prot · G309109 · 1979-12-31 00:00:00 — Vi har ju haft en period och början av1970-talet när allt skulle lösas, om vi bara ändrade på samhället. Så enkelteller så svårt behöver det inte vara. Jag noterar att Per sade attdet inte räcker att relatera till den sociala bakgrunden. Visst är oftamänniskors livsmiljö i samhället bidragande orsak till missförhållanden, mendet får ju inte bli så att, som det heter, "medan gräset gror, dörkon". Det finns hos alla människor något som vi kan ta vara på, något somvi kan bygga på för att få in dem i en mänsklig gemenskap. Men vad hjälper det missbrukarna om vi lyckas klara ettrehabiliteringsarbete i en samhällets institufion, om de sedan släpps ut tillett samhälle där ingen bryr sig om dem, där de känner sig ensamma ochisolerade? Då är vägen fillbaka till missbruket - som oftast är en flykt frånden obehagliga verkligheten - ganska bekväm att gå. Regeringen föreslår höjningar till organisationernasverksamhet, och utskottet plussar på med förslag från den socialdemokratiskamotionen. Tyvärr tillstyrker inte utskottet förslaget om ett nytt anslag tillsocialt arbete och information i arbetslivet. Jag beklagar det. LO bedriver isamarbete med en kamratstödjande verksamhet inom ca 120 projektpå olika arbetsplatser. Jag tror att det är oerhört viktigt att sådanverksamhet får möjlighet att bedrivas i ökad omfattning och att den får ettkontinuerligt stöd. Jag noterade att beträffande dennaverksamhet sade att den är en av de nya framgångsvägar som behövs. Arbetslivetär kanske den mest betydelsefulla gemenskapen för människor. Lyckas jag med ettarbete, har jag större möjligheter att lyckas i andra sammanhang - i familjenoch i fritidslivet. Men jag tror dessutom att Folkrörelsesverige - och det mågälla polifiska partier, fackliga organisationer, barn- ochungdomsorganisationer, , , idrottsrörelsenosv. - är den kanske största resursen vi har för att dels få in människor i engemenskap redan från ungdomen, dels kunna rehabilitera dem som skall återförastill en mänsklig tillvaro efter en period av missbruk. Vi löser inte problemengenom att stå här i talarstolen, sade , och : Det får inte bara bli fagert tal. Jag håller helt med om det. Men jagmenar att våra folkrörelser måste ta sitt ansvar och målmedvetet arbeta på attfå med människor i den gemenskap som ryms i verksamheten i en folkrörelse. Hosalla människor finns det något som man kan fånga upp. Det är klart att ett sådant här arbete kräver speciellainsatser av oss i folkrörelserna. Det kan bli jobbigt. Ett sådant socialtarbete kanske bryter det förträffliga mönster vi har i vårtOrganisationssverige. Den f. d. missbrukaren kanske inte platsar i vårgemenskap. Vår välmenta sociala insats - om vi nu försöker göra en sådan -kanske misslyckas. Nåväl, det kanske den gör både en och två gånger, men jag trorändå att det är vår skyldighet att ställa upp. Vi har alla behov av att bliomtyckta, att bli uppskattade och att få uppmuntran. Vi har alla behov av attkänna värme och gemenskap, av att känna att vi betyder något. Visst behöver vi samhälleliga insfitutioner som ger vårdoch rehabilitering, men jag tror att det är ännu viktigare att den vården följsupp av gemenskapsarbete och medmänsklighet i det vardagliga livet. Och därtycker jag att alla vi som verkar inom folkrörelserna har en stor uppgift.Samhället skall givetvis ge organisationerna stöd, men sedan borde det vara enutmaning för organisationerna att få med de utslagna människorna i singemenskap. Missbruket är ett rop på hjälp. En idéburen verksamhet är ettmeningsfullt alternativ till alkohol- eller narkotikamissbruk. Det har talats mycket om faroroch risker, om oro och rädsla för framtiden, och vi har blivit uppmanade atttänka på våra barn, på den kommande generationen. Det som oroar mig mest avallt är det ökade alkohol- och narkotikamissbruket och dess effekter på de ungamänniskorna som skall forma morgondagens samhälle. Vi måste ge dem en chans. Vimåste se till att de får ett alternativ som ger dem en