prot · G30917 · 1979-12-31 00:00:00 — Dessvärre är det då så, att näringspolitiken, som skulle behöva vara konsekvent ochmålinriktad, under de tre föregående åren uppvisade en del schizofrena drag. Isitt första skede styrdes den enligt den s. k. Åsling-doktrinen. som byggde påen stark tilltro till företagens eget sociala ansvar och på osynliga resurserfrån den s. k. akutmottagningen. Man socialiserade hejdlöst företagensförluster under den liden, men inte så mycket mera. Isitt andra skede byggde den på helt frisläppta marknadskrafter. Samhälletskulle, exempelvis i den problemdrabbade skogsindustrin, så litet som möjligt blandasig i branschutvecklingen. Den icke-socialistiska regeringens kapitalistiskaideal skulle också praktiskt tillåtas slå igenom i industripolitiken. Dehär kapitalistiska idealens höga visa sjungs också i , ellersom den ju även kallas, , betänkande. Där argumenterar manför ökade lönedifferenser, sänkta marginalskaffer och minskat generelltskattetryck, för försämrade sociala förmåner vid sjukdom och för otryggareanställningsförhållanden. Arbetare och tjänstemän skall stimuleras atl arbetamer genom en ökad användning av både morot och piska, men framför allt genomatt man ökar konkurrensen mellan människor och vidgar klassklyftorna. Frånfackföreningsrörelsens sida avvisar vi bestämt en borgeriigt-kapilal-istisk människosyn,som vill jaga ut oss i kylan alt likt ensamma vargar slåss för överievandet. Istället vill vi ha elt solidaritetens och samarbetets samhälle, varsvärderingar också skall prägla arbetsliv och näringspolitik. Ivalrörelsen presenterade det socialdemokratiska partiet genomtänkta program förolika branschers utveckling. Vi vill salsa på en planmässig hushållning av våragemensamma resurser för att skapa arbete ål alla. villLandsorganisationen ha en aktiv, offensiv och omfattande näringspolitik. Påsikt tror vi att den nödvändiga förnyelsen av vårt näringsliv bara kan kommatill stånd, om landels arbetare och tjänstemän blir delaktiga ikapitalbildningen genom förverkligandet av förslaget om löntagarfonder. Valresultatet var från många synpunkter olyckligt. Det skapade inte dengrund för en kraftfull ekonomisk politik som skulle behövas i det ekonomiskaläge som väntar . Det innebär sannolikt affsamhällsutvecklingen på en rad områden, liksom ,kommeratt vridas tillbaka. Och det innebär, somjag här har varnat för, storarisker för atl de breda löntagargrupperna också fortsättningsvis för bära dentyngsta bördan vid en ny svångremspolitik. Därför kommer fackföreningsrörelsenall slåss för en politik till det arbetande folkets försvar och i det arbetandefolkets intresse. Svenskt näringsliv kan skörda frukterna av den omläggning av denekonomiska politiken och näringspolitiken som genomfördes . Nyaoljeprishöjningar har emellertid utlöst nya problem i väridsekonomin. Det finnsdock anledning att här konstatera att vår situation hade varit mycketbekymmersam om politiken från tiden inte hade fått en avlösning av enmera realistisk ekonomisk politik . Jag vill till säga:Den politiken var ingen traditionell svångremspolitik, sett ur internationellsynpunkt. Den hade medvetandet om det sociala ansvaret integrerat i sinadispositioner. Den kombinerades dessutom med en mycket omfattande satsning påatt säkra sysselsättningen i svenskt näringsliv. sade här nyssatt den inriktades på aft socialisera föriuster i näringslivet. Det är fel.Gunnar borde veta att målsättningen var aft upprätthålla enändamålsenlig struktur i svenskt näringsliv. Fackföreningsrörelsen medverkade ihög grad i den strukturpolitiken, och om det fanns skillnader i åsikterbeträffande hur den politiken skulle utformas var def närmast så att fackföreningsrörelsenkrävde att insatserna skulle vara ännu större och ännu mer kostsamma än dendåvarande regeringen bedömde vara rimligt. Inför1980-talel tornar nu emellertid upp sig ett växande problem med bytesbalansen.Mot den bakgrunden ter sig egentligen den dagsaktuella dispyten ombytesbalansunderskottets storiek och karaktär trots allt närmast som enakademisk debatt. Den har självfallet sitt intresse, men sett i ett längreperspektiv blir det en hård match för svenskt näringsliv alt klara en rimligbalans i våra utrikesbetalningar. Atl upprätthålla en rimlig och manövrerbarrelation i vår bytesbalans är därför enligt min uppfattning def dominerandemålet för den ekonomiska politiken . Lyckas vi inte med dettaväxer successivt vårt beroende av omväriden och vår nationella suveränitetminskar i motsvarande mån. Den utvecklingen kan man tolerera till en vissgräns, men kommer obevekligen den situationen när detta slårtillbaka på levnadsstandard och sysselsättning. I realiteten är strävan atthålla tillbaka underskottet i bytesbalansen också ett av de viktigastebidragen till solidariteten i samhället och när det gäller omsorgen om deekonomiskt svaga grupperna i samhället. Omsorgenom vår välfärd för alltså fram strävandena till en rimlig bytesbalans som deffrämsta målet förvårekonomiska politik i detta läge. Det intressanta var allJag tyckte mig finna förståelse för det målet i LO-chefen här . Det präglades f. ö. av ansvar och realism, och hans manandeord om att det inte borde vara rätt tid för konfrontation i det här läget kanjag i och för sig instämma i. Vi har inte råd med konfrontation om vi beaktar1980-talets problem. Här gäller det att försöka hitta samlande lösningar isamförstånd. Meddetta följer naturligtvis atf en aktiv och offensiv näringspolitik nu mer ännågonsin haren strategisk roll förden ekonomiska utvecklingen. Det ärdärför angeläget atl målmedvetna ansträngningar inriktas på alt främjaindustrisysselsättningen. Näringspolitiska åtgärder som ger tämligen omedelbareffekt i ökade exportinkomster eller ökad konkurrenskraft för denimportkonkurrerande industrin måste ha högsta prioritet. Detta mål måste ocksågenomsyra värderingen av branscherna och de insatser som samhället ifortsättningen måste göra för alt säkra en gynnsam struktur i vårt näringsliv. Varvsindustrinintar i detta sammanhang en särställning. Branschen har under de senaste årenfått ett ekonomiskt stöd från staten utan motstycke. Stödet i form avkapitaltillskott, föriustgarantier och avskrivningslån m. m. uppgår under åren1977-1979 till ca Detär sålunda en för samhället enastående kostsam och riskfylld verksamhet somvarven bedriver. har de politiska besluten i varvsfrågorna avsettkorta lidsperioder. Varven har därför inle kunnat planera sin verksamhet på eltslrategiskt-ekonomiskt riktigt sätt. Först har objektiva, företagsekonomiskabedömningar gjorts, sedan har del visat sig alt dessa av politiska skäl intehar kunnat genomföras. Någon majoritet har tyvärr inte vunnits i förrealistiska strukturåtgärder. Problemen har ständigt skjutits . Såkan det självfallet inte fortgå. InomSvenska Varv pågår f n. en ny strukturuiredning, som väntas bli klar undersenhösten. Utan att föregripa den analys som där sker kan man konstatera att demarknadsbedömningar som gjorts tecknar en fortsatt mörk bild av den svenskavarvsindustrins framtid. Enbransch som måste ägnas fortsatt intensiv uppmärksamhet är skogsindustrin.Utvecklingen har inneburit kraftiga påfrestningar pådenna svenska s. k. paradbransch. Dramatiska strukturproblem har avslöjats ochkommit i öppen dager. Undersenare delen av 1978 blev det en successiv förbättring i marknadsläget förflera större produktgrupper inom skogsindustrin. har konjunkturenytterligare förstärkts och lönsamheten markant förbättrats. Men den positivautvecklingen har delvis motverkats av försvagningen av den amerikanska dollarn.Flera skogsföretag gick ur lågkonjunkturen med en starkt urholkad ekonomiskställning. Många av dessa företag kommer under den nuvarande högkonjunkturenknappast alt klara en nödvändig och rimlig återhämtningi finansiellt avseende. Detfinns därför anledning för branschen aft öka beredskapen inför kommande magraår. Jag kommer att ta upp överiäggningar med företrädare förskogsindustrin och de anställdas organisationer för