prot · G309148 · 1979-12-31 00:00:00 — Man gör ännu ett fel när man tar upp frågan omkontinuiteten i sjukvården, och det är att man flxerar hela frågan tillläkarkåren och möjligen - till liten del-sjuksköterskorna. De är ju bara enringa del av sjukhuspersonalen. Vi vet hur det ser ut , vilkapersonalresurser som flnns och vilken omsättning som sker bland personalen.Detta ar frågor som borde lösas innan man börjar diskutera ett husläkarsystemöver huvud taget. Men har inte talat om hur man tänker klara denbiten. Någon sjukvårdsminister har sagt att man måste göra omvärderingar närdet gäller de sjukhusanställ-das löner och arbetsförhållanden. Det är en av defrågor som är viktiga och som man borde ta itu med innan man kan lösa någraandra problem. GABRIELROMANUS (fp) replik: Förslaget att organisera sjukvården så får en fast läkarkontakt och en fast kontakt med sjuksköterska ärsannerligen ingen trollformel - det är ett mycket konkret förslag. Det finnsockså noga utrett hur det skall utformas, vilket underlag det finns för det ochhur man skall gå till väga. Den materiella grundvalen består av två saker: pengar ochpersonal. När det gäller pengar kan man konstatera att det inte är dyrare attorganisera sjukvården pä ett vettigt sätt - det är snarare så att man tjänarpengar på det. Man slipper det dubbelarbete som uppkommer genom att människorinte får komina tillbaka till samma läkare. Jag var i mitt anförande inne på läkartillgången ochvisade på de prognoser som i propositionen finns refererade över hur mångaläkare vi kommer att ha. Med den inriktning av utbildningen som regeringen harföreslagit, kommer vi att ha tillräckligt många läkare för att ha det härsystemet i funktion över hela landet . Men det fordrasatt man vill det - annars blir det inte så. Den materiella grundvalen finnsalltså. Det är inte så att vi fixerar oss vid sjuksköterskor ochläkare - det finns andra personalkategorier, och de är också viktiga. Men vimåste ta hänsyn till vad människor önskar. Vi måste också ta hänsyn till attdet inom sjukvården är läkaren som fattar de för patienterna avgörandebesluten. Det vill patienten också - det kan jag försäkra vill inte att det skall hållas stormöten på avdelningen orn vilkenbehandling de skall få, utan de vill att läkarna skall fatta beslut orn det.Läkarna har ju utbildats för ändamålet. Om ni från vpk lyssnade litet mer till vad patienternaönskar få ut av sjukvården, så skulle ni inte angripa husläkartanken. Ni skulleinte heller föreslå att privatläkarvården, som människor också vill ha kvar,avskaffades. Och det gäller inte bara den s. k. överklassen. Ni har inte haftkontakt med människornas önskemål, när ni har utformat er sjukvårdspolitik.Annars skulle ni inte uppträda som ni gör. sade att vi borde klara ut detta medpersonalens löner och anställningsvillkor. Jag kan inte finna att vpk har löstproblemen på det området. Det är nu ingen uppgift för staten och ,utan det är landstingens uppgift. Förhandlingar pågår, och problemen är snartavklarade för den här gången. En sak är säker, nämligen att det med vpk:söverbudspolitik och förslag om arbetstidsförkortningar inte finns någonmöjlighet i världen att lösa sjukvårdspersonalens olika problem. Era önskemålskulle ju öka statens kostnader med . Vpk har somvanligt inte täckning för sina förslag. Kontinuiteten i hälso- och sjukvården m. m. KARINNORDLANDER (vpk) replik: Bara några ord med anledning av allt det har räknatupp. Vad patienterna önskar är ju inte väntetider för att få vård. Kontinuiteten i hälso- och sjukvården m. m: vilket är fallet när det gäller många sjukdomar. För att vi skall komma till rättamed det måste personalfrågorna lösas. Därefter kan vi börja diskutera ettsystem med husläkare. () replik: Det är klart att ingen vill ha långaväntetider. Men låt mig fråga och andra som lyssnar: Huråstadkommer man kortaste möjliga väntetider? Gör man inte det genom attpatienterna får träffa samma läkare vid varje sjukbesök och alltså slipper drasin sjukdomshistoria