framtidstro. Jag troratt det är en god investering vi gör, om vi prioriterar i insatser för enmänskhg tillvaro för alla människor. Det är en mänsklig rättighet att få levaett harmoniskt, drägligt liv. I ett välfärdssamhälle borde denna mänskligarättighet vara en självklarhet. Förste vice talmannen (): I den allmänpolitiska debatten såväl i höstassom uppehöll jag mig uteslutande vid missbruksfrågorna. Det stårhelt klart att de utgör vårt största och allvarligaste sociala problem,särskilt allvarligt därför att missbruket kryper allt längre ned i åldrarna.Samtidigt måste vi en gång för alla göra klart för oss att det inte finns någraenkla lösningar utan att det krävs tålmodiga insatser på samhällslivets alla områdenoch av varenda en av oss - som förälder, som arbetskamrat, som medmänniska - omvi skall kunna bryta utvecklingen. betänkande innehåller många synpunkteroch förslag som är bra och angelägna och som jag gärna vill yrka bifall till,t. ex. förslaget om anordnande och drift av ytterligare 100 platser iinackorderingshem för alkoholmissbrukare utöver vad som föreslagits ibudgetpropositionen. Den planerade breda aktionen mot langningen är vidareutomordentligt angelägen. Men betänkandet innehåller också några synpunkter som jaghar svårt att ställa mig bakom. Det gäller vad som sägs på s. 21 om denoffentliga representationen och som kommer att behandla i sittinlägg. Det gäller också vad som sägs på s. 22 om registrering av alkoholinköpeller begränsning av inköpsrätten. Eftersom de motioner som förespråkar allmän registreringav alkoholinköpen eller en begränsning av inköpsrätten samtliga föreslås bliavslagna har jag inget yrkande. Men utskottet säger trots detta att det är"mofiverat att förutsättningarna för att tekniskt genomföra sådanaåtgärder undersöks så att, om det skulle visa sig nödvändigt, åtgärderna kaninföras med kort varsel". Läser man de bakomliggande motionerna, finnerman att de också genomsyras av uppfattningen att en inköpsregistrering ellerbegränsning av inköpsrätten skulle vara inte bara nödvändig utan också etteffektivt hjälpmedel om vi inte på annat vis kan minska den totalaalkoholkonsumtionen. Jag vill därför motivera varför jag tror att sådanaåtgärder- dess värre - skulle motverka sitt syfte. Vilka effekter skulle ett återinförande av en ransoneringliknande motboken få? Högsta motboksransonen 1955 var sprit imånaden. Kvinnor utan eget hushåll fick normalt inte någon tilldelning, inteheller pensionärer som bodde på ålderdomshem. Tilldelningen i övrigt baseradespå inkomst, ställning i samhället, eventuella fylleriförseelser, skatteskulderm. Det är knappast troligt att någon skulle vilja förespråka enförnyad särbehandling av kvinnor, pensionärer eller andra grupper, om enransonering i form av motbok eller motkort skulle återuppstå. Begränsades ransonen till , alltsåbetydligt mycket mindre än , skulle varje motboksinnehavarefå ut sprit . Detta är drygt dubbelt så mycket som igenomsnitt konsumeras legalt i . Sannolikheten är dess värre stor attdetta skulle leda till en ökad och inte till en minskad spritförsäljning.Ransonen skulle nämligen lätt uppfattas som en rättighet som bör utnyttjas.Denna min -kanske pessimistiska - uppfattning stöds dess värre av uppgiften attdet i slutet avmotbokstiden var inte som köpte ut hela sin ranson. Samtidigtsaknade av dem som greps för fylleri motbok. Trots det kom deuppenbarligen ändå över sprit i betydande omfattning. Risken är därför, som jagser det, stor att vi skulle få en ökad överlåtelse av sprit, ökadhembränning, smuggling, konsumfion av K-sprit osv., om någon form avransonering på nytt infördes. Låt oss inte heller glömma bort att beslutet om attavskaffa motboken fattades i betydande enighet, just därför attmotboken inte visat sig leda till en konsumtionsminskning, utan tvärtom. Ocksåi dag talar således mycket för att en återinförd ransonering skulle motverkasitt syfte och leda till en ökad - inte minskad - total konsumtion samtdessutom till en omfattande illegal hantering. Vilka