prot · G30986 · 1979-12-31 00:00:00 — Ärutrikesministern beredd att medverka till att en omprövning av Sverigesdeltagande i projekt av denna typ sker och vilka etiska principer anserutrikesministern bör gälla för att ett svenskt deltagande över huvud tagetskall få förekomma? Bakgrunden till interpellation är detsvenska stödet till familjeplanering i . Hon berör direkt det indiskaprojekt för familjeplanering som och Internationella utvecklingsfondenlämnat bidrag till . Projektet skulle enligt planerna ha avslutats1978 men har försenats. Hon hänvisar vidare till ett eventuellt svenskt bidragtill ett andra befolkningsprojekt i . Enligt gäller dettaett projekt för sterilisering av kvinnor. Det förstnämnda projektet har haft tvä syften. Det ena äratt inom elva distrikt i delstaterna och pröva nyaformer för familjeplaneringsverksamhet. Projektet har därför delvis haft enforskningsinriktning. Syftet har varit att visa hur olika förändringar iprogrammet påverkar människors attityder till familjeplanering. Projektets andra syfte har varit bl. a, att förstärkamödra- och barnavården, familjeplaneringsservicen och åtgärder ägnade attmotivera människorna för familjeplanering. I projektet har ingått att uppföraoch utrusta sammanlagt ca 1 500 hälsostationer och hälsocentraler pålandsbygden samt ett antal utbildningsinstitutioner. Tvåforskningsinstitutioner utvärderar fortlöpande verksamheten. Frågan om svenskt deltagande i ett andrabefolkningsprojekt bereds f. n. av SIDA. Något beslut har ännu inte fattats.Den indiska framställningen gäller bl. a. uppförande av ca 2 000hälsostationer, drygt 100 primärhälsocentraler, mindre operationssalar för 60primärhälsocentraler och ca 50 utbildningsenheter. Målsättningarna är, enligtförslaget, att minska barnadödligheten, förbättra barnens och mödrarnashälsotillstånd och att sänka födelsetalen. Sterilisering är en medicinskt accepterad form förfamiljeplanering. Ingreppet kan göras på både kvinnor och män. Sterilisering avkvinnor är ett betydligt mer komplicerat ingrepp än sterilisering av män. Ettsteriliseringsingrepp på en kvinna är i praktiken ett oåterkalleligt ingrepp.Det ställer också stora krav på bl. a. de hygieniska förhållandena. Under det indiska undantagstillståndet bedrevs en intensivkampanj för familjeplanering. Sterilisering - främst av män - förekom i storomfattning, och från många håll har det rapporterats om tvång. Om Sverigeskall kunna delta i familjeplaneringsprojekt, där sterilisering ingår somen av flera metoder, måste bestämda garantier finnas för att de som genomgårdessa operationer gör det helt frivilligt. Detta gäller naturligtvis inte minststerilisering av kvinnor. Varje tvekan om frivilligheten i medverkan måste varaundanröjd. De hygieniska kraven måste vara uppfyllda och rättvisandeinformation lämnas om olika metoders konsekvenser. En förutsättning för svenskt bistånd tillfamiljeplaneringsprogram, som innefattar sterilisering av kvinnor, är såledesatt sådana steriliseringar är resultatet av kvinnors självständiga och fria valoch därmed utesluter såväl direkta som indirekta påtryckningar. Dennaförutsättning står givetvis klar för biståndsmyndigheten, SIDA, och ställerstora krav på den både när det gäller att pröva svensk medverkan i projekt därsterilisering av kvinnor ingår och när det gäller att fortlöpande följa sådanaprojekt. Det främsta motivet för svenskt bistånd tillfamiljeplanering är att förbättra kvinnornas och barnens situation. En sådanförbättring kan självfallet inte nås enbart genom upplysning om och tillgångtill familjeplaneringsservice. Därför är det viktigt att familjeplaneringeninte åren isolerad företeelse utan ingår'som ett led i mera allmänna åtgärderför att förbättra människors sociala villkor. Svenskt bistånd till familjeplanering är ett viktigt medelför att bidra till kvinnans frigörelse. Att detta är oförenligt med alla formerav tvång, öppna såväl som dolda, är uppenbart. Om svenskt deltagande i familjeplaneringsprojekt iIndien EVAHJELMSTRÖM (vpk): Jag