prot · G30974 · 1979-12-31 00:00:00 — När trepartiregeringen tillträdde 1976 var det3,, och det har ökats lill dryga 7,5 miljarder. Vi kommeratt fortsätta på den vägen, och det blir för vår del inte tal om annat än att kommunernaskall ha de pengar som man kommit överens med dem om att de skall ha, (vpk): Den allmänpolitiska debatten är en av demöjligheter ledamöterna har att vädra sina käpphästar. Det brukar i allmänhetske sedan "de stora elefanterna har dansat". Detta sagt med allrespekt för de utomordentligt viktiga och grundläggande frågor som partiledarnatagit upp i sina anföranden här , frågor som säkert kommer att upptamyckel av tid framöver. För min del heter käpphästen , hardet faktiskt hänt att detta läns alldeles speciella politiska och - skulle jagvilja påstå -allmänt mänskliga situation föranlett att ge utrymme försärskilda Norrbotlenstimmar, Detta har dock mestadels skett i samband medfrågor eller interpellationer kring konkreta händelser i länet. Därför tar jagmig friheten att tränga undan känslan av att uppträda förmätet, när jag ävendenna gång vill agna huvuddelen av mitt anförande i den allmänpolitiskadebatten åt . Det är, herr talman, inga nya frågor som jag kommer att taupp. När jag i en något vanmäktig känsla av att inte ha någonting nytt altkomma med sökte mig till historiska källor, slogs jag just av konstaterandet:Så som behandlas, sä har det länet alltid behandlats. Jag skall senare försöka återge något av Norrbottenshistoria. Mitt syfte är inte att sprida känslan av hopplöshet eller uppgivenhetinför något slags oundviklig fortsättning på en inslagen väg. Men jag vill tafram det historiska för att belysa alt det nu är mer än hög tid alt ändrafärdriktningen. ledamöter måste nu byta tåg och gå över tillett som har framtidens som mål. Vi som lever där uppe vet all det finns ett framtidens . Men för att nå dit måste en del hinder undanröjas. Det största hindret finns i del system vi lever i, detsystem som har ekonomisk av att fortsättningsvis behandlasså som det behandlats i historien. Att insikten om att det är nödvändigt attundanröja detta hinder finns belyses i , där TageHägglund i uttrycker det så här: Det kapitalistiska systemet har ingen punkt omarbetslöshetens avskaffande på sin dagordning. Därförkurar vår framtid - Detkapitalistiska systemet har ingen punkt om ansvarmot folket på sin dagordning. Därförbiter sig oron om jobben fast likt enblodsugande igel. Detkapitalistiska systemet har ingen punkt omNorrbottens framtid på sin dagordning. Därförmåste vi själva värna om framtiden. Självavärna om jobben. Självavärna om ungdomen. Därför harNorrbotten en punkt om det passar eji klimatet. En efteren plockas de bort - sompinnarna på muckarkammen. Den som skrivit detta, herr talman,finns otvivelakfigt med bland dem som styr tåget mot framfidens , Ochhan har många med sig, många som utifrån olika uttrycksmöjligheter säger ifrån:Nu räcker det. finner vi oss inte stillafigande i anslagen mot länet ochdess framfid längre. Jag har tidigare i anföranden här i kammaren haftanledning att åberopa sådana stämningar. Från länsplanerare till deltagare i enliten bys studiecirkel har det formulerats protester. Ändå har vi dagsfärskaexempel på en kolonial syn på , uttalad av företagare och enskilda s,k, experter på hur man skall klara landets ekonomi. Finns det då ingen söder omPiteälven som lyssnar på ? Måste det först bli en fråga om sådrastiska åtgärder som generalstrejk i länet? För vad är det annat än nya anslag mot och dessframtid när ett realisfiskt projekt för industrialisering av - jagtänker på handelsgödseltillverkning - äventyras på grund av att privat kapitaltillåts ha fritt spelrum? Vad är det annat än en kolonial syn på ochde människor som arbetar där när en professor i nationalekonomi säger attlösningen på arbetslöshetsproblemet i ligger i en permanentlönesänkning pä jämfört med landet i övrigt? Man frågar sig oroligt: Hur är detbeställt med vissa professorer i nationalekonomi? Får de