prot · G309123 · 1979-12-31 00:00:00 — Filosofin att göra mesta möjliga vinst päkortast möjliga tid tar inte hänsyn till att vi skall vara rädda om vårt friskavatten och om vår luft eller att vi skall hushålla med våra naturtillgångar. Det är utifrån dessa tio teser som vi måsle betrakta demålsättningar som vi här i satt upp för samhällets kulturpolitik,ungdomspolitik och konsumentpolitik. Om kulturpolitiken sägs att man skall motverka kommersialismensnegativa verkningar inom kulturområdet. I fråga om ungdomspolitiken säger manatt man skall medverka till att utveckla demokratin och stimulera lillsamhällsengagemang och skapa en bättre samhällsmiljö samt arbeta för slörrejämlikhet. Om målet för samhällets konsumentpolitik säger man att man skallstödja konsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden och därvidspeciellt uppmärksamma de grupper som ekonomiski, socialt ellerutbildningsmässigt är svaga. När mantar upp dessa debatter blir man förvånad över att den borgerliga majoritetenkan vara så likgiltig inför problemen. När vi från arbetsgruppens sida hargått vidare med en specialstudie, har vi på område efter område fått rikligheteni våra teser bekräftad. Det kan gälla diskomiljö, det musikaliska budskapet,filmlanseringar, ungdomslidningar osv. avslöjarden mycket starka indoktrinering som sker, allt i syfte alt plocka in så mycketpengar som möjligt på prylar. De visarockså vilka enorma resurser som står lill de kommersiella / intressenas förfogande. En kommersiell ungdomstidningsreklamdrive under två veckordisponerar lika mycket pengar som i. ex. Unga örnars tidskrift Småfolketkostar totalt under . Det visar vilken siJuation som alternativenlill kommersialismen har att kämpa med. De kommersiella krafterna har inga som helst hämningar.Det som gär att sälja skall säljas med vilka metoder som helst, eller - som delheter i en avhandling om kommersialismen av ekonomen - man taransvar endast för den egna lönsamheten. Allt som efterfrågas får säljas ochefterfrågan får påverkas. Därmed är vi åter tillbaka till den kommersiella moralensom tillåter precis det samhällsansvar som vinstmaximeringen medger. Vi menar också alt det är nödvändigt att studera ochstödja alternatiy som försöker att stå emot kommersialismen och dess värstaavarter. En hel del verksamhet runt om i landet pekar på att det står upp enmotståndsrörelse mot dessa krafter. Den motståndsrörelsen måste ha ett aktivtstöd. Den finns inom folkrörelserna och inom de fria grupperna. Det är ingen valfrihet vi lever i, ingen valfrihet som kanaccepteras när det kommersiella utbudet tillåtes att vara så otroligt mycketstarkare än alternativen. Den sista punkten - och den har diskuterats tidigare -gäller yttrandefriheten, ett annat viktigt kulturpolitiskt mål. Men i detborgerliga är det framför allt de stora massmediajätlarna somgaranteras yttrandefrihet. Andra tidningar, som står för alternativ, riskeraratt fråntas sitt stöd som kulturtidskrifter. Vi får inskränkningar i stödetlill föreningslivet. sig inteom alt ge ersättning lill organisationer för föreningsmedverkan i Nr 123 skolan, och skall studieförbunden både drabbas av ettsämre anslag än Torsdaeen den tidigareoch förhindras att utveckla sin verksamhet ytterligare. När denborgerliga majoriteten säger alt det inte finns någon anledning att genomföra en parlamentarisk utredning om kommersialismensnegativa Anslae tdl kulturverkningar grips man onekligen av ett visstintresse av att blicka in i en ändamål rn m borgerlig tänkares hjärna.Det är en helt orimlig ståndpunkt man intar, om man verkligen menarallvar med att säga att det gäller att komma lill rätta med dessa negativaverkningar. Jag yrkar bifall lill den socialdemokratiskareservationen ULLATILLÄNDER (c): Jag skall något beröra min motion 1260 omfilmbranschens samhällsansvar, vilken behandlas i kulturutskottets betänkandenr 26. Den utlösande impuls som föranledde motionen var denspontana känsla av vanmakt som jag säkert inte varit ensam om att uppleva