prot · G30975 · 1979-12-31 00:00:00 — Vadbeträffar behovet av mindre skolor delar jag uppfattningen att det är bra omman kan bygga mindre skolor och även om man kan dela på befinfliga skolor, såatt de blir mindre. Vi bör alltså arbeta på att minska rotlösheten och försökaåstadkomma att eleverna har ett eget fast ställe att vistas på - ett klassrumeller ett hemrum. Men jag skulle vilja rekommendera att inte bara tittapå den frågan. Kanske förbiser man då vad som händer med det totalaskolbyggnadsanslaget. Det är här ändå fråga om en successiv urgröpning avanslaget. Skolbyggnadssituafionen är kaotisk i många kommuner. Det försvårarför skolpersonalen och för eleverna - för att inte tala om de hårt prövadekommunalmännen. Underden borgerliga regeringens fid har det faktiskt sagts ut att det inte skallutgå statsbidrag till byggande av små skolor - statsbidrag skall ges endasttill större skolor. Denflexibla skolplanering som aviserats har vi inte heller settnågonting av. Det är alltså fullt av ord på den borgerliga sidan, men dethänder väldigt litet. Omcentern har något verkligt skolbyggnadsintresse, något som jag tyckte mig kunnautläsa av vad här sade, så måste ni hjälpa fill och slå vakt omskolbyggandet och tillbakavisa den attack mot skolbyggandet somdepartementspromemorian om avveckling av statsbidraget till skolbyggandeinnebär. Jag hoppas att inte är ute efter att fokusera intresset på enliten del av skolbyggandet utan att man verkligen bryr sig om det totalaskolbyggandet. Vadbeträffar resursökningarna till är det i huvudsak en uppföljning avSIA-reformen - den reform som den socialdemokratiska regeringen föreslog- somutmärker de borgerliga regeringarnas förslag. Men för socialdemokratin är dettainte tillräckligt. Vi vill nu gå vidare. Det finns nämligen fortfarandearbetsmiljöer som är så problematiska att det krävs Detta är anledningen till deytterligare 100 milj. kr. Det spelar ingen roll att LarzJohansson och vill förringa värdet av dessa 100 milj. kr. utöver vad vi alla är överens om som en bas är ändå mer än ingentingalls utöver denna bas. () replik: Det var mycket av instämmanden från . Det skall man naturligtvis notera med tacksamhet. Hon delademånga av de uppfattningar jag framförde, t. ex. om kvalitetskraven igymnasieskolan, om den inbyggda utbildningen, om de mindre skolorna, osv. Detär bara synd att inte verkade i den riktningen när hon hadereella möjligheter att göra det. Det är vådorna av den politik som då fördessom vi nu måste försöka rätta till. Beträffande kravet på kvalitet i gymnasieskolans inbyggdautbildning vill jag säga att vi självfallet skall ställa krav på den utbildningsom vi lägger ut i företagen men att man då också måste kunna betala för detta.Dels måste företagen ersättas för de kostnader som de direkt drabbas av, delsmåste skolan ges resurser för att övervaka att kvalitetskraven uppfylls. Demöjligheterna får vi genom det nya statsbidragssystemet, och det tycker vialltså är bra. Vad jag däremot saknade var en reakfion från bekymren med att verkligen få till stånd platser för inbyggd utbildningute i företagen. Skälet härtill är helt enkelt att de fackliga organisationernapå många platser driver sådana krav på tillsvidareanställning av eleverna attföretagen över huvud taget inte släpper till några platser. Många kommunerbrottas med dessa bekymmer, och vi behöver hjälpas åt för att övertyga parternapå arbetsmarknaden om att se till att gymnasieskolans elever hela fiden är attbetrakta som elever, även om de tillbringar vissa timmar eller dagar ute iföretag. () replik; Om det va.