effekter skulle då en registrering av alkoholinköpenfå, om man valde den vägen? Svaret beror naturligtvis på hur de registreradeupplysningarna om den enskildes alkoholinköp skulle användas. Skulle alla integritetsaspekter beaktas och inköpen barabli en fråga mellan köparen och datorn, blev registreringen naturligtvis baraett slag i luften. Samma resultat skulle enklare och billigare kunna nås genomen obligatorisk legitimation. Men avser man i stället med en registrering attge avkall på integritetsaspekterna och vidta åtgärder när inköpen överstigervissa volymer, kan gränserna knappast hållas hemliga och konsumenten lämnas itotal ovisshet om när kontroller eller andra åtgärder skall sättas in. Detskulle strida mot hela vårt rättsmedvetande och mot våra strävanden på dataintegritetensområde. Om gränser skulle sättas måste de rimligtvis beslutas av riksdag,regering eller myndigheter under en betydande öppenhet. Dess värre skullelangare och missbrukare mycket snart anpassa sig till dessa gränser och sökavägar för sin anskaffning av alkohol som gör att de inte kommer i kontakt medvolymgränsen men som kommer att ytterligare öka den illegala hanteringen. Och vad skall hända om volymgränsen överskrids? Skall mandå vidta en avstängning ? I så fall skulle effekten bli alldelesdensamma som om man återinförde motbok eller motkort. Skulle resultatet istället bli att man avstängde konsumenten för , skulle resultatetbli ett system som liknade de spärrlistor i full enighet avskaffadeår 1977 såsom varande verkningslösa. Eller skall ett överskridande avvolymgränsen leda till anmälan till polismyndighet eller socialnämnd? Var skalli så fall gränsen sättas och vilka åtgärder skall då få eller böra vidtas? Om jag börjar med gränsen måste denna antingen sättas lågti det vällovliga syftet att man skall nå ungdomar i riskzonen - det skullekräva betydande personalinsatser, som man riskerade att i onödaningripa mot en mängd normalkonsumenter som skulle uppfatta detta som ett mycketallvarligt ingrepp i deras integritet. Eller också måste man sätta gränsen såhögt att missbruket redan kan vara etablerat när det noteras viainköpsregistreringen. Då kan den här ganska höga inköpsgränsen komma attuppfattas som en auktorisation av vad som är ofarlig konsumtion, något somskulle få effekter direkt motsatta den avsedda. Frågan är om inte de personal- och utredningsresurser som skulle krävas skulle användaseffektivare genom direkta insatser för de stora grupper av ungdomar och äldremissbrukare som det gäller. Dessa grupper är redan nu relativt väl kända, menvi saknar i stor utsträckning resurser och möjligheter att hjälpa dem. Jag har därför, herr talman, svårt att förstå vilkafördelar som skulle stå att vinna genom en registrering av inköpen, fördelarsom man inte enklare och effektivare skulle kunna uppnå på annat sätt. Jaghoppas därför att det beslut som av allt att döma kommer att fatta omatt utreda tekniken bakom en inköpsregistrering eller ransonering inte skallkomma att invagga oss i något slags trygghet eller känsla av att ha vidtagitkraftåtgärder för att komma till rätta med missbruket. Det är, herr talman, inte ytterligare restriktioner sombehövs utan kraftfulla insatser för att förebygga orsakerna tillmissbruksproblemen och för att hjälpa dem som redan har drabbats. Någragenvägar gives dess värre inte. I detta anförande instämde , , , , , , , , , , ,och (alla m). () replik: Jag noterar att inte hadenågot yrkande, men jag vill ändå ytterligare en gång understryka vad jag sadenyss, nämligen att vi i utskottet inte föreslår ett ställningstagande tillförmån för någon av de här åtgärderna. Vi säger endast att de tekniskaförutsättningarna bör utredas. Vi gör det närmast för att man skall få klartför sig att om utvecklingen inte innebär en minskning av alkoholkonsumtionenoch framför allt om utvecklingen inte innebär att åldersVänsen respekteras, såblir det nödvändigt att överväga ytterligare restriktioner. Men vi hoppasnaturligtvis att det inte skall