införmånga av de inslag som filmindustrin erbjuder. The Warriors var bara ettexempel, varken det första eller det sista, men det väckte en upprörd debattoch framkallade frågor som kändes angelägna men som kvarstod obesvarade sedantemperaturen i debatten sjunkit och någon annan angelägen fråga gjorde anspråkpå den trånga scen här i vilken inte gärna tillåter mer än en fråga itaget. En påminnelse om att också innehållet i och kvaliteten hosfilmens varierande utbud har fortsatt aktualitet utgör den normdebatt som pågår.Den debatten log rejäl fart genom de extrema våldsinslag som inträffade iGöteborg. I samband med den intensiva uppmärksamhet på situationen i skolan ochpå samhället i övrigt som då följde fokuserades tillståndet i hemmen, i skolanoch i samhället i stort. Vad man kanske kan förvänta sig sedan diskussionen ebbatut är att den inte lämnar verkligheten hell opåverkad, utan alt en process, omän långsam, är satt i gång. Redan del förhållandet att olika sidor av det samhälle sommöter de uppväxande diskuteras tyder ju på det. Våldet i dess olika former - isamhället, på skolgården och t. o. m. i klassrummet-är ett exempel på detta.Också barnmisshandeln har uppmärksammals. Nödvändighelen av ett normsystem somfyller det tomrum som normlösheten skapat framhävs ju alltmer. Skolans uppgiftär ju också att fostra. Skolans uppgift att ge kunskaper är en del av fostran,och skolans fostrande uppgift är en del av kunskapsförmedlingen - för detgäller ju hela människan. sätts en kampanj mot alkoholbruk och -missbrukin. främst riktad till ungdomarna. Allt detta ger bilden av en vuxenvärld och ett samhällesom hyser ett nyvaknat intresse förde unga i samhället. Det antyder också attmycket här är försummat. När man har dragit ut trenderna - vare sig det gäller Anslag till kulturändamål, m. m. sprilbruketeller våldsinslagen - så är resultatet tillräckligt alarmerande för att utlösaomedelbara aktioner. Men del är värt alt ge akt på till vem man riktar sig ivädjan om eller krav på hjälp och från vilka man kan förvänta sig sådan. Detblir i första hand skolan, föräldrarna, sociala myndigheter naturligtvis,kyrkan och andra ideella organisationer samt fackföreningar. Alla dessa ställer kanske också upp efter måttet avförmåga. Men vad som är anmärkningsvärt är att en vid sektor av det som räknassom en del av samhället inte ställer upp, nämligen nöjessektorn. Det är som omman inte ens kunde förvänta sig något bidrag från denna del. Ändå vet vi ju attungdomsvärlden är en mycket lukrativ marknad, och ju intressantare marknaddesto mer renodlat marknadstänkande. Trenden är att en ekonomisk bedömning blir alltmerallenarädande. Borde man inte ha rätt att räkna med ett samhällsansvar ocksåhär? Del överraskande faktum som den nämnda trendenrepresenterar fäster sig också utskottet vid i sina formuleringar. Utskottetframhåller på s. 30 i sitt betänkande: "Som anförs i motion 1260 är filmen ett medium medstor genomslagskrafl som attitydpåverkare och normbildare. Det är därförviktigt att man har uppmärksamheten fäst på den risk för direkt och indirektpåverkan som suggestiva framställningar av våld på film kan innebära, inteminst på den unga generationen. Utskottet delar motionärens uppfattning att detär önskvärt alt branschen tar ett större samhällsansvar." Vårt samhälle måste inte ä priori vara så beskaffat att enmarknad som är mycket lönande för en bransch under alla omständigheter skallkunna exploateras utan alt hämmas av moraliska skrupler - även i de fall då detär uppenbart att skadeverkningarna får betalas av allmänheten och den enskilde,oftast den svagaste. Erfarenheterna från saneringen av barnporrträsket, enouthärdlig kvarleva från 1960-lalets sexualliberalism, visar att det trotsallt går att åstadkomma förändringar. Den pågående kampanjen motalkoholvanorna, med bred uppslutning från praktiskt tagel alla håll, tyder påatt den surdeg som en ohämmad tillgång till alkohol - för alltför många börjanpå en väg som leder lill beroende och