leva så i sin värld avabstrakta ekonomiska modeller att de inte förslår att samhället består avmänniskor av kött och blod, med känslor, rättigheter och förnuft? Kan enprofessor i nationalekonomi verkligen vara okunnig om att de arbeten somutförs i - i hög grad i gruvor under jord - i långt högre gradkräver olämpliga arbetsställningar, i långt högre utsträckning utsätter dearbetande för vibrationer, i långt högre grad tvingar de arbetande tillensidiga rörelser och är långt tyngre och svettigare än motsvarande igenomsnitt för landet? Professorn angriper gruvarbetarnas löner - men får enprofessor i nationalekonomi vara så fullständigt okunnig om vad arbete underjord vill säga? Och skall inte en professor själv kunna se efter i denofficiella statistiken, som visar att vi i Norrbollen - trots de genomsnittligttyngre och hälsovådligare jobben, trots de längre avstånden, trots den sämresamhällsservicen och de genomsnittligt höga kommunalskatterna - ändå tjänarmindre än genomsnittet i landet? Professorns abstrakta och cyniska modellvärld leder honomtill ett drömargument för arbetsgivarna: de arbetandes löner skall sänkas såatt det automafiskt blir fler jobb. Men han frågar inte vem som då skall köpaden ökade produktionen. Denna drömvärld.leder honom till inbillningen att folkskall fä det bättre genom att få det sämre. Den leder honom till inbillningenatt folk hur som helst skall kunna tvingas att flytta från sina hemorter.Professorns cyniska angrepp på och dess folk frestar mig att svaramed samma mynt: lönerna för vissa professorer i nationalekonomi,så kanske de låter direktanställa sig i SAF:s propagandaapparat! Då upphörderas angrepp på de arbetande och såväl all vara statsfinansieradesom att vara upplysta av ett s, k, objektivt sakligt skimmer. Del är mötet med sådana handlingar och sådanauttalanden som jag här åberopat som gör att historiska paralleller förefallerhelt osökta. Visserligen anses det kanske inte så meningsfullt att talaom hur det var en gång för länge sedan. Men otvivelaktigt tillför kunskaper omhur människor genom sitt arbete bidragit till att skapa rikedomar inorr ännu en dimension åt de problem som upplevs för dagen. Fynd från samernas offerplatser i visaratt denna landsdel redan på 1000-1100-talet hade rika kontakter med omvärlden.Området var viktigt för den tidens handel. var det någon söderut som kom på att det inorr fanns en råvara som man kunde tjäna på att ta därifrån. Det var laxen. Dåvar en ärkebiskop inblandad i exploateringen, och han fick dåtidens statsmaktmed sig. Det var alltså vanligt redan då. Så inskrevs det t. ex. i MagnusErikssons allmänna stadslag 1350 att norrlänningarna "skola ingenstädessin marknad med skepp bedriva utom i ", Lax, annan fisk, skinnvaror- allt gav vinster, eftersommänniskorna i norr var mycket produktiva. Och vinsterna gick till sådant somhusköp i Nr 74 , inte till att tryggalivet i norr. Onsdagenden Jordbruket spelade också en viktigroll. Därifrån var smöret en särskilt 30 januari1980 vikfig exportvara, --------------------- var rikt. Men det kom sämre tider.Tillgångarna på skinn Allmänpolitisk minskade, och fisket gav alltmindre, Nyodlandet upphörde, och befolkning- debatt en minskade. Långa tider av kriginnebar förödelse även för , Den blomstring som kunde ses efter krigen vid mitten av1700-talet gick inte längre än vad herrarna i tillät. Eftersomhandelstvånget fortfarande gällde måste norrlänningarna föra sina varor tillStockholm. Dessa förhållanden bedöms nu av forskare som en orsak till attområdet inte fick den ekonomiska motståndskraft som kunde ha balanserat detfrämmande kapital som senare kom och tog över, närmast på koloniala villkor. Den historiker jag hämtat de här återgivna uppgifternaifrån heter . Han har bl. a. skrivit . Hanhar också visat hur handelskapitalister utifrån hade avgörandet när exporten säsmåningom kom i gång från sågverksindustrin. I malmhanteringen hittar vi frånbörjan engelskt kapital, men inflytandet togs med tiden över av