prot · G30965 · 1979-12-31 00:00:00 — Jag tror att alla berörda parter - anställda, varvsledning,ansvariga för berörda kommuner och län lika väl som riksdag och regering -ärense om denna allvarliga syn , även om det kan finnas nyanser. Härfinns det ett höjt pekfinger gentemot den som för kortvarig skull ochutan att la stormvarningarna på allvar vill gå ut och teckna framtiden ljusareän vad den kanske blir. Till det som jag tror att man på alla håll är enig om -förutom det dystra läget för framtiden - hör att man givetvis inte bara kananlägga en företagsekonomisk bedömning av den framtid för varven som man nuöver huvud taget kan påverka utan också måste ha ett samhällsekonomisktperspektiv. Den politik som den förra trepartiregeringen förde när detgällde nedläggningsdrabbade orter i allmänhet och den sysselsättningsdrabbadevarvsnäringen i synnerhet vittnar vältaligt om att solidariteten inte baravarit elt tomt ord. Den hade en ytterst konkret innebörd.Siffran 12 miljarder är nämnd. Ytterst är det ett solidaritetsprov för alla somär med och betalar. Det ständigt förkättrade skattebetalandet till en stat somständigt pungslår oss framstår i blixtbelysning som en handling av solidaritet.Det är en nyttig påminnelse, för det samhällsekonomiska bedömandet - som det såobjektivt och vetenskapligt klingar - ger så lätt en illusion av att det ärnågot annat som skänker ut ur något outsinligt ymnighetshorn, fastän detegentligen är fråga om det triviala faktum att vi måste bäravarandras ekonomiska bördor skattevägen. Många starka opinionsbildande krafter har arbetat i dekommuner som är berörda, inte minst i , De har därmed inte övervunnitvarvskrisen - den finns där - men man kan lyckönska dem till att ha vunnitmångas hjärtan och vunnit mycken uppmärksamhet. Visst kan man tolka de starka opinionsyttringarna som enstark vilja att genomleva varvskrisen, men i all kamp för tillvaron ingår ettled av anpassning. Det måste gälla alla parter som är inblandade i denna kris.På 1960-talet, under flyttningspolitikens glansdagar, lärde man barn i skolanatt de skulle vara beredda att byta ort och yrke under sittyrkesverksamma liv. Dess bättre har denna ganska obarmhärtiga målsättningreviderats en hel del , men den doktrinen hann med att utarma mångaglesbygder innan den utdömdes. inser vi bättre att det som vi med ett litetslitet uttryck kallar livskvalitet har ett djupt samband med den trygghet detinnebär att få slå rot varaktigt på en ort och finna ett meningsfullt arbetedär. Om 1960-talets flyttlasspolitik krävde uppbrott ochförändring, kan det hända att det nu krävs anpassning och förändring, men inteuppbrott. Det är en stor skillnad till det bättre. Talar man om en god anpassning, som är tillräckligtutsträckt i tiden, ligger det nära till hands att tala om alternativproduktion. Högteknologiska produkter har nämnts, och man har talat omoffshore-fartyg, oljeplattformar och riggar liksom om servicefartyg föroljeutvinning till havs. Frågan huruvida detta är framkomliga alternativ förframtiden måste överlämnas till den sakkunskap som kan göra en strängt sakligbedömning av möjligheterna, både marknadsmässigt och ekonomiskt. Lika vikfigt som det är att föra fram dessa idéer omalternativ produktion är det att inte förbise risken att väcka falska ochogrundade förhoppningar. Jag vill i den dystra situation som varvsnäringen befinnersig i peka pä en ljuspunkt, som inte bara är en ljus- eller mörkblå förhoppningutan ett reahstiskt grundat förslag. Märkligt nog har det nästan kommit bort idebatten. Det gäller förslaget om införandet av gas i , Vi inom har pekat på gasen som enviktig energikälla. De förslag som vi då har framfört har stått i samklang medprojekt och planer som är framlagda av varv i , Med anledning avde motioner som vi väckt antog näringsutskottet ett uttalande, somriktade sig till den då sittande folkpartiregeringen. Jag skall citera någrarader ur det uttalandet.Utskottet sade "att regeringen bör gå vidare i sina ansträngningar att fåtill stånd en