bli nödvändigt att genomföra ytterligarerestrikfioner. Vi är nämligen medvetna om att alla restriktioner har nackdelaroch att de för att kunna införas måste ha ett brett stöd i den allmännaopinionen. belyste effektfullt en del av problemenmed sådana här restriktioner, även om jag tycker att hennes framställning varen smula ensidig. Jag tänker emellertid inte gå in i någon debatt. Vi har frånutskottets sida inte ansett att vi mera ingående behöver analysera fördelar ochnackdelar med dessa åtgärder . Vi har bara velat skaffa oss bättrehandlingsberedskap. Vi hoppas alltså på en utveckling som gör att ytterligarerestriktioner inte behövs. Det är någonting som alla svenskar kan medverkafill. Förstevice talmannen () replik: Herr talman! Jag har noterat attdet inte föreligger något ställningstagande från utskottets sida. Det ärorsaken till att jag inte har framställt något yrkande. Allr h I I't'k ' JS '' "'' inlägg ville göra var att varna för enövertro på h ' b k ° d ''strikfioner som manredan på förhand måste utdöma som verkningslösa. Det är helt andra insatser sommåste till, om vi skall kunna komma till rätta med dessa mycket svåra ochallvarliga problem. () replik: Jag kan försäkra att i utskottet finns ingenövertro på restriktioner, men vi har heller inte den naiva uppfattningen att restriktionerär verkningslösa. Vi menar att det behövs åtgärder på en rad olika områden. Vihar redan restriktioner. Vi har en restriktiv alkoholpolitik, med enåldersgräns för inköp av alkohol som ligger över myndighetsåldern, meden prispolitik som innebär att man tar ut långt högre priser än vadframställningskostnaderna motiverar, med en försäljningsorganisafion medstafiigt monopol. Det går alltså inte att hävda attvi skall säga ja eller nej till restriktioner, för vi har redan sådana. Man kanbehöva överväga ytterligare restriktioner, om de nuvarande inte visar sigtillräckliga, men någon övertro på dem har vi lika litet som vi haruppfattningen att de är verkningslösa. Det finns både för- och nackdelar medrestriktioner, och man skall tänka sig noga för innan man inför ytterligarerestriktioner. Framför allt skall man se till att det finns en förståelse fördem hos allmänheten. Det finns det inte - det håller jag med IngegerdTroedsson om. Men det kan inte uteslutas att det kan komma att bli nödvändigtatt införa ytterligare restriktioner. Förstevice talmannen () replik: Herr talman! Jag tycker att vadGabriel sade här är viktigt, nämligen att det riktiga måste vara att setill att de restriktioner som redan finns verkligen upprätthålls. Och jag trorpå att en hel del av de restriktioner som finns verkligen har effekt. ex. att det tyvärr är nödvändigt att bibehålla åldersgränsen . Som jagsade i mitt huvudanförande tror jag att det är utomordentligt nödvändigt att setill att langningen på alla vis motverkas och att vi alla som arbetskamrateroch föräldrar verkligen inser vårt ansvar när det gäller den frågan. Men jag är orolig när säger attom utvecklingen skulle bli ännu värre måste vi överväga ytterligarerestriktioner. Jag tror att vägen via ytterligare restriktioner inte skulle geåsyftat resultat. Skulle vi vidta ytterligare restriktioner skulle det dessvärre ge ett intryck av att nu har man gjort någonting. Risken är då att allaandra utomordentligt viktiga åtgärder som måste vidtas inte kommer att vidtas,att man inte kommer att inse hur nödvändigt det är att satsa på åtgärder överhela fältet -inte min instrument för att kunna vidta restriktioner skulle deticke leda till avsett mål - dess värre. Genom dagens beslut läggs en god grund förett krafttag gentemot alkoholmissbruket i vårt land, ett av våra störstasociala problem. Särskilt oroande är, som så ofta framhållits under dagensdebatt, av och andra, att missbruket ökar bland ungdomar. Jagundrar om man inte skulle ha en del erfarenheter att hämta från Förentastaterna, där man i varje fall i vissa stater har en lagstiftning som ärsträngare i fråga om ungdomars förtäring av sprit än den vi har här hemma. I raden