fångenskap - geU till resultat håller påaU omprövas. Samma krav borde man kunna ställa på filmbranschen. Jagvägrar att acceptera den föreställningen att samhället måste vara så beskaffatatt just filmbranschen och andra massmediala branscher med deras stora ekonomiskamakt skulle vara tabu, utom räckhåll för bedömningar och begränsningar som kanföranledas av de konsekvenser som den verksamhet de bedriver medför. Denprövningen borde en bransch som har förmånen att arbeta inom samhället faktisktvara skyldig att underkasta sig. Då filmbranschen framträder med anspråk på altvara kulturförmedlare borde en bedömn/ng som inte är strikt ekonomisk intekännas alltför främmande. Visserligen kan del invändas att vi inte anlägger moraliskaaspekter på kultur, men mot del kan då återigen invändas att del främstakännetecknet för filmen, i varje fall den film vi nu talar om och somvi vill komma åt, är alt den är ett medel för massdislribution av åsikier,värderingar och attityder. Om vägen till målet kan vi vara tveksamma, men om måletråder förhoppningsvis mindre oenighet. Hur skall det sociala ansvar som vi harrätt att kräva av verksamheten inom en bransch kunna konkretiseras? Med andraord: I vad mån får de sociala verkningarna tillåtas påverka urvalet? Om enighetär uppnådd på den punkten, alt urvalet skall påverkas, har vi kommit ett stortsteg framåt. Jag tolkar också utskottets beskrivning så, varför det inte gör såmycket att enighet inte råder om hur urvalet skall påverkas. Anslag till kulturändamål, m. m. HANSPETERSSON i (vpk): Det är riktigt all det, som det tidigarepåpekades av en socialdemokratisk talare, bara är 6 milj. kr. somsocialdemokraterna vill öka anslagen med lill de kulturändamål sombehandlas i delta betänkande. Vi överskattade socialdemokraternas intresse förde kulturella frågorna. Men det ändrar inte vår grundinställning att det finnspengar alt hämta i samhället. pekade i sitt anförande pä den tolftereaktorn, som kommer att kosta 7-8 miljarder. Vi vill minska försvaret med 2miljarder. Vi vill ha bort indexregleringen av skatterna, vilket ger en delpengar. Vi vill inte ha svenska anslag till IDB, osv. Till dessa exempelkommer, herr talman, de kostnader för det beslut som här fattades i riksdagenoch som tas upp på ledarsidan i . Där står alt kostarpå sig 1 miljard för att flyUa tillbaka fill . Hur har företrädare för de tre största partierna mage attsäga att kommunisternas 60 miljoner på kulturområdet är för mycket pengar, attdet inte flnns utrymme för dessa satsningar, när de röstar igenom ökadekostnader på 1 miljard för att flytta tillbaka lill ett hus som kommer attfungera sämre än det som vi arbetar i? Jag skulle vilja säga: Fy skäms! Och det sägs också iExpressen. De 256 riksdagsledamöter som i går röstade igenom denna flyttningkommer att gå till historien. Men det har de ingen anledning att vara stoltaöver. Jag kommer in på förklaringar av några begrepp somkanske har rört till det under eftermiddagens debatt. Någon frågade efter en definifion på kommersialismen. Iandra sammanhang hör man, främst från socialdemokratiska företrädare, brandtalmot kommersialismen och dess verkningar. Och det är riktigt - jag använderockså kommersialismen som begrepp. Men det kanske är nödvändigt att förklaraatt det är kapitalismen som är den rikliga beskrivningen. Och att vi skallkomma åt kommersialismens verkningar inom kulturområdet, det är vi överens omoch det har fattat beslut om . Men slutligt kommer vi inte åtdelta förrän vi bryter kapitalismens makt. Jag tycker det kan vara skäl attpåpeka att en del av det miljardslöseri som görs från de andra parfierna,som de kritiserar oss, läggs just på kapitalismens altare. 