På varje punktfattades dessa beslut mot socialdemokraternas vilja. Frågan är: Vad skulle hauträttats om ni hade fåll bestämma? Våra svårigheter och den bristandeinvesteringsviljan har sin grund i den utveckling som skedde föreregeringsskiftet . De åtgärder som vi har vidtagit efter regeringsskiftet harni konsekvent motarbetat, trots all ni mycket väl måste veta alt de har varitav utomordentligt stor betydelse när det gäller att höja den svenska industrinskonkurrenskraft och därmed också öka de svenska företagens investeringsvilja. KJELL-OLOFFELDT (s) replik: Efter de debattomgångar som jag nu hunnit hamed har jag lärt mig att han tillämpar tekniken att anfall är bästaförsvar. I stället för att tala om de faktiska problem som finns flyr han gärnatill perioden före det alt del borgerliga kaoset drog in över landet. säger att överlikviditeten i näringslivetberor på den låga lönsamheten. Det låter litet halsbrytande. Hur stor ärlönsamheten ? Enlig beräkningar är driftöverskottetsåsom andel av förädlingsvärdet i svensk industri . Åren 1968-1972var detta överskott såsom andel av förädlingsvärdet lika stort. ca 18 %.Lönsamheten befinner sig ungefär på samma nivå som i början av 1970-talel.Men då hade vi ingen överlikviditet. Vi hade däremot en uppgång iinvesteringarna . ökade industriinvesteringarna med 40 %.Sedan har de sjunkit efter 1976, när och hanspartikamrater log hand om det hela. Så förklaringen kan väl inte vara att denlåga lönsamheten har skapat överlikviditeten, utan den har skapats av den herresom var här och debatterade med mig och andra,nämligen bugdetministern, som lånar upp 5 miljarder och till stordel gör det på ett sätt som ökar penningmängden i landet. Det är förklaringentill den s. k. överlikviditeten. Omförelagen då inte vill investera, säger och många andra 6 protokoll 1979/80:58 Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. borgerliga representanter att del bara är att sitta ochvänta på all lönsamheten blir ännu större. Men hur högt skall vi komma? Tillvilken nivå skall löntagare och konsumenter acceptera att vinsterna stiger,innan företagen finner det förenligt med sina intressen all börja investeraigen? Vi tror alt landet inle har råd att vänta . Den kan ligga ålskilligttår borl. Del vet vi ingenting om. Såsom en åtgärd vid sidan av en annan ekonomisk politiknär del gäller budgeten tänkte vi oss att man skulle kunna överväga all tvingaföretagen att sätta av en del av vinsten pä särskilda invesleringskonton. Företagenskulle kunna lyfta medlen - och med goda skattevillkor - om deanvände pengarna till produktiva investeringar och inle som till finansiellaplaceringar och en hel del spekulation. Så enkel var vår tankegång. Men delpassar tydligen inte den borgerliga majoriteten att göra någonting annatän alt vänta på all privatkapitalet bestämmer sig för vad det vill göra. ERICENLUND (fp) replik: Del är riktigt som säger,alt lönsamheten för den svenska industrin har förbiitlrals. Men vi vet allfortfarande är räntabiliteten för låg för att locka till investeringar. Sedan skulle jag också vilja peka på en punkt där vitydligen numera är överens. Jag tycker att även det bör komma fram i den härdebatten. En av de åtgärder som de borgerliga regeringarna vidtagitär ju att sänka marginalskatterna. Jag vill gärna notera all både i denavvikande mening som socialdemokraterna givit till känna i samband medfinansutskotiels yttrande till skatteutskottet och i den reservation som desocialdemokratiska ledamöterna i skalleutskoltel har fogat tillskatteulskottets belänkande sägs rakt ut i klartext att det är nödvändigt attmarginalskatterna sänks. Jag tycker all del är viktigt att understryka densamstämmighet som råder. Den är elt tecken pä en relativt senkommen insiktinorn del socialdemokratiska partiet. Del förefaller som om den faktiska orsakentill socialdemokraternas kritik av den ekonomiska politiken och denindignation som kommer till uttryck inte är all vi under höslriksdagen skulleha avstått från all fatta nödvändiga beslut i ekonomiska frågor eller all viskulle sakna underlag för bedömning av de samhällsekonomiska konsekvenserna avde beslut vi har fattat. Nej, orsaken tycks vara - det