tackar för svaret på mininterpellation. tvingas jag konstatera att man faktiskt måste varafolkpartist för att kunna ge ett sådant svar. Bakgrunden till mina frågor är känd, SIDA har sedan ettantal år deltagit i ett s. k, faniiljeplaneringsprojekt i tillsammansmed genom dess organ eller . Dettafamiljeplaneringsprojekt är, som också utrikesministern säger i sitt svar,ännu inte utvärderat till fullo. Det står emellertid fullt klart att projektetspårade ur inte minst för undantagstillståndet, dåmassteriliseringar av män - ofta under hot eller tvång - var vanligtförekommande. Jag ifrågasätter om det här tidigare projektet över huvudtaget borde ha kommit till stånd, men det framstår som en självklarhet att ettnytt inte bör startas. Vad SIDA de facto ger sig in på är att utrota de fattigai stället för fattigdomen. Vad SIDA planerar är massteriliseringar avkvinnorna, eftersom männen vägrar att ställa upp. Kvinnorna förutsättsvara lättare att påverka. konstaterade isin analys av SIDA:s hälso- och familjeplaneringsbistånd att SIDA i ett stortantal länder utgick ifrån en alltför förenklad problembild. Man förutsatte attom människorna i bara fick information om och tillgång tillpreventivmedel så skulle de själva komma att använda dem. SIDA verkade för ochbyggde själv upp familjeplaneringsprogram som organisatoriskt Om svenskt deltagande i familjeplaneringsprojekt iIndien isoleradesfrån den förebyggande hälsovården. framhöll att insatsernagav låg effekt och accepterades dåligt av befolkningen. Riksrevisionsverketefterlyste därför en integrerad syn på familjeplaneringens område. Man krävdeatt insatserna skulle sättas in i ett större perspektiv och att människornasjälva skulle få ett större inflytande över projekten. I analyserna sadesuttryckligen ifrån att det krävdes etiska normer för det svenskafamiljeplaneringsbiståndet. Några sådana normer har ännu inte sett dagens ljus. SIDA är alltså trots avsaknaden av en utvärdering av detförsta projektet och trots avsaknaden av de här etiska normerna uppenbarligenberedd att gå in i ett nytt projekt, OlaUllsten säger i sitt interpellationssvar: "Om skall kunna delta ifamiljeplaneringsprojekt, där sterilisering ingår som en av flera metoder,måste bestämda garantier finnas för att de som genomgårdessa operationer gör det helt frivilligt, Varje tvekan om frivilligheteni medverkan måste vara undanröjd," Ja, herr talman, detta låter sig naturligtvis sägas i densvenska kammare, men hur ser det ut på den indiska landsbygden? Det finns ett indiskt ordspråk som lyder: En liten familjär som en bäck - en stor familj är som en mäktig flod. Vill man nå resultatmåste man alltså framför allt satsa på förebyggande insatser- inte påsteriliseringar. Vill man nå resultat, så krävs att barnen överlever och intedör av svält eller undernäring. Och jag frågar mig: Hur skall kunnagarantera att det här sker frivilligt? Hur skall de tre biståndsarbetarna,stationerade i och med fullt upp att göra, kunna följa upp ochgarantera frivilligheten? Det är bara att konstatera att det i själva verket ingenfrivillighet finns för den fattige bonden och hans hustru, när de erbjuds ettantal dollar för att kvinnan steriliserar sig. Det finns bara ett tvång - ettekonomiskt tvång, om inte annat, ett tvång att överleva och kunna försörjafamiljen. "En förutsättning för svenskt bistånd tillfamiljeplaneringsprogram, som innefattar sterilisering av kvinnor, är såledesatt sådana steriliseringar är resultatet av kvinnors självständiga och fria valoch därmeci utesluter såväl direkta som indirekta påtryckningar." Detta förutsätter att projektet enbart äravsett för överklassens kvinnor i , om ens för dem. Hur skall kunna garantera kvinnornas fria och självständiga val i ett land somIndien, där kvinnoförtrycket är allmänt och där kvinnor t. o. m, bränns ihjäl,om de inte betalar tillräcklig hemgift? Detta fria och självständiga val är enomöjlighet, och om nu denna förutsättning står så klar för påstår borde styrelsen ta konsekvenserna av dettaoch dra