prot · G309132 · 1979-12-31 00:00:00 — Vi gör ganska litet när det gäller att främja utvecklingen i u-länderna.Vi ger ett litet startkapital, och vi ställer experter till deras förfogande.Men det mesta gör själva. Just dessa initialinsatser behövsemellertid. Effekten i den andra ändan blir mycket större än vad som svarar motde svenska insatserna. Så kan man resonera när det gäller möjligheterna attgenom biståndsanslagen mobilisera resurser i också, och det är det vihar velat göra. Vi har på olika sätt, som är förenliga med våra biståndspolitiskamålsättningar, eftersträvat att få biståndspengar att i sin tur mobiliseraandra svenska pengar. Den särskilda fond för industriutveckling som påregeringens förslag fattade beslut om för sedan är ett exempel på det.Däremot är det inte exempel på en sammanblandning av affärer och bistånd, somSture försöker göra gällande. Vad man åstadkommer med dessa förhållandevissmå belopp i utvecklingsfonden är att man drar till sig investeringskapitalfrån det enskilda näringslivet. Man drar alltså kapital till investeringar i deu-länder som vi menar att vi kan bedriva biståndspolitiskt samarbete med - ochi dessa till projekt som vi anser vara utvecklingsfrämjande. Om manskall följa och andra socialdemokraters idéer blir det ingensådan kanalisering av svenskt näringslivs kapital till utvecklingsprojekt iu-länderna. Det besked som . m, fl. gertill de representanter för som pä UNIDO-konferenser och i andrasammanhang talar för att man skall stödja industrialiseringen i deras länder,är att det har vi inte med att göra-i varje fall inte vi som sysslar medbistånd. Det får i så fall det svenska storkapitalet sköta på egen hand. Detfår göra de investeringar som från kommersiella utgångspunkter anses rimliga, iBrasilien och i andra liknande länder. Det besked som vi ger är följande: Visst skallvi ta fasta på vad ni säger. Visst tycker vi att det vore bra om en del av detsvenska affärskapitalet kunde kanaliseras också till sådana projekt som ärintressanta ur utvecklingssynpunkt. Den särskilda fond som jag här talar om är naturligtvisliten. Självfallet bidrar den inte till några jätteinvesteringar i de u-ländersom det här gäller, men den bidrar ändå med vissa investeringar - investeringarsom annars sannolikt inte skulle komma till stånd. Det är också fel att påstå att det enbart är svenskaföretag som kommer med förslag om var investeringarna skall göras. I självaverket är det på det viset - enligt uppgifter som vi har fått - aft av deprojekt som har varit Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Internationelltutvecklingssamarbete m. rn. aktuella har 22 initieratsav själva medan 16 projekt har initierats från svenskt håll. Det ärett ganska bra exempel på att man från sida är intresserad av attfå del av de resurser som kan kanaliseras via . Det rör sig alltså ompengar som inte kommit dessa och dessa projekt till del med mindre denhär fonden, som socialdemokraterna med sådan aggressivitet motsätter sig, hadeinrättats. Närdet gäller blandade krediter förhåller det sig på ungefär samma sätt. Vad dethär handlar om är återigen att med hjälp av en liten pott biståndspengar, ochpengar från annat håll, fä en kreditgivning som annars skulle ha skett pårenodlat kommersiella villkor att styras till områden som är intressanta urutvecklingssynpunkt. Man kan säga att idén med blandade krediter - vi har ännuinte sett annat än ett utredningsförslag - har sin motsvarighet i de mjukakrediter som finns inom olika internationella utvecklingsbanker, t. ex. IDA.Det är alltså krediter som ges på bättre villkor än de vanliga kommersiella. kan vi agera pä två sätt. Vi kan ge gåvor via SIDA eller låtadem lita till kommersiella krediter via de svenska bankerna på vanligakommersiella villkor. Genom blandade krediter kan man ge ett tredjealternativ - alltså en kredit som är just en kredit, men på bättre villkor ände som gäller för vanliga kommersiella krediter. Det hela skall varabiståndsförankrat, och den institution som skulle få hand om den härverksamheten kan se till att krediterna utnyttjas för ändamål som vi menar ärutvecklingspolitiskt intressanta. Återigen handlar det alltså om att säga jaeller nej till en förmån som ber oss om. Jag menar att vi härrepresenterar ett mer progressivt och modernt biståndstänkande än den gamla ochganska trista skåpmat som uppvisar för kammaren. () replik: Den argumentering för ökat bundetbistånd som han nu för är den argumentering som vi har lyssnat på frånmoderaterna. har det från sida resonerats ungefär så här:Vi bör satsa på obundet bistånd. Vill använda det obundna biståndetför att förbilliga importen från står det dem fritt att göra det. Vadvi gör med ett beslut om att binda biståndet är att ta ifrån dennavalfrihet. Våra protester mot detta har i dagens debatt betecknatsom biståndsteologi. Vi hade inte väntat oss att man från skullebörja använda hånfulla tillmålen mot dem som fortsätter att slåss för obundetbistånd. Jag tror att det är många yngre biståndsintres-serade som i den härdebatten har fått besked om att folkpartiledningen är någonting attlita på när det gäller att föra en progressiv biståndspolitik. Vaddet nu handlar om och vad argumenterar för är ju stöd till svenskföretagsamhet. Han använder samma advokatyr som man använder ihandelsdepartementets rapport. Han lägger ut texten om den här särskilda fondensom, såvitt vi kan bedöma, ännu inte varit någon större framgång. Man har ännu intelyckats bli av med alla pengarna. Därför tycker vi att man inte bör fylla påmed mer pengar utan att vi bör samla erfarenheter. Vi har föreslagit, och detbör observeras, andra former för industriellt samarbete med . Enbetydande del av biståndet har också den effekten att det är ett stöd föru-ländernas industrialisering. Vad vi här diskuterar är inga detaljer, somutrikesministern sade. Det här är faktiskt beslut som är styrande förbiståndsverksamheten. Vad som sker nu är att kvaliteten på det svenskabiståndet sänks till en nivå som motsvarar vad många andra västligaindustriländer ger. Vi har tidigare haft högre kvalitet på det svenskabiståndet än andra västliga industriländer har haft på sina bistånd. Denborgerliga biståndspolitiken sänker nu kvaliteten. Jag har inte tid att citera ur denna rapport, men deninnehåller många ruskiga formuleringar, som tar sikte på att göra svensktbistånd till någonting som inte i första hand inriktas på behovutan skall stödja svensk företagsamhet. Vill man göra det, skall man göra detvia - inte via biståndsbudgeten. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Jag vet inte varför hela tidenrör ihop den debatt som vi för här om hur man skall mobilisera enskilt kapitalför utvecklingsansträngningar i med frågan om bundet bistånd. Närdet gäller bundet bistånd har vi länge och ofta i kamp med socialdemokratinhävdat aft det är fördelaktigast från synpunkt om de pengar somanslås via biståndsbudgeten för gåvobistånd eller biståndskrediter får användaspå det sätt som själva finner bäst, dvs. för uppköp på marknader somhar de mest gynnsamma villkoren att erbjuda. Den linjen har vi konsekventföljt, eftersom det är ett sätt att få ut mesta möjliga effekt av biståndet ocheftersom det dessutom råkar vara en uppläggning som själva vill ha. Det är precis på samma sätt när vi nu talar om stöd tillu-ländernas investeringar och andra sådana frågor. Vad det här handlar om,, är att förklara vilka fel som ligger i tanken att användabiståndspengar såsom hävstång för andra kapitalresurser. Då duger det inte atthär bara säga att har övergivit sin biståndspolitiska profil ochatt vi skulle vara för bundet bistånd etc. Det kunde gå för sig att svara påfrågan: Vad är det för fel på tanken att man med hjälp av och eventuellablandade krediter - och med diverse andra åtgärder - skulle följa de idéer somjag här har talat för och som också finns i om att tillbiståndsområdet dra också medel från den enskilda kapitalmarknaden? Man skulleju den vägen kunna inte bara öka på volymen av de resurser som förs över frånSverige till utan också få möjlighet att styra dessa resurser in iområden som är gynnsamma för möjligheten att förbättra situationen för enskildamänniskor. Den frågan skall svara på i stället för att komma medallmänt prat om biståndspolitiska profil. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. F. ö. kan jag också fråga : Hur kunde manunder den socialdemokratiska regeringens tid anse det vara förenligt med deprinciper som han nu pläderar för att fallissemang vad gällerexportkreditgarantierna skulle belasta biståndsbudgeten? Detta om något var välatt använda biståndspengar - visserligen då bara för den händelse att någontinggick snett - till annat än vad som är angivet i de biståndspolitiskamålsättningarna? Exportkreditgivningen till följer trots allt inteslaviskt de biståndspolitiska målsättningarna. Jag kan alltså inte komma ifrån att StureEricson och andra socialdemokrater gör sig skyldiga till en förlegadbiståndspolitisk filosofi, vars resultat blir att mindre resurser ställs tillu-ländernas förfogande än som annars skulle bli fallet. STUREERICSON (s) replik: upprepar sitt påstående här, attmindre resurser ställs fill förfogande om man satsar 120 milj. kr.som obundet gåvobistånd än om man satsar det som bundet bistånd i form avblandade krediter. Detta är faktiskt att ställa det egna folkpartistiskaresonemanget på huvudet. Det är precis rakt motsatt det ni har argumenterat förtidigare i ert försvar för obundet bistånd. För vad är det här? Det är 120 biståndsmiljoner som kananvändas antingen på ett sätt som ger full frihet att använda dem såsom de själva finner önskvärt eller, alternativt, att binda dem i s. k.blandade krediter, vilket innebär att man tvingar - om de nu vill hadet här biståndet - att köpa vissa svenska varor och tjänster. Och det är intevilka varor och tjänster som helst, enligt den här utredningen, utan det skallvara sådana varor och tjänster som binder för ytterligare importfrån . Avsikten med detta är enligt utredningen just att binda uppu-länderna så att de blir trogna köpare, och för detta rent handelspolitiskamotiv vill man nu använda pengar ur biståndsbudgeten. Jag påstår inte att dettaär fel ur handelspolitisk synpunkt, men jag påstår att det är helt fel attanvända biståndspengar för det här syftet. När det gällde IDB var syftet detsamma. Då gällde detockså att garantera svenska företag beställningar, sades det - vi vet inte hurdet har gått; det håller vi på att utreda nu - och syftet var att se till öppnade marknader för svenska företag, och man talade väldigt energiskt omhur viktigt det här var också ur biståndssynpunkt. Men där höll man fast vidprincipen att exportfrämjande åtgärder skall betalas via handelsdepartementetsbudget. Det är ju detta vi diskuterar. Jag har sagt tidigare här i debatten att det är mycketmöjligt att någon form som liknar blandade krediter är lämplig för att slå vaktom våra handelsmöjligheter i dessa länder. Men det har ingenting med biståndatt göra- detta är handelspolitik - och det är att diskreditera den svenskabiståndspolitiken att bedriva handelspolitik med våra biståndsanslag. Det är en väsentlig skillnad på IDB och detvi nu talar om. IDB är en internationell organisation, där vi har ringa elleringet inflytande över hur pengarna skall användas. - som är den endaexisterande av de institutioner som den här debatten nu handlar om - är däremoten svensk institution, som är uppbyggd kring de biståndspolitiskamålsättningarna. Pengar som kanaliseras via går alltså till ändamålsom är förenliga med den svenska biståndspolitiken. Det är en avgörandeskillnad, som motiverar att man använder biståndspengar för . När det gäller frågan om blandade krediter är det alltsåtal om en utredning som har kommit, och på basis av den utredningens resultatskall det skrivas en proposition. Proposifionen skall skrivas avutrikesdepartementet, inte därför att vi misstror något annat departement,utan därför att det är ett sätt att visa att detta är en proposition som skallskrivas med biståndspolitiska målsättningar som utgångspunkt. Vad som är tankenmed detta - vi får se vilket konkret resultat det kan bli , om detblir något över huvud taget - är ju att man här skall pröva, om man inte kan gåfram på samma väg som när det gäller att stimulera investeringskapital tillutvecklingsprojekt på kreditområdet och alltså så att säga flerfaldigabiståndspengarna genom att ta in dem i ett sådant sammanhang. Det är klart att man kan undra: Varför kan man då intelika gärna ge 60 eller 120 miljoner i gåvobistånd? Det är bara det att 60 eller120 miljoner i gåvobistånd blir just 60 eller 120 miljoner. Poängen med deblandade krediterna skulle vara att det i den andra ändan, dvs. för ,skulle bli fråga om ett tillskott på kanske 800 miljoner. Jag vet inte om det är precis den utformning somutredningen föreslagit att det hela skall få, men detta är filosofin bakomförslaget. Det är precis samma filosofi som , där med som en av medlemmarna: att mobilisera medel från de privatakapitalmarknaderna till biståndsändamål. Om man har inställning,som går ut pä att detta icke får ha något med bistånd att göra, avhänder mansig möjligheten att styra dessa resurser till områden som är intressanta urutvecklingssynpunkt. Det är det som är den avgörande skillnaden mellan StureEricson och mig i det här avseendet. Sedan är det en annan sak att både denna form av biståndoch den form av bistånd som vi haft är intressanta ur svenskhandelspolitisk synvinkel. Även därvidlag tycker jag att debatten är tämligenomodern här i kammaren. Man vill försöka skapa intrycket att det finns en skarpgräns mellan vad som är bra för och vad som är bra för -trots att alla vet att den internafionella ekonomin är starkt integrerad ochatt alla länder är beroende av varandra, fattiga som rika. Vi vet dessutom atti rader av länder den svenska biståndsnärvaron - i , i , i detnya osv. -också gjort att har blivit intressant somhandelspartner. Det går mot den bakgrunden inte att hävda att bistånd bara ärsådant där det inte skulle InternationeUt utvecklingssamarbete m. m. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. finnas något som helst inslag av nytta för det givandelandet. Världsekonomin fungerar dess bättre inte på det primitiva sättet. vice talmannen anmälde attSture anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare replik, Det har sagts under debatten att det råder stor samstämmighet i vad gäller vårt bistånd till fattigafolk, och det är väl riktigt i den här kammaren, men ingalunda utanför den. Jagtror att vi har all anledning att uppmärksamma den kritiska inställning sommånga i vårt folk hyser till det svenska biståndet. Det kom för inte så länge sedan ut en bok som hette"Vart tog pengarna vägen?" Jag vill inte påstå att den var sakligtkorrekt i alla stycken, men den kanaliserade ändå mycket av kritiken på dettaområde. Det gäller mycket pengar, och det är många miljarder somunder det har förmedlats till de fattiga länderna. Även 5 015milj. är mycket pengar. Men det är väl inte främst till summan som manårtveksam utan snarare till utsikterna att detta bistånd kan få någon effekt i deländer som det riktar sig till. Jag har skrivit en motion om att man skall haen bättre utvärdering och rapportering av det som sker, och jag tror att dettaär synnerligen nödvändigt. Rapporteringen och utvärderingen sker f. n. på mångaolika sätt, och jag skall strax återkomma till den frågan. Eftersom manfortfarande ser så kritiskt på vårt bistånd måste det emellertid också varanågot fel på informationen. Man är tveksam därför att biståndet stundom riktar sigtill länder som har en mycket underlig inrikes- och utrikespolitik. Om jag fårbörja med det första, inrikespolitiken, vill jag peka på att åtskilliga regimerinte tar itu med genomförandet av de reformer som behövs i landet. Vi hör oftatalas om att det finns en klyfta mellan fattiga och rika länder men också omatt det finns en sådan klyfta mellan de fattiga och de rika inom det enskildau-landet. I detta finns ofta en begränsad men mycket besutten grupp som inte ärsärskilt engagerad i att lösa problemen för den övriga delen av befolkningen.Vissa former av bistånd gör ju att rika personer, med t. ex. jordinnehav, blirrikare medan de fattiga fortfar att vara fattiga. Ambitionen att ändra på detförhållandet är relativt blygsam. Bara på ett ställe har jag sett en jordreformgenomförd. Det var i norra i , där Lutheran world servicearbetar. Den utomordentlige biståndsarbetaren och Nansenmedal-jören förhandlat med den kommunistiska staten och har fått en stor del avdjungeln, som han i sin tur har fördelat till de ytterligt fattiga ochförslavade jordbruksarbetarna, så att de har fått egen mark att odla.Välståndet bland dem har därvid ökat, och de kan nu bruka sin egen jord, barnenfår gå i skolor osv. Men det är bara ett litet exempel. F. ö. tror jag att klyftan mellan fattiga och rika iu-länderna också har en ideologisk anknytning. Här har den kristna missionen enklar uppgift som ingen annan klarar: att förmedla en ny människosyn,ansvarskänsla för andra - kärlekensom icke söker sitt, för att tala med aposteln . Som sagt: Vart tar pengarna vägen? Det iir en fråga som viinte kan slå dövörat till för. Vissa länders utrikespolitik gör, det måste manförstå, att vanliga skattebetalare hesiterar. Jag tänker då på det somdiskuteras i reservation 4 om vårt bistånd till krigförande länder. Ingen här ikammaren har klart sagt ut hur den ekvationen går ihop. Utrikesministern hade en snutt i sitt första anförande somgick ut på att hade tagit en ställning i regeringen och en annan iutskottet. Det borde kanske utrikesministern ha uppskattat, eftersom han i sintidigare proposition om det svenska biståndet skrev, att allvarliga brott motmänskliga rättigheter kan motivera att ett pågående biståndssamarbete omprövas.Det är detta uttalande som har följt. Vi menar att det finnsanledning att ompröva biståndet till krigförande länder. Kan brott mot demänskliga rättigheterna drivas längre än i angreppskrig? 200 000soldater i ! Hundratusentals människor har känt sig tvingade att lämnasitt land med livet som insats - de människor som har nått är ju en hårtgallrad minoritet. En så drasfisk åtgärd som att fly från sitt land vidtar maninte om man inte verkligen är tvingad till det. Vi kan själva tänka oss in ihur svårt det skulle vara att bryta upp från för att slå oss ned iMekongdeltat! Hur långt skall brutaliteten gå i ett land för att vi skallompröva biståndet? Jag tycker nog att i utskottet har handlatriktigt, när de har följt utrikesministerns ord i propositionen. Ingen annan har heller lyckats förklara hur detta gårihop. De åtaganden som vi har - Bai , Uong Bi osv. - är ju bagateller iförhållande till de utgifter som har för 200 000 soldater i Kampuchea.Man måste förstå att vanliga människor, skattebetalarna, tycker att detta integår ihop. Diverse försök har gjorts att förklara förhållandet på etthyfsat sätt. En representant av denna kammare sade, att man får skilja mellanett lands inrikespolitik och dess utrikespolitik. Det är verkligen enargumentnöd som trotsar all beskrivning. När man bedriver en utrikespolitik somgör att man inte kan tillgodose de primära behoven av sjukvård inom landet gårdet verkligen inte längre att skilja ut det ena från det andra. Här framförs alltså mycken kritik, och SIDA skallnaturligtvis inte vara måltavla för den kritiken, för biståndsorganet har juatt effektuera vad som beslutas av regering och riksdag. Men jag tror att detär för biståndsviljan mycket angeläget med kontinuerlig information. har jaguppehållit mig vid det negativa precis som om jag vore en tidningsreferent. Detär väldigt viktigt att också det positiva kommer fram. har nämnts, och jag råkar ha varit där fleragånger. När svenska folket är hänvisat till svenska tidningar kan man interäkna med att få särskilt mycket av positiv information. Det värsta är attoförsiktiga fältarbetare litet raljant talar om sina bekymmer och på ett sådantsätt som om det gällde hela biståndsinsatsen. Det kanske är vederbörandefältarbetare som själv har misslyckats med sina uppgifter, men det ger fillresultat att vi som i det här fallet i stora bokstäver får läsa;"Miljarderna gör eländet ännu värre." Vidare heter det; "Det ärytterst få saker som jag tror att vi ärligt kan InternationeUt utvecklingssamarbete m. m. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. påstå görnågon effekt pengarna utnyttjas dåligt och hamnar i fel fickor" Saken blir inte bättre av att moder också får enkänga; "Välgörenhetstanter har vi ta mig tusan haft nog av!" Man fårju alltid göra vissa reservationer när man citerar en tidning, men om detta ärsant skulle man kunna säga att "biståndsgubbar" som talar så om moderTeresa borde söka sig ett annat jobb. Om någon har den kvinnan inspirerat tillbiståndsvilja hos många många människor i skilda länder. Nåväl, jag menar fortfarande att det föreligger behov aven utvärdering -posifivt inte minst och negativt - och av information tillsvenska folket. Det sägs i utskottsbetänkandet att detta redan sker, och manhar föreslagit 20 milj. kr. fill det, vilket ju inte är så litet pengar. Mannämner att det sker en ständig rapportering från biståndskontoren som är knutnatill ambassaderna. Mottagarländerna gör sina rapporteringar, och man harenskilda konsulter och experter som också ger sina rapporter. Vidare har viriksrevisionsverket och revisorer. Man har också beställt en översynbeträffande biståndsländerna och förhållandena där. Det är alltså en mängdinstitutioner som sysslar med detta. Man är nästan böjd för att tro att detberor på byråkratisering att så föga kommer till allmänhetens kännedom och attvi fortfarande skall vara hänvisade till mer eller mindre seriösa skribenter idagstidningar, veckotidningar och TV. Vi måste få en saklig information,avpassad för en bred allmänhet och inte avpassad för internt bruk i SlDA:sstyrelse och för politiker. Detta är så mycket mer angeläget som vi just numåste låna till gåvan. Jag vill med detta, herr talman, yrka bifall tillreservafionen nr 4 och i övrigt till utrikesutskottets hemställan. OSWALDSÖDERQVIST (vpk): Jag kommer huvudsakligast att uppehålla migvid frågor inom det bilaterala biståndsområdet, stöd fill befrielserörelsersamt humanitärt bistånd. har tidigare framfört vpk;sprincipiella syn på det svenska biståndet. De principerna gäller naturiigtvisockså inom detta område. Vpk anser att rörelser och stater som har ett progressivt,radikalt program för att fylla de grundläggande behoven för alla medborgare börfå stöd i första hand. Samma sak gäller naturligtvis för dem som ännu inte fåttsin frihet men kämpar mot sådana yttre och inre fiender som vill förhindrainförandet av sådana grundläggande rättigheter. Det har här i debatten talats en del om länderval ochbistånd med politiska värderingar, och man har sagt till oss kommunister att vienbart vill stödja stater, regimer och rörelser med socialistiska förtecken.Men det är ju just dessa stater och rörelser som bedriver en radikal progressivpolitik! Det är ingen slump att långt före alla andrastatsbildningar i lyckats lösa de grundläggande problemen med fördelningav resurserna till alla medborgare. Vilken stat i man än jämförmed skall man finna att den inte lyckats lösa de problemen på samma sätt som Och det beror naturligtvis på socialistiska grundsyn. Den går handi hand med en progressiv politik, som fördelar välståndet till alla. Man kan titta på stater i andra delar av världen, t. ex.Vietnam, som trots jättelika svårigheter, som omvittnats av flera talaretidigare här , ändå har lyckats att fördela de knappa resurserna till allasina medborgare. Det är helt enkelt på det sättet - och det tycker jag deborgerliga debattörerna borde erkänna - att då vi har en stat eller en rörelsemed socialistiska förtecken, så blir det en rättvis fördelning. Nämn någon statmed en borgerlig eller annan typ av icke-socialistisk regim i tredje världendär man har gjort en rättvis fördelning med någon större framgång! Det tycker jag är viktigt att man slår fast.