prot · G30973 · 1979-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1979/80:73 8 1 Anmälan om kompletteringsval till valprövningsnämnden Centerpartiels partigrupp har anmält att partietssuppleant valprövningsnämnd sekreteraren . avlidit.Partiet har som ny cuppleant i valprövningsnämnden anmält . . var också suppleant 1976 utseddavalprövningsnämnden. Med hänsyn till att vissa ännu ej avgjorda besvärsärendenrörande kommunalvalen föregående år skall prövas av valprövningsnämnden i densammansättning som denna då hade, har partigrupp föreslagit attBengt Kindbom skall utses som suppleant även i den gamla valprövningsnämnden. Anmälan öm kompletteringsval till valprövningsnämnden Talmannen förklarade vald lill suppleant i såväl 1976 som valprövningsnämndBengt Kindbom (c) § 2 Justerades protokollet för den 22 innevarande månad. § 3 Föredrogs och hänvisades 1979/80:2lill finansutskotlet § 4 Föredrogs och hänvisades 1979/80:1904till skatteutskottel § 5 Föredrogs och bifölls Interpellationsframställningarna1979/80:127 och 128 § 6 Allmänpolitisk debatt Många känner djup oro för ett krigmellan supermakterna. aggression i , som med rättafördömts i hela världen, utlöste den aktuella krisen mellan supermakterna. Nr 73 har förhållandetmellan dessa gradvis försämrats. Onsdagenden staterna har man tyckt sig finna enförnyad sovjetisk expansionism som 30 januari1980 upplevs som ett allvarligt hot motvitala amerikanska intressen, framförallt i MellerstaÖstern, I tycks man ha upplevt ett minskal Allmänpolitisk amerikanskt intresse föravspänningspoliliken, en skärpning av debatt hållning i skilda frågor, alltmerhögljudda krav på förnyad kapprustning. Så har motsättningarna gradvis trappats upp fram tilldagens nedfrusna förbindelser. Säkerligen vill ingen av supermakterna ett krig. De vetalltför väl vad del skulle innebära även för egen del. Men vi fårdärför inte underskatta lägels allvar. Där finns risken all dessa supermakter på allt starkarekollisionskurs mot varandra kan snubbla in i en väpnad konflikt. Det finns djuporo på många håll över att statsledningarna i supermakterna inte har förmågaatt hantera en krissituation. I ett läge när dialogen förstummas ochkontakterna slammat igen, finns alltid risken för en felbedömning av motståndarensavsikter och därmed förhastade aktioner. Just är det därförsärskilt viktigt att alla krafter sätts in för att upprätthälla freden. Där finns vidare faran för att dagens krissituation skallsätta i gång en ny kapprustningsvåg. har man elt intryck av attsupermakterna rustar upp sin militära styrka för att dölja sin politiskasvaghet. Men de rustar sig till en allt större otrygghet. Risken är stor altdessa väldiga vapenarsenaler, alltmer svåröverskådliga, med allt kortare varningstidervid ett anfall, utlöser ett storkrig. Ju längre kapprustningenfortgår, desto större blir riskerna för krig. Det finns i detta allvarliga läge skäl att helt kortunderstryka några av grundvalarna för vär alliansfria utrikespolitik. Neutralitetspolitiken måste stå orubbligt fast. Vi skallicke låta oss dras in i supermakternas militära allianser, inte i ett kalltkrig. Neutralitetspolitiken måste präglas av fasthet och kontinuitet ochstödjas av ell efter våra förhållanden starkt försvar. måste stödja de små ländernas strävan att värnasill oberoende. 1 som präglas av växande motsättningar mellanstormakterna finns det en risk för att dessa länders intressen träds för nära.Vi vet dessutom att i det tid skärps behandlingen avoliklänkande, dåhårdnar förtrycket i stormakternas slagskugga. Vi har sett exempel på delta i , därSovjetunionen har marscherat in. är ett ockuperat land. I Cambodja pågår just nu vad som riskerar att bli eltfolks och en nations dödskamp. Situationen beskrivs av den engelske journalisten på följande sätt: Om ingen uppgörelse kan träffas som garanterar landet en neutral ställning "tycks det nu oundvikligt att Cambodjasförintelse kommer att fullbordas. Denna förintelse, om den tillåts ske, kommer inte att bli lätt att förklara för våra barn. En gång kommer Cambodjas död att betraktas som en av det ljugonde århundradets största förbrytelser. Vad som 4 kommer att upplevas som ännu meroförståeligt och oförlåtligt är att denna icke ägde rum plötsligt, oväntat, över , utan ," Vi får i denna det begynnande tid integlömma problemen i , Jag kommer i annat sammanhang alt återkommadärtill. Folket i har kämpat för sinnationella frihet - mot kolonialmakten, mot den vita rasistregimen. står manpå tröskeln till oberoende. Den engelska regeringen har lagt ner ett mycketförtjänstfullt arbete för att få en fredlig uppgörelse till stånd. Desto störreoro känner man inför