prot · G30958 · 1979-12-31 00:00:00 — Dessutom vill vi få fram alternativ att sätta ini stället för inkomstskatterna, som kompensation för eventuellamarginalskaitesänk-ningar. måste man ta itu med avdragen. Den här debatten, , har visat all det inte ärså lätt att föra stora samhällsövergripande debatter. Även budgetrninisterntvingas ta upp enskilda detaljer i skatteresonemangel. Jag tror aldrig att vikommer ifrån det, och vi skall inte heller underskatta det. För den enskildamänniskan är också detaljerna i skattens utformning av viss betydelse, även omnationalekonomerna har mest glädje av de stora och svepande omläggningarna. VALTERKRISTENSON (s) replik; besvarade min fråga genomtill uppmana mig alt läsa hela s. 49 i propositionen. Del har jag faktisktgjort men inte heller ovanför sista stycket funnit något svar på nrin fråga.Jag förmodar att alla ledamöter liksom jag läser hela sidan när de tar del avnågot ur en proposition. säger alt den offentliga sektorns tillväxtrnåste minska. Överst på s. 50 slår dock inte att han avser att sänkafolkpensionerna eller barnbidragen. Är det de statsanställdas löner som skallsänkas, är det bostadsbidragen, är det SJ;s, poslens, eller Vattenfallsverksamhet som skall minskas? Eller vad menar med att denoffentliga sektorn måste bli lägre? Jag vill ha elt svar på den frågan. Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. TOMMYFRANZÉN (vpk) replik: Vi skall fortsätta arbetet med all bekämpaskattebrott och skatteflykt, sade budgetrninistern. Jag måste fråga; Fortsättamed vad? har man lyckats väl med att undvika att lägga ned någotarbete på att motverka skattebrott och skatteflykt. Framför allt har manskjutit på frågan om en skalteflyktsklausul, I sitt senaste anförande krymptebudgetminislern något ihop betydelsen av den här frågan. Jag misstänker attden, innan den ligger på bord, har krympt ytterligare, I sitt första anförande sade vidare allskallen inte skall höjas för dem sorn redan har för högtr skatter. Men hanandades inle ett ord om att sänka skatterna för dem som har det sämst ellermedverka till all ge dem som har det största behovet möjliga reala ökningar avinkomsterna. Det är tydligen inte lika intressant att diskutera. I diskussionen om tillväxten i ekonomin, som några redanvarit inne på, räcker del inte att komma med allmänna fraser om tillväxt och omall företagen skall bli lönsamma. Om man vill lägga någon fördelningsaspekl pådet hela måste man också ta upp frågan om vad det är som skall växa. Men dendebatten vill inte budgetministern föra. Vi har den uppfattningen alt det sonr skall växa iekonomin är de nyttigheter som berör människorna och inte de enskildakapitalägarna. Vi har hundratusentals arbetslösa här i landet. Skaffa jobb åtdem, så kan vi också få till stånd tillväxt i ekonomin! Då kan vi också fördelautrymmet så, att vi ökar bostadsbyggandet, förbättrar kommunikationerna, sätterin andra energibesparande åtgärder, förbättrar hälso- och sjukvården. Då kan vidiskutera vad det är som skall växa i en ekonomi. Här har förts en diskussion om bruttoskatter. Jag villbara erinra orn det förslag som kommunisterna tidigare ställtmen som den s. k. bruttoskatteutredningen inte var villig alt ta upp. Därföreslogs att företagen skulle beskattas pä omsättningen, på råvaruanvändningenoch på energianvändningen, och framför allt föreslogs en differentiering medhänsyn till graden av samhällsnyttan hos de varor förelagen producerar. Det harman inte velat titta pä. Nr 58 BO () replik: OnsdTeenden Herr talman! Vad vi frånsocialdemokratiskt håll velat slå hål på är tanken 19december 1979 ''" '"'" alltid kan ha någon form av allmänkompensation för inflation och Vad det i grunden rör sig om är att diskutera alternativen i den Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. Om man avstår från 4 miljarder på grund av indexregleringen får mangöra någonting annat i stället, och del sorn har gjorts är all ta in 3miljarder genom höjda energiskatter. Hur ser dä alternativen ut? Indexregleringen