- vådorna av skolbyggandet som LarzJohansson syftade på, är det fråga om försyndelser som ligger ännu längretillbaka i tiden och som centerparfiet lika väl som alla andra partierrepresenterade här i får ta ansvar för. Skolbyggnadsverksamheten underhela baserade sig på den högstadiekonstruktion som skisserades iVisby-överenskommelsen, Den innebar att man måste bygga ganska stora skolor,för att ge möjligheter fill alla de fillval som den då gällande läroplanenutlovade eleverna. Vi har efter målmedvetet arbete kommit fram till en merenhetlig organisation i , och det innebär bl, a, att vi kan byggamindre skolor, vilket jag tycker är positivt. Men smit inte från det ansvar somockså har för 1960-talets skolbyggande, ! Alla goda krafter behöver hjälpas åt att klara denföretagsförlagda utbildningen, och jag är helt säker på att de fackligaorganisationerna vill ställa upp. Men de gör det naturligtvis inte, om man gångpå gång kör över Som jag sade i mitt inledningsanförande krävs detsamverkan mellan tre parter, nämligen skolan som huvudman, arbetsgivarna ocharbetstagarorganisationerna. Om ett sådant samarbete kommer till stånd, trorjag att man också kan lösa den här frågan. Självfallet vill de fackligaorganisationerna bevaka att utbildningen på det yrkesområde de arbetar inomblir så kvalitativt högtstående som möjligt. () replik: Det är sant att denna konstrukfioninledningsvis präglade högstadiebebyggandet. Men reste vi kravetatt kunna få bygga mindre högstadieskolor, exempelvis tvåparallelliga sådana,och det kravet mötte vi inget som helst gehör för. Det är först under senare årsom vi har fått något sådant gehör. Vi försöker vidare inte från skolhåll köra över parternapå arbetsmarknaden. Jag har deltagit i alltför många förhandlingar där treparter bara fått konstaterat att skolan egentligen inte alls ärförhandlingspart. Det har träffats överenskommelser mellan arbetsgivar- ocharbetstagarorganisationer som vi inte har haft möjlighet att påverka och somsedan har resulterat i att vi inte heller har fått några platser i skolan. Vifick en redogörelse för ett exempel i , där man av dessaorsaker i den inbyggda utbildningen står helt utan vissa platser. Självfallet är vi fortfarande överens om kvalitetskraven,men gick fortfarande förbi den springande punkten: Kommer manfrån de fackliga organisationerna fortfarande att hävda tillsvidareanställningskravet?Det är det det gäller, inte kvalitetskravet. GÖRANPERSSON (s): har utvecklats till ettinvandringsland. Det finns i omkring 1 miljon invånare som antingensjälva invandrat hit eller är barn fill personer som invandrat. En tredjedel avSveriges befolkning kommer om något decennium att tillhöra denna grupp. Utvecklingen ställer stora krav på uppmärksamhet ochhandlingsvilja från statsmakternas sida. Fastlagda riktlinjer förinvandrarpoltiken måste följas upp med konsekvens och målmedvetenhet. Tyvärrfinns anledning att rikta krifik mot de borgerliga regeringarnas handhavtmde avinvandrarpolifiken utifrån denna utgångspunkt. Även om de borgerliga försummelserna drabbar allainvandrare skall jag i mitt anförande begränsa mig till att behandla barnensoch ungdomarnas situation utifrån ett utbildningspolitiskt perspektiv. För socialdemokrafin är invandrarbarnens situafion enutmaning, där den viktigaste frågan är att förhindra att invandrarbarnen blirhalvspråkiga och inte känner trygghet i någon kultur. Förskolan och skolanmåste motverka de oroväckande tendenserna till en skiktning mellan barn medolika bakgrund. Inte minst för förskolan och skolan gäller det att finna nyavägar alt tillgodose invandrarbarnens rätt till en trygg och rättvisutveckling. Dereformer på invandrarområdet som genomförts under senare delen av bygger alla på den socialdemokratiskaregeringens förslag lill om riktlinjer för invandrar- ochminoritetspolitiken. Ett exempel på hur dessa riktlinjer getts ett konkretinnehåll är hemspråksreformen, som initierades av den socialdemokratiskaregeringen , Hemspråksreformen har under de år den varit i kraft gett godaresultat; Dubbelt så många elever får nu undervisning i hemspråket jämfört med1975, Även om framgångar kan konstateras kvarstår emellerfidmånga olösta frågor för att invandrarbarnen i förskola och skola skall upplevaen situation lik den de svenska barnen har. Låt oss i det arbetet se invandrarna och invandrarelevernasom en resurs i vårt