av föreslagna åtgärder finns emellertid ocksånågon, som icke gärna kan ha direkt samband med missbruket, framför allt ickebland ungdomar. Jag syftar på förslaget om att all statlig representation börvara spritfri, mom. 26 i utskottets hemställan. Knappast hör yngre årsklassertill vanliga gäster i statlig representation där alkohol förekommer, än mindretonåringar. Förslaget i denna del har alltså en annan motivering. Denmotiveringen är att ett gott föredöme skall åläggas i samband med statliggästfrihet. Genom att spriten därvid försvinner skulle andra - utan åläggande - inspirerastill att göra på samma sätt. är texten i utskottsbetänkandet en smula svårtolkad.Det står att "all staflig representation bör vara spritfri". Bör ärnågot annat än skall. Skall är tvingande, så icke bör. Men genom att ordet aUtillagts nalkas bör betydelsen skall, dvs. förbud i annat än särskilda fall.Dispens skulle med andra ord icke kunna ges generellt. I så fall intarutskottet en annan ställning än den man intar i den socialdemokratiskaparfimotionen, i vilken framhölls att "undantag kan behöva göras för vissrepresentation gentemot utlänningar". Visserligen är ledamöter av ettutskott icke någon tolkningsmyndighet, allra minst i fråga om de bestämmelsersom regeringen kan komma att utfärda efter beslut, men någon avledamöterna, t. ex. , kan kanske ge oss en fingervisning om vilkatankar som tänkts. Menar man egentligen i princip? Om man t. v. utgår från att förbudslinjen skall gällamåste det först och främst erkännas att syftet är gott. Att utgöra ett gottföredöme är lovvärt. Att tvinga en person därtill är mer diskutabelt. Men vidnärmare analys blir man än mer betänksam. Ligger icke bakom utskottets förslagett avsteg från gamla goda principer för representation och gästfrihet vare sigdet är i hemmet eller utanför? Vid sådana tillfällen bör ju en värd bemöda sigom att gästerna skall trivas och få det som de själva önskar. Men genom det nuföreslagna förbudet skall gästens önskemål i fråga om drycker icke spela någonroll. Vill en gäst av sedvänja eller medicinska skäl eller eljest ha ett glasstarksprit till maten skall detta förmenas honom. Ligger inte bakom detta ettutslag av en förmyndar-mentalitet, där myndigheterna bestämmer vad gästen skallförtära, icke värden eller den som fungerar som värd. Tobaksrökning anses emellertid av någon anledning tillåtenfortfarande, trots att det enligt en undersökning som publiceras bl. Nr 109 även icke-rökare kan fånikotinskador när någon i närheten röker. /-v j - j nästa initiativ! Konsekvensen av det nu föreslagnaförbudet skulle bli att en statschef icke kan bjudasina gäster på ett glas fill kaffet, att talman icke kan A Ik hnlnnlink förpläga beskickningscheferna eller gästande riksdagsdelegationer påvanligt nch missbruksvård ' "beskickningschefer ute i världen icke kan bjuda på en drink av sedvanligtinnehåll för personer som de vill samråda med, umgås med eller inhämtainformationer från. En svensk generaldirektör som bjuder en utländsk kollega pånågon målfid bör nog i förväg tala om för kollegan vad som väntar. Genom ett förbud görs också bekant inåt och utåt attsvenskarna är ett folk som inte kan hantera sprit. Omsorgen om deras hälsaskulle kräva ingrepp som det nu föreslagna. Ett förbud som saknar motsvarigheti med oss jämförbara länder skulle alltså införas - självfallet icke av omsorgom utlänningar utan av omtanke om svenskarna. Den utbildning som grundlagts häri landet och det välstånd som råder i i förhållande till många andrastater skulle alltså ha medfört ett påbud som för omvärlden måste te siggrönköpingsmässigt, ett påbud som är nödvändigt enligt mening ochsom i sinom tid kommer att stadfästas av regeringen. skall ingen tro eller ens kunna göra gällande att jaghär vill förorda öppna tunnor och flödande drycker. När tidigarebehandlade denna fråga förutsatte skatteutskottet i sitt betänkande 1976/77:40att stat och kommun bör kunna visa stor återhållsamhet i fråga om användning avalkoholdrycker i representationssammanhang. Till detta uttalande hänvisas, ochdet yrkande som har utdelats till kammarens ledamöter och som jag nu kommer attläsa upp bygger på detta. Jag yrkat beträffande frågan om servering av alkohol vidrepresentation att med anledning av mofionerna 1979/80:163 delvis,1979/80:1018 yrkande 3 och 1979/80:1862 yrkande 4 som sin mening ger regeringentill känna att står fast vid skatteutskottets av godkändauttalande i frågan som framgår av skatteutskottets betänkande 1976/77:40 s. 75och som har följande lydelse; "Beträffande frågan om alkoholfri representation kanutskottet i princip instämma i motionärernas önskemål, men utskottet ärsamtidigt medvetet om att genomförandet av detta önskemål lagstiftningsvägenkommer att möta betydande svårigheter. Utskottet förutsätter dock att stat ochkommun bör kunna visa stor återhållsamhet i fråga om användning avalkoholdrycker i representationssammanhang." Så lyder alltså yrkandet. Men står det icke bakom mom. 26i utskottsbetänkandet ett enhälligt utskott? Jo, det är sant, och därför tordeutsikterna till framgång med yrkandet vara rätt små. Likväl är det faktisktönskvärt att i varje fall några riksdagsmän reagerar mot det påbud som, även omdess syfte är gott, icke kan betecknas som annat än onödigt. Påbudet lär ickelänge komma att leva. Redan när det sätts i sjön vill emellertid några av oss ikammaren reagera mot detsamma. 46 säger frånsocialutskottet att detta påbud icke hör till de viktiga sakerna i dagens debatt, att det icke är en av destörre åtgärderna som Nr 109 vidtas. Men då måste man också fråga: Varför skall man då införa den detsamma? I detta anförande instämde , ,Per Stenmarck, och (alla m). GABRIELROMANUS (fp) replik: Det är inte utskottet som har dramatiseratdenna fråga, utan det är , som talar om ett förbud som skallinföras, om ett ingrepp i människornas rörelsefrihet osv. Jag vill påminna omvad det gäller. Utskottet har med anledning av motioner gjort ettuttalande om de principer som utskottet anser skall gälla för den statligarepresentationen, dvs. alkoholförtäring på skattebetalarnas bekostnad. Det ärinte fråga om några inskränkningar i människors frihet att dricka alkohol, utandet handlar om vad vi skall göra med de pengar som vi tar från skattebetalarna.Det är inte orimligt att anger vissa riktlinjer för det. Därförföreslår vi att ställer sig bakom det som utskottet har sagt, dvs.att all statlig representafion bör vara spritfri och att staten bör visa storåterhållsamhet i fråga om användningen av andra alkoholhaltiga drycker irepresentationssammanhang. Jag kan inte inse att det innebär brist på gästfrihet inte bjuder på sprit. Om den uppfattningen skulle vara spridd i ,att det är dålig gästfrihet att inte bjuda på sprit, då är det viktigt att vihävdar att man kan visa gästfrihet utan att bjuda på sprit. Jag tror också attdet är viktigt att vi gör klart att anser att statens gäster börkunna trivas utan att dricka sprit, att främmande generaldirektörer som kommerhit och hälsar på inte behöver varnas i förväg med att "nu din stackareskall du få en lunch utan snaps". Vi utgår från att de kommer att trivasäven om de får hålla till godo med svagare drycker. Ifall de uppfattningar om gästfrihet som sig till tolk för är vanliga, är det vikfigt att det görs klart, attriksdagen inte delar hans syn. Vi menar i stället att gästfriheten mycket välkan utövas enligt de principer som utskottet uttalat. Men jag vill understrykaatt vi inte föreslår någon lagstiftning. Vi föreslår att gör ettuttalande. Sedan blir det regeringens sak att tillämpa det. Och skulleomfattande skadeverkningar visa sig på grund av att man inte bjuder på sprit istatens regi, så utgår jag från att regeringen kommer att rapportera detta. Jagskulle bli förvånad om det uppstod några som helst skadeverkningar om riksdagenföljer de principer som socialutskottet här har angivit. Därför vidhåller jagmitt yrkande om bifall till hemställan i det enhälliga utskottsbetänkandet. Nr 109 () replik: O H acn Hpn Herr talman!