gynnar debättre ställda. Energiskatterna drabbar glesbygdens folk, drabbarbasindustrierna. Som jag också försökt visa blir bylesbalanseffeklen ocksåsämre. Vi har helt enkelt inte råd rned de här tingen. Orn rnan kommer in i detta kompensalionstänkande kan mantill slut aldrig ta sig ur del. Det förefaller rnig som om budgetrninisternvore ett levande exempel härpå. Han lovade trots allt i sin proposition ihöstas orn energiskatter att före höslriksdagens slut skulle få taställning till ett förslag orn lättnaderför glesbygdens folk. Detharvi intefått göra. Kanske kominer det, kanske kommer det inte - vem vet? Vad jag log upp i min anmärkning mot devalveringen var detprincipiella resonemanget om att vi har bestående underskott på 12-15miljarder. Jag tror inte all ens en borgerlig regering och budgetminislern kanleva rned det särdeles . Dä får man göra någonting. Och blir endevalvering en naturlig åtgärd. Men en devalvering verkar så att den höjerpriserna och skär ned den totala efterfrågan genom inflation. Men då sitterrntrn i saxen, om man har infört ett syslem med indexreglering, - Det ärprinciperna som vi talar om. Med det här exemplet har jag velat visa att viid som pä ettytligt plan kan tyckas rimligt och rättvist blir något helt annat rrär manverkligen undersöker verkningarna av det. Varför inte ta de resurser som man nu måste släppa till pågrund av indexreglerirrgen och salsa dem på investeringar, pä bostadsbyggandeoch på all få fart på jobben? Vi kan bygga 15 000 lägenheter till utan vidare,men vi saknar resurserna för det på grund av den indexreglering som denborgerliga resjeriirgen izenomföri. Den slutsats man skulle kunna dra av kritikenmot inflalionsskyddet i skattesystemet är att vi skall arbeta vidare med 1979ärs skatteskalor också 1980 - det medför ju så väldiga skadeverkningar för helavår ekonomi om vi anpassar skatteskalorna till de förändrade förhållandena,till inflationens effekter. Den slutsatsen har emellertid inte ens socialdemokraternadragit, utan rnan har lagt fram ett annorlunda alternativ, ett alternativ sotnhar ett liknande syfte, nämligen all anpttssa skatteskalorna till de nyaförhållandena. Den anpassningen kostarockså pengar, ungefärligen lika mycket omrnan vill uppnå elt någorlunda riktigt inflalionsskydd i de bredainkomstgrupperna ty det är judär kostnaderna ligger. Och de kostnaderna har man alltså varit beredd alt ta. Därigenom faller stora delar av kritiken motinflationsskyddel i skattesystemet. Och vad debatten då handlar om är vilkametoder och tekniska viigar man vill använda sig av för att uppnå en önskvärdanpassning. Jag tycker alltid att man skall använda sig av den enklaste ochmesl räilvisa regeln för all uppnå en sådan anpassning. Självfallet kan vi inte till fullo kompensera oss förinflationens effekter och fört. 1 den mån Bo Söderstendrog den slutsatsen så var det ett missförstånd. Vad jag klargjorde var att ettinflationsskydd inte har den innebörd som det sades i debatten. Den minskadeköpkraft som den dyrare oljenotan innebär måste vi dess värre bära i nationen.Vad inflationsskyddet betyder är att vi icke därutöver och av det skälet skallfå en inkomstskattehöjning. Energi- och alkoholskatterna har självfallet också sinaproblem och nackdelar. Men som vi sagt i tidigare debatter i denna kammare hardet ändå funnits goda skäl för alt höja dem. Beträffande alkohol- ochtobaksskatten var kammaren också i stort sett ense om att de sociala skälen varsä starka att vi då borde besluta om en höjning. Beträffande energiskatternavar för min del de avgörande argumenten effekten på den svenska bytesbalansenoch vikten av att använda också detta instrument för att spara energi. Allhöjningen också tillför statskassan de pengar som kan behövas för all klara deninkomstskallereforrn som vi skall besluta om är riktigt. Men de andraargumenten vägde för mig tyngst. Sedan demonstrerade hur betydelsefulltdet är alt läsa propositionerna och att läsa dem korrekt. nämligen att det nu skall ske en minskning för den