underrättelser om att den engelska guvernören tillåtersydafrikanska trupper på jord, att Patriotiska frontens partier påolika sätt hindras i sill arbete, att den rhodesiska armén och de beryktade s,k, hjälptrupperna används för all skrämma befolkningen. Det är viktigt att delgörs klart för den engelska regeringen att opinionen i andra länder noga följerdet som händer. Det vore djupt tragiskt om chansen till en fredlig lösning iZimbabwe skulle spelas borl. måste efter måttet av sin förmåga bidra tillkampen för fred och mot kapprustning. Vi måste eftersträva en folkligmobilisering mot rustningsvanvettet och all medverka till att människornas orooch fredslängtan formas till elt mänskligt och konkret krav på besinning,nedrustning, fred och solidaritet. Det är innebörden av arbetarrörelsensfredsappell, som vi antagit. läste jag i en amerikansk tidning en rapportfrån . Där står följande: Där så sent som i går alla var nedstämda avden svaga ekonomiska utvecklingen och de dystra utsikterna för framtiden, harpulsarna plötsligt börjat slå fortare därför att det verkar attkomma tillbaka. Finanskretsarna hoppas att detta skall bli ett ekonomisktlivgivande medel, ell elixir. Dessa förhoppningar knyts alltså till en ökad produktionav stridsvagnar, flygplan och raketer - ting som i bästa fall förblir oanvändaatt rosta på någon militarismens bakgård. Om någon i stället sagt att nu skallvi smida plogbillar föratt hjälpa de fattiga i världen, eller att nu skall visälla in stora resurser för alt röja upp fattigdomen i våra städer, då hade manknappast talat om livgivande medel. Då hade vi fått höra talas om den fara förfriheten som följer av att öka den offentliga sektorn och höja skatterna. Men igrunden är det ju bara fråga om för vilka ändamål vi vill öka produkfionen ochvilka värderingar som skall styra vår gärning. Den internationella krisen-talet om livgivande medel är juett uttryck för den krisen - har hårt drabbat också . Genom värtexportberoende och vårt beroende av importerad olja blir vi mycket sårbara. Den borgerliga regeringen skall sålunda inte lastas föratt vi drabbats av ekonomiska svårigheter. Det var oundvikligt. Men däremotmåste den hårt kritiseras för att den inle givit medborgarna en rikligbeskrivning av den ekonomiska verkligheten, för att den i väsentliga avseendenfört en oskicklig och orättfärdig politik. lade den borgerliga regeringen framen budget. Den rev slöjorna av valrörelsens skönmålning av det ekonomiskatillståndet i nationen. den 30 jtinuari 1980 I valrörelsen sade de borgerligaalt de hade klarat krisen. Jag har här ett exemplar av Sydsvenska Dagbladetfrån som pryds av en bild av de tre partiledarna. Desäger där: "Vår politik har fört ur krisen." Man kunde undervalrörelsen i tal efter tal höra budskapet alt alla kurvor nu pekar åt rätthäll, och förespeglade en skördetid av skattesänkningar. vet vi att vår ekonomiska situation i själva verket ärmycket bekymmersam. vet vi att skattesänkningslöften eftervalet vissnade med höstlöven. Vi har ett gigantiskt underskott i statsfinanserna. Del ärulan motstycke i vår historia, utan motstycke i vår omvärld. Det är ett uttryckför den borgerliga regeringens oförmåga att hålla kontroll över statsutgifternaoch att skaffa tillräckliga inkomster till staten. Vi har ett stort och växande underskott i våra affärer meduflandet. Det visar att vi som nation lever över våra tillgångar. 1976 hade visom nation en fordran på utlandet. har den förbytts till en skuld. Industriinvesteringarna- framtidsbygget- har rasat under den borgerliga regeringsperioden. Fortsätter detta slår Sverigesframtid som industrination på spel. Prisökningarna uppgick fill . Det ärdubbelt så mycket som utlovades . Sedan den borgerligaregeringen tillträdde 1976 har prisökningarna i vårt land varit . Mot denna bakgrund söker ekonomiminister ifinansplanen likväl teckna en rätt så rosenskimrande bild av det kommande åretsekonomiska utveckling. Finansplanen har sannerligen fått ett mycket bistertmottagande, verkligen inte bara av socialdemokraterna. skriver: "påståenden skulleknappast klara regler för produktfakta." I Affärsvärlden skriver SNS-chefen attfinansplanen tidigare "kunde uppfattas som ett auktoritativt, genomarbetatoch tungt vägande regeringsdokument, vilket ekonomiska aktörer runt om i landetmed gott förtroende kunde lägga i bollen på sina bedömningar och planer. intelängre.-- Prognoserna får allt mer karaktären av förhoppningar och denplanerade ekonomiska politiken kan man i bästa fall gissa sig till med hjälp avredovisade ambitioner och drömmar. Den senaste finansplanen är den hittillsbästa illustrationen av detta 'förfall'." - Artikeln har rