prot · G309150 · 1979-12-31 00:00:00 — Man trorsom vanligt att del är det privata näringslivet - den osynliga handen - somskall klara problemen och skapa sysselsättning. Men i den spekulationsekonomi som vi har harnäringslivet någonfing helt annat för sig. Det har belysts i de ekonomiskadebatter som vi haft här tidigare, och därför skall jag inte gå in på det.Näringslivet struntar helt enkelt i regionalpolitiken. Det är inget tvivel omdet. Man ser bara till att man placerar sig där man vill vara. Därför måste regeringen i fortsättningen redovisa införkammaren hur man tänker ta tag i dessa frågor, vad man vill åtgärda och hur.Frän socialdemokrafisk sida har vi lämnat förslag till olika former av åtgärder-näringspolitiska, sysselsäflningspolifiska osv. Men för regeringen måste detbli nödvändigt att leva upp till de löften och de yviga regeringsdeklarationerman har avgivit . Med det anförda ber jag att få yrka bifalltill samtliga socialdemokratiska reservafioner i arbetsmarknadsutskottetsbetänkande 23. Jag har i huvudsak uppehållit mig vid reservation 1, ochmina partivänner i utskottet kommer atf ta upp de övriga reservafionerna tillnärmare behandling. ?, protokoll 1979/80:150-151 JÖRNSVENSSON (vpk): Vilket är det bästa sättet aft undergrävademokratin? - Det är att skapa främlingskap hos människorna inför politiken.Och hur gör man det? - Man gör det genom att som polifiker använda ord, somingenfing betyder. Man gör det genoin atf låtsas sammanhang, som uppenbarligeninte finns. Man gör det genom aft påstå sig göra något, som det för alla inkl.en själv är uppenbart att rnan inte gör. Det är vad som sker när riksdagspolitiker säger sig sysslarned regional-piolitik. Från vpk menar vi att det måste bli etl slut på dennaovärdiga kurragömmalek. Den skadar demokratin. Den gör politiken antingenobegriplig eller löjlig. Man måste börja med atf fastställa den verkligasituationen, det verkliga utgångsläget. Regionalpolitiken här i landet sägs havissa mål. Människor i alla delar av landet skall ha likvärdigalevnadsförhållanden. Balans mellan regionerna skall eftersträvas. Det är som regionalpolitiken har verkat. Underdenna tid har obalansen mellan regionerna ökat. Krisregionerna har kommitdjupare ner i krisen. Skillnaderna mellan regioner i fråga om sysselsättning,antal människor i arbete och arbetslöshetens nivå har blivit större, intemindre. De regionala kriserna har spritt sig. Regionala problem finns nu infebara i de s. k. skogslänen. De finns i Bergslagen. De finns i den västsvenskatekoregionen. De finns eller är på väg i varvsregionerna. Det är som om helalandet håller på aft bli ett regionalt krisområde, en sorts utkantsdistrikt iden västeuropeiska ekonomin. Vadbetyder dä detta? Det måste betyda att politikerna inte menar vad de säger.De kan ju inte eftersträva balans, utjämning, rättvisa. Det som kallasregionalpolitik verkar uppenbarligen inte i den riktningen. borderiksdagen och dess arbetsmarknadsutskott ställa sig frågan varför det är så ochinte bara avge betänkanden, som om verkligheten där ute inte fanns. Om man vidare säger att man vill ha rimlig balans, likvärdighetoch utjämning mellan olika delar av landet, då kan man inte sedan pä andraområden än regionalpolitikens föra en politik i rakt motsatt riktning. Man kaninfe först säga: Vi skall skära ner stålindustrin, vi skall banta nertekoindustrin, vi skall slå ut två tredjedelar av enheterna inom skogsindustrin-och sedan komma och säga: Vi skall ha utjämning, vi skall ha likvärdighetmellan regionerna. Man kan infe ena dagen säga: bruk skall läggas ner- och säga: Människorna i skall ha arbete och likvärdigaförhållanden rned andra orter och regioner. Men det är just detta man gör. Man kör med budskap somupphäver varandra. Och en politik som består av delar som upphäver varandraresulterar bara i atf utvecklingen har sin gång utan att den påverkas avpolitikernas åtgärder. Därmed blir människornas tilltro fill politikerna tillsist lika med noll. Man bordeäntligen fråga: Vad håller vi egentligen på med i den s. k. Vi har en länsplanering. Ambitiösa och duktiga människorsamlar data, analyserar och söker fastställa länens och orternas problem ochbehov. Ett oerhört arbete läggs ner på detta. Vad gör vi då med produkten avdet arbetet? Vad betyder det när vi säger aft vi "planerar"? Jo: Till att börja med fastställer man en s. k.planeringsram. Den uttrycks i vissa befolkningstal för länen, och man säger:Detta skall vi arbeta för, detta skall vi planera för. Så följer man efter entid upp utvecklingen. Då visar det sig att den tenderar mot en helt annan nivåinom planeringsramen än den man först antog. Då ändrar man helt sonikaplaneringens riktmärke i enlighet med den utveckling som man kan konstatera.Detta kallas på fint språk för rullande planering. Var och en måste inse aft defta är eft skämt. Vad är detför planering? Varför infe lika gärna säga: Vi följer låf-gå-principen. Vi kaninte påverka utvecklingen. Vi vill inte påverka den. Vi anpassar riktmärkenaefter en utveckling som vi ytterst infe styr, utan som bara kommer. Varför håller man då på med dessa språkliga dimridåer ochtalar om länsplanering, planeringsramar, målsättningar och vad det nu är förord man hittar på? På det här sättet blir ju regionalpolitiken ett hån motmänniskorna ute i regionerna, ett sätt aft driva med länsstyrelserna och derastjänstemän som arbetar med länsplaneringen. Det är ungegår som att säga: Viskall åka från till Luleå-det år vårt mål. Men efter en timmeupptäcker man aft man inte alls är på väg till , utan kanske tillÖstersund. Tåget har liksom vikit av och slagit in på en annan linje. Och dåsäger man: Vi ändrar planeringsmålet, vi far till . Men efterytterligare upptäcker man att man inte heller är på väg till ,ulan meri riktning mot , och så ändrar man resmålet . - Manfrågar sig vad det tjänar till att sätta upp resmål, när man saknar vilja ochmöjlighet att styra tåget, och när tågföraien inte är bunden av någrariksdagsbeslut. En regionalpolitik som det är någon mening i måste se utpå ett annat sätt. Man måste fastställa vad man i varje region vill uppnå avantal arbeten, av samhällsinvesteringar, av utveckling. Sedan fastställer manvad som resurs-mässigl behövs för att uppnå målen. Därefter måste man ställatill förfogande ett motsvarande mått av resurser. Någon annan väg finns inteför att uppnå några planerade, några avsedda, några medvetna mål. Men så fungerar det infe . Länsorganen har ingaresurser för aft förverkliga några målsättningar. De kan göra hur välgenomarbetade länsplaner och analyser som helst - vad tjänar det till?Politikerna vill infe se verkligheten i ansiktet. De begär att man skallredovisa en massa tabeller, men de vill inte säga vad de skall vara till för. Låt mig gå in på arbetsmarknadsutskottets sätt aft ibetänkandet redovisa läget. Utskottets betänkande har en bilaga med omfattandetabeller, och jag vill med anledning därav ställa några frågor till utskottetstalesman. Niredovisar länens utveckling i form av befolkningstal. Varför gör ni det. och vadsäger dessa tal? Vi har det läget att det är ont om arbete i alla regioner,vilket betyder att det i krisregionerna inte kan ske samma utflyttning som omdet funnes andra regioner i landet med starkt sug efter arbetskraft. Sådanaregioner finns inte. Detta för med sig atf folk i större utsträckning stannarkvar i sina krisregioner. Befolkningstalen ser då skenbart gynnsamma ut. Det ärbefolkningsökning litet här och var. Dessa befolkningstal döljer emellertid enstigande utslagning och arbetslöshet, döljer den verkliga processen isamhället. Varför kan då inte arbetsmarknadsutskottet redovisa utvecklingennär del gäller den verkliga mängden arbete som är tillgänglig ute i regionernai stället för atf redovisa sådana här befolkningstal som ingenting säger? Vidare redovisar ni förvärvsfrekvenser. Vad säger enändring av förvärvsfrekvensen en människa som läser en sådan här tabell?Egentligen säger den ingenting, om det inte anges hur stor del av desysselsatta som har ett verkligt arbete, hur många som är deltidsarbefare ochhur andelen deltidsarbetare bland de arbetande har förändrats under perioden.För att la ett förgrovat exempel är det ju så, att man kan ha ett visst antalheltidsarbetande inom regionen, vilket kan motsvara en viss förvärvsfrekvens.Delar man antalet heltidsarbeten i deltidsarbeten, får man alltså dubbelt sämånga arbetande och alltså dubbelt så hög förvärvsfrekvens, statistiskt seft,men den verkliga mängden arbete har för den skull inte ökat. Sådana härfaktorer måste man ju fa hänsyn fill, om man vill redovisa på ett meningsfulltsätt. Jag antar atf siffrorna skall finnas där sorn en spegling av verklighetenoch inte bara sorn en prydnad. De skall väl finnas där inte bara för att geallmänheten intrycket atf arbetsmarknadsutskottet besitter en massiv kunskapoch en massiv information. Utskottet redovisar med diverse tal arbetsmarknadsläget ide olika länen. Medan ni i alla andra tabeller har jämförelser bakåt i tiden.t. ex. när det gäller befolkningstalen, vill ni beträffande arbetsmarknadslägetplötsligt inte nämna några jämförelsetal bakåt i fiden. Får jag fråga: Varfördet? Är orsaken den aft det i så fall klart skulle framgå atf arbetslöshetenoch utslagningen har ökat mycket kraftigt sedan regionalpolitiken påbörjades1965? Det är nämligen vad som har skett. Är det för atf det i så fall skulle haframgått att läget i t. ex. . och Västernorrlandslän har blivit ännu sämre sedan regionalpolitiken inleddes? Kanutskotfstalesmannen vänligen svara på den frågan? Kan han också svara mig på enannan fråga, som kanske är av mindre vikt, men som ändock är av-intresse, omman skall kunna belysa situationen riktigt? I ert siffermaterial försöker niange relationer mellan lediga platser i olika län och antalet arbetslösa påvarje ledig plats i genomsnitt i olika delar av landet - nog så intressantasiffror i och för sig. Är vad ni kallar lediga platser lediga platser som harströmmat in under månadens lopp, eller är det det antal lediga platsersomkvarstår vid månadens slut? Det måste man ju veta. om man skall kunna göra enkorrekt jämförelse. Ni jämför nämligen dessa siffror med siffrorna för antaletkvarstående arbetslösa arbetssökande vid månadens slut. Dä måste ni också hamotsvarande korrekta siffra för antalet lediga platser.Annars blir det ju alldeles galet. Man kan ju infe ställa det vid månadens slutkvarstående antalet arbetslösa i relation till lediga platser som inte längrefinns utan som redan är tillsatta under månadens förlopp. Det inser ju varjemänniska. Med detta vill jag nu infe säga att det siffermaterialsorn har redovisats är ointressant. Mänga viktiga ting framgår av det. Låt ossse på arbetsmarknadsläget. Qm rnan t. ex. försöker summera hur många människorsom i de olika regionerna befinner sig i problemsituationer-som har slagits ut,som är hänvisade till provisorier eller tillfällighetsarbeten eller som ärarbetslösa -visar det sig att det i de klassiska regionala krisområdena rör sigom av befolkningen i arbetsför ålder. Och är lågt räknat,därför att en hel del människor i sådana situationer trots allt inte kommer medi statistiken. I sådana här regioner lever alltså av den arbetsförabefolkningen i samhällets utkant. En så stor andel av de här regionernasbefolkning har ingen framtid i sin hembygd, som det vill synas. De lever sittliv som eft socialt provisorium. Vad drar ni i utskottet för slutsatser av detta? Drar nislutsatsen att regionalpolitiken varit framgångsrik, aft den har uppnått sinamål? Eller drar ni slutsatsen att detta är en mänsklig misshushållning avskandalösa proportioner? Och vad kan man göra åt detta? Man kan göra en enda sak.Man kan inse att vi måste sopa undan alla fraser, inse att det som inleddes1965 - oavsett vilka förhoppningar man ställde pä det - infe åstadkommitnågonting som har någon verklig relevans till de reella regionala problemen. Man måste inse att om man litar på den privataföretagsamheten så kan man aldrig förverkliga några polifiska mål. Regional balans, likvärdighet och effektiv kamp mot deregionala kriserna kräver en annan polifik. Den kräver statliga initiafiv. Den kräver uppbyggandet avstatliga industrier och en utbyggnad - icke en nedskärning - av den offentligasektorn. Det kräver atf man styr investeringar så att de blir rättvistfördelade över landet - det gäller också de större privata investeringarna. Man måste sluta med det meningslösa bortplottrandet avpengar, med denna småskaliga flugfångarpolitik som man brukar kallalokaliseringsstöd. Den har inget med det verkliga regionala krisproblemet atfskaffa. Alla vet att om det är ute blir man inte varmare av har en extra manschettknapp med sig i flckan. Socialdemokraterna i utskottet är i sina reservationerkritiska mot regeringen på grundläggande punkter. Det är, tycker vi, en riktigkritik. Man menar att det behövs en ekonomisk expansion och merjobb att fördela om man skall föra regionalpolitik. Det är riktigt. Mensocialdemokraterna far sedan inte ställning till vern som skall ökainvesteringarna och vem som skall skapa jobben. Tror ni verkligen att denprivata storflnanseh kommer att göra så enorma satsningar på ? Är detden ni fortfarande förlitar er på, liksom ni gjorde ? Varförsäger ni annars inte rent ut att samhällsägd industri och samhälleligainvesteringar är den enda Nr 150 realisfiska vägen? Ni är väl inteså rädda för aft kritisera kapitalismen? Torsdagenden Socialdemokraterna säger att detkan behövas en lag om etableringskon- 22 maj1980 troll. Det är också rikfigt. Deinser atl man inte kan förlita sig på det privata Men jag vill i detta sammanhang ställa en Regionalpolitiken stillsam frågatill utskottets socialdemokrater; Varför kommer ni med detta nu först, när niär i minoritet? Varför tog ni inte upp det ni själva iregeringsställning skötte regionalpolitiken? Det är väl inte bara skådebröd somni nu visar upp, när det inte är någon risk för att det skall genomföras? I reservafion 1 säger socialdemokraterna att den regionalaobalansen i landet ökat . Det är sant. Men faktum är att den ökadeäven ni själva saft i regeringen och att den regionalpolitiksom förs när det gäller mängden resurser, målsättningen osv. infe pänågot sätt i grunden skiljer sig från den som formulerades 1965. Drar ni ingaslutsatser av aft ni själva lade grunden till just den typ av regionalpolitiksom nu visat sig så ineffektiv? Socialdemokraterna säger att man måste göra särskildainsatser för bruksorterna. Det är sant, situationen där är allvarlig. Er kritikär riktig. Men har ju behandlat järn- ochstålindustrins förhållanden. Då har ni gått med på aft stålindustrinskall få genomföra sina strukturplaner. Ni har gått med på nedskärningar isysselsättningen och på utslagning av företagsenheter på bruksorterna. Ni häride avseendena inte haft några andra perspektiv än regeringen. Ärdet da intelitet lustigt aft nu komma och kräva åtgärder för bruksorter, vars svåra lägeni själva medverkat till? Ni vill ha etableringskontroll. Men varför vill ni dåinte ta upp vpk:s krav pä en allmän styrning av alla större investeringar, pånya statliga industrier och på ökad satsning på viktiga offentligainvesteringar? Är det så att ni fortfarande, borgerligregering, tror på kapitalismen? I så fall är det allvarligt. För är det någon insikt sornborde ha växt inom svensk arbetarrörelse av borgerligregering, så borde det vara att kapitalismen aldrig kan upphäva arbetslöshet,utslagning eller regionala kriser. Den skapar utslagning, den skaparkris och den skapar arbetslöshet. Den utnyttjar också krisen politiskt för atttränga tillbaka de arbetandes positioner och försämra deras levnadsstandard.Kapitalism och välfärdsstat är inte längre förenliga i det här stadiet avutveckling. Ju förr vi inom arbetarrörelsen handlar efter den insikten, destobättre. Med dessa synpunkter, herr talman, yrkar jag bifall tillvpk-mofionerna 326, 576, 722, 723, 1036, 1473 och 1474. () replik: 1 Herr talman! Jag skall inte ta upp så lång debatt med . Jag vet