6 protokoll 1979/80:123-126 Anslag fUl kulfur-ändamål, m. ni. Jag kommerattuppehålla mig vid frågor som rör bildkonsten och serieproduktionen. Vad gällerbildkonsten så har vi i kammarfoajén en utmärkt inramning till dagens debaitgenom den konstutställning som pågår där. Det är somställer ut ett varierat utbud, och lill viss del kommer jag alt beröra sådanutställningsverksamhet i mitt anförande. Från vpk har vi till årets skrivit flera motionersom rör just bildkonstens område. Varför gör vi det? Varför vill vi ha bättreförhållanden och olika former av stöd lill produktion och utställning avbildkonst? Varför kräver vi utslällningsersättning tillbildkonstnärer? Varför vill vi ha större bidrag till konslnärskooperativ?Varför vill vi ha ökade anslag till ? Ochvarför vill vi att man skall skapa ett affischmuseum? Det flnns många bärande och starka argument för våraförslag. Jag skall senare i mitt anförande gå in på vart och ett av dem. Men såhär inledningsvis vill jag passa på att något beröra bildens och bildkonstensbetydelse i stort. Genom bilden kan vi se vad vi annars inte ser. Genombilden kan olika företeelser i vår omvärld förstoras och förtydligas så alt deblir uppenbara för var och en. Genom bilden kan man förstärka det vackra ellerdet fula, visa på det rimliga och det orimliga. Genom bilden kan vi skapastämningar som skänker oss glädje eller vila och naturligtvis också sorg. Genombilden kan vi skapa stämningar som gör oss upproriska och villiga att kämpa föratt förbättra och förändra. Bilden och bildkonsten är ett verktyg i kampen för ettbättre samhälle. Genom att spegla och förtydliga verkligheten får bildensprängkraft och blir en motor i samhällsutvecklingen. Genom att måla elleravbilda det som är skönt och vackert ser vi vad som är värt att bevara och vararädda om. Men också genom att framställa det som för en person kan verka heltobegripligt kan man ge en annan person fantastiska upplevelser, givetvisberoende på vars och ens tidigare erfarenhet och hur en person uppleverkonstverken. Mot olika konstnärers utbud av bildkonst står dekommersiella krafterna -här har vi begreppet - dvs. kapitalismens produktionför proflt och kapitalismens bilder. Del är annonsbyråernas affischer,veckopressens verklighetsfrämmande bilder, reklambroschyrernas utslätade ochstandardiserade tillvaro, ofta helt främmande för den verklighet som storadelar av befolkningen lever i. skrev för sedan på Aftonbladelskultursida: "Bilden har sedan 1800-lalets slut varit kommersialismensdirektinsprutande uppål-tjack, dess mest personlighetsförändrande slimulantia.Nu är dess inflytande över människorna bedövande, i synnerhet som deicke-kommersiella bilderna är så nedtryckta och försummade av skolan ochkulturinstitutionerna." Det är dessa kapitalismens kommersiella bilder somdominerar våra liv. Konsten är vanligtvis dyr. Om man inte är med i enkonstförening eller målmedvetet försöker spara så blir del inga tavlor påväggen där hemma. bästa fall blir det en massproducerad reproduktion, som ioch för sig inte behöver vara dålig men som har en likformighet av typ detgråtande barnet, som är populär i veckotidningarna och som man kan skickaefter på kuponger. För dem som lever under små förhållanden blir del inte ensdet, utan de försöker få tag i ett överexemplar av en affisch eller tar enmånadsbild från en almanacka och klipper bort reklamtexten. kan vi nog aldrig genom riksdagsbeslut garantera attfolk får bra konst i sina hem. Vi kan däremot - genom att stödja och underlättaproduktionen, genom all stödja utställningsverksamhelen, genom att stödjakonstföreningarna och genom en aktiv verksamhet över olika museer - göra vårtbästa för att det skall bli möjligt alt leva bättre som konstnär och på så sättfå fram en rikare produktion och utställningsverksamhet, vilket i sin lurkommer att betyda en ökad spridning av konsten. Genom en rikareutställningsverksamhel får fler tillfälle att uppleva konsten. Och som jagsade inledningsvis kanske man ser det man annars inte ser. Kanske man får nyaupplevelser. Kanske motorn i samhällsutvecklingen kommer i gång. Kulturklimatet är kärvt, menar många. "Hundra spännlill den som kan nämna en politiker som visat något som helst intresse förbildkonsten" utropade en kulturarbetare i en kvällstidning i tisdags.Nödropet är beskrivande för situationen i stort. Sä uppfattas politiker och medall räU kulturpolitiken av folk ute i landet. Vad säger då utskottet om vpk:s motioner i betänkandet?Finns det någon politiker som intresserar sig för bildkonsten? Man blir beklämd - del finns inga politiskavärderingar av motionerna utan endast en hänvisning till en nödvändigåterhållsamhet med utgiftsökningar. Nog är lägel kärvt, även om det öses utpengar på annat håll i statsbudgeten. Och här får jag lov att återigen hänvisalill det jag inledde med och det C.-H. sade i sitt anförande om varpengarna finns. Men det duger väl ändå inte med endast en sådanavslagsmotivering när man diskuterar kulturpolitik? Utskottet måste väl bekvämasig till att ha en politisk åsikt om olika förslag? På detta sätt avfärdas t. ex. motionen om anslaget tillkonstnärskooperativen. Vi säger i motionen att det till vissa andra friagrupper inom dans, teater och musik finns ett visst - om än otillräckligt -stöd. För fria bildgrupper finns ingenting. , som citeras ivår motion, lämnar utmärkta argument för ett sådant anslag.Utbildningsministern sade i proposition nr 100 ingenting. Utskottet säger idagens betänkande ingen-ring. Vad säger då utskottet om vår motion om ökade anslag tillSKR, ? Ingenting, naturligtvis. Här kanman ju förstås i proposifion nr 100 se ett vagt intresse från regeringen,eftersom man föreslår en viss höjning av anslaget, med i runda tal - långtifrån vad inflafionen har höjt omkostnaderna med , dvs. irealiteten en minskning. Hur skall man beteckna denna kallsinnighet? Vill man överhuvud tagel någonfing, eller är det bara så att man föredrar att hänvisa filldåliga finanser Anslag dll kidturändamål, m. m. Anslagtdl kulturändamål, m. m. och krypa bakom del? Det är, herr talman, inte att undrapå om kulturarbetare utlyser belöningar för alt spåra upp politiker som bryrsig om bildkonsten. Den tredje motionen från vpk på bildkonstens områdehandlar om ulslällningsersättningen - en diskuterad fråga. 17 årgammal lär idén om utställningsersattning vara. Ersättningen borde vara ensjälvklarhet, men det är den inte. Och där får väl också den socialdemokratiskadelen av utskottet skämmas, eftersom inget hände under de första 13 aren avdiskussion om denna fråga. uttalade sig, som också tidigare nämnts,för att en sådan ersättning skulle skapas - så här kan man ändå skönjaen politisk vilja. Men det går ju inte för en konstnär att leva på bara denpolitiska viljan, utan det måste till någonting annat att leva av. Och måstealltså denna utslällningsersättning skapas. Del har förts fram flera förslag om hur ersättningsfråganskall lösas. Det måste ske snart - det är man överens om - och vi tycker attdet vore rimligt att göra som vi föreslär i molionen, alt reservera 16 miljonerför ändamålet. Del har belysts alt del är den summan som behövs för att klaraulslällningsersättningen, oavsett hur den konstrueras. Det vore rimligt attreservera de pengarna i årets budget så att man kommer ett steg framåt ochäntligen får i gång frågan ordentligt. Under punkten 39, Bidrag till vissa museer,finns det en motion om ett affischmuseum som jag tänkte ta upp i deltaanförande om bildkonsten. På denna punkt är utskottet helt kallsinnigt tillvpk-motionen och kryper bakom en mening om att vi inte har presenterat ett organisatorisktoch ekonomiskt underlag för motionen. Det hade vi naturligtvis kunnat göra. Vihade kunnat detaljskissera både organisation och verksamhet, och det varnaturligtvis en miss att vi inte gjorde detta. Däremot kostar man på sig attmed allvar bedöma argumenten i en s-motion, där man diskuterar värdet av attuppmärksamma affischkonsten mer än vad som har skett. Detta gälleralltså en motion där det också står att man kan tänka sig ett affischmuseum.Varför är det sådan skillnad på bemötandet av dessa två motioner som handlar omom inte rikligt samma sak så i alla fall samma ämne och samma problem?Politiken verkar vara mera anli-vpk än anti-affischkonst. Men del vore synd omkonstnärer, afflschproducenter