offentliga sektorn. Vadsom står i propositionen och vad jag sade i mitt inlägg är alt det handlar omtillväxttakten-all vi inte har råd med en såsnabb tillväxttakt i ekonomin. Däfår vi resonera om huruvida begränsningarna skall vara olika starka pä olikasektorer. räknade upp ett stort antal exempel. Derruppräkningen skulle kunna fortsätta , för denoffentliga sektorn har en mycket omfattande och bred verksamhet. Det är vi häri samt ett drygt 20-lal landsting och bortemot 280 kommuner som haratt fatta besluten. De resonemang jag har fört handlar om den offentligasektorn i dess helhet. Jag konstaterar det som faktiskt är en självklarhet -all ekonomin inte klarar samma tillväxttakt pä 1980-talel som vi har haft nuunder de gångna 1970-lalsåren. Det är fråga om en nödvändig anpassning till deekonomiska realiteterna - att sänka tillväxttakten inom den offentliga sektorn. På en punkt vill jag korrigera vad sade. Hanbeskrev hur försenat bruttoskalteutredningens arbete var." Jag vill ändågöra utredarna den rättvisan att säga att jag inte tror alt jag under mina årav offentligt arbete har upplevt någon utredning som på så arbetatfram ett så hyggligt utredningsmaterial som bruttoskatteutredningen presterade.Man hade på sig för att arbeta fram betänkandet, och deltorde som sagt 5 protokoll 1979/80:58 Fortsatt reformering av inkomst-, skatten, m. m. Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. inte varamånga utredningar som har gjort en ulredningspreslalion av det slaget. Att delsedan finns mycket kvar alt utreda tror jag att vi bada är medvetna orn. Allra sist; har rätt när han säger alt vinaturligtvis också måste se på den enskilda människans situation när viresonerar om utformningen av vårt skattesystem. Vi kan inte bara betraktaskatlesyslemet ur övergripande samhällsekonomiskt eller statsfinansielltperspektiv, utan vi måste lägga stor vikt vid den enskilda människanssituation, vid skatternas effekter för enskilda människor i olika situationer.Men det är därför som del är så betydelsefullt att förändra vårtinkomstskattesystem. Det är därför som jag har varit beredd att höja en delandra skatter trots alt det har sina problem. Men problemen är ändå större ivårt inkomstskattesystem med de höga marginalskatterna; de måste flyttas nedför all man skall få samhällsekonomin, företagsekonomin och privatekonomin attfungera bättre än . KJELL-OLOFFELDT (s): Det svenska skattesystemet har under desenaste åren utsatts för en allt häftigare kritik. Denna kritik har följt tvåhuvudlinjer. Den ena inriktar sig på vårt höga skattetryck och progressivileleni skalleultaget. Det sammanfattande ullr-ycket är "angreppet på de högamarginalskatterna". Den andra kritiska linjen tar upp brislen på rättvisa iskattebördans fördelning. Ett till ytterlighet generöst avdragssyslem.skatieflyklsdisposilio-neroch skattefusk har underminerat den gamla principenom skattebördans fördelning efter bärkraft. En alltför stor del av skattebördanfaller dessutom på vanliga arbetsinkomster, medan spekulations- ochkapitalvinster av olika slag beskattas lågt eller inte alls. Den borgerliga kritiken av skattesystemet har inle ovänlatnästan uteslutande följt den första linjen och koncentrerats på skalletrycketoch marginalskatterna. 1 bäde 1976 och valrörelser var det etthuvudbudskap till väljarna, lät vara att de mesl yviga löftena hann blekna ensmula . I ljuset av den skallepolitik som de borgerligaregeringarna har bedrivit under de här tre åren förefaller denna något störreåterhållsamhet välbetänkt. Jag skulle tro att del fanns mänga som väntade sig att detborgerliga maktövertagandet 1976 skulle leda till stora reformer av värtskallesystem, efter allt det ovelt som rnan hade öst över varaskaller, särskilt som den borgerliga regeringen kunde ta emot resultatet av ettivrigt skalleulre-dande som pågått sedan början av 1970-lalel. Något nytt skattepolitiskl grepp kom emellertid inte alllas av de borgerliga regeringarna. Man sänkte några skaller som betalas avföretagare, skogsägare och innehavare av större förnrögenheler, men man höjde destofler skatter - sammanlagt ett tjugotal - och införde nya skaller. Den endasystemförändring man åstadkom var indexregleringen av skatteskalorna. Vad har då hänt i sak med våra skaller under de treborgerliga regeringsåren? Hur har det gått med skattetrycket och medrnar'ginalskat- terna,huvudmålen för den borgerliga skattekritiken. Med skattetrycket brukar man avse skatternas andel avlandets samlade inkomster, bruttonationalprodukten. var den andelen50,. är skatteandelen enligt beräkningar 52,5 %.Skattetrycket har alltså stigit med . Men situationen är värre än så. En huvuduppgift förskatterna är ju faktiskt att betala den offentliga sektorns utgifter. Deutgifterna har under de tre borgerliga åren stigit avsevärt snabbare än denoffentliga sektorns inkomster. De offentliga utgifternas andel avbruttonationalprodukten uppgick . är samma andel . Det betyder att medan den offentliga sektorn hadeett inkomstöverskott på nära 10 miljarder har den nu ett underskott på ungefär14 miljarder, dvs, en försämring med nära 25 miljarder pä . Försämringenav den statliga budgetens saldo, som de borgerliga regeringarna haft deldirekta ansvaret för, har som bekant varit ännu större, ungefär 40 miljarder.Det som gjort den samlade försvagningen av den offentliga sektorns finansernågot mindre är det sparande som ATP-systernet fortfarande åstadkommer. Hur gick det då med marginalskatterna, den andraborgerliga symbolen för del svenska skattesystemets brister? På den punktenuttalade sig dåvarande statsministern vid partiledarutfrågningen underårets valrörelse. Han påstod då dels att marginalskatterna för enindustriarbetare närmast före det borgerliga maktövertagandet hadestigit , dels all marginalskatterna för samma arbetare under de treborgerliga åren sjunkit . Det var ett både slarvigt och okunnigtpåstående. var marginalskatten vid en genomsnittligindustriarbetarlön . är dentillbaka till läget är 1973, dvs. Om hade talat om istället för , hade han alltså varit närmare sanningen. Vilka slutsatser kan man då dra av de här resultaten avden borgerliga skattepolitik som har omgivits med så stora åthävor? Den första slutsatsen är att det rnäste betecknas somdirekt ohederligl all förespegla skattebetalarna ett lägre totalt skattetryck,när de skaller som vi nu tar in inle pä långa vägar räcker till för att betalade utgifter samhället redan har. Den andra är att vi befinner oss i ett sämreläge än när det gäller att omfördela skattebördan frånarbetsinkomster till andra skaltekällor. Den tredje slutsatsen är att det krävslångt mer grundläggande reformer av vårt skattesystem än vad borgerligskattepolitik förmår. I den socialdemokratiska motionen och i reservationen tillskatteulskottets belänkande anges huvudpunkterna i den skattereform som vi villgenomföra. Skatteuttagel bör förskjutas från en beskattning av hushållensinkomster till en indirekt beskattning. Det bör ske genom att en allmänproduktionsskatt införs. Inkomstskattens nivå bör sänkas och marginalskatternaminskas. Rätten till avdrag från inkomsterna bör begränsas. Skatten pårealisationsvinster bör skärpas. En lag mot skatteflykt bör införas ochskattekontrollen förstärkas. Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. rn. Del väsentliga är all dessa olika inslag i reformeringenav vårt skattesystem måste prövas i elt sammanhang. Skall vi kunna sänkainkomstskatten och dessutom hjäpligl klara finansieringen av de offentligautgifterna måste den indirekta beskattningen höjas - det finns ingen annan vägalt gå. Skall vi kunna försvara elt högt totalt skattetryck måste människornauppleva alt det är rättvist fördelat. Skall vi kunna ta ut skatter påproduktivt arbete och produktiva insatser får inte arbetsfria inkomster ochspekulationsvinster gå fria från beskatlning. Skall vi kunna sänkamarginalskatterna men ändå bibehålla en progressiv inkomstbeskattning får intevissti grujjper genom att utnyttja avdrag och skatteflyktsdispositionerundandra sig en