att närmare diskuterautvecklingen under den närmaste framtiden. Det är angeläget att få en klar bildav branschens handlingsberedskap och motståndskraft inför nästa lågkonjunktur.En utgångspunkt för överiäggningarna kommer aff vara den omfattande analys avskogsindustrin som gjorts av industridepartementet. Jag kommer i detsammanhanget att bl. a. aktualisera frågan om formerna fören bättre samverkanmellan företagen vad gäller den framtida skogsindusfriella expansionen, och jagkommer aft betona atf branschen själv måste känna huvudansvaret för de åtgärdersom skall genomföras. Stålbranschenkan ur vissa synpunkter sägas vara ett exempel på hur strukturinsatser isamverkan mellan företag och samhälle kan genomföras. Svenskt Stål har inomramen för strukturplanen inlett ett omfattande investeringsprogram, som baraunder eU par år omfattar struklurinveste-ringar på ca 2 miljarder kronor.Härtill kommer de av beslutade medlen förtidigareläggningar av vissa investeringar inom , Resultatenför Svenskt Stål, som blev bättre än budgeterat, beräknas i årbli ca 200 milj. kr. bättre än under föregående år. Mycketåterstår ännu att göra inom svensk handelsstålsindustri. Jag anser ändå atf manredan nu kan konstatera aft de stora satsningar som gjorts för att skapa enlivskraftig svensk stålindustri varit riktiga och välmotiverade. Jag vågar migpå det omdömet även sett mot bakgrund av vad som sker internationellt inomstålindustrin. Inomspecialstålsindustrin har de slatliga Insatserna lett till alt många önskvärdaslruklurralionaliseringar kunnat genomföras . Detärstrukturdelegationensom har svarat för handläggningen av def statligastödet fill främst specialstålsindustrin. Jag bedömer strukturdelegationensarbete som så värdefullt att man kan överväga om inte dess mandat börutsträckas även . Detär från industripolitiska utgångspunkter självfallet angeläget aft den tekniskautvecklingen inom svensk stålindustri -Jag tänker då bl. a. på nya processerför råjärnframställning - stimuleras och att den internationella konkurrenskraftenkan vidmakthållas och förbättras. Ivår strävan att vitali.sera och effektivisera svenskt näringsliv spelar demindre företagen en strategisk roll. Den förra trepartiregeringen lade genomsmåföretagspropositionen grunden till en politik för atl erbjudagynnsammare utvecklingsbetingelser för de mindre företagen. betonadesatt detta var ett första steg i ett fortlöpande reformarbete påsmåföretagsområdet. är det att gå vidare och dels fullfölja utbyggnadenav de regionala utvecklingsfonderna, dels närmare behandla ytteriigare någraområden som har slor betydelse för småföretagens utveck- Närdet gäller riskkapitalförsörjningen har onekligen småföretagen en sämre sits ände större förelagen. Genom de regionala utvecklingsfonderna har möjligheternaökat att förse småföretag med krediter med mycket högt risktagande. Det är dockfortfarande fråga om lån till företagen. I många fall är det nödvändigt attförstärka det egna kapitalet för att utvecklingsmöjligheterna i småförelagskall kunna las till vara. Här pågår nu en försöksverksamhet medinvestmentbolag, som övergångsvis går in som minoritetsägare i småföretag. Delkan naturiigtvis också ske genom all staten underiättar för grupper avföretagare eller andra investerare atl bilda investmentbolag, inriktade påsmåföretag. Det här är frågor som bör övervägas i arbetet på en kommandesmåföretagsproposition. Demindre företagen spelar en avgörande roll för förnyelsen i näringslivet. Detgör också forskning och utveckling. Delvis kan möjligheterna att bilda nyaföretag vara en förutsättning för att säkra tillräcklig utvecklingskraft inäringslivet och bredda engagemanget och ägandet på ett sätt som antyds iregeringsdeklarationen. Dentekniska förnyelsen inom industrin är av största betydelse för lönsamhet,konkurrenskraft och sysselsättning. De insatser som styrelsen för tekniskutveckling gör är ofta av långsiktig karaktär, speciellt de som avser forskningoch rationell kompetensuppbyggnad. STU:s insatser