och allmänhet skulle föriora på att det är ettvpk-förslag som förs fram. Det ingår kanske i den kampanj mot vpk som drivs påandra områden. herr talman, vi är vana vid motstånd och ger oss inte.Därför kommer jag att vid denna punkt förelägga kammaren ett särskilt yrkandedär delar av vår motion och delar av den socialdemokratiska motionen tas upp.Vid behandlingen av delta särskilda yrkande här i kammaren får vi se vad delfinns för intresse för bildkonsten bland ledamöterna. att med anledning av motion 1979/80:507 yrkande1 och mofion 1979/80:1230 hos regeringen begär skyndsamt förslag om åtgärderför all bevara och samla affischer på sätt som gör affischkonstens utveckling tillgänglig för allmänheten och därmed främjar konstartensutveckling. Jag skulle kunna rada upp en mängd argument för hurviktigt det är att stödja affischkonsten, men del finns tillräckligt medargument i vår motion liksom i den socialdemokraliska motionen. Jag tänker inteta upp tiden med att fylla på med ytterligare argument. Jag beklagar att det blir en ganska summarisk behandlingav de motioner som vi har lagt fram. men eftersom de är ganska många måste jagskynda mig för att inte la alltför mycket av kammarens lid i anspråk. Slutligen, herr talman, lill serierna för barn. Till åretsriksmöte har vi ritat en motion - det har också skrivits en motion avrepresentanter för ett annat parti - där frågan om stöd till kvaliletsserierhar uppmärksammats. Åtgärder på området är oerhört viktiga, och del borde varaen viktig angelägenhet för en regering som pratar om valfrihet och mångfald altpå alla tänkbara sätt motverka den monopolisering som sker avserieproduktionen. Ett stöd till aliernafiv produktion med alternativt innehållär av nöden. Vi vill öka det stödet. En snabb läsning av några av de vanligasteserietidningarna skulle ge många av riksdagsledamöterna en tankeställare om detkulturklimat som barn lever i, om det kulturklimat som möjliggör en så ensidigoch i många stycken avskyvärd produktion. Det finns undantag, det finns braserier, men de är få och måste stödjas. Och del måste skapas flera bra serier. Med hänvisning lill vad jag nu har anfört berjag alt få yrka bifall fill våra mofioner 513, 1265, 1267 och 651. Jag yrkaralltså bifall fill det särskilda yrkande som jag har lagt fram med anledning avmotionerna 507 och 1230. Anslag tdl kulturändamål, m. m. ING-MARIEHANSSON (s): Jag skall bara i korthet beröra två punkter. Den första punkten gäller stödet till regiontealrarna. Vivet alt de nya regionleatrarna har haft betydande svårigheter. Förväntningarnaoch målsättningen har stämt dåligt överens med de reella förutsättningarna. Jagvill därför starkt understryka betydelsen av det särskilda yttrande somkulturutskottets socialdemokratiska ledamöter har fogat till ulskoltsbetänkandet.Där betonas vikten av att den fortsatta utbyggnaden av de regionala teatrarna iförsta hand tillgodoser en acceptabel miniminivå vid de redan befintligateatrarna. De större institutionerna måste då förutsättas fortsätta sittutvecklingsarbete inom de nuvarande ramarna. Vi vet all planeringsarbetet förinrättande av nya regionteatrar ligger mycket långt framme i flera län. har ett ansvar för detta arbete, som beslutalsoch påbörjats på grundval av de av fastlagda målen förkulturpolitiken. Del är av vikt all det arbetet kan fullföljas. Därför har utskottetssocialdemokratiska ledamöter betonat att det är viktigt att verksamheten gestillräckliga basresurser för att inte svårigheterna vid de nuvarande småregiontealrarna skall upprepas. Del är angelägel alt man har som utgångspunktatt ge nya teatrar tillräckliga resurser när årsanslagen beviljas. Del andrasom jag hell kort vill beröra är motionen 866 angående Anslag till kulfur-ändarnål, m. m. järnvägsföreningarna- närmast stöd till SJ:s järnvägsmuseum. Man har i propositionen anslutit sigtill den i MUS 65 angivna inriktningen att SJ:s museum skall fungera somcentralniuseum när det gäller just järnvägsutvecklingen och järnvägstekniken.