sig ur projektet. Utrikesministern fortsätter och säger att det främstamotivet för detta bistånd är att förbättra barnens och kvinnornas situation.Han dristar sig t. o. m. att säga att det är ett viktigt medel för kvinnansfrigörelse och försökerdärmed legitimera projektet. Men, herr talman, det här har ingenting med kvinnornasfrigörelse att skaffa - tvärtom. Projektet startar i fel ände. Vad som krävs ärhelt andra åtgärder. Inte stort av kvinnorna i kan läsa.färre och färre av dem får jobb som garanterar dem ekonomiskt oberoende,hälsovården är -trots SIDA:s generaldirektörs påstående om motsatsen - usel.Det är sådana faktorer som man borde analysera och angripa i stället för atttvinga på kvinnorna massterilisering. Det är ett faktum i att barnen är ett av defattigas få kampmedel för att stå emot det förtryck som de upplever. Fler barnger de fattiga försörjning på ålderdomen. Och helt bortsett från det rationellai detta upplevs det så bland de breda befolkningslagren. Därmed blirbarnbegränsningsprojektet en del av ett krig mellan förtryckare ochförtryckta. ställer sig i sitt svar på förtryckarnas sida.Jag tycker, herr talman, att och borde se till denverklighet som finns och säga nej till projektet. Det är också ett krav somrests av SIDA-anställda, och andra organisationer. Jag vill sluta med en förnyad fråga till : Fårjag verkligen tolka svaret så, att tror att man kan lösasvältproblemen i ett land som med den här typen av biståndsinsatser? Om svenskt deltagande i familjeplaneringsprojekt iIndien JANBERGQVIST (s): "Alla par och enskilda individer har dengrundläggande mänskliga rätten att fritt och under ansvar bestämma hur mångabarn de skall ha och när barnen skall komma till världen samt att fåupplysning, undervisning och medel för detta." Så står det i den handlingsplan som antogs på . har gått i bräschen för familjeplaneringen, ochdet har varit viktigt, eftersom den i grunden enkla och självklara idén stöttpå många fördomar och starkt motstånd runt om i världen. Den svenska linjen hartraditionellt byggt på två insikter: för det första att familjeplanering kanvara viktig för familjernas hälsa och välfärd och bidra till kvinnansfrigörelse, för det andra att befolkningsutvecklingen aldrig kan frikopplasfrån de sociala och ekonomiska förhållandena i ett land. När vi samarbetar medett u-land om familjeplanering måste vi alltid ha det breda perspektivet. I de fattiga indiska landsbygdsområdena skaffar man sigmånga barn för att få åtminstone en överlevande son, som sedan kan dra försorgom föräldrarna. Är indierna fattiga för att de har så många barn, eller är detsnarare så att de har många barn därför att de är fattiga och därför attbarnadödligheten är stor? Den svåraste befolkningsfrågan för är att varfjärde indier är sjuk och undernärd och att dödligheten är så stor. Bland 100spädbarn är det 13 som dör, och i det närmaste en tredjedel av barnen dör innande fyller . I deindiska programmen för familjevälfärd ingår hälso- och sjukvård. Otn svenskt deltagande i familjeplaneringsprojekt iIndien barna- ochmödravård, men har betoningen tyvärr legat på en hårdhäntsterilisering. Av de indiska par som fått hjälp till barnbegränsning är detbara som använder vanliga preventivmedel. För övriga harbarnbegränsningen skett genom sterilisering. Väldigt mänga människor i Indienuppfattar familjeplanering som samma sak som sterilisering. De senastefem åren har det skett nästan 15 miljoner steriliseringar i landet. gjorde den indiskaregeringen en markering att sterilisering måste vara frivillig. Inför det andrabefolkningsprojektet har från regeringshåll strukits under attfamiljeplaneringen bör ske frivilligt och inom ramen för ett brett socialtprogram. Det som oroar är att projektförslagen talar ett annat språk. Därfinns en ensidig betoning av steriliseringsinsatserna. "Efter födseln avandra barnet bör behovet av att genomgå permanent sterilisering introduceras iförklädd skepnad", stär det i projektförslaget för en av delstaterna. "Efter födseln