för en annan läkare, som då måste sätta sig in i den behandlingoch de förutsättningar som gäller? Inte lär väntetiderna bli kortare rned detnuvarande systemet, där patienterna alltför ofta får träffa nya läkare och nyasjuksköterskor. Svaret på denna fråga är givet. Qm man vill förkortaväntetiderna, då har man allt att vinna på att så snart sorn möjligt gå övertill ett husläkarsystem. Tredje vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt tillytterligare replik. I regeringdeklarationen står att läsa; "Reformverksamheten på hälso- och sjukvårdens områdeinriktas på förebyggande insatser, utbyggnad av öppenvård och hemsjukvård samtinförande av system med husläkare och mindre vårdenheter. Förutsättningar skalläven i fortsättningen finnas för privatpraktiker."' Propositionen 1979/80:116, som vi diskuterar . omåtgärder att förbättra kontinuiteten i hälso- och sjukvården, är till storadelar en uppföljning av regeringsdeklarationen på detta område. har bristande kontinuitet i vårdenbetraktats som ett allvarligt problem inom svensk sjukvård. Läkare och övrigvårdpersonal har uttryckt sitt missnöje. Patienter har beklagat sig över hursvårt det är att ständigt möta nya personer inom sjukvården. Det har varit en angelägen uppgift att finna en väg tillbättre kontinuitet och därmed bättre effektivitet inom främst den öppnasjukvården men också inom den slutna vården samt mellan öppen och sluten vård. Det är enligt min mening angeläget att man ireformverksamheten inom alla områden inom hälso- och sjukvården beaktarpatienternas behov av att få träffa samma personal vid upprepade behandlingar,dvs. behovet av god kontinuitet, så att patienterna därmed kan känna trygghet ioch förtroende för sjukvården. Åtgärder för att förbättra kontinuiteten är således inteknutna enbart till frågan om att tillskapa ett husläkarsystem utan även tillmöjligheterna i övrigt att skapa fasta kontakter mellan patienter och personal. Brist på läkare och annan vårdpersonal, ökadspecialisering, arbetstidsreglering med bl. a. ledigheter i samband medjourkompensation och ett utbildningssystemsom innebär snabb personalomsättning är exempel på faktorer som bidragit tilluppkomsten av kontinuitetsproblem. Sjukvården har ofta uppfattats såsom alltförproduktionsinriktad, och patienterna har känt sig som vårdobjekt som slussasrunt i vårdsystemet. Jag vill understryka att det finns behov av godkontinuitet för alla patienter. Enligt min uppfattning är emellertid behovet avatt få möta samma vårdgivare vid varje besök störstvid långvarig sjukdom. Likaså är behovet av samordning av behandling som gesinom olika vårdformer och på olika vårdnivåer störst för patienter med flerasjukdomar, skador eller handikapp. Även patienter med psykiska och psykosocialaproblem har stort behov av kontinuitet i vården. Utbyggnaden av vårdcentraler är betydelsefull för attkontinuiteten skall upprätthållas på lång sikt. Härigenom kommer allmänläkareoch distriktssköterskor att utgöra basen i primärvårdens organisation, vilketkommer att ge möjligheter för att personliga relationer mellan patient ochvårdgivare skall kunna utvecklas och bibehållas under en längre tidsrymd. Kraven på helhetssyn och kontinuitet i vården får dockinte leda till att patientens personliga integritet träds för när. Patientensfrihet att själv välja läkare måste garanteras i största möjliga utsträckning. Vårt åtgärdsprogram för att förbättra kontinuitetenomfattar resursförstärkningar, förslag till organisatoriska förändringar ochåtgärder för att åstadkomma atfitydförändringar. Det är nödvändigt attansträngningar för att förverkliga detta görs av såväl sjukvårdshuvudmännen somcentrala myndigheter och organisationer. Detta är ett arbete på relativt lång sikt. Det är dockenligt min uppfattning vikfigt att utvecklingen inom primärvården så snart sommöjligt leder fram till den goda kontinuitet som i regeringsdeklarationensammanfattas i begreppet husläkare. Jag vill i det här sammanhanget dock varna för attuttrycket