intrycket har jag fällav debatten här - att regeringen inle har lagt fram förslag och riksdageninte beslutat i överensstämmelse med vad den socialdemokratiska oppositionenönskar. Del ger mig anledning att säga att det tyder pä allsocialdemokraterna på något sätt missförstått eller inte godkänner despelregler som gäller för beslutsfattande här i kammaren, nämligen alt debeslut som fattas måste respekteras, även om de har fattats med en knappmajoritet, och alt anspråken från oppositionens sida att få la över regeringensroll inte är rimliga. Däremot tycker jag att del vore bra orn socialdemokraternakom rned konstruktiva förslag som vi kunde sätta oss ner och resonera om justpä del sätt sombäde och har antytt i den här debatten. Först några ord till finansutskottetsordförande . En rekommendation som jag vill ge honom i allvänskaplighet är att han skulle vinna på att vara litet försiktigare medomdömena orn resultaten av den politik som förts . frågade var vi skulle ha stått om regeringeninle hade genomfört dubbla devalveringar, svångremspolitiken som pressat nerstandarden för de arbetande grupperna, över huvud laget hela den politik somhar karakteriserat . Ja, man kan ju inte ta i någon ekonomisk tidskrift i dageller läsa någon av de många ekonomiska rapporter som framställs på olika hållutan all bli uppmärksammad på det ekonomiska elände vi har framför oss. Detskulle följaktligen vara resultatet av de tre senaste årens hantering av denekonomiska politiken. Som det har sagts tidigare här : Vi vet vad de härtre åren har inneburit. Vi har inte återvunnit några marknadsandelarvärdemässigt och sett över hela den svenska exporten. Det ger bl, a.Industriförbundels ekonomiska rapporter, både vårens och höstens, klarverifikation på. Den svenska industrin har inte återvunnit någonting av viljanatt investera annat än möjligen, som man gissningsvis säger, 4 eller under1979. Det skall då vägas mot de 35 ä vi förlorade i industriellinvesteringsaktivitet de tidigare åren. Vi har följaktligen fått ytterst dystraresultat av den förda ekonomiska politiken. Det bör tänka på närhan i fortsättningen i de ekonomiska debatterna tar de gångna åren somutgångspunkt för en vällyckad utveckling inom den svenska ekonomin. Jag vill sedan till vår budgetminisler, , gärna säga att vi gläder oss åt den intressanta deklaration han nyssavgav, alt han tänker bibehålla sitt utseende i varje fall i fysisk bemärkelseframöver. Den rondör med vilken budgetministern framträder är nog - det är minpersonliga uppfattning - del bästa försvaret för honom när han skall förklaraden olycksaliga skattepolitiken, budgetpolitiken och ekonomiska politiken. Jagtycker att han skall vara mycket angelägen om att bibehålla den. Herr budgetministern gjorde gällande, och jag tror attäven finansutskottets ordförande, , var inne på samma sak, alt denskattepolitik vi har egentligen bara är ett resultat av vadsocialdemokratin under sin långa tid i regeringsställning är anledning till.Skattereformsarbetet borde ha varit mer omfattande under tidigare är-så föllherr Mundebos ord. Ja, del är frestande för en gammal finansminister som harsvarat för sä många skattepropositioner och skaltedebatter i den svenskariksdagen att kommentera detta som allra hastigast. Det gjordes åtskilliga skattereformer under den senarehälften av J950-talet - ofta i samråd mellan dåtidens bondeförbund, sedermeracenterpartiet, och socialdemokratin, eftersom vi regerade tillsammans. Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. varskattereformer som eliminerade dyrortsgrupperingen i skallehänseende. Såsmåningom kom vi fram till 1960-lalet, då jag svarade för en skattereform sommycket påtagligt ersatte den gamla direkta beskattningen med en genomgripandeindirekt beskattning - i första omgången i form av en omsättningsskatt, såsmåningom i form av en mervärdeskatt. Allt detta gav egentligen grunden till den utveckling somvi hade under 1960-talel och som gav oss möjligheter alt med sundastatsfinanser genomföra en expansion pä den offentliga sektorn, som då varmycket eftersatt med avseende på service och tillgodoseende av medborgarnaslegitima intressen. , i efterhand, brukar man tala om att 1960-lalel var eltårtionde då vi hade en utmärkt ökningstakt i bruttonationalprodukten. Vi hadehygglig sysselsättning. Del är inle ovanligt att läsa om all1960-talel var ett årtionde som man kallar för del lysande årtiondet iefterkrigstidens ekonomiska historia. 