import av naturgas. Härvid bör man eftersträva närförsörjningfrån sådana leverantörer som kan antas komma att fullgöra sina åtaganden ävenvid störningar på den internationella marknaden." "Idetta sammanhang vill utskottet peka på det läge som har uppstått i genomden danska regeringens förslag om introduktion av naturgas från de danskafyndigheterna i . Dessa fyndigheter, som är betydligt mer omfattande änvad som har antagits, kommer att kunna lämna ett uthålligt bidrag fillDanmarks energiförsörjning. På norskt konfinentalsockelområde finns ocksåstora, outnyttjade naturgastillgångar," Naturgasensfördelar är ju allmänt kända. Förutom fördelar ur miljövårdssynpunkt kan mannämna att oljeförbrukningen beräknas minska med i första hand och senaremer. Naturgasen kan medföra positivasysselsättningseffekter, bl, a, för regioner som drabbats av varvskrisen. Ettnordiskt samarbete kan komma till stånd, och naturgasen kommer även attvara ekonomiskt fördelaktig. Denrörbundna gasen måste rimligen ge nya friska arbetstillfällen för de skånskavarven, är begränsat, men inget hindrar att man bygger vidarepå det, såsom man har gjort i så många andra europeiska länder, där naturgasenär en självklar energikälla, I jämförelse med de siffror som nämnts i sambandmed det stöd som krävs för varvsnäringen är det här fråga om små belopp, somskulle ge meningsfull sysselsättning åt många anställda på varven och en godprognos för en fortsatt utbyggnad, Därfillkommer att LNG-tekniken kanske hamnar i läge , Härfinns alltså en möjlighet för den drabbade varvsnäringen. Landet behöverenergi, varven behöver meningsfulla arbetsuppgifter, de anställda behöversysselsättning, länder inpå våra knutar - och med sina storagasfyndigheter - behöver avsättning. Allt passar som hand i handske. Manskulle önska att den opinionskraft som människorna i de hotade regionerna visatsig mäktiga kunde lyfta fram också den här möjligheten. Man skulle önska attkampviljan förenade sig med en nytändning. För det ändamålet måste ju gasenvara lämplig. Jagvill också uttrycka en förhoppning om att gasen i det kommande varvspolitiskabeslutet får ett bredare parlamentariskt stöd än vad som har varitfallet. Det förtjänar förslaget, och det tjänar både och på, ÅKEPERSSON (fp): Jag får inledningsvis instämma i i tack tillindustriministern för svaret på interpellafionen. Jag kan emellertid konstateraatt svaret inte innehåller den minsta antydan till lösning på de stora problemsom nära 3 000 anställda på Öresundsvarvet i står inför. Svaretinnehåller inte någonting som markerar ett konkret samhälls- ansvareller alternativa insatser för kommun. Uppgiften att beredningenkommer att belysa de samhällsekonomiska konsekvenserna av en nedläggning lugnarinte någon. Denberedning som industriministern hänvisar till har som en väsentlig utgångspunktett underiag i form av ett förslag till strukturplan från Svenska Varvs ledningi , Grovt sammanfattat innebär planen bl, a, att varvet i Landskronaskall vara nedlagt , Planen innehåller också krav på nyasamhälleliga insatser i form av kapitalfillskott på -detta utöver de pengar som har beviljat i andra sammanhang.Det begärda kapitalel inkluderar även ett belopp på 700 milj. kr, att täckakoncernens kostnader för att lägga ner Öresundsvarvet i och FinnbodaVarv i , Detta är helt destruktiva pengar som kan användas betydligtbättre ur samhällsekonomisk synpunkt. Ennedläggning av Öresundsvarvet i är detsamma som en nedläggning avkommunen. Så stort är kommunens beroende av varvet. Varvet svarar nämligen för40 % av det totala antalet industrisysselsalta i kommunen. Av varvskommunerna iövrigt är det bara som kan visa att man är lika högt beroende av sittvarv. Det är signifikativt att varken eller har kunnatminska på sitt beroende av varven -inte ens under den senaste högkonjunkturen.Detta är inte sagt för att förringa Malmös och problem utan mer föratt markera problemen i och , Landskronakommun har redan förlorat ett betydande antal arbetsplatser under de senasteåren, framför