prot · G309145 · 1979-12-31 00:00:00 — Ja, gärna det!Jag vet att han kan den frågan bättre än , som tycktes vara heltokunnig om vad det rör sig om. () replik: Det var tydligen berggrundskarteringen somvar urusel, så jag hörde antagligen fel på den punkten. Jag delar IngvarSvanbergs uppfattning att mycket mer behöver göras på berggrundskarteringensområde. Men även där gäller att ansvaret för nuvarande situation i hög gradfaller tillbaka till den socialdemokratiska regeringstiden. Det är helt självklart att liksom andra företag ochmyndigheter har möjlighet att komma till statsmakterna med förslag på olika projekt och be om finansieringsbistånd. Men det är inte det denna reservation handlar om, utan det är att i förväg skall göra utfästelser att betala eventuella föriuster och återställa soliditeten. 34 När det gäller frågan ornsamarbetet mellan och säger att det är blåögt att tro på något sådantsamarbete. Jag tycker nog att det är minst lika blåögt att tro att det är någonvits med tvångsäktenskap. Det är ändå bara genom samförstånd som ett samarbetekan uppnås - det kan inte beordras fram. Man kan inte göra annat än att uttalasig positivt för ett samarbete - och det har man gjort såväl från regeringenssom från utskottsmajoritetens och reservanternas sida. Det finns alltså ingadelade meningar i den frågan. Mineralförsörjning, m. m. INGVARSVANBERG (s) replik; Vi,sst kan precis som alla andra företagkomma till regeringen och be om hjälp om de får det besvärligt, säger , Jag tror inte att regeringen - i varje fall inte industriministern -kan se det på riktigt samma sätt, är något speciellt-det är ett bolag somstaten som hundraprocentig aktieägare har ansvaret för. Dessutom ligger bolageti ett område som regeringen har mycket bekymmer med att skapa sysselsättning i.Det är det område i landet där det är svårast. Jag tycker inte att man skallgöra det så enkelt för sig som att säga att är jämförbart med alla andrabolag. Det finns ett särskilt ansvar för de människor som skall gesysselsättning åt. Sedan talar om att jag är ute efter centralplanering när det gäller samarbete mellan och . Då vill jag sägaatt ni inte skall förläsa er på era egna dumma skrifter från valrörelsen. Vadär central planering? Ni talar om det som om det vore något slagsstatsbyråkrati. Vad jag begär är att regeringen skall initiera ett bättreförhållande mellan dessa företag så att de tillsammans skall planera detta. Detinnebär icke statlig, central planering. Staten skall inte gå in och göra dettaåt dem, men eftersom staten är ägare till ett av bolagen bör staten ha ettansvar-så enkelt är det. Stå inte på bakhasorna så fort man säger"planering"! Det år tydligen ett väldigt fult ord i moderatasammanhang. Jag tycker det är ett vetfigt ord. () replik: Beträffande reservation 2 i betänkandet 50 ompengar till för speciella mineralprojekt, så vidhåller jag att det är ettlättsinnigt sätt att använda skattebetalarnas pengar på om man i förväg utlovaratt ge gynnsamma lån och förlusttäckning för sådana projekt innan man har settvad projekten innehåller. Jag vill framhålla att det finns andra brister iförslaget. Man har t. ex. inte tänkt på att det ofta finns gruvägare ellerjordägare som är intressenter när det gäller mineralfyndigheter. Det är då intealls självklart att en annan gruvägare, som eller ett annat företag, skallspeciellt gynnas vid exploateringen av fyndighet. Inledningsvis vill jag notera dengrundläggande enighet som utskottsbetänkandena visar. Det är lovande att detinom utskottet i allt väsentligt i de frågor som behandlas finns enöverensstämmelse i Nr 145 värderingarna av situationen för t.ex. stålindustrin. den " ' ' ''" ' internationella utvecklingen kan vi notera attdet har 14 milj1980 '"''' '8 lönsamhet och i mångafall betydande förluster som har karakteri- seratstorindustrins utveckling alltsedan 1974. Mineralförsörj- strukturomvandling har varit och äruppenbart i många länder, ning, m.m. En analys av kapacitetsutvecklingeninom