svenskafinansmän, bland vilka namnet snart återfinns. visar upp bilden av ensidig exploatering,förvriden näringsstruktur och investeringar bara så långt som snabba vinster ärsäkrade. Dessa snabba, ofullständiga plock ur historien ger ändåkonturen av ett mönster: har inte haft en avgörandekontroll över avkastningen av sina egna råvaror. När det rått s. k, goda liderhar råvaruuttaget gett människor arbete och hyggliga möjligheter till försörjning.Men eftersom det aldrig har satsats på någon högre förädling har återkommandeperioder av "sämre tider" haft svåra verkningar. Då har arbetslösheten, fattigdomen, exploateringen grinatbrutalt i ansiktet på och befolkning. Och har dealltid stigit fram, exploatörernas ideologer, och skyllt folkets svårigheter påfolket, skyllt kapitalismens utplundring och utsvettning av på geografineller på de arbetande själva. Men i norr tycker vi nu att vårt tålamod är tillräckligtprövat. Vi tiger inte längre. Vi reser kraven om att nordligaste delskall leva vidare i kraft av egna rika tillgångar och befolkningens egenkontroll över dem. Och vi vet an svenskarna i övrigt är lika beroende av osssom vi av dem. Vi känner oss inte makfiösa. Vi vet an vi kan påverka vårsituation. Vi vet alt vi kämpar för något som är värt våra ansträngningar: attinte bara utan hela folk skall få bestämma över sinframlid, befriat från storfinansens system och från hänsynslösafolkomflyttningspolifiker. Den politiska situationen i vårt land präglas av att tvä jämnstarkablock står mot varandra. Det har med korta undantagsperioder - 136 Hagaöverenskommelserna och denettåriga folkpartiregeringen - gällt hela ,och sorn del nu ser ut kommer denna politiska situation alt bestå Nr 74 under första hälften av 1980-lalet. Jag har i några tidningsartiklar lagtfram den min syn på den här situationen, och jag vill också gärna i kammaren något beröra det här ämnet, Demokratin och parlamentarismen förutsätter all folkviljanförverkligas i Allmänpolitisk parlamentet och att regeringen har stöd av enmajoritet i parlamentet, debatt Majoritetens storlek är i och för sig inteavgörande så länge det inte blir en minoritet som styr. Parlamentarismeninnebär absolut inte något förbud mot breda majoriteter ochsamförståndslösningar. Någonting annat har väl egentligen ingen påstått, ochdet tycks mig milt uttryckt vara alt slå in öppna dörrar när man som LarsTobisson i påstod att strävanden frånregeringsblockets sida all söka stöd i den andra halvan i skulle varaett uttryck för tankeoreda. Vi har en trepartiregering med en rösts övervikt iriksdagen. Det är naturligt all räkna med all denna regering får arbeta underhela mandatperioden. En sådan regerings politik kommer utan tvivel att blimera framgångsrik, om den kan samla ett bredare stöd i än de treregeringspartiernas riksdagsgrupper utgör. Det ligger därför, som jag ser det,i regeringens och regeringspartiernas intresse att eftersträva breda lösningari . Om man lyckas med del kommer regeringspolitiken all bli meraframgångsrik. Detta förutsätter i sin lur en beredvillighet frän alla parterssida i all lyssna och ta sakskäl. Del bör inte vara sä, att enregeringsproposition eller en socialdemokratisk partimolion skall anses varahöjd över all diskussion och all debatt därmed är överflödig. Del är tvärtomtill styrka för och för den svenska demokratin, om vi i ökad utsträckningkan fä en dialog mellan blocken här i . Att en sådan dialog mellanpartier med olika utgångspunkter inte är någonting främmande för den politiskademokratin kan lätt visas. Jag nöjer rnig här med en hänvisning filldiskussionen av den engelske statsvetaren i hans bok discussion. Varför är det då i hela vårt lands intresse att inuvarande läge söka finna breda politiska lösningar? Om man bortser från derent praktiska skäl som härrör från svårigheterna att klara riksdagsarbetet medbara en rösts övervikt för regeringssidan, vill jag påminna om värdet av beslutsom tar hänsyn till önskemål från olika folkgrupper och olika partier. Jag