samhälle. För skolans del innebär detta att de kunskaper,erfarenheter och kulturbegrepp som invandrarna för med sig ses som en tillgång,vilken utnyttjas i undervisningen. Det är viktigt att detta klart kommer lilluttryck i den läroplan för som håller på att utarbetas. Detta är socialdemokraternas utgångspunkt. Vi hade ettberättigat önskemål att den nuvarande regeringen skulle följa upp den härpolitiken. Inte minst mot bakgrund av vad som skrevs i regeringsförklaringenhade man anledning tro att åtminstone någon position skulle flyttas framåt. Iförklaringen stod det: "Arbetet på all förbättra hemspråksundervisningenför invandrare skall fortsätta. Särskilda ansträngningar måste göras för attstödja invandrarungdomar i skola och arbetsliv." Av detta blev intet. Av den deklarationen finns ingetannat kvar än brutna löften. Årets budgetproposition är nästan helt befriadfrån varje ansats att försöka förbättra för invandrareleverna. Regeringenhänvisar till det kärva budgetläget. Vi socialdemokrater, som har haft attarbeta utifrån samma förutsättningar, har gjort en annan prioritering. Vi harlyft fram en lång rad konkreta förslag, sorh alla syftar till att förstärkainvandrarelevernas situation. Det kostar pengar, men vi har bedömt det som såviktigt att andra saker har fått stå tillbaka. När vi talar ominvandrarelevernas situation som en stor utmaning, så är det inte en lek medord ulan uttryck för en vilja att förbättra. Där skiljer vi oss från deborgerliga. Innan jag gör en presentation av våra krav vill jag sägaatt de problem och svårigheter som möter invandrareleverna har de gemensammamed andra svaga grupper i skolan och samhället. Jagredovisar nu de åtgärder vi föreslagit. Vi säger nej till regeringens förslagatt uppskjuta skatteutjämningsbidraget fill kommunerna. Det gör vi därför attdet drabbar de fattigaste kommunerna. Bland dessa finns många invandrartäta.Dessa kommuners möjligheter att ge barnen en bättre skola undergrävs.SIA-reformen skjuts ytterligare pä framtiden. De svaga kommer i kläm. Bland demfinns invandrarbarnen. Vi säger nej till regeringensförslag att införa elt s. k. tak på vuxenutbildning. KOMVUX hartillkommit för att ge de kortutbildade en chans att skaffa sig den utbildningde förvägrades . Vi vet att behoven ännu är långt ifrån täckta. Vi vetockså att invandrarna har ett sämre den 31 jtinuari 1980 Trots detta är invandrarna en liten grupp i KOMVUX. Om vi menarallvar med vår strävan mot utbildningsjämlikhet inte bara mellan generationernautan också mellan svenskar och invandrare, så måste det innebära en ökadtillströmning av invandrare till vuxenutbildning. Detta omöjliggörs ipraktiken om taket införs. Vi säger nej till regeringensförslag att stoppa folkbildningens utveckling. Folkbildningen har varitframgångsrik i sin strävan att nå de svagaste grupperna. Samtliga studieförbundgör stora ansträngningar att nå invandrarna. Studieförbunden är på denna,punkt mer framgångsrika än någon annan utbildningsanordnare. Därför är det såtragiskt när tak sätts för folkbildningen. Om det införs drabbar detinvandrarna speciellt hårt, Vi vill satsa 100 milj, kr, på attförbättra arbetsmiljön i . Pengarna skall styras dit där de bästbehövs. Fördelningen blir sådan att storstadsområdena får den kraftigasteökningen, 1 dessa delar av landet finns många av våra stora invandrarkommuner.Det är de hårdast ansträngda arbetsmiljöerna som skall förbättras. Där finnsofta invandrarbarnen, Vi vill satsa 30 milj, kr, på enallmän fritidsverksamhet i anslutning till skoldagen. Pengarna fördelas avkommunerna efter lokala behov. Tanken är att där meningsfylld fritidsverksamhetsaknas skall föreningar stödjas i syfte att aktivera ungdomarna. Vi vet att ide torffigaste bostadsområdena finns i regel också den minst utbyggdaförenings- och fritidsverksamheten. Där bor den övervägande delen av vårainvandrare. Därför är dessa pengar så vikliga, Vi vill satsa på en kraftigareutbyggnad än regeringen när det gäller hemspråkslärarutbildningen. Behovet av hemspråkslärare har tidigare underskattatsgrovt, och därför är det angeläget att denna utbildning får ett ökat utrymme.Vi föreslår att hemspråkslärarlinjen ökas med 24 platser utöver regeringensförslag, alltså till 48 platser. Dessutom vill vi i enlighet med UHÄ:s förslagha 24 nya platser i för utbildning av lågstadielärare med finska somhemspråk, Vi föreslår en ytterligare utbyggnad avSYO-utbildningen, Vi vill tillskapa 40 nya platser, SYO-insatserna för invandrarbarnen är otillräckliga. Detta kan bara mötas med fler och tidigare insalta SYO-ätgärder, Till detta går det åt personal. Därför är denna utökning av SYO-utbildningen ett nödvändigt krav utifrån invandrarelevernas utgångspunkt. Under SYO-avsnittet i budgetpropositionen nämns över huvudtaget inte invandrarnas behov i föredragandens text, trots att alla som ute ikommunerna sysslar med dessa frågor väl känner till det prekära läget, Vi lägger också fram förslag somgaranterar att antalet platser i gymnasieskolan ökar i den utsträckning somsökandefrekvensen ökar. Det innebär att de svagaste grupperna inte slås ut pågrund av ökad konkurrens. All tillgänglig statistik visar att invandrarelevernatillhör de svagaste grupperna. 1 en övergripande invandrarmotiontar vi återigen upp kravet på en djupgående flerårig försöksverksamhet i tvåkommuner. Studien skall bl. a. följa invandrarungdomars skolgång. Vi vill prövaolika åtgärder inom Detta är viktigt eftersom vi har en klarutveckling mot att invandrarbarnen väljer gymnasiestudier i mindre utsträckningän svenska barn och dessutom väljer den kortare utbildningsinriktningen. Ävenföräldrarnas roll i samspelet med skola och förskola skall belysas. Vi behövererfarenheter som stimulerar invandrarna att ta aktiv del i barnens ochungdomarnas utbildning. 10.1 en utföriig motion tar vi upp flera konkreta förslagtill förbättringar. Vi vill exempelvis att studiehandledningen på hemspråkskall bli obligatorisk om skolan bedömer det som nödvändigt för att elev skallkunna tillgodogöra sig undervisningen. Vi vill öppna möjligheter för skolan attge engelskundervisning på en lämplig nivå till de elever som invandrar hit ien sådan ålder att de direkt börjar på mellan- eller högstadiet. Vi pekar i det sammanhanget också på elevvårdens mycketutsatta läge i de invandrartäta kommunerna. Vi föreslår också en försöksverksamhet på gymnasieskolansvård- och sociala servicelinje, som syftar fill dels att rekrytera flerinvandrarelever till gymnasieskolan, dels att utbilda tväspråkig personal inomett område som lider akut brist på sådan. Jag vill avsluta med att säga följande. Till stor del som en följd av det ekonomiska läget iSverige har fördomar mot invandrare kommit på ettmer brutalt sätt . Vi märker hur klimatet hårdnar. Det finnsanledning till djup oro. Särskilt allvarligt är det när barn och ungdomarutsätts för detta. Det är i det dagliga umgänget vi kan lägga grunden förförtroende och förståelse mellan svenskar och invandrare, I skolan träffas allabarn. Där har vi möjlighet att skapa ömsesidig förståelse och uppskattning.Därför måste de problem som invandrarelever, deras föräldrar och lärare upplevermötas med aktiv handling. Arbetsförhållandena måste förbäftras, SÖ har lagtfram ett konkret handlingsprogram för hur man kan komma till rätta med många avde svårigheter som finns ute i skolorna. Mot denna bakgrund är det beklämmande att årets budgetpropositioninnehåller så få konkreta förslag till åtgärder. Regeringsdeklarationen varklar och entydig: Man skulle satsa på hemspråket och på att göra det lättareför invandrareleverna i skolan och på arbetsmarknaden. Men på punkt efter punktkan vi nu konstatera att orden inte omsatts i handling. Det måste bli slut pådet allmänna fill intet förpliktande borgeriiga talet. måste man handla. punkter jag här har tagit upp redovisar vi en realistisk framgångsväg. Detvore bra för invandrarna och deras barn om gjorde den vägen till sin. LINNEAHÖRLÉN (fp): Optimism