stålindustrin visar att anpass- ningentill en stagnerande stålmarknad är en svar process. Detta är något som gällerför alla industriländer, som har stora problem när det gäller att snabbt få enanpassning till marknaden. Ettscenario över utvecklingen första hälft skulle sannolikt visaatt kapaciteten i industriländerna består eller ökar svagt. Inom EG-områdetinträffar en viss kapacitetsminskning i takt med att rationaliseringargenomförs, I vissa andra länder i kommer kapacitetsutbyggnader att ske,I och bibehålls i stort sett den nuvarande kapaciteten,Statshandelsländerna och utvecklingsländerna kommer att öka sin kapacitetrelativt snabbt. En ökande andel av världens stålproduktion kommer att säljaspå den internationella marknaden, och där framträder som den storanettoimportören, medan och är de största exportörerna av stålprodukter.Utvecklingsländernas ökade behov av stål leder till att de tar en ökande andelav världshandeln på stålområdet. Om man begränsar perspektivet till kanman konstatera att 1979 trots allt var ett relativt bra stålar, även omlönsamhetsnivån var lägre än inom andra industrisektorer. Ett fullföljande avpågående omstruktureringsarbete bör emellertid kunna innebära att 1980 blirett någorlunda hyggligt år för den svenska stålindustrin, även omstålefterfrågan i väntas öka obetydligt, uppskattningsvis med 1 ä , Exporten har hållits väl uppe under första delenav detta år. Det har resulterat i att råstålsproduktionen under förstatertialet ökade jämfört med . Den här bilden varierar självfallet för olika sektorer ibranschen. Ser man på utvecklingen inom specialstålsindustrin kan man notera att strukturdele gationens arbete har varit relativt framgångsrikt. Inom ramen för en låne- och garantiram på har man medverkat till en fortgående strukturomvandling. Det omfattande investe rings- och omstruktureringsarbete inom specialstålsindustrin som initierades genom strukturdelegationen pågår alltjämt. Det ankommer naturligtvis nu på företagsledningarna och på de anställda att gemensamt arbeta för en lönsam och stabil specialstålsindustri i , Även om lönsamhetsni vån för denna industrisektor är för låg, får svensk specialstålsin dustri ändå anses ha kvar sitt försprång internationellt sett. Jag tror att man kan konstatera att svenska specialstålsföretag firar betydande framgångar inte minst genom sin marknadsföring. Som ett komplement till den omfattande investeringsverksamhet som f, n, pågår i måste special stålsföretagen nu ytterligare utveckla sina produkter och anpassa dem efter den internationella marknadens villkor- det är ett bestämt krav som måste 36 ställas om man skall kunna hävdasig . Inom handelsstålssektorn har relationerna mellan ochde mindre Nr 145 handelsstålverken befunnit sig i förgrunden förintresset. Statsmakterna har den uppställt två mål förutvecklingen inom handelsstålsindustrin i , Det ena är attSSAB genom strukturförändringar skall uppnå lönsamhet efter den - Det andra är att de åtgärder som Mineralförsörj-vidtar som ett led i sin strukturomvandling inte får utformas såatt de leder till ning, rn. m. väsentliga svårigheter för de mindre verken.Det statliga engagemanget inom handelsstålsindustrin i form av får därförinte medföra att mindre handelsstålverk slås ut och problemen sålunda flyttasfrån en ort till en annan. Marknaden för handelsstålsprodukter kännetecknas f, n, av,som jag inledningsvis sade, en betydande överkapacitet. Det gällerinternationellt och även nationellt. Därför finns det naturligtvis vissasvårigheter att förena de två mål som statsmakterna har uppställt för sittengagemang i branschen. När det gäller stålindustrins försörjning med råjärn, somhar behandlats tidigare i debatten, och förbrukningen av malm och skrot villjag understryka hur väsentligt det är att fördelningen av en strategisk råvarasom just skrot till de svenska stålföretagen sker på ett för alla parteracceptabelt sätt. Jag har därför med tillfredsställelse noterat attdiskussioner mellan