av tredje barnet måste hälsovärdsapparaten koncentreras motatt övertyga om den absoluta nödvändigheten att undergå en permanentsteriliseringsmetod." Man frågar sig: Hur kan vi få bestämda garantier för attde som genomgår sådana steriliseringsoperationer kommer att göra det heltfrivilligt? Det är inte lätt att kunna skaffa sig sådana garantier, för äveninför förra befolkningsprojektet utlovades fullständig frivillighet. Det är medstor oro man ser formuleringarna i projektförslagen. Om man dessutom ärmedveten om de attityder som finns hos åtskilliga av den personal som har attarbeta med dessa familjevälfärdsprogram blir oron inte mindre. Det är mycketviktigt att vi verkligen ser till att vi inte medverkar i entvångssterilisering av människor. Jag har ett intryck av att aena sidan och flertalet övriga som har deltagit i faniiljeplaneringsdebatten åandra sidan har ganska olika utgångspunkter. Såvitt jag förstår avvisar EvaHjelmström all slags familjeplanering. Familjeplanering innebär att man utrotarde fattiga i stället för fattigdomen, säger hon. Det är en vanlig kommunistisk uppfattning, förd till torgspå många internationella konferenser, präglad av en som jag tycker ganska storbrist pä förståelse för de människors situation som det egentligen gäller. DetEva Hjelmströni har att sätta emot är att barnen skall användas som kampmedel-därför behövs det många barn. Vi andra har en annan syn på mänskliga rättigheter.Familjeplanering, dvs. rätten för familjen, i första hand kvinnan, att självbestämma hur många barn hon skall ha och när hon skall ha dem, anser vi höratill de mänskliga rättigheterna. Den typen av mänskliga rättigheter vet vi attde flesta kvinnor, de flesta familjer, i de fattiga länderna helt och hålletsaknar. Därför menar vi att vi skall sätta in familjeplaneringen i de allmännaansträngningarna för att förbättra människors sociala villkor. Här är det möjligt att vi kan närma oss varandra litetgrand, eftersom trots allt också diskuterade familjeplaneringensinriktning. måste sebefolkningsutvecklingen i som en del i den sociala utvecklingen. Det är riktigt att - som framför allt varinne på - man ofta ser barn som ett slags försäkringspremie för ålderdomen.Dessutom vet man att ganska många barn dess värre dör, och man vill skaffa sigmånga också av det skälet. Och det är klart att vill man förändra den härsituationen och därmed förändra befolkningsutvecklingen och kvinnans situation,finns det ingen genväg förbi en allmän standardhöjning för de här människorna,en allmän social förbättring på alla fronter. Jag tror inte heller att man kanpåstå att förhåller sig passivt eller är ointresserat av att delta isådana ansträngningar. Jag har, som jag tror att bör ha uppfattat,inte uttalat mig för det här speciella projektet. Jag har iinterpellationssvaret redovisat de villkor som jag anser bör ställas för svenskmedverkan i familjeplaneringsprojekt. Jag har påtalat att den svenskabiståndspolitikens inriktning är den att familjeplaneringsprojektet skall varaen integrerad del av andra sociala program. Det är ett viktigt påpekande. Detinnebär naturligtvis att inte kan stödja familjeplaneringsprojekt sominte innehåller andra målsättningar än att minska barnafödandet. Jag har vidare ganska bestämt hävdat att vi inte kan deltai projekt där det kan misstänkas att de som skulle utsättas för sterilisering -vare sig det gäller män eller kvinnor men framför allt när det gäller kvinnor -gör det under någon form av tvång. Här kan det finnas olika slags tvang. Detkan finnas ett mer eller mindre brutalt fysiskt tvång som har rapporterats frånIndien tidigare. Det kan också finnas ett mera försåtligt tvång: att man lockartill sterilisering med hjälp av stora ersättningar, som kan vara sä stora attde är avgörande för familjernas ekonomi och alltså de facto upplevs som etttvång; kvinnan tvingas dit, av mannen om inte annat, eftersom den ekonomiskavinningen av det hela blir så stor. Självfallet kan inte medverka iprojekt som har den uppläggningen. förutsätter