allt inom tekoindustrin, den mekaniska industrin samt sjöfarten.Utöver detta har varvet redan minskat med 600 anställda, helt i linje med nugällande politiska beslut, som i sig innebär en neddragning av antaletanställda från 3 500 tidigare till 2 500 vid utgången av 1980, Detta faktumsamt hot om ytterligare företagsnedläggningar utgör redan en svår belastningför kommunen. Det är bl, a, mot den här nämnda bakgrunden som varvets betydelseför kommun skall bedömas. En total nedläggning av Öresundsvarvetskall utan tvivel bli en katastrof för kommun. Jagskall inte här ta upp alla de konsekvenser som skulle följa av en totalnedläggning. Låt mig bara konstatera att det utan tvivel är på det sättet attde negativa effekterna blir mycket stora - och de blir större i en liten kommunmed ett ensidigt näringsliv än i en större kommun med ett mera differentieratnäringsliv. Varvsfråganär fillbaka en sysselsättningspolifisk fråga. Företagsekonomiskaprinciper som normalt skulle lägga hela ansvaret på koncernledningen är delvissatta ur spel. Det får inte vara så att vi politiker skall vara med och beviljaytteriigare enorma kapitaltillskott till Svenska Varv, som vi avstårfrån våra självklara skyldigheter och rättigheter att ta ställning fill hurdessa pengar skall användas - hur en neddragning av den totala varvskapacitetenskall tillåtas drabba de olika kommunerna. måste se till att rimliga sysselsättningspolitiskamålsättningar kan förverkligas. Del skulle vara helt orimligt att genom att hänvisa tillföretagsekonomi lägga ansvaret för detta beslut på Svenska Varvs koncernledningi . Jag är, liksom i ,ytterligt förvånad över all industriministern inte på något sätt försöker attgå in i en sakdebatt i anledning av de ställda frågorna. Industriministern har till såväl press som radio och TVlämnat kommentarer i anledning av den strukturplan som Svenska Varvöverlämnat, men här i kammaren har statsrådet inga kommentarer över huvudtaget. Det enda som antyds i svaret är att det skulle vara nödvändigt med enkapacitetsminskning vid de svenska varven för att anpassa kapaciteten tillmarknadsutrymmet. Marknadsutrymmet för varven är helt klart knutet tillutvecklingen för sjöfartens marknad, och på det området har det nu hänt storasaker. För inte så länge sedan låg de bohuslänska fjordarna, liksom de norska,fyllda med fartyg som inte hade några frakter. är ju situationen den attdet inte finns ett enda fartyg där. Så snabbt vänder läget. Jag tycker därföratt det är fel att nu gå ut och tala om ytterligare nedskärningar vid svenskavarv och därtill peka ut Öresundsvarvet såsom varande det varv som har desämsta förutsättningarna och därför skall läggas ner. Det är naturligt att ettsådant besked skapar en väldig oro såväl bland anställda och deras familjer sombland kommunalt ansvariga. Vad man har rätt att kräva är att företaget gesmöjligheter att visa vad det förmår genom de nya satsningar som man nu gjortoch som också pekade på. Detta innebär att företaget måste gesarbetsro . Och även om det kan kosta samhället pengar , så är detta billigare än de kostnader som drabbar samhället vid enavveckling. Det framgår ju av vad statsrådet sade att de samhällsekonomiskakonsekvenserna skulle belysas, något som jag menar sannerligen behövs, I detsammanhanget skall naturligtvis såväl regionalpolitiska som sociala hänsynockså vävas in i bilden. I den finansplan som lämnades för sedan sägerman: "Att upprätthålla full sysselsättning är ett av den ekonomiskapolitikens vikfigaste mål," I det fortsatta resonemanget om och kringdessa frågor säger man vidare i samma skrift: "Ett expansivt och dynamisktnäringsliv förutsätter en betydande grad av rörlighet. Detta får dock icke ledatill att vissa regioner utarmas. Politiken måste inriktas på att uppnå enbalanserad sysselsättning i olika delar av landet," Ja, det är detta som är så vikfigt och som jag starkt villunderstryka. Det förhåller sig nämligen så, vilket också framhållits här ,att sysselsättningsläget i är ytterst besvärande. Alldeles