att han kan de här frågorna, eftersom det är hans jobb bl. Men det var 38 ett par saker som jag ändå villpåtala. frågade hur vi inom socialdemokratin villskapa sysselsätt- Nr 150 ning. Jag hänvisade - och skall av tidsskäl göra det också nu - till det den näringspolitiska program sorn vi har lagt fram och till detsysselsäftningspo- litiska program som vi också har lagt fram. Vidare påstod att obalansen under1970-talets första del Regionalpolitiken ökade i skogslänen. Detta är fel. Jagtror att talar mot bättre vetande. /71 till ökadejust de sysselsättningstillfällen, som efterlyste i skogslänen,rned . Följaktligen har fel i det avseendet,och de uppgifter som jag gav i mitt första inlägg är riktiga. Vad det sedan gäller etableringskontrollen kommer LarsUlander att ta upp den frågan. (vpk) replik: missförstår mig litet. Vi talarom delvis två skilda ting. Först och främst kan man inte bara tasysselsättningssiffrorna på det sätt som gör. I allasysselsättningssiffror i arbetsmarknadsstatistiken är det inbyggt en skenbarstatistisk ökning. Det ser ut som om det är en ökning av antalet sysselsatta,men den är inte verklig. Det beror på en hel del faktorer. Det beror på attantalet sjukskrivningar har kraftigt ökat. Det beror på atf antaletdeltidsarbetande har kraftigt ökat - arbetskraften har så att säga en annansammansättning. Därför kan rnan inte riktigt dra den slutsats som . Den där sysselsättningsökningen är högst diskutabel. Men det är inte alls det som är problemet, och det varinte det som jag fog upp, utan vad jag tog upp var förhållandet mellanregionerna, klyftorna mellan regionerna, som man kan mäta med olikasifferkategorier. Det visar sig aft dessa klyftor har ökat, oavsett om manjämför 1965 med 1975, 1976, 1977 eller vad man än jämför med. De har alltsåfortsatt att öka . De har visserligen förändrat sig litet, beroendepå konjunkturerna och andra förhållanden, men de har ändå fortsatt att öka, ochdet har blivit en ökande regional obalans. förväxlar detta meddet förhållandet aft det under den socialdemokratiska epoken var en annan gradav allmän tillväxt i ekonomin än vad det sedan blivit. Denna bristande allmännatillväxt, som har sä att säga slagit ut i full blom under den borgerligaregeringen, har naturligtvis förvärrat balansproblemen - vilket ni så riktigthar påpekat - men obalansproblemen har funnits där redan tidigare. Faktumkvarstår att inte under någon epok har regionalpolitiken kunnatåstadkomma en minskning av skillnaderna och klyftorna mellan regionerna, ochdet är det som jag menar att man måste uppmärksamma. Man måste dra slutsatserav denna långa erfarenhet. Jag tycker aft skall vara tacksam för atfjag påpekar detta, eftersom det är ett argument så gott som något mot den ohämmade marknadshushållningen och mot privatkapitalisrnen men för den investe ringsstyrning som ni-om än i litet halvhjärtade ordalag-nu inseratt vi måste ha. Nr 150 () replik: Torsdaeen den Herr talman! Helt kort vill jag säga att har. 22 inai 1980 bättre vetande, fel i de här frågorna. Det var nämligen på det sättet, sorn jag sade, atf t. o. m. RegionalpolUiken stegsysselsättningen i skogslänen . Det visade sig också ibefolkningsutvecklingen genom att vi fick en nettoinflyftningi skogslänen. Den hade säkerligen icke åstadkommits utan de kraftiga åtgärdersom socialdemokraterna vidtog . Därför anser jag aft deuppgifter som har lämnat i det här fallet är felaktiga. (vpk) replik: försfår rnig infe-och det må såvara- men jag tycker det är litet betänkligt att han inte förstår hur man måstegöra för att kunna bedöma situafionen regionerna emellan. Frågan här är ju inte huruvida det har skett en statistiskökning av sysselsättningen i skogslänen. I och för sig bestrider jag inte det -och vi behöver ju inte diskutera huruvida statistiken som sådan är riktig - mendet viktiga är hur denna ökning / skogslänen förhåller sig till motsvarandeuXveckWng i de andra länen. De siffrorna måste ta fram; annarsfår han ju ingen bild av huruvida skogslänen har