jag i mitt interpellationssvar att SIDA harallt detta klart för sig - jag vet inte av vilken anledning jag inte skulleförutsätta det - och att man prövar det här projektet mycket noga. Det finnsmånga skäl att göra det. Erfarenheterna frän det tidigarefamiljeplaneringsprojektet, som jag redogjorde för i mitt interpellationssvar,är inte bara goda. Man bör alltså ha en utvärdering av det projektettillgänglig för att kunna pröva om man skall delta i det projekt som det nu ärfråga om. Här finns också en ganska bred opinion emotsterilisering-eller i varje fall en opinion som ställer sig mycket tveksam tillsterilisering av kvinnor i former som inte innebär att man kan vara säker påatt frivilligheten är garanterad. Medicinsk expertis i och mångadebattörer från höger till vänster har uttalat stark oro. I den situationen måstebiståndsmyndigheten - och det tror jag också att den själv har fullt klart försig- ta särskilt stor hänsyn, eftersom man ju annars riskerar att allvarligtförsvaga den svenska biståndsviljan. Jag har, herr talman, fullt förtroende för SIDA:s förmågaatt göra denna bedömning - såväl medicinskt-tekniskt som etiskt och politiskt. Om svenskt deltagande i familjeplaneringsprojekt iIndien Om svenskt deltagande i familjeplaneringsprojekt iIndien EVAHJELMSTRÖM (vpk): Jag avvisar inte all form avfamiljeplanering, som påstår. Men jag avvisar all form avmassterilisering, inte minst av kvinnorna. Det är ju också under hygienisktbetryggande former 25 gånger farligare för en kvinna att låta sterilisera sigän för en man. Som jag tidigare framhöll uppfattar jag det så attfamiljeplanering framför allt skall innebära att man satsar på förebyggandeåtgärder-att man satsar på hälso- och sjukvård, mödra- och barnavård samtutbildning. Sedan kan man också inbegripa jord till de landlösa, arbete ochandra faktorer. gjorde en del klarlägganden som jag tyckervar bra. En utvärdering av det tidigare projektet måste ske innan man kan gå ini något nytt. Detta står inte i det första svaret som jag fick här . Detidigare erfarenheterna var inte bra - det var också vad jag framhöll - ochborde stämma till eftertanke. Det är ju, som också sade, mycket oroandeatt läsa de nya projektplanerna liksom de rapporter som bl. a. StaffanBergström och har skrivit om projekten. Där pekar man bl.a. på att de kliniker som byggs verkar vara avsedda i första hand förgynekologiska operationer på kvinnor - och alltså inte för de förebyggandeinsatser som SIDA borde satsa på. upprepar att SIDA har allt detta klart försig, och han förutsätter att SIDA prövar projektet noggrant. Men oron kvarstårfaktiskt, när ledande representanter för går ut och förklararatt alla dessa normer, som utrikesministern redogjorde för, äruppfyllda i det här projektet. Jag vidhåller alltså att oron kvarstår, både hosSIDA-anställda och hos andra. säger att han inte uttalat sig/o/-projektet, men han har heller inte uttalat sig mot det. Jag har inte så mycket att tillägga efter EvaHjelmströms andra inlägg, som varmera fyllt av sans än det första. Jag villbara rätta henne på en punkt. SIDA har ännu inte tagit ställning till det aktuellaprojektet, och man kan därför inte tillvita SIDA allehanda avsikter i detavseendet. Det pågår f. n. en beredning inom SIDA, och jag har sagt att jagutgår från att man i denna kommer att ta hänsyn till alla förhållanden som ärav betydelse, inkl. vad som kan komma ut av en noggrann granskning averfarenheterna av det tidigare projektet. Även om det har funnits en hel delatt säga om de tvångsinslag som kan ha förekommit mot slutet av detta projekt,har det också lett till positiva resultat. Jag kan t. ex. nämna att antalet parsom använde familjeplaneringsmetoder är högre i projektdistrikten än iandra distrikt i delstaten, att förlossningar skötta av utbildad personal låg50-100 % högre i projektdistrikten än i andra distrikt och att antaletvaccineringar av barn visserligen var mindre än planerat men trots detta låg påen högre nivå än i andra distrikt. Dettavisar att