särskilt ärdet förhållandet i . En ytterligare neddragning eller nedläggning innebär ofelbart att antalet arbetslösa stiger mycket kraftigt.Att bo kvar och pendla till andra arbetsuppgifter låter sig inte göras,eftersom det inte finns någonting att pendla till. Jag har velat fästastatsrådels uppmärksamhet pä detta förhållande. Jag tror att det är nyttigt att den här debattenkommer upp . Jag får det intrycket när jag lyssnar på inläggen. Det finns enhel del missförstånd som vi bör klara ut på det här stadiet. Först vill jag nämna den omständigheten, som kammarensledamöter kanske bör erinra sig, att vi fått den här rapporten ochdet här förslaget från Svenska och alt vi nu har startat arbetetmed att skriva en proposition. Det tillhör ju den arbetsordning som tillämpas idel svenska parlamentet, att så länge propositionen i en viss fråga är underarbete är regeringen tillförsäkrad en viss arbetsro. Att nu avkräva mig beskedom hur regeringens ställningstaganden kan komma att bli i en proposition somskall läggas fram för tycker jag är att gå litet vällångt. När säger att det är genant att svaret ärså magert tycker jag att han bör tänka på att vi är mitt inne i en process. Jaghar dessutom sagt till samtliga riksdagsgrupper att vi är beredda attfortlöpande informera om hur propositionsarbetet framskrider. Jag har fått kritik för att jag har uttalat mig förmassmedia. Det tillhör så att säga spelets regler att massmedia intensivtbevakar dessa frågor, och jag har sett att också herrar riksdagsledamöter haruttalat sig i massmedia. Jag vill i det sammanhanget passa på att göra ettförtydligande. Mina uttalanden har tolkats sä att vi från regeringens sidaskulle lägga en kostnadsram för varvspolitiken för ett visst antal år och sedanöverlåta åt Svenska Varvs ledning att inom den angivna ramen fastställa hur varvsindustrinskall se ut. Men det är inte hela sanningen. Dessutom måste självfallet enregeringsproposition, och också ett riksdagsbeslut, innefatta de förslag tillåtgärder för att hävda sysselsättningen på varvsorterna som ett visststrukturbeslut inom en viss kostnadsram föranleder. Och det är den tunga deleni det beslut som vi kommer till; Vilken alternativ sysselsättning skall manerbjuda i stället för fartygsproduktion dels på varven, dels på varvsorterna? Här vill jag instämma i den intressanta analys avsituationen som gjorde. Denna fråga gäller nämligen - det ä.därför den är så intressant och väsentlig - möjligheterna fill anpassning ochförändring inom en viss bestämd bransch, nämligen varvsindustrin. Det är dettasom kraftsamlingen måste gälla. Det är faktiskt så, ärade kammarledamöter, att de anspråksom ställdes under 1960-talel på tiotusentals norrländska skogsarbetare ochbönder att de skulle acceptera premisserna för den strukturomvandling som dåförsiggick genom att flytta från hemorten och ta de arbeten som de erbjödstillhör historien. Den situationen kommer vi dess bättre aldrig tillbaka till.Och jag 7 protokoll 1979/80:64-66 Nr 65 tror alt vi är överens om altvarvsarbetarna befinner sig i en rnycket bättre Torsdnaen den situation, även om näringen är i kris. Alla ansträngningar måsteinriktas pä 1-7 .,; loon attse till att i den mån man krymper fartygsproduklionen måste annan 1/ januarrivöu .<= r sysselsättning skapas pä varvsorlerna. Om Ö -esimdsvar- ' "" säger alt mitt svarinte ger några besked vill jag hänvisa till den , fyf.ff,,; formulering där jag säger att viskall överväga de samhällsekonomiska konsekvenserna.Om vi inte kan upprätthålla fartygsproduktion på varven, skall vi alltså sevilka de samhällsekonomiska konsekvenserna av detta blir och vad som kan görasi stället i fråga om alternativ produktion på varven eller expansion av annanindustriell sysselsättning pä varvsorterna. Jag vill också notera - jag tycker det var värdefullt attHans Petersson gjorde den deklarationen - att vi är överens om målet, dvs, attskapa en varvsindustri som står på egna ben, som är konkurrenskraftig ochlönsam. Det är den hypotes som vi