husläkare kan väcka förhoppningar om en svensk doktor , somarbetar dygnet runt, . En sådan person existerar inte i sinnevärlden. De åtgärder som fordras för att nå det uppsatta målet ärdels sådana som kräver beslut, dels sådana som kräversjukvårdshuvudmännens insatser på det organisatoriska området, I propositionenpekas på en rad organisatoriska åtgärder, bl, a, en del relativt enkla metoder,som inte kräver särskilda resursökningar och som kan bidra till att man kommertill rätta med stora delar av bristerna beträffande vården. Jag har i propositionen redovisat utvecklingsprojekt, somsjukvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut, Spri, föreslagit för attbefrämja kontinuiteten i vården samt stimulera utbyggnaden av primärvården. Jagföreslår att anslå medel för att genomföra dessa projekt. Det behövs vidare enligt min mening fortlöpande forskningoch utvecklingsarbete för att göra hälso- och sjukvården effektiv. Jag vill idetta sammanhang erinra om att personlig kontakt och omvårdnad har storbetydelse för patientens upplevelse av kvaliteten i vården. Allmänläkaren kommer att utgöra basen inom primärvården, men Kontinuiteten i hälso- och sjukvården m. m. Kontinuiteten i hälso- och sjukvården m. m. differentieraderesurser inom primärvården kan ge kompetensförstärkning. Antalet specialisterökar f, n, starkt. Det är önskvärt att finna former för hur dessa skall kunnadelta i primärvården. Då förutsättningarna varierar mellan olikaprimärvårdsområden, måste flera modeller prövas för specialisternas medverkan iprimärvården. Olika organisatoriska modeller redovisas i propositionen. Ett av syftena med de förslagen är att människor inte ionödan skall behöva söka vård vid sjukhusen, om de i stället kan möta sinspecialist redan i primärvården, Qm specialisterna är tilldelade särskildaprimärvårdsdistrikt, leder också detta till förbättrade möjligheter förpatienterna att ha kontakt med samma vårdpersonal vid flera vårdtillfällen, I likhet med vad som anges i regeringsdeklarationen anserjag att det skall finnas möjlighet att söka läkare i den vårdform somprivatpraktik utgör. Hos en privatpraktiker har patienterna ofta kunnat få denlångsiktiga kontinuitet som leder till ett förtroendefullt samarbete mellanläkare och patient. Precis som säger och tvärt emot vad KarinNordlander säger vill jag hävda att privatpraktiker inte är förbehållna endastpersoner med tjock plånbok, eftersom svarar för den störredelen av ersättningen till privatläkare. Patientens ekonomiska situation är påintet sätt avgörande. Jag känner självklart inte till vilka erfarenheter KarinNordlander har av privatpraktikernas taxor, men seriöst arbetande privatpraktiker,anslutna till sjukförsäkringen, tar inga fantasiavgifter av sina patienter. Privatläkarkåren har minskat , och ennyrekrytering är nödvändig. En arbetsgrupp inom skall seöver reglerna och formerna för privatläkarpraktik också utanförstorstadsområdena. Vid sidan av allmänläkarna är distriktssköterskornanyckelpersoner inom primärvården. Det föreligger en bristsituation inom dennayrkesgrupp, och då en stor del av de verksamma distriktssköterskorna närmar sigpensionsåldern, kommer bristen att bli än större, om inte utbildningen utökas.Detta i sin tur innebär att utbildningen av värdlärare måste ökas. vilket ocksåföreslås i samråd med statsrådet , Det är också viktigt att sjukvårdens kvalitet förstärksgenom efterutbildning, som riktar sig till alla personalkategorier inom hälso-och sjukvården. bör därför i samråd med Landstingsförbundetutarbeta program för lokal efterutbildning, där ett grundläggande moment skallvara att ta upp och ingående belysa vad som kan göras för att kontinuiteten ivården skall förbättras. Läkare som är verksamma inom primärvården behövervidareutbildning för att kunna fungera som handledare för läkare i fortsattvidareutbildning och läkare i allmäntjänstgöring, Provinsialläkarfondenförbereder sådana handledarkurser, Läkartillgången inom den öppna vården är utan tvivel enkritisk faktor. Det råder på sina håll stora vakansproblem. Under sådanaförhållanden är det svart att ge patienterna möjlighet att träffa samma läkare vidupprepade besök. Intresset för allmänläkarutbildningen har dock påtagligt ökatde senasteåren, och jag ser på denna utveckling med stor tillförsikt. Sammanfattningsvis vill jag framhålla att även om förslagetom kontinuitet inom hälso- och sjukvården till en del bygger påfolkpartiregeringens proposition om husläkarsystem inom hälso- och sjukvårdenskiljer det sig på väsentliga punkter från denna. Så föreslås åtgärder för attåstadkomma kontinuitet icke blott i den öppna vården utan även i sluten värdoch mellan öppen och sluten vård. Vidare redovisas olika modeller för specialistersmedverkan vid vårdcentral, i första hand som ""klinikens förlängdaarm", I vissa fall kan specialister utgöra ett slags"husläkare", t, ex, pediatriker för barn och gynekologer för kvinnori fertil ålder. Behovet av utökad vårdlärarutbildning framhålls, likasåbehovet av efterutbildning av olika personalkategorier. Dessutom redovisas 10Spri-projekt för förbättrad kontinuitet. Jag konstaterar med stor tillfredsställelse attsocialutskottet instämmer i propositionens förslag, och det är min förhoppningatt ett intensivt arbete nu skall påbörjas för att tillgodose människors behovav och önskan om kontinuitet i sjukvården. Kontinuiteten i hälso- och sjukvården m. m. Jag vill göra kammarens ledamöter uppmärksamma på attmeddelande om kvällssammanträde nu har anslagits. () replik: Det finns inte mycket behov av att polemiseramot hälsovårdsministern för min del. Det var bara det allra sista hon sade, därhon betonade att den här propositionen i vissa avseenden skiljer sig frånfolkpartipropositionen, som fordrar en kommentar. Skillnaderna består inte inågon motsättning, utan de består i att man har fört arbetet vidare. Det ärbra, och vi har anslutit oss också till den här propositionen. Att man betonar konfinuitetens värde också inom slutenvård behöver det inte råda delade meningar om. Det har vi alltid varitangelägna om att göra. Självklart är det viktigt med kontinuitet i allsjukvård. Att man har olika modeller för hur specialister skallmedverka är också en sak som jag kan ansluta mig fill. Det kan fungera på olikasätt på olika håll. Det viktiga är att varje människa skall ha rätt till enfast läkarkontakt. Att man nu har konkreta förslag till utbildning avvårdlärare, efterutbildning och utvecklingsprojekt som Spri har förberett är heltnaturligt, eftersom den principiella uppläggningen måste följas av praktiskaförslag. Och projekten från Spri kom väl till, om jag inte missminner mig,efter ett uppdrag från folkpartiregeringen. Jag förstår om harbehov av att betona, att det har gjorts en del utöver det som skedde för ett årsedan. Men jag hoppas att hon inte menar att det skulle vara någon motsättningmellan det och den proposition som lades fram , för hon har intestyrkt ett sådant uttalande. Kontinuiteten i hälso- och sjukvården m. m. Jag söker alltså inte strid på något sätt, utan jag villbara belysa den omtalade skillnaden mellan de två propositionerna. (vpk) replik; Det är inte så, , att allaprivatläkare är anslutna till . Vissa arvoden bestäms avläkarna själva och blir alltså godtyckliga. Det finns många exempel på det häri , och det har förekommit en stor pressdebatt i denfrågan. I håller man dessutom på att avveckla de mindreinnerstadssjukhusen och koncentrera vården till ett fåtal storsjukhus. Detbefrämjar inte kontinuiteten i läkarvården. De små läkarcentralerna ute iförorterna är man också i färd med att delvis avveckla. I , där jagbor, har man lagt ned röntgenavdelningen, därför att det är bättre för deprivatpraktiker som tjänstgör där att patienterna åker in till staden - därmedbehöver man inte hålla personal för det här ändamålet. Inte heller dettabefrämjar kontinuiteten. Min man som går på ständig kontroll ,möter olika läkare varje gång. Det passar precis in att de AT-läkare somtjänstgör på