företrädare för stålindustrin i har inletts om hursituationen på skrotmarknaden skall bemästras. Det är ett angeläget krav attbranschen tar itu med sina interna relationer i detta avseende. De föreliggandeprognoserna när det gäller skrotbehovet för den svenska stålindustrin pekar påatt det kan uppstå en betydande brist . Prognoser avdetta slag är självfallet mycket osäkra, men oberoende av om den förväntadebristen uppgår till 500 000, 600 000 eller kan man ifrågasätta omen impori av skrot av denna storleksordning verkligen kan komma till stånd.Kvantiteten är betänklig redan från den synpunkten att hamnresurserna i vårtland kommer att utsättas för stora påfrestningar. Vidare finns det naturligtvisanledning att i sammanhanget fråga sig om en så stor kvantitet går attuppbringa i de kvaliteter som är aktuella. Under en högkonjunktur och även i ennågorlunda normal situation är antalet länder som tillåter export av skrotmycket begränsat. Med stigande energipriser och ökad energibrist kommer detatt bli allt angelägnare för alla länder att behålla skrotråvaran, som ju i sig innehåller betydande energimängder. Man kan därför vänta sig att starka krafter kommer att sättas i rörelse för att begränsa exporten från de länder som är stora exportörer. Härtill kommer att den internationella efterfrågan på skrot från länder med en expanderande stålindustri naturligtvis ökar. Knapphet på kapital och tekniskt kunnande i framför allt länder under utveckling gör det naturligt att en stålindustri byggs upp på skrottillgångar och inte på malmtillgångar, som skulle innebära en lång och dyrbar procedur. Det måste därför vara en angelägen uppgift att försöka anpassa den svenska stålindustrins skrotbehov till i huvudsak det skrot som finns inom landet. Från metallurgisk synpunkt kan man tänka sig flera olika alternativ, som vart 37 Nr 145 för sig eller sammantagna minskareller eliminerar de stora gap mellan Onsdagenden tillgång och efterfrågan på skrotsom förutses. 14 maj1980 ' alltså min förhoppning att deföretag inom stålindustrin som närmast berörs av skrotförsörjningsproblemet kan finna en lösning som av Mineralförsörj- sila parter uppfattas somacceptabel. Jag vill än en gäng understryka att ning, m.m. branschen här har ett kollektivtansvar. En annan fråga som har kommit i fokus för intresset - bådei och utomlands, och som har debatterats här i kammaren -är möjligheten att utveckla nya metoder att framställa råjärn. Dessa metoder,de s. k. smältreduktionsprocesserna, skulle göra det möjligt att användabilligare råvaror och skulle dessutom vara energisnålare än dagens processer.Vidare skulle metoderna kunna bli ekonomiskt användbara i mindre skala än vadsom gäller för den konventionella masugnsprocessen. Glädjande nog har vi flerakonkurrerande utvecklingsprojekt i gång här i , vilket inte utananledning kan tas som ett tecken på den höga tekniska nivån inom branschen. Industrifonden bereder nu de här frågorna. Deundersökningar som görs i fondens regi får visa i vilken utsträckning det ärberättigat att vidareutveckla dessa metoder. Om de hittillsvarandeförsöksresultaten står sig i en större anläggning, kommer sänktatillverkningskostnader att göra metoderna mycket intressanta både för svenskaoch för utländska företag. Den framtida användningen av nya råjärnsprocesserskulle också bidra till att skapa balans på den svenska råvarumarknaden förstålindustrin genom att skrotbehovet skulle kunna minskas. Som alltid i sådana här fall ligger det naturligtvisbetydande kommersiella risker i att utveckla nya industriella metoder. Det kandärför vara rimligt med ett visst statligt stöd till utvecklingen av dessa -därav industrifondens engagemang i frågan. I huvudsak anser jag dock attrisktagandet och möjligheterna, om försöksanläggningarna utfaller väl, börligga kvar i företagens händer. Utveckling av metoder för framställning avråjärn i mindre skala skulle också kunna innebära förbättrade möjligheter förden mellansvenska gruvindustrin