för teknisk utveckling inomindustrin kompletteras av de regionala utvecklingsfondernas möjligheterattsatsa på projekt med ett mera näraliggande nyttiggörande, på kommersiellutveckling och satsningar på marknadsföring. Utvecklingsfondernasmöjligheter att satsa på stora och kostnadskrävande projekt är dock begränsade,eftersom fonderna är lill för att tillgodose de mindre företagens behov. Därförkompletteras de av den nya industrifonden eller fonden för industriellautvecklingsprojekt, som kan stödja projekt av en storiek som är intressant ävenför större företag. Tanken på en fond av denna karaktär väcktes i samband medtrepartiregeringens arbete med en ny varvspolitik 1978. Fonden har redan möttsav stort intresse trots att den startade sitt arbete först . Tekniskthögt utvecklade industribranscher har ofta svårt att bibehålla sinkonkurrenskraft i ett litet land som med en begränsad hemmamarknad.Ett exempel på detta är flygindustrin, som ställts inför svåra problem genomstigande teknisk komplexitet och vikande militära beställningar. Men både urindustriell och militär synpunkt ärdet värdefullt för att bevara entekniskt avancerad flygindustri. Flyginduslrin måste i ökad utsträckningengagera sig i civila projekt, främst inom flygområdet men även inom andranäraliggande sektorer. Men den svenska flygindustrin måste samarbeta medutländska tillverkare för att kunna genomföra omfattande civila projekt. Genomsamarbete över gränserna kan de stora utvecklingskostnaderna fördelas på flerahänder, och kan nackdelen med en liten hemmamarknad kompenseras. Påriksdagens bord ligger vidare ett förslag om statligt stöd till ett sådantprojekt vid Flygmotor. Det ärett projekt som ligger helt i linje med den synpå en offensiv inriktning av näringspolitiken som jag anser skall varavägledande . Enannan industribransch med stor strategisk betydelse är data- ochelektronikbranschen. Tillämpningen av elektronik och datateknik fåren alltbredare användning i alla delar av industrin. Det är nödvändigt all Sverigehåller sig väl framme på delta område. Och staten lämnar redan nu ett betydandestöd till utvecklingen inom dessa branscher. I samverkan mellan olika statligaoch kommunala organ har tillämpningar av stort praktiskt intresse tagits fram.En fortsatt samverkan och en utökad användning avteknikupphandlingsinstrumentet bör kunna ge värdefulla resultat på dettaområde. Samhälletsföretagsengagemang kommer till mål och inriktning att bli föremål fören intensivdebatt . Omständigheterna har gjort att de samhällsägdaföretagens betydelse kommit att öka, i varje fall inomvissa strategiska områden av näringslivet. Stafsföretagsutredningenlämnade i sitt betänkande en rad förslag angående Statsförelagsgruppensinriktning och organisation. Regeringen kommer att överväga vilka slutsatserman bör dra av utredningen och av remissutlåtandena. Vid sidan om dessa merlångsiktiga frågor har koncernen anmält vissa kapitalbehov för bl. a.basindustrierna inom gruppen. Dit hör projekt som uttalat sigpositivt om, t. ex. en investering i ett kulsinterverk i . Menför att få ett samlat grepp om dessa sannolikt ganska betydande kapitalanspråkpågår inom industridepartementet och i samarbete med Statsföretag engenomgripande analys av situationen inom gruppen och de framtidsbedömningar somkan behöva göras i sammanhanget. Denstatsfinansiella situationen kräver stor restriktivitel med tunga utgiflei. Detär därför rimligt och skäligt att varje fall prövas för sig med hänsyn tillsamhällsekonomiska och sociala konsekvenser. Det är inte försvariigt att ilängden upprätthålla å ena sidan ett statsägt A-lag, där staten tillåter ochläcker alla förluster, och å andra sidan ett privat B-lag, där tryggheten iprincip är slut nar pengarna är slut. Jagvill i det här sammanhanget också kommentera vissa uppgifter i pressen medinnebörden att ett regeringsförslag om en uppdelning av skullekomma . Detta är felaktigt. Något sådant förslag är inte aktuellt. Sverigehar upplevt en snabb strukturomvandling inomindustrin. Många traditionellt starka industriorter, där basnäringarna svaratför huvuddelen av arbetstillfällena, har förvandlats till s. k. krisorfer.Industrins strukturomvandling med de påfrestningar denna innebär för människoroch orter kommer att fortsätta. Det är ställt utom allt tvivel. Detta kommeratt ställa stora krav på en offensiv regionalpolitik och sysselsättningspolitik.Vi måste göra stora ansträngningar för att påverka näringslivets lokaliseringoch hindra aU bygder slås ut av en okontrollerad omdaning i industrin. Eu viktigt inslag i enförstärkt regionalpolitik är att arbeta än mer aktivt medatl stimulera till investeringar inom sysselsättningssvaga regioner De gångnaårens ansträngningar i det avseendet har när det gäller industrin inte varitsärskilt framgångsrika. Under den djupa lågkonjunktur vi har bakom oss varinvesteringsbenägenhelen över huvud taget inom svensk industri låg. Def harlett till atl de utbyggnader och etableringar bland de 150 störstaindustriföretagen som samhället kunnat påverka genom def s. k.lokalise-ringssamrådet varit begränsade - det är helt naturiigt med hänsyn tillkonjunkturläget. går det bättre för svensk industri, och det finns därföranledning att aktivera detta samråd. Genom ett riksdagsbeslut kommerockså lokaliseringssamrådet att utvidgas till den privata service- ochtjänstesektorn. Syftet är då att sluta avtal om lokaliseringssamråd även inomservicesektorerna för alt, på samma sätt som vi f n. gör inom industrin ochkooperativa företag, öppna kanaler för informationsutbyte. Parallellt med dessaansträngningar måste dock arbetet att i varje region utveckla de befintligaföretagen fortsätta. Här har bl. a. de regionala utvecklingsfonderna enbetydelsefull uppgift. Underden senaste tidens förbättrade konjunktur har åter kraven på en ökad geografiskröriighet av arbetskraften höjts. Det är ställt utom allt tvivel att en ökadyrkesmässig röriighet är av nöden för att svenskt näringsliv skall behålla sinutvecklingskraft, men närdet gällerden geografiska röriigheten är frågan meradiskutabel. genomför värvningsresor i norr. Det har ocksåföreslagits att fiyttningsbidragen skall förstärkas för att man skall få folkatt flytta söderut i snabbare takt. Iställel för att utarma bör man enligt min uppfattning utveckla glesbygderna.Glesbygdsstödet, som infördes under den tidigare trepartiregeringen, har visatsig vara en framgång och stimulerat lill satsningar i den mindre skalan påmånga småorter. Enökad regionalpolitisk styrning av den offentliga sektorns lokalisering ser jagockså som en mycket viktig del i den framtida regionalpolitiken. Såväladministrativa som ekonomiska styrinstrument måste tas fram för alt öka denoffentliga sektorns roll i regionalpolitiken. Vårtstora internationella beroende är en realitet som kommer atlsälta sin prägel på svensk näringspolitik. Det internationella samarbetet pånäringspolitikens område ökar snabbt. Del är ett väsentligt svenskt intresseatt aktivt delta i verksamheten inom de internationella organisationerna pådelta område, inte minst för att förbättra underiaget för formuleringen av våregen industripolitik och för alt bidra till företagens långsiktiga planering.Det bilaterala samarbetet med andra länders regeringar ärett viktigt instrumentföratt trygga avsättningen av den svenska industrins varor och tjänster, föratt säkerställa vår försörjning av viktiga komponenter och råvaror, inte minstenergiråvaror, samt att tillförsäkra oss en medverkan i utvecklingen av nyteknik. Särskilt angeläget är alt stimulera och främja svensk industrisdeltagande i stora och komplexa internationella samverkansprojekt som gårutanför ramarna för den traditionella varuhandeln. 1 detta sammanhang måstesamverkan mellan svenska förelag, inte minst mindre företag, underiätlas. Samarbetet mellan de nordiska länderna inom detindustripolitiska området är nära kopplat till energifrågorna och intar ensärställning, och vi kommer att fortsätta att ge detta samarbete hög prioritet. Imedvetande om att länder har ett gemensamt intresse av att stärka sinposition inom ramen för sina naturiiga förutsättningar finns det nu - infeminst med det havererade i friskt minne - anledning till nyainitiativ föratt konkretisera möjligheterna till industriellt samarbete medNorge, liksom naturligtvis med övriga nordiska länder. Sammanfattningsvis kan sägas att den ekonomiska politiken måstebedrivas så atf den skapar förutsättningar för en stabil utveckling ulan alleftersätta centrala sociala mål och värderingar. Näringspolitiken måste närasamordnas med den ekonomiska politiken. Kortsiktigt kan den ekonomiskasituationen komma att innebära att staten mer får uppträda som koordinaior änsom finansiär av nödvändiga struklurinsatser. Den offensiva inriktningen avnäringspolitiken måste emellertid fortsätta med målet att prioritera insatsersom ger en direkt effekt på bytesbalansen. Underdetla anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. (vpk): I samhällens utveckling kommer tillfällen som utgör vägskäl, tillfällennär alternativa linjer öppnar sig. Energifrågan i är ett sådantvägskäl. Energifrågangäller inte bara energi. Den gäller vilken typ av teknisk utveckhng som manskall ha. Den gäller vad man skall producera. Den gäller hur mycket arbete defskall finnas och vad det skall gå ut på. Den gäller vad slags tillväxt manskall ha och vad som skall få växa. Desom vill ha kärnkraftssamhället har en speciell paroll. De säger: "Vimåste ha mer energi, vi måste ha kärnkraft, om vi vill ha mer Jobb." Ingenparoll kan vara mer felaktig. Del vore tragiskt om svensk arbetarrörelseställde sig bakom en sådan paroll. Den är storfinansens, Arbetsgivareföreningensoch kraftbolagens paroll. Detfinns inget sådant samband mellan energi och sysselsättning. Sammanhanget är iverkligheten ett helt annat. Mer energi och mer kärnkraft leder inte till flerarbeten. Denindustriella väriden har aldrig använt så mycket energi som . Den har helleraldrig haft så många arbetslösa. Den svenska industrin har under1970-talel ökat sin användning av elkraft med 6 miljoner MWh.Industrijobbenhar minskat med 15 000. Under kärnkraftens första årtionde i Sverigeminskade alltså industrijobben. Under kärnkraftens första årtionde hade man enutslagning av människor i det här landet som saknar motstycke under 1900-lalet.Kärnkraften tillskapade inga arbeten. Den medverkade i stallet i en process,där arbeten och människor slogs ut. Deltaberor inte på någon inneboende egenskap hos själva kärnkraften, utan det berorpå all den ingår i ett mönster hos ekonomin och produktionen - ettmönster som måste ta sig ur. Sverigeanvänder energin på ett helt orimligt sätt. Av industrins hela energibehovslukas 64 96 av elkraften och 55 96 av oljan av sådana industrier som inte än 16 9é av antalet industrijobb. Omvänt ligger 68 96 av industrijobben ilandet i sådan produktion som kräver mindre än 20 MWh el per anställd och åroch som därför bara gör av med 16 96 av industrins hela elanvändning. Dellasäger oss ivå vikliga ting. För del förslå: Den ökning av energitillförselnsom en utbyggnad av kärnkraften ger kommer alt slukas av verksamheter som integer nya jobb. För det andra: Kärnkraften kommer alt kopplas till etttraditionellt och konservativt mönster i svensk ekonomi, ett mönster som isjälva verket speglar landets industriella eftersläpning och dess bristandeberedskap för framtiden. Genom denna sin konserverande verkan är kärnkraften iverkligheten ett hol mol sysselsättningen, ett hol mot förnyelsen. Detär inte denna traditionella svenska produktion som konmier att varaspjutspetsen i den industriella utvecklingen här och i världen i övrigt. Industriellaekonomier utvecklas i stadier. Så också i . Först, vet vi, kom lättaindustrier med lokal anknytning, försörjda med små mängder lokal energi. Sedankom en bred basproduktion av stora mängder råvaror och halvfabrikat. Det tredjestadiet blev utbyggnaden av den klassiska verkstadsindustrin. Vi står nu införett helt nytt stadium.