1970-lalet är litet annorlunda. Men jag vill erinra om all1972, då vi började se på skattepolitiken i ett större sammanhang, tillsattejag som finansminister tre stora utredningar - en som sysslade med den direktabeskattningen, en som sysslade med den kommunala ekonomin och en som sysslademed företagsbeskattningen. Det var stora problem att la sig an. Utredningarnahade direktiv om att gä noggrant till verket. De ålades dessutom i direktivenalt gemensamt försöka lösa problem som tangerade alla dessa tre områden. Så fick vi - jag säger för min egen del tyvärr- 1976 ettregeringsskifte. Jag tillsatte utredningarna, och tog emotresultaten. Sedan är det ju som har fäll svara för utformningen avden skattepolitik, den budgetpolitik och i viss utsträckning den ekonomiskapolitik som vi har kunnat inregistrera . Resultatet avherr Mundebos funderingar kring skatleutredningarnas förslag - förslagen fickdessutom en annan utformning i och med regeringsskiftet - har inte varituppmuntrande, sett från socialdemokratins utgångspunkter. Vi har varit klartoch tydligt besvikna. 1970-lalels skaltereformisrn har inte givit vad viönskade, men i oppositionsställning har vi tyvärr inte kunnat påverka den påannat sätt iin genom att leverera förslag i vilka vi har deklarerat väruppfattning. Skall vi gå längre tillbaka, till den tid då vi både tillsatteutredningar och tog emot utredningarnas resultat tror jag att vi med rätt storsäkerhet kan svara för alt resultatet då var förhållandevis gott, har när han ställts införskattepolitikens olösta problem-och de kommer väl alltid att vara olösta-varitväldigt generös med att lova rader av nya utredningar. Del skall bliutredningar om underskoltsavdragen, orn reavinstbeskaltningen, ornakliebeskatlningen, om energibeskattningen. Om jag fattade honom rätt skallhan fundera vidare på marginalskattens problem. Han har funderat i tre är- hanskall fortsätta att fundera pä en generalklausul. Med all respekt för sådana här utredningar skulle jag ändåvilja rekommendera budgetminislern: Lita inte bara på alt utredningsväsendetskall klara ut problem som hänger över oss och är av den allvarliga natur som vi nuklart uppfattar! Det kommer att behövas mer av egen vilja och handlingskrafthos budgetministern, om vi skall kunna ändra pä en hel del av demissförhållanden som har påtalats i dagens debatt. Jag har stor respekt förutredningsarbetet, men i sista hand är det del exekutiva statsrådet ochregeringen som har att angripa problemen och ta ansvaret för att någonting blirgjort. Det har ju anförts åtskilligt med kritik iolika avseenden i dagens skattedebatl. Jag skall kritisera regeringenshandlingar också utifrån en annan utgångspunkt. Min kritik gäller denpresenltrlion av skalteförslagen i tre olika lappningar sorn vi htrr upplevtunder den gångna hösten. Först fick vi skattehöjningen på tobak och sprit. Detvar väl i och för sig en relativt okontroversiell skattefråga. Den följdemetoder och idéer som vi har varit överens orn tidigare. Den gick såledesganska ogenerat igenom i riksdagsbehandlingen. Men den korn såsom ettdelförslag i den stora skattepoliliska debatten. Den efterföljdes av skatten påel. olja och bensin. Denna skatt var så pass brutalt tilltagen att resultatetblev kraftiga prisstegringar i konsumentledet med följaktligen ganskabesvärande verkningar för den indexreglering vars utveckling är så avgörandebl. a. för de nu påbörjade avtals- och löneförhandlingarna. Vi socialdemokratergick emot dessa skallehöjningar på el, olja och bensin just av den anledningenalt de så starkt influerade på konsumentprisindexets utveckling. Vi blevnedröstade med knapp marginal. Efter den voteringen har vi konstaterat hur deoljeproducerande länderna har backat på skatteeffekterna med ytterligare enkrtrflig prisstegring på råvaran. Denna råvaruprishöjning lagd tillskalleprisstegringen skiljer ut de här strategiska varorna med en alldelesspeciell prisstegring som jag inte tror att vi har upplevt pä något annatområde tidigare. Det drabbar småfolk. Det drabbar folk i glesbygderna. Om manfrån den här kammarens sida hade haft en aning om vad som skulle hända såomedelbart på oljefronten, så har jagen känsla av alt man skulle ha dragit sigför den här kraftiga prisstegringseffekten pä varorna, som nr 2 ändå innebar. 