beskattning efler bärkraft. Skall vi kunna upprätta skallemoraloch samhällssolidarilet måste bärkraftsprincipen avgöra skatteuttaget, skatteflyktenstoppas och skattefusket bekämpas på elt effektivt sätt. Den del av skattedebaiien som handlar om systemetsorättvisor har vi socialdemokrater fåll vara i slorl sett ensamma omatt föra. Det borgerliga etablissemanget har helt ägnat sig åt att angripamarginalskatterna. Varje debattdellagare från det hållet som har ställt sigupp och krävt lägre marginalskatter har hyllats som en hjälte i våra borgerligtdominerade massmedia. Man kan fråga sig vad det ligger för heroiskt i all krävaskattesänkningar när man inte talar om hur de skall betalas och vilka sorntjänar resp. förlorar på sänkta marginalskatter. Intrycket av hjältemod blir ännu mindre när det uppenbarasatt de som har gästat allra värst om marginalskatternas förödande verkningarsjälva har ordnat sina avdrag och andra s. k. skattedisposilioner så, att derasskatter är långt lägre än vad deras inkomster egentligen gör befogat.Åtskilliga ledamöter av denna kammare tillhör, av publicerade uppgifterall döma, den ktilegori som i delta avseende bara representerar ettställföreträdande lidande. sorn de borgerliga angriper marginalskatternaförsvarar nran de privilegier för höginkomsttagarna som vissa inslag iavdragssyslemet utgör. När vi socialdemokrater utifrån den socialdemokratiskapartikongressens beslut krävde begränsningar i den obegränsade rätten attgöra ränteavdrag och förlustavdrag försökte det borgerliga etablissemanget attgöra detta till en fråga orn de vanliga villaägarnas ränteavdrag. Man föste 1,5miljoner villaägare framför sig för att skydda del privilegierade fätal somskulle kunna beröras av våra förslag. Varför vill vi socialdemokraterompröva vissa delar av vårtavdragssyslem? Vi har framför allt tre skäl. Del första utgår från principen om likhet inför lagen -skallelagarna skall behandla skattebetalarna lika. 1 har vi enobegränsad rätt att från inkomsten dra av skuldränta. Den rätten grundades frånbörjan på principen om symrnetri i beskattningen. Ränteinkomster och andrakapitalinkomster är ju skattepliktiga. Men vi har också en annan princip ibeskattningen, nämligen all levnadskostnader inte är avdragsgilla. Den senareprincipen håller nu på att slås sönder av den obegränsade rätlen alt göraränteavdrag. De skattskyldiga som vill göra avdrag för arbetskläder,resekostnader eller facklitteraturutsätts för en ingående granskning och avkrävs ofta bevisrring Nr 58 avskallemyndigheterna, även om del bara gäller irägrtr hund-alappar, Onsdaeen den Syflel äruppenbart: man vill förhindra att rena levnadskostrntder, som inle ygdecember 1979 äromkostnader för inkomstens förvärvande, får dras av. skattemyndighetaccepterar utan en enda fråga riinteavdrag för hundratu- Fortsattreforme-senlals kronor även om de riintorna helt och hållet gäller utgifter förren ,yj , i,lomst-lyxkonsumtion. Det är inte skattemyndigheten som görfel. det är lagen som skatten in m är fel. Ett exempel bland många på hur ränletivdragen missbruktisfick vi frän avbetalningshandeln med bilar. Det visade sig att i varjefiill vissa bilhandhtre håller nere priset på bilarna och flyttar över en delav inköpspriset på avbelalningsränlan, som på detta siitt når fantastiskanivåer på 35 och . "Men vad gör det, staten betalar",som en bilhandlare uttryckte saken. I får rnan också göra avdrag för förluster iförviirvsktilla från inkomster i en annan förvärvskälla. Också den principenhade från början en rimlig motivering, irärnligen att möjliggöraresultatuljämning för rörelseid-ktue. Men människor med pengar har i viixandeutsträckning börjat utnyttja rätten till förlustavdrtig för alt med skattemedelfinansiera sina levnadskostnader och bygga upp privata förmögenheter. Ett inte alltför ovanligt fall är att en person köper enjordbruksfastighet, inle för att bruka den utan för alt förvandlti den tillsommarställe. Då gör mtin så att en minimal jordbruksdrift upprätthållssamtidigt som