att även i fortsättningen finna avsättning försina produkter. Det är givetvis viktigt att utvecklingsarbetet kan bedrivassnabbt, sä att det försprång som kan ha på det här området kan ledatill fördelar för vår stålindustri också internationellt. Det har under debatten ställts en fråga som gällerutvecklingsarbetet vid Stråssalaboratoriet. I det sammanhanget vill jag nämnaatt hos regeringen har ansökt om att få 18 1/2 miljoner anvisade i form avett rekonstruktionslån avsett att möjliggöra en fortsatt verksamhet när detgäller järnsvamp. Det gäller också byggandet av en mekanisk ugn som är avväsentlig betydelse för laboratoriets fortsatta arbete. I denna ansökan harSSAB också meddelat att har option på att få överta av aktiernai mineralprocesslaboratoriet. Eftersomde strukturella förändringarna inom stålindustrin har stark förmågaatt slå igenom på råvarubehovet, bl. a. när det gäller skrot, är det i 38 det här sammanhanget lämpligt attjag något berör hur en förändrad produktionsstrukturskulle påverka prognoserna på bl. a. skrotbehovet. En Nr 145 minskad rnartinstålproduktion till förmån för en ökad produktion av Onsdagenden elektrostål minskar behovet av råjärn och ökar behovet av skrot. avseendepå kylning av konvertercharger gör det möjligt att ta i anspråk mer _ skrot somkylmedel, vilket ur kostnadssynpunkt ställer sig förmånligare än Mineralförsöri-andra kylalternativ. En övergång från traditionell gjutning avrästål i kokill med efterföljande ämnesvalsning tillstränggjutning av rästålet direkt till ämnen höjer utbytet, dvs. ger ett mindreeget cirkulationsskrotfall. Vad som kommer att ske i fråga om strukturomvandling, inomi första hand handelsstålsindustrin, är för dagen omöjligt att förutse. Dediskussioner som förts mellan företrädare för olika handelsstålsföretag harännu inte resulterat i några konkreta omstruktureringsplaner. En rimligtågordning blir nu att först och främst avvakta ochmedium-verksutredning, som kommer att presenteras. Därefter fåreffekterna för i första hand de mindre stålverken utvärderas. Om konkretaplaner till omvandling av strukturen inom handelsstålsindustrin presenteras ochom planerna tillgodoser hela branschens intresse av en rationellbranschstruktur, är jag beredd att positivt pröva frågan om statlig medverkan ienlighet med de beslut som har fattats av i samband med . Jag vill dock återkomma till vad jag sagt här ikammaren i den här frågan, nämligen att det är företagens och intestatsmakternas sak att utarbeta planerna för resp. företags framtid. Det är utei företagen den djupare och marknadsanknutna kunskapen om möjligheterna tillutveckling och samarbete i olika former finns. Också samhället har naturligtvisen viktig roll - jag kan ge rätt på den punkten - men jag sersamhällets roll framför allt som katalysator för diskussionerna om eventuellastruktureringar. Självfallet får man i det sammanhanget se till att arbetetbedrivs med planmässighet. Men att formalisera det här arbetet i övergripandeplaner tror jag skulle fördröja processen och - vad som är det verkligtbetänkliga - ta bort det företagsekonomiska ansvaret från företagen. Därmedskulle med all sannolikhet anpassningsprocessen bli bäde mer komplicerad ochmindre effektiv. Jag är alltså beredd att fortsätta det samråd som jag i höstasinledde med företrädare för företag och fackliga organisationer i syfte attpositivt medverka till från branschsynpunkt ändamålsenligastrukturförändringar. Det tillhör bilden att fortsatta strukturomvandlingär en central fråga när man diskuterar svensk stålindustri. För att skall kunna företa nödvändiga strukturförändringar har stats makterna utlovat stöd med nära . Det kan vara skäl att nämna den totalsiffran för att ge en uppfattning om vad det här rör sig om. Detta innebär således en subvention med . per är och anställd . Men har också krav på sig från statsmakternas sida. Kravet är att företaget skall uppnå sådan konkurrens kraft och lönsamhet att det av egen kraft kan fortleva . Lönsamheten måste därför vara av en sådan storlek att bolaget skall kunna 39 Mineralförsörjning, m. ni. genereraoch attrahera det kapital som är nödvändigt för nya investeringar . kan endast bli lönsamt om företaget kan uppnå högstsamma kostnadsnivå och minst samma produktions- och marknadseffektivitet somkonkurrerande företag. Det är en självklarhet, men det måste ändå erinrasdärom. För att nå detta mål måste genomföra omfattandeomvandlingar av företagets anläggningar med betydande effektiviseringav företagets löpande rörelse. För att uppnå den av antagna målsättningen omlönsamhet fr. o. m. 1983 har vidtagit en rad åtgärder för att stärkabolagets konkurrenskraft. Jag vill gärna till SSAB-ledningen och de berördafackliga organisationerna med erkänsla notera det arbete som här har bedrivits. ;s förlust uppgick till ca 670 milj. kr.Resultatet under föregående år förbättrades väsentligt och förlusten beräknasbli ca 450 milj. kr. Förlusten är trots resultatförbättringen större än vad somantogs i prognosen i samband med bildande. kommer och reinvesteringar att uppgå till närmare fem miljarderkronor. Detta innebär att svarar för avSveriges totala industriinvesteringar. Av det ursprungliga strukturlånetåterstår 100 milj. kr. som kommer att utbetalas innevarande år. Av detstrukturlån som anslog 850 milj. kr. till har inom SSABhittills beslut fattats att använda 700 milj. kr. för att påbörjainvesteringar. Bolaget har ännu inte ansökt om att få dessa pengar utbetalade. Den inriktning för verksamheten som ledningen för ochde anställda har beslutat om bör enligt min mening leda till att bolaget efterrekonstruk-fionsperioden kan uppnå långsiktig lönsamhet. Det här är ett högtställt mål, men det är ett realistiskt mål, och det är med en känsla av tillfredsställelsesom jag noterar att allt tyder pä att det skall kunna uppnås. De ytterligare åtgärder som måste vidtas kommer bolagetatt presentera i sin utvecklingsplan. Planen kommer att behandlas vid bolagetsstyrelsesammanträde . Den av begärdamediumvalsverksutred-ningen kommer därvid att redovisas. Innehållet iutredningen kommer att få stor betydelse för handelsstålsindustrins framtidastruktur i landet. liksom de ytterligare utredningarsom väntas bli klara , t. ex. den mellansvenskagruvdelegationens rapport, skrotutredningen, industrifondens utvärdering av nyaråjärnsprocesser m. m., kommer att bilda underlag för regeringens övervägandenom handelsstålsindustrin . Regeringen har för avsikt att underhösten i en proposition redovisa sin syn på hithörande frågor. INGVARSVANBERG (s) replik; Industriministern är så alldelessärskilt konciliant och mjuk och hjärtlig att jag inte kan sluta mig till annatän att det måste ha viirit hans resa till som har gjort honom sådan. '"Låt" - för att citera - "'hundriiblommor blomrnii!"" är tolerant och tycker att iillt ärbra. rnen jag tror det där kommer att gå över och att hankommer att bli den gamle den sluggernigen när han har varit hemniii ett tiig. - Vi får väl försöka bli litet 14 p-,.,; ]9gy Industriministern säger här att enigheten har varitbetydande i utskottet. Mineralförsöri-Jag skall gärna instämma - det har denvarit. Vi har från vårt håll verkligen nins m m ansträngt oss att ta vara påallt som kan anses vara någorlunda positivt i det som finns i propositionen.Men jag vill uppmana industriministern att inte bara slå sig till ro med detoch säga att vi är eniga om flera ting här. Lägg inte på bara eU kol, utan lägggärna på en hel skyffel, för det är väldigt mycket mera som måste ske! Det viär överens om är ett minimiprogram i vissa delar, men sedan är vi oense. Ochdet är vi i fråga om inte mindre än 14 olika reservationer, sä särskilt hel ärinte enigheten. Han säger sedan när han berättar omomstruktureringsarbetet inom - och det kan jag också gärna instämma medhonom i - att 1980 kommer att bli ett skapligt år för stålindustrin osv. Alltdet där tyder tydligen på att vi har samma höga föredöme när vi klarar ut hurdet är med stålindustrin i världen, så den delen behöver vi inte heller grälaom. Men han säger att företagsledarna i specialstålsindustrinnu har bollen, att det är de sorn skall göra någonting. Ja, men nog behovs detbättre samarbete och bättre samordning. Det räcker inte med bara en allmänvälvilja- att vi inte skall föra ett allas krig mot alla. att vi skall göranågonting gemensamt. Det är ju industriministern som skall se till att det härsamarbetet blir av. Och så säger han någonting förunderligt, nämligen att vihar överkapacitet. Ja, / världen men inte i . Vi importerar fortfarandemer än hälften av allt järn vi använder här i landet. I fråga omsådana ting behöver vi väl inte hetsa upp oss. Men så kommer han in på någonting som vi har motioneratom, nämligen frågan om tillgången på malm och skrot. Från socialdemokratiskthåll har vi i en motion krävt att industriministern skall tillsätta enutredning om skrotförsörjningen. Detta är ett mycket viktigt uppdrag, somindustriministern inte skall nonchalera. Jag möter det kravet väldigt ofta -och jag antar att han gör samma sak - från just specialstålsindustrin, där mansäger: Någonting måste göras åt det här, för så snart vi har högkonjunkturinför alla industriländer exportförbud föi skrot, och dä står vi där med vårtvättade hals. Vi måste veta hur vi skall bära oss åt för att kunna klara dethär problemet. Därför vill jag lägga industriministern varmt om hjärtat attinte ta illa vid sig för att vi har motionerat om det här. Försök inse att våraförslag är bra! Vad sedan gäller nya reduktionsmetoder - jag har ju intetid här i det oändliga, och jag kan därför bara ta upp vissa saker - säger hanatt det pågår arbete. Jovisst, men får jag säga sä här: Se till att inte demetoderna försvinner ur landet på grund av räddhåga från industriministernssida! Se till att vi får behålla dem i ! - Men det behövs då litetdjärvhet. Nr 145 (vpk) replik: Onsdagenden Herr talman! Industriministerngjorde en i formen charmant genomgång 14 mai 1980 av de här problemen, men de synsättbeträffande den framtida stålpolitiken som industriministern står för delar inte vi i vpk; det vill jag klartdeklarera. Mineralförsörj- Vi anser att man också bör anläggaett samhällsekonomiskt synsätt när det ning, m.m. gäller stålpolitiken. ju den som främst företräder uppfattning- en att detär marknadskrafterna och vinstintresset - självgenereringen av kapitalet ochattraheringen av kapitalet, som han själv formulerade det - som skall avgörahuruvida man skall bedriva en stålproduktion eller inte. De värderingarna villvi inte dela. Vad beträffar de nya tekniska lösningarna tycker vi attdessa borde förbehållas de statliga företagen och inordnas i en stålpolitik förfolket. Vi har en motion om sammanhållen stålpolitik. Där tar man mycketnoggrant upp de här frågorna och även frågan om ett statligt bytesbolag ochanför en lång rad aspekter på detta. Det är egendomligt att en så passomfattande och så pass välgenomarbetad motion inte har tagits upp i NilsÄslings inlägg. Jag noterar att näringsutskottets värderadeordförande tycker att jag var vänlig i mina kommentarer till näringsutskottetsbetänkanden. Det är riktigt-jag fick intrycket att utskottets ordförande i höggrad låtit hundra blommor blomma vid utformningen av utskottets betänkandenoch att det här finns en överensstämmelse när det gäller huvudlinjerna som ärvärd att notera. Reservationerna i all ära - de är de sedvanliga, höll jagpå att säga. och de kan vara imponerande, åtminstone till antalet. Men om mannoga analyserar vad det finns av substans i reservationerna så finner man. somjag ser det, att det mera är fråga om en politisk markering än en diskussion isakfrågan. Jag noterar naturligtvis att den gamla åsiktsdifferensenmellan oss beträffande fördelningen av ägarkapitalet i består. Jag noterarockså att håller linjen när han vill bespara de enskildakapitalägarna ett ansvar i branschen och även i fråga om vissa delfrågor, t.ex. när det gäller skrotförsörjningen.