har. Den gäller hela den svenska industrin,och i den målsättningen ligger en solidaritet med andra industrier, med andralandsändar som inte har kunnat dra nytta av en sä hög subvention som det här ärfråga om. Eftersom det här och var i pressen cirkulerar siffror ornsubventionerna till varven vill jag säga att under de senaste tre aren harsubventionerna uppgått till , och anställd i svenskvarvsindustri. Den regionalpolitiskl motiverade subventionen förnyanställd arbetskraft i stödområde 6, dvs, i fjällbygden och den mest avlägsnaskogsbygden, uppgår till , per är och anställd ,alltså en tiondel av det belopp varmed vi nu subventionerar arbetsplatserna påvarven. Det bör man kanske i solidaritetens namn komma ihåg i denna debatt. Jag vill säga till att jag visst vet attsysselsättningssituationen i är problemfylld. Men mot bakgrund avdetta vill jag erinra om att den senaste arbetslöshetsstatisliken säger att iMalmöhus län andelen arbetssökande - dels arbetslösa, dels personer iberedskapsarbete och arbetsmarknadsutbildning - är av antaletyrkesverksamma. Motsvarande tal för är , man vidareoch ser på olika regioners potential att klara en strukturanpassning, vill jaghänvisa till all det på 100 arbetssökande i går drygt 45 ledigaplatser, alltså något över riksgenomsnittet, medan del i på 100arbetssökande går 9 lediga platser. När vi diskuterar hur vi skall angripaproblemen, måste vi ha klart för oss att det faktiskt finns regioner som harlångt värre problem än varvsorterna. Jag tror det är viktigt alt den svenska undvikerövertoner. Jag är tacksam för det tonläge i vilket denna debatt har kunnat försiggå. Vi måste försöka hitta gemensamma lösningar. Jag kan i detta sammanhang inte nog understryka vad var inne på, nämligen att det här gäller att upprätthålla sysselsättningen på varvsorterna. Det måste vara det som är nyckeln och det som vi skall samlas omkring. Man får då vara beredd att diskutera de strukturella förändringar som är nödvändiga med tanke på att varvsnäringen i så hög grad är beroende av större insatser från staten än några 98 andra områden. Jag vill sammanfatta genom att sägaatt vår strategi när det gäller varven för det första måste vara att fastställaen ekonomisk ram för samhällets insatser med hänsyn tillanspråken på insatser i andra områden av värt land. Även på de mellansvenskagruvorterna och stålorterna och i de norriändska skogsbygderna finnsinvesteringsbehov som måste tillgodoses. Vi måste alltså fastställa en ram. Fördet andra måste vi göra detta med beaktande av vilka företagsekonomiskakonsekvenser det får enligt Svenska Varvs offert eller de varianter av denofferten som kan visa sig ändamålsenliga. För det tredje måste vi takonsekvenserna av detta strukturgrepp och sätta in resurser och ansträngningarför att skaffa alternativ produktion fill varven eller utveckla annanindustriell sysselsättning på varvsorterna i nödvändig omfattning. Detta är de mål som vi har framför oss för att klara dennaanpassning. Hur snabbt den kan genomföras vet ingen . Vi måste tanödvändig tid på oss. Det kan vi vara överens om, hoppas jag. HANSPETERSSON i (fp): Det kändes befriande att lyssna pä deltainlägg av , Skall man såsom enskild riksdagsledamot påverka ettbeslut, måste man vara med ganska . I och med att proposifionen ärskriven kan vi inte påverka den. Industriministern sade att vi har ett gemensamt intresseav att bevara sysselsättningen på varvsorterna. Detta tar jag naturligtvisfasta på. Jag sade i mitt förra inlägg att jag tyckte det var litetgenant att svaret var så fattigt på substans. Jag kan tillägga att jag harvarit med i och fått rätt mångainterpellationssvar men inget som har sagt så litet som det jag fick i dag.Däremot var industriministerns andra inlägg av klass. Vad beträffar uttalanden i radio vill jag säga att jaglyssnade faktiskt ganska noga på vad sade , och jag trorinte att jag har missuppfattat vad som gick fram. Möjligtvis harindustriministern uttalat flera andra meningar som icke sändes ut - så vill jagi