1 sista omgången kom sä det förslag som vi debatterar häri dag, dvs. det förslag som gäller skatten på inkomster, den direkta skallensutformning . Jag menar att den här metoden att servera enskattepolitik i etapper så tält inpå varandra, vilket kanske anservara ett finurligt sätt alt slussa frågan genom , inle är korrekt ifråga om hur man skall behandla , som därmed får det svårt när detgäller att bedöma och behandla skattepolitiken som en större del i denekonomiska politiken och när det gäller att över huvud tagel behandlaskattepolitiken som en sammanhängande enhet. Jag vill sätta in min kritik påden punkten, och jag hoppas alt vi skall bli befriade från den häretappserveringen i fortsättningen. Trots de orättfärdiga verkningarna bibehåller manindexregleringen av den statliga skatteskalan. Den frågan har varit föremål förmycket utförliga och informativa debatter här . Den inflation vi nu kanavläsa för , dvs. , kommer attföranleda en påfrestning för statskassan - vilket också har noterats tidigare idebatten - Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. på ca 4miljarder kronor . Tillika med den revision av skatteskalan i övrigtsom föreslås rör det sig om elt belopp om nära -eller 6,8miljarder kronor, som det är redovisat - i statsutgifter, och delta i ettstatsfinansiellt läge 1980 med ett underskott som bara kan betraktas som heltoacceptabelt. Den länga vägen mot slatsfinansiell utarmning som vi harbevittnat under de här tre åren kommer med all sannolikhet alt fortsätta. har försvarat sin indexskatl rned en för migganska förbluffande argumentering. Jag vill minnas att han gjorde gällande, attframlidens historiker kommer att höja ögonbrynen i förvåning över motståndetmot den indexskatt sotn socialdemokratin redovisar i de här debatterna. Jagtror att del finns större anledning för historikerna alt bli förvånade över attvi praktiskt laget ensamma i västvärlden håller oss med indexregleringar av denstatliga skatten och, som jag uppfattar del, faktiskt låter inflationen avgöravilken skall vi skall ha i stället för att handlti enligt den motsalltiargumentering sorn och flera andra laltire här i debatten använder, har redovisat de orimliga verkningarna avoljenotan pä skatten näslti är. Han har erinrat om de i och för sig ekonomisktacceptabla slutsatserna, att del här är en kostnad för folkhushållet som mansvårligen kan befria sig frän. Här befriar man sig från den kostnaden genom attacceptera indexregleringen, där oljeprisstegringen spelar en sådan avgöranderoll. Men detta går ju naturligtvis inte ihop. 1 den här mycket bekymmersamma situationen försvarar sigStig Josefson - som är en gammal erfaren skatternan och som tydligen är ganskaplågad av argumenteringen - med alt säga, att det är möjligt att man ifortsättningen kan klara det här genom att eliminera oljeposten ur denindexberäkning som i sig konstilirerar vilken skattesänkning rnan skall få åretdärpå. Man har redan gjort några sådana undantag och man kan bygga vidare pådessa. Hår vill jag göra den enkla reflexionen att vi har en import här ilandet i runt tal . Oljenotan uppgår tillförslagsvis ca 20-25 miljarder. Vi kan få brutala prisstegringar på andraimportvaror sorn för folkhushållets funktion och vidareutveckling år absolutofrånkomliga. Skall vi då börja diskutera att eliminera också dem?Folkhushållet får ju la kostnaderna när priserna på importvarorna stiger, varorsom är strategiska för den svenska industrins utveckling och arbetssätt ochäven i andra avseenden är viktiga. Ja, då har vi kommit från indexregleringen. Jag undrar om jag skall tolka inlägg sä.att han nu börjar må så illa när han tänker igenom dessa verkningar all han nuskulle kunna länka sigatt rensai beräkningsgrunderna för indexet, så att hanslipper ifrån dagens obehagliga debatt visavi oljans effekter påindexlilläggen.