läkarcentralen hinner skifta varje gång han kommer dit. Men detproblemet löser man inte om det inte finns tillräckligt många läkare - det ärju förutsättningen. Detta gäller f. ö. inte bara läkare, utan problemet gällerall personal. Först då personal finns kan det blir kontinuitet i besöken. Till vill jag bara säga attjag inte har uppfattat det så att det råder något motsatsförhållande när detgäller detta förslag och de tillkommande åtgärder som är föreslagna ipropositionen jämfört med fjolårets proposition. Jag förmodar att det i så fallhade framgått av en reservation till utskottsbetänkandet. Vi är alltså ganskaense på denna punkt. Jag vill säga till ett tillräckligt antal läkare är självfallet en förutsättning för attsystemet skall fungera. Det framgår både av propositionen och av det inlägg jaghar gjort här . Därför är det viktigt att vi nu börjar organisera vårdenså att den kan få full effekt när läkartillgången och tillgången på övrigpersonal, inte minst distriktssköterskor, finns. Det är åtgärder sorn krävsför att utvecklingen skall gå i rätt riktning. EVERTSVENSSON (s): Jag skall inte heller söka sak med GabrielRomanus. Jag vill bara konstatera attdet förslag som vi fick från dåvarandesjukvårdsministern var ofullgånget. Det var ett förslag som majoritet av socialutskottet och inte kunde ansluta sig till. Viskickade tillbaka förslaget och begärde ett åtgärdsprogram. När nu denna proposition kom och vi inom socialdemokratinkollade dess innehåll -mot vad vi hade skrivit i vår mofion och isocialutskottets huvudbetänkande-vivar ju i majoritet-fann vi att vi inte hade någonting att tillägga, och viavstod från att motionera. Det betänkande som vi har att behandla ärockså enhälligt, och vi har alla ställt oss bakom de förslag som framförts. Dettidigare förslaget var helt omöjligt att anta, och vi begärde därför ettåtgärdsprogram. Det har vi fått, och det är vi nöjda med. Jag har, herr talman, begärt ordet för att i det härsammanhanget lyfta fram frågan om distriktssköterskorna. Vi har talat mycket omvårdlag, och vi har sagt att det inte bara är läkaren man skall tala om. Jaglyssnade på , och han talade om läkarna i nästan hela sittanförande. Men flera andra personer är ju faktiskt involverade i den härverksamheten. Det är alltså ett vårdlag vi har att göra med. Att tala omvårdlag kan verka mera krångligt än att tala om husläkare, men i likhet rnedhälsovårdsministern tycker jag att uttrycket husläkare leder våra tankar fel. När det gäller distriktssköterskorna föreslårhälsovårdsministern och regeringen i propositionen att utbildningen för dessaskall byggas ut. Enligt de normer som skall gälla skulle vi behöva ca 6 000distriktssköterskor, och vi har ungefär hälften och knappt det.Sjukvårdshuvudmännen har föreslagit inrättandet av 500 antagningsplatser förvidareutbildning av distriktssköterskor i öppen hälso- och sjukvård. Det sägs ipropositionen att behovet av sådana utbildningsplatser kommer att öka till attomfatta 900 platser och att enligt uppfattning det totalaantalet antagningsplatser inom denna linje bör minst fördubblas fram t. o. /84, dvs. utökas till 1 000 platser . Jag tror att även omutbyggnaden skulle ske i enlighet med de beräkningar jag tagit fram här, såkommer det att ta innan vi kan täcka behovet på området. Anledningen till att jag velat lyfta fram frågan omdistriktssköterskorna och deras arbete är att jag vet att de mänga gånger stårnärmast de människor som söker vård, och jag tänker då inte minst på åldringsvården.Distriktssköterskorna är rörliga, och de åtnjuter sedan läng tid människorsförtroende. Jag tror också att de kan utföra mycket av det arbete som läggspä läkaren. Här finns också ett förslag om att man skall utvidga distriktssköterskornasmöjligheter till utveckling av sitt arbetsområde, och vi får väl se vad somblir av det. Vi i socialutskottet besökte , och vi fickdär se de mycket omtalade barfotaläkarna. Jag skulle vilja säga attdistriktssköterskorna bör kunna verka som värt lands barfotaläkare, dock medden skillnaden att de är betydligt bättre utbildade. Jag tror alltså attdistriktssköterskorna skulle kunna ta över betydligt mer av läkarnas arbete,och vi bör därför öka antalet distriktssköterskor. Läkarna kan på det sättetavlastas en hel del uppgifter, och de kan ägna sig åt från medicinsk synpunktviktigare och mer betydelsefulla uppgifter. Med detta, herr talman, vill jag avsluta mitt inlägg idebatten om den här frågan, en debatt som har varit relativt lång och somförra året tog . Jag har inget annat yrkande än om bifall tillutskottets hemställan. Kontinuiteten i hälso- och sjukvården m. m. KonUnuiteten i hälso- och sjukvården m. m. GABRIELROMANUS (fp) replik: Jagar sä glad överalt ett enigt utskott nuharställt sig bakom en proposition som syftar till införande av husläkarsystematt jag inte skall söka sak med . Jag skall avstå från attjämföra det som ni nu ställer er bakom med det som ni sade förra aret - ihumanitetens namn. säger ni att ni inte har något att tillägga tillregeringens proposition. Det är onekligen ett gott betyg åt propositionen,förmodar jag. Jag skulle tro att en del av förklaringen är att ni har märkt attdet ni gjorde , när ni motsatte er husläkarsystemet, inte var såuppskattat när ni kom ut i landet. Folk frågade; Varför kunde ni inte vara medom detta - det var ju en vettig tanke? Jagtyckerdet är braatt ni nu ansluter er till regeringenspolitik. Det kunde ni f. ö. göra på flera områden - det skulle säkert vara vartuppskattning också där. På en enda punkt skall jag kanske ändå protestera. Detgäller att sade att jag bara talade om läkare. Men jag varmycket noga med att betona att när vi vill stryka under kravet på fastakontakter, så gäller det läkare och distriktssköterskor. Om mitt anförande kommer han att finna att jag var mycket noga med attstryka under detta ett flertal gånger. Det är bra att ni ansluter er . Men ni kommer att mötadetta krav också ute i landstingen, för det är där de avgörande beslutenfattas. Jag hoppas att ni då också är lika positiva till att vara med och setill att människor får en fast kontakt med en läkare och én fast kontakt med endistriktssköterska - att ni är lika positiva och reservationslösa som ni är häri dag. EVERTSVENSSON (s) replik: Jag hade inte tänkt ta till orda. men jagvill bara säga till att det faktiskt är så att den proposition somvi fått från hälsovårdsministern och regeringen på flera sidor redogör försocialutskottets majoritetsskrivning . Vi kan säga att denskrivningen har blivit bifallen, och det är vi glada för. () replik: Det här blir kanske en smula komplicerat fördem som inte är teologiskt intresserade. Vi kan konstatera att hälsovårdsministern, som lagt framdagens proposition, alldeles sade att det inte finns någon motsättningmellan det som regeringen föreslår nu och det som folkpartiregeringen föreslogförra året. Man har lagt till en del saker, men det finns ingen motsättning. Vi kan vidare konstatera att ett enigt socialutskott,inkl. , ställer sig bakom en proposition som syftar tillinförande av husläkarsystem. Det är det väsentliga i den här frågan. ERIKLARSSON (c): Debatten har sysslat rätt mycket medden snö som föll . Den borde rimligtvis ha smält undan vid det här laget,tycker jag. sade att var och en sjunger efter sinnäbb. visst gör vi det, men för min del diskuterar jag hellre konkretaåtgärder än luftiga politiska slagord. Vi har ett enhälligt utskottsbetänkande, som har föranletten rätt lång debatt. Detta enhälliga betänkande handlar om kontinuitet isjukvården mellan patient och vårdgivare, läkare eller andra kategorier inomsjukvården. Jag vill helt instämma i vad sade omdistriktssköterskorna och deras betydelse inom sjukvården. Jag vill ocksåpåpeka att del finns annan personal inom sjukvården som har oerhört storbetydelse när del gäller just kontinuiteten mellan patient och vårdgivare. Vad vi skall besluta orn är konkreta åtgärder föratt åstadkoinina personella resurser som grund för att ernå kontinuitet isjukvården.