snällhet tolka vad industriministern har framfört här . En och annan ytterligare av oss har gjort uttalanden förmassmedia, med myckel stor tvekan. Jag har fått frågan: Hurskall du rösta? Jag har sagt att jag vet inte det, för det finns ingenproposition att rösta om. Men jag talar i klartext här , och jag talar förÖresundsvarvet liksom jag har gjort . Sedan är jag inte riktigt glad åt att man spelar ut olikaregioner mot varandra- i det här fallet mot . Jagtycker inte att det är så särskilt konstruktivt. I rättvisans namn måste välockså sägas alt omfattar betydligt fler människor än ,men jag vill som sagt inte vara med om att spela ut två regioner mot varandra,två regioner som båda har väldigt stora problem. Jag vill också tillägga att i har man klaratmänniskors sysselsättning i mycket hög grad genom offentliga anställningar,genom deltidsarbetenosv,, men har man kommit till en punkt där man inle kan gå längre pä dessavägar. Därför har vi inte räd all mista ett stort antal sysselsättningar inornindustrin. Jag agerar alltså för bevarande av Öresundsvarvet. Jag harsagt att jag kan länka mig en nedskärning av antalet anställda och är tacksamför vad industriministern sade om att man måste skapa sysselsättning för demänniskor som förlorar sitt arbete i och med att rnan skär ner vid varven, idet här fallet i , Sedan är alltid frågan: Var går en minimigräns någonslans?Det kan vi kanske diskutera , men man kan naturligtvis intekomma för långt ner. Vad jag kan tänka mig är att Öresundsvarvet får fortsättamed utvecklingen av specialfartygen, den nisch som man har hittat och som anseserbjuda en framlid, som varvet får fortsätta medreparalionsverk-samheten plus att det plockas fram flera alternativa produkter. Jag har icke på något sätt velat blunda förvarvens stora problem, icke heller för de marknadsanalyser som finns och somsäger att det kan bli än besvärligare. Möjligtvis kan vi hoppas att analysernasom sådana är felaktiga, men det kan vi inte grunda några beslut på. HUGOBENGTSSON (s): Statsrådet har i annat sammanhang sagtall företagen framöver får ta ett större ansvar själva - detta apropåsysselsättning och överlevnad. Jag gick i min enfald och föreställde mig attdetta naturligtvis i samma mån skulle gälla de statliga företagen och attstaten som företagare skulle la sitt ansvar. Statsrådet har talat i radio och TV, Jag är medveten omatt han är tvingad att ställa upp och kanske inte alltid kan ha så lätt attvärja sig för snärjande frågor, men jag tycker att statsrådet dä borde utveckladessa frågor litet mera och ge klarare besked. Det gäller ju sä mångamänniskor. Statsrådet säger att vi missförstått honom. Han har talatom att här skall läggas en kostnadsram som skall la ansvar för ochsom Svenska Varv sedan skall handskas med. Men, tillägger statsrådet,naturligtvis skall förslaget om kostnadsramen också innehålla besked om hur manskall få jobb till de människor som kommer alt bli berörda. Det hade varit tacknämligt om statsrådet sagt detta frånbörjan. Då hade man inte irriterat människor i sådan ulsträckning som man gjorti dag. Om statsrådet är beredd att leva upp till detta - och jagtar del som ett bestämt löfte att man skall plocka fram nya jobb åt dem someventuellt kan fä lämna varvet - är situationen betydligt ljusare än denverkade i statsrådets tidigare uttalanden så som jag tolkat dem, I sista ändan av sitt senaste anförande sade statsrådet:Ni skall vara klara över att det finns bygder i detta land som har detbetydligt svårare än vad man har nere i . Jag vill göra statsrådet uppmärksam på att vi i hari runda tal 10 000 människor utan sysselsättning. Vi har ett ungefär lika stortantal som AMS har fått bereda arbete eller omskolning eller på annat sått sörjaför. varje siffra i dessa stora tal döljer sig en individ, ensom ofta har ansvar för flera, för sin familj, sina barn, kanske andraanhöriga. Jag menar att man får se saken också mot den bakgrunden och inte baratala om procenlsiffror. Får jag först klara ut det här missförståndet.