och framtidstro är begrepp som visedan gammalt är vana vid att förknippa med ungdomen. Det hör ungdomen till attvilja pröva krafterna, att vilja förbättra världen, att tro på utveckling ochframgång. Finns denna framtidstro hos ungdomen ? Den frågan går nog inteatt ge ett generellt svar på. Jag vill bara erinra om ett inlägg i pressen för några månader sedan av professor . Han sägeratt vi här i västerlandet alltsedan upplysningstiden har haft entro på utvecklingen, som i stort sett bestått fram till våra dagar. På1970-talet skulle emellertid det kunna sägas ha inträffat, att människans tropå en utveckling till det bättre har börjat svikta. Det är inte svårt att tänkai sådana banor. Allt fler ifrågasätter värdet av tekniska landvinningar påbekostnad av andra behov hos människan, behov av psykisk och andlig art.Psykiska besvär eller sjukdomar vittnar på sitt sätt om de svårigheter som vimänniskor har när det gäller att anpassa oss till ett snabbi föränderligtsamhälle. Ingen skall tro att ungdomen kan undgå att påverkas av defaktorer som pressar den äldre generationen. Hemmiljön färgas avsamhällssituationen, skolan likaså. Massmedia sprider kännedom om problemen uttill minsta vrå av samhället. Oron ute i världen kastar givetvis också sinslagskugga över tillvaron även i vår lugna del av världen. Det år inte underligt att unga människor har svårt attorientera sig i den föränderlighetens tillvaro som vi lever i. Följden blirutslagning, ungdomsarbetslöshet, alkoholskador och våldstendenser, I allaåldrar upplever vi risken att bli isolerade, hanterade som nummer idatasamhället eller att bli allmänt rotlösa i ett samhälle som är så olikt detsom vi växte upp i. De här tendenserna måste vi motarbeta. Folkpartietframhåller i sitt partiprogram att den sociala omvårdnaden måste präglas av enstark känsla för den enskildes integritet, egenart och inre resurser. Människorfår inte bara bli föremål för åtgärder. Man kan pressa ned en människa genomatt kräva för mycket. Man kan hämma henne genom att inte stiilla sådana kravsom svarar mot förmågan. Det går att växa in i ett förhållande som präglas avömsesidigt förtroende och ansvar. Det måste vara målsättningen, och här får viinte ge vika för tillfälliga nederlag. Med hjälp av politiska beslut kan vi mildra hårda villkoroch verka för att alla får bästa möjliga förutsättningar för sin utveckling,för att erbjuda nya startpunkter och för alt möta med stöd bortommisslyckanden. Men vi kan inte lagstifta borl kallsinnighet. Vi kan inte hellerlagsfifla fram en vilja att ta ansvar för sig själv och andra. Politiskainsatser kan inte ersätta det personliga ansvaret eller den ideella kraften i frivilligafolkrörelser. Vi behöver alltså ett samspel mellan samhälleliga ochenskilda insatser på alla områden. Det giiller t. ex. inom skolan. Efteråratals utredningar och riksdagsbeslut håller den s. k. SIA-skolan nu på att taform. Den samlade skoldagen är ett uttryck för samhällets aktiva omsorg ömeleverna under skoldagen. Skall den kunna genomföras som det är tänkt, är detviktigt att det blir ett förtroendefullt samspel mellan skolan och hemmen.Information till föräldrarna om vad den samlade skoldagen innebärbehövs för att undvika missförstånd och eventuellt motstånd. Även av andra skäl är del angelägel att skolans personaloch föräldrarna har ett gott samarbete. Det galleri, ex. frågan oms. k. normer.Då tänker jag inte bara på ordningsregler o. d. inom skolan. Här är detnaturligtvis lämpligt att man finner beslutsformer, som fångar upp synpunktersåväl från skolans personal som från elever och föräldrar. Men frågan om normerhar också att göra med de djupare värderingar som styr vårt handlande. Så snart skolans undervisning berör frågor omlivsåskådning och världsåskådning är man inne pä ett område, där man kan räkai konflikt med den grundsyn som råder i hemmen. I särskilt hög grad är det juangeläget att i det här avseendet ta hänsyn till invandrarbarnens situation.Enligt min uppfattning bör skolan sträva efter kontakt i olika former medföräldrarna, där eventuella problemställningar av den här arten kan ventileras. är det uppenbart för alla att alkoholfrågan blivitelt problem också för elever. Här är det viktigt med en så sakligoch allsidig undervisning som möjligt om riskerna med alkoholkonsumtion. Godaresultat tycks man nå med den information som ges genom människor som självahaft alkohol- eller drogbesvär och tagit sig ur dem. Men det är minst likaviktigt att föräldrarna bringas till full insikt om sin del i ansvaret förungdomens grundläggande hållning till alkoholen. "Vi måste få bort glorianoch riterna kring alkoholen", säger t. ex. skolöverläkaren i . "Kampen emot spriten måste föras överallt, i hemmen, bland vännerna, päjobbet, i massmedia osv," Här räcker det inte med ord. De vuxnas exempelbildar mönster för de ungas beteende. Skolan behöver samspela inte bara med hemmen utan ocksåmed de ideella organisationerna. Det har skett och sker inom ramen för systemetmed TTF-timmar till förfogande-och samlad skoldag, och det är att hoppas attdet samarbetet kan utvecklas . Jag ser det som oerhört angeläget attungdomen får stimulans till personligt engagemang påideell basis. På sina håll har det tagits fina initiativ till aktiviteter somsammanför elever, föräldrar, föreningar och lärare i ett fruktbart samarbete.Vi måste vandra vidare på den vägen. har fattat elt beslut om allmänföräldrautbildning, och jag har i en motion uttalat denförhoppningen att en sådan utbildning skall leda till att allt fler föräldrarskall förstå barns behov att leva tillsammans med dem både i och utanför hemmetoch även till ett ökat intresse för att ta aktiv del i och även ansvar förfritidsverksamhet. Motionen går ut på att sådana aktiviteter skall prioriteras,när det gäller bidragsgivningen, som riktar sig till både barn och föräldrar.Vi upplever det väsentligt att ljuset riktas på barnens behov av att varasamman med sina föräldrar. Det genomgående temat för mitt anförande kansägas vara, att skolan ensam inte kan påta sig ansvaret för barnens fostrantill goda samhällsmedborgare, inte heller för deras utveckling tillsjälvständiga personligheter. Hemmen har naturligtvis det primära ansvaret idetta avseende. Men därtill kommer att samhället i sin helhet också sätter sinprägel på den enskilde. Ett samhälle som endast styrs av lagar och paragraferkan inte räcka till. Här spelar det ideella engagemanget hos denansvars-kännande medborgaren en oerhört viktig roll. Får den unga människanfrån tidiga år ett ideellt engagemang, har det en oerhörd betydelse i positivriktning för hennes kommande utveckling och också för vår kullurs framtid. I delta anförande instämde (). EVERTSVENSSON (s): Detta är verkligen barnens timmar. Vi går nuöver från att syssla med skolan till det vi kan kalla det sociala blocket. Jagtänkte börja med att säga någonting om barnen. firades det internationella barnåret. Många finaord sades då. Det som gäller de äldre gäller också i mycket stor utsträckningbarnen. Men barnen skall växa in i den vuxnes värld. De är känsligare, meramottagligare för psykiska och fysiska störningar än äldre människor. Det gällerfrån fosterstadiet och fram till myndighetsåldern, men kanske mest under deallra första levnadsåren. Därför är mer betydelsefulla än desenare. Motståndskraften är mindre, intrycken utifrån mera påtagliga och bestämmande. Det vore frestande att i anknytning fill barnåret tala ombarnen i världsperspektiv- hur de svälter, lämnas ensamma, blir under- ochfelnärda, den stora barndödligheten, bristen på utbildning osv. Jag skall integöra det. Lftan att förtränga detta panorama skall jag hålla mig i huvudsaktill våra svenska förhållanden. Vi har haft en kulturdebatt här. Ett samhälles kulturellanivå mäts på hur det tar hand om sina gamla och sina barn - dem som inte ärproduktiva. De som är i vardande och de som lämnat det akfiva arbetslivet harlika rätt till vår omsorg och vår omtanke.