nödvändiga reparationer och ombyggnader görs. Kostnaderna blir dåförlust i jordbruksrörelsen, som sedan dras av mot andra förvärvsinkomster.Närsornmtirslällel är färdigt upphör jordbruksdriften, och anläggningen kanbrukas för sedvanliga fritidsnöjen. Räntorna på de pengar man lånar upp för altklara byggnadskostnaderna får man naturligtvis också dra av. Så kan man alltsåse till att man får sin egen fritidskonstrrntion betald av andra. En ofta omdebatterad fråga är huruvidtt reglerna förföretagsbesktittning-' en i vissa delar ger företagare tivdragsräil förkostirader sorn inle hänför sig till rörelsen utan i själva verket utgörföretagarens och hans familjs privata levnadskostnader. TCO har i en skriflingående belysl ett tinlal fiill där avdragsmöjlighelerna fungerar på delsättet. Även om viickt livliga protester, bl. a. frånjordbruktirhåll, bär den iindå i icke ringa grad sannolikhetens prägel. Jag kan bidra med ytterligare elt exempel pä hurskattereglerna för förettig kan användas för att finansiera privat konsumtion.Jag har tned mig här ett brev från ett företagsom kallar sig Stäkels Marina.Brevet kom till elt mindre företag i och är en reklambroschyr förfritidsbålen . De argument broschyren åberopar för att mottagaren skulleköpa bålen i fråga är all den ktrn skrivas av i förelagets beskattning och allmomsen på båten dessutom är avdragsgill. Skälet till all förelaget -i delta fall ett bokförlag - med skattefria pengar skulle kunnti förvärvafamilj- och fritidsbåten är enligt broschyren alt förettig med mer än 30anställda har all rätt att köpa en fritidsbåt som sedan de anställda ktin fåutnyttja som Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. en extraskattefri förmån. Men jag förmodar att ingenting hindrar att företagsledareneller företagsägaren i huvudsak reserverar denna extra skattefria förmån försig själv - naturligtvis utan heder och samvete. Vårt avdragssystem brukas och missbrukassåledes i många olika former. Men en sak har alla de häravdragskonslruklionerna gemensamt. För att de skall kunna utnyttjas på allvarkrävs goda inkomster och belåningsbara förrnögenheler. Avdragssyslemet gynnarrned andra ord systematiskt de högre inkomsttagarna. Det är de som kan låtaandra skattebetalare finansiera sin levnadsstandard- "leva på andrasbekostnad", sorn det brukar heta nar man talar om vanligaunderstödstagare. Vårt andra skal för att vilja ompröva avdragssyslemet äralltså att det skapar högst besynnerliga snedheter och orättvisor i vårtskattesystem. Av taxeringsstatistiken framgår det att avdragen stiger medinkomsterna långt utöver vad som skulle kunna motiveras med kostnaderna för allförvärva dessa inkomster. Det innebär att den progressivitet som skattesystemethar på papperet inle finns i levande livet. Som har åberopats i den här debatten har det ihöst utkommit en liten skrift som pä ett rnycket konkret sätt avslöjar myten omatt det skulle vara de rika som dignar under skattebördan. Del är en journalistvid tidningen i , , som samlat elt antal reportage omde rika och deras skatter. Det är ett lysande exempel pa undersökandejournalistik, där höginkomsttagarna i med datateknikens hjälp plockats avalla sina skattehemligheter. Undersökningens slutsats iir helt enkelt att jurikare en malmöbo är desto mindre betalar han i regel i skatt.Låginkomsttagarna i betalar i allmänhet mer skatt per inkomstkronaän höginkomsttagarna på Malmös sociala parnass . där man, hittarherrskap som betalar mindre skatt ån sina hembiträden och miljonärer utan någonbeskattningsbar inkomst alls. Det väsentliga i sammanhanget är all såvitt denundersökande journalisten kunnat utröna har den fantastiska förvandlingen avhög levnadsstandard till nästan outhärdligt läg skatternässig bärkraft skenhelt inom lagens ram med utnyttjande av avdragsreglerna, förstående banker ochs, k, skatterådgivare. Metoderna att åstadkomma den här förvandlingen är många.Jag har redan nämnt några, men jag skall redovisa ytterligare en metod somtydligen är omtyckt, i varje fall i .