troralltså att den politiska demokratin tjänar på all man strävar efter alt la hänsynockså till den andra hälften av folkopinionen. En och annan vill kanske påminnaom att socialdemokraterna under sin regeringstid inle eftersträvade ellervisade någon nämnvärd hänsyn till den politiska oppositionen. Men det var, somjag ser det, i så fall elt dåligt exempel, som vi inte har anledning all följa. Behovet av samlande politiska lösningarsammanhänger också med vårt lands ekonomiska situation. Vi har under störredelen av haft balansproblem i vår ekonomi. Vi kunde 1977-1978 genomen konsekvent ekonomisk politik rätta till en del av de här balansproblemen.Underskottet i utrikeshandeln kunde vändas i ett betydande överskott, ochsvensk exportindustri fick åter vind i seglen. De åtgärder som dä vidtogs. Nr 74 huvudsakligen i strid mot densocialdemokratiska oppositionen, var utan Onsdagenden tvivel framgångsrika. harutvecklingen på nytt vänt i negativ riktning, 30 januari1980 Handelsbalansen uppvisar underskott,och det totala underskottet i bytes- balansenkan komma att uppgå till . Allmänpolitisk denna rätt drastiska förändring avbytesbalansen i negativ riktning är debatt självfallet de stigandeoljepriserna. Oljeberoendet har blivit vårt lands största problem.Mer än två tredjedelar av den totala energiförbrukningen i måste klarasmed importerad olja, och kostnaderna för vårt land uppgår till ungefär 100milj, kr, per dag. Vi är det land i världen som förbrukar mest oljaper invånare, och detta faktum är inte ett uttryck för att vi slösar med energimer än andra länder. Del beror på de kalla väderleksförhållandena och de långaavstånden i vårt land med åtföljande krav på transporter, vilket allt bidrartill att är i behov av mer energi än många andra jämförbara länder. Detmåste därför vara en självklar målsättning att på lång sikt minska vårtberoende av importerad olja och i stället utnyttja inhemska energikällor. Detkan bara ske om man för en del av energianvändningen går över från olja tillelektricitet. Oljeberoendets samhällsekonomiska verkningar tar sig intebara uttryck i ett stigande underskott i våra utrikes affärer. Det minskarockså våra möjligheter att öka vår export genom att exportindustrin i sinproduktion är så beroende av energi. har reviderat ner sin prognos förtillväxten i industriländerna till . Det innebär självfalletatt möjligheter att i sina exportansträngningar få dragkraft frånomvärlden ytterligare har minskat som de ständigt stigande prisernapå importerad olja ökar kraven på exporten just för att den vägen få balans iutrikesaffärerna eller för att i varje fall något rätta till obalansen. Det ärmot den här bakgrunden svårt att komma ifrån att svensk ekonomi befinner sig iett utomordentligt besvärligt läge. Kraven på exportindustrin att genom ytterligarevolymökningar av exporten bidra till en förbättrad balans i utrikesaffärerna ärsåledes stora. Det är troligen att ställa alltför stora förväntningar påexportframgångar att föreställa sig att vi helt skall kunna komma u"- debalansproblem som vi nu upplever enbart genom ytterligare exportansträngningar.Det är därför sannolikt nödvändigt att begränsa både den privata och denoffentliga konsumtionen här hemma till dess balansen i våra ulrikesaffärer harförbättrats. Självfallet skulle den här balanssituationen ytterligare förvärrasom vi snabbavvecklade kärnkraften på det sätt som förordas av linje 3 i folkomröstningen. Den offentliga sektorn uppvisar ett successivt stigandeunderskott, medan vi har ett överskott på socialförsäkringssektorn. Kommunerna kanske i är går ungefär jämnt ihop. Staten beräknas få ett budgetunderskott på och ett negativt finansiellt sparande på . påpekade , med den här bilden framför sig, att budgetpolitiken måste inriktas på både en begränsning av statens utgifter och '-'° en ökning av statens inkomster. Jagvill gärna upprepa att som jag ser det och som finansutskottet såg det är det alltsåen fråga om att på en gång hålla igen utgifterna och