projektet har haft många positiva inslag och att det också har varitett integrerat projekt, där koncentrationen har legat på den hälsovårdsmässigaaspekten, i varje fall i projektets ursprungliga utformning. Att det sedan avmånga rapporter att döma kan ha spårat ur är jag den förste att beklaga,eftersom det är ett viktigt syfte som familjeplanerarna är ute i. Vi måsteundvika den typen av erfarenheter, om vi skall kunna på ett målmedvetet sättfortsätta att bedriva utvecklingsarbetet i med stöd av u-ländernaseget folk och också med stöd av de människor som här i skall lämna sittbidrag, (vpk): Av det som sade i början av sittsenaste inlägg finns det bara en slutsats att dra för , nämligenatt dra sig ur projektet. Sedan räknade upp en rad positiva effekter avdet första . De positiva effekterna kan nås genom andra biståndsinsatser.Man kan aldrig motivera sådana tvångssteriliseringar som förekom i detsammanhanget med posifiva inslag som de facto fanns, oavsett vilka dessa var. Om inflytande på FN-organens biståndsverksamhet,m. Överläggningen var härmed avslutad. § 5 Om inflytande på FN-organensbiståndsverksamhet, m. m. Utrikesministern erhöll ordet för att besvaraIngrid () anmälda interpellation, 1979/80:123, ochanförde: har isin interpellation ställt tvä frågor. För det första frågar hon om jag anserdet önskvärt att inflytande på FN-organens biståndsverksamhet ökar ochhur detta i så fall skall kunna ske. För det andra ställs frågan varför vi haren så stor ingående reservation på den multilaterala biståndsbudgeten och vilkamöjligheter som finns till ett snabbare utnyttjande av medlen. Jag börjar med frågan om reservationen. Problemet är här ihuvudsak av teknisk natur och avser i första hand de internationellafinansinstitutionerna, dvs. och de regionala utvecklingsbankernas fonderför mjuk utlåning till låginkomstländer. Orsaken till den stora reservationen är att våra bidrag tilldessa institutioner i mycket stor utsträckning lämnas i form av skuldsedlar istället för kontanter. För IDA:s del gäller detta till . I och med attskuldsedlarna är deponerade kan institutionen göra fasta åtaganden gentemotmottagarländerna och påbörja projekt. Eftersom utbetalningarna sträcker sigöver en följd av år behöver bankerna däremot inte dra på skuldsedlarnaomedelbart. Man får på detta sätt en reservation som förefallerotillfredsställande stor. Om inflytande på FN-organens biståndsverksamhet,m. men vinnerå andra sidan att belastningen på betalningsbalansen sträcks ut över en längretid, I det belopp som hänvisat till ingår ocksåen oiniecknad reservation, som f, n, uppgår till omkring 185 milj, kr. Underinnevarande budgetår kommer denna reservation att sjunka på grund av attanslaget för övriga multilaterala ändamål kommer att visa underskott. Enytterligare avtrappning beräknas ske under nästa budgetår. Vi överväger i dettasammanhang på vilken nivå den ointecknade reservationen bör ligga. Klart är attvi inom det multilaterala anslaget måste ha en viss buffert avsedd atttillgodose nya behov, exempelvis i katastrofsituationer. Som svar på första fråga vill jaginstämma i att höga bidragsandel i FN-organens operativa verksamhetger oss ett ansvar för att i möjligaste mån påverka organens verksamhet. För att kunna påverka arbetet måste vi ha så bra kunskapsom möjligt om verksamheten på fältet. Vi har i stigande grad uppmärksammatdetta och instruerat våra ambassader att hålla nära kontakt med detinternationella biståndssamarbetet. Till detta kommer att de svenska delegationerna, exempelvisvid UNDP:s och årsmöten, ständigt spelar en aktiv och pådrivande roll. Även biståndsverksamheten i måste bevakasaktivt. är ofta medlem av styrelserna, men vi kan inte påräkna ständigrepresentation. För detta är antalet styrelseplatser för litet. Genom ett välutvecklat nordiskt samarbete finns det emellertid en i det närmastekontinuerlig nordisk representation. Detta samarbete innebär bl. a. att detnordiska land som innehar styrelseplatsen kan uttala sig å övriga ländersvägnar.