utvecklats ogynnsammare ellergynnsammare relafivt sett än övriga delar av landet. Den springande frågan är:Har klyftorna minskat eller har de ökat? Jag påstår att om han tar fram siffrorför sysselsättningen inom de andra delarna av landet, skall han flnna atf därär ökningen större både relativt och absolut sett, och alltså har klyftornaökat. Det jag försöker säga är att de begränsade och små medel somregionalpolitiken har använt - och som den använde även under densocialdemokratiska epoken - är över huvud taget inte relevanta för den storleksom det här problemet har. Det är så som man måste räkna. bör också observera en annan intressant saknär det gäller atf tolka siffror-vilket kan vara en mycket svår och grannlagahistoria. Men just i arbetsmarknadsutskottet, där ledamöterna är inriktade pådetta och där de sitter just för atf göra detta, är det viktigt att tolka demrätt. drar nu den slutsatsen att därför att detblev en viss nettoinflyftning i de tidigare avfolkningslänen under början av 1970-falef skulle det vara ett tecken på att situationen där förbättrats. Det är infe så. Denna fråga har vi diskuterat i kammaren . Netfoinflyttningen speglar i stället en tendens hos dem som infe får jobb i hemregionen att stanna kvar där i stället för att flytta ut. Och varför flyttade de då inte utsom de gjorde tidigare, ? Jo, därför att undertiden hade läget ide tidigare expansionsregionerna så kraftigt försämrats att det inte fannssärskilt många nya jobb där att tlytta till. Alltså stannade man kvar i sina resp. hemlän. Alltså ökar befolkningen i . Men stiger ju arbetslösheten där. Samfidigt ökar utslagningen. ökar den andel av befolkningen som befinner sig i problemsituationer. 40 Detta är det nya draget i landefssituation, vilket gör att man infe kan bedömabefolkningsminskningar och befolkningsökningar på samma sätt nu Nr 150 Man kan således infe nu tolka dem på samma sätt som rnan Torsdagenden (): Regionalpolitiken Målet för regionalpolitiken skall vara att gemänniskor i alla delar av landet tillgång till arbete, service och god miljö. Eftersom det råder betydande skillnader mellan landetsolika delar i dessa avseenden måste regionalpolitiken inriktas på attundanröjti förvärvshinder och fördela arbetstillfällena inom landet så aftrimlig regional balans uppnås. En förutsättning för defta är bl. a. att ingendel av landet växer på ett sådant sätt atf regioner i andra delar av landet påverkasnegativt. Så beskrivs det regionalpolitiska beslut som förra åretfattades av . Dåvarande folkpartiregeringens regionalpolitiskaproposition antogs i allt väsentligt, och arbetsmarknadsutskotfefs betänkandebifölls på samtliga punkter. I de nya riktlinjerna för regionalpolitiken betonadessärskilt vikten av att länsplaneringen mer än tidigare inriktades på konkretaåtgärder och samordning med annan planering. Ett särskilt anslag gavs för atfgöra detta möjligt. Ortplanens betydelse för prioriteringar slogs fast.samtidigt som vissa kompletteringar och preciseringar angavs. Inga ändringarbeslutades i de tidigare fastställda planeringstalen för länens folkmängd menen översyn begärdes. En ny sfödområdesindelning antogs, där kommuner i behov avregionalpolitiskt stöd placerades in i sex stödområden. Det regionalpolitiska stödet till näringslivet förstärktesmycket kraftigt. Det gällde i första hand sysselsättningsstödet.Lokaliseringslån kan nu ges förutom fill investering i byggnader och maskineräven fill bl. a. marknadsföring och produktutveckling, och vidgade möjligheterfinns all använda offertstöd i de fall då övriga stödmöjligheter inte ärtillämpliga. Ett nytt och förstärkt glesbygdsstöd infördes. Systemetmed lokaliseringssamråd skall behållas och utvidgas till att omfatta även denprivata tjänstesektorn, och slutligen skall den offentliga sektorn i ökadutsträckning planera från regionalpolitiska utgångspunkter. De riktlinjer som beslöt ligger fast.Det är den grund som arbetsmarknadsutskottet har utgått ifrån då vi i dagpresenterar vårt betänkande nr 23.