öka inkomsterna. Det ärmot den bakgrunden inte möjligt att förespegla människorna alt vi kan sänka deltotala skattetrycket. Det framlagda budgetförslaget visar ju tvärtom att detegentligen finns behov av inkomstökningar för staten för att begränsaunderskottet i statsbudgeten. Slutsatsen härav är att vi alltjämt måste föra enfinanspolitik som minskar riskerna för ett beslående stort underskott i,statsbudgeten. Den verklighet som möter oss i form avstigande underskott i våra utrikes affärer och ett fortsatt stort oljeberoendeunder är visserligen en dyster verklighet, men som OlaUllsten framhållit fidigare är det en verklighet som inte får förlama osspolitiker. Vi får snarare se den som en utmaning till handling. Och detpolitiska handlingsmönster det då i första hand gäller är att slå vakt om detvälfärdssamhälle som vi gemensamt har skapat. Jag tror att en viktig erfarenhetav de gångna årens svårigheter i svensk ekonomi är att det går att förena enansvarsfull ekonomisk polifik med ett fortsatt socialt reformarbete. Ett sådantsocialt reformarbete måste i första hand inrikta sig på gamla och sjukamänniskor, Pä det området finns fortfarande mycket att göra. Äldreomsorgenbehöver förbättras både kvantitativt och kvalitativt. På sjukvårdsområdet ärdet kanske i första hand den personliga omsorgen som vi bör ägna ytterligareuppmärksamhet. har sedan rätt lång fid tillbaka fört framförslag om rätt till ersättning för vård av äldre anhörig i hemmet. Beslut harockså fattats på inifiafiv av den tidigare socialministern omatt tillsätta en utredning med syfte att lägga fram ett konkret förslag om ensådan här ersättning för anhörigvård. Det år viktigt att vi snabbt får fram eltsådant förslag, med tanke på de utomordentliga insatser som görs av mångaanhöriga till sjuka äldre personer och de stora krav som man måste ställa påanhöriga i en sådan situation. För vården och omsorgen i det egna hemmet spelarockså behovet av bra bostäder en stor roll, bl, a, bostäder som kan anpassastill den mindre rörlighet som många äldre har. Många äldre människor tvingas också söka sjukvård ochläggs in pä sjukhus. Det är viktigt att se till aft kraven på en människovärdigbehandling upprätthålls. För den som ligger på sjukhus årofta det drastiska miljöbytet en svår påfrestning. Många gamla människor haraldrig tidigare legat på sjukhus, och de har starkt inrotadevanor. På sjukhuset får de vänja sig vid nya matvanor, nya mattider och nyasovtider, och de får kanske tillbringa tillsammans med andramänniskor med andra vanor. Det kan i många fall försvåra behandlingen ochåteranpassningen. Jag tror att vi måste beakta det mer än vad vi f. n. gör ivår sjukvårdspolitik. Jag tror också att det är mycket vikfigt alt vi i del härsammanhanget tänker på patienternas integritet. Det är vidare, som jag ser det, viktigt att vi organiserarsjukvården så, att man kan ge en meningsfull information till äldre sjukamänniskor, som kanske känner ångest över sin situation och över den omställningelt Nr 74 sjukhusbesök innebär och som kanske också har svårt alt förslå den Onsdagenden information som normalt ges avsjukvårdspersonalen. 30 januari1980 för gamla och sjuka människor böralltså vara en naturlig del av en mänsklig Allmänpolitisk här är bara några få exempel på vad som behövergöras på debatt äldreomsorgens område, och detillustrerar att sjukvården och äldreomsor- gen ärområden där samhället behöver ytterligare stärka sina insatser och där vialltså kommer att behöva resurser från den offentliga sektorn. Också de handikappade har rätt att ställa krav på insatserfrån samhället. Här kan informationsbehovet oftast bäst tillgodoses genom dehandikappades egna organisationer, som för det ändamålet har elt ekonomisktstöd frän staten. Del gäller f. ö. inte bara handikapporganisationerna utanockså palientorganisationer av olika slag, som på ett värdefulltsätt ger kunskaper om sjukdomsförlopp och behandlingsmöjligheter till människorrned samma slags sjukdom. Jag har pekat pä några områden med angelägnareformbehov, som kornmer att kräva insatser i framliden och som oundvikligenförutsätter en samhällsekonomi i balans. I dagens debatt har det talats mycket omekonomi och den ekonomiska kris som vi är inne i. En vitsigskribent skrev ungefär så här: debatterar densvenska ekonomin, hur det nu skall gå till, för någon sådan har vi ju inle idet här landet. Del tror jag all man kanske med ännu större rätt kan sägaom näringspolitiken, som jag tänkte säga några ord om hår. Vad diskuterar viegentligen? Någon näringspolitik har vi ju inle i det här landet. Vi lever i en högkonjunktur just , sägs det. Och vissabranscher håller med om det. Men många industrier inom andra branscher ser baranedläggningshot och kris, och där skapas tusentals och åter tusentals nyaarbetslösa. De många tusen ungdomar sorn står ulan jobb, ulan framtidstro ochrned en känsla av alt samhället inte behöver dem har, liksom de mänga tusenutslagna, svårt att tro på regeringens recept om återhållsamhet, solidaritetmed företagen och allas skyldighet att pruta av på standarden för detgemensamma bästa. Den förra trepartiregeringen satsade enorma belopp päräddningsaktioner för krisföretag. Det blev mest s. k. brandkårsutryckningar, dvs,insatser när företagen befann sig i akut kris och det gällde att handla snabbt.Verksamheten blev därför onödigt kostsam, och åtgärderna ledde sällan tillavsett resultat. Pengarna östes ut över både dem som behövde pengar och överdem som inte behövde dem. Regeringens ovilja alt planera ledde till enmiljardrullning med myckel klent resultat. ärsamma regering tillbaka, och rnan frågar sig vad nytt vi kan vänta. Visserligengår industriministern ul och säger att nu skall del inle bli några 140 subventioner och någotföretagsstöd, men i övrigt är del samma förbrukade program rnan för fram. Ingen planering och ingen planläggning från Nr 74regeringens sida. Man skall endast vänta på att "dynamiken" i delfria den kapitalistiska näringslivet skall verka. Det gäller konstigt nog också Statsföretag,där ju regeringen och ensamma är aktieägare. uttryckerman heller ingen mening-del är direktörerna som skall leda ulan Allmänpolitisk Resultatet blir att Statsförelag i stället för att vara debatt regeringensnäringspolitiska organ blir det mest riiddhågade och stillastående Detta kan bäst studeras i och där de statligaföretagen dominerar, och jag tar därför mina exempel i huvudsak Efter att ha fåll enökning av antalet anställda i de statliga företagen med 4 000 och en totalökning av iintalet jobb i länet med ca 10 000 har sedanregeringsskiftet upplevt en kraftig nedgång. Antalet personer utanför denordinarie arbetsmarknaden är nu uppe i mellan 20 000 och 22 000, ochungdomsarbetslösheten är enorm. Den enda lättnad man upplever - om man nu skallkalla det så - är att "exporten" söderut av särskilt unga arbetslösanu kommit i gång. varför siffrorna blir något bättre. Regeringen är tydligen ganska ointresserad av all användasina egna företag för alt skapa nya jobb. Man väntar även här på de friakrafternas insatser. skall man lappa över det värsta genom attsatsa enorma belopp pä beredskapsarbeten - pengar som om de satsats påindustriell utbyggnad kunde ge många framtida jobb. Det statsägda NJA har stoppals in i elt halvprivat företag- - som också omfattar och Domnarvets järnverk. Man skullegenom sammanslagning av dessa tre stålverk skapa ett effektivt företag, somskulle ge många och trygga jobb. Vad har del blivit? För Luleås del har delbetytt en förlust av ca 1 000 jobb, och hotar rned ytterligareindragningar, som skulle betyda att flera hundra ytterligare jobb försvinneroch alt utbyggnader som redan beslutats av stoppas. Utvecklingen vid förelagels två andra stålverk är ungefärdensamma. Den "dynamiska" utvecklingen inorn detta storföretagbelyses kanske bäst av att när vi för mindre än diskuterade ,importerade man lill stållandet av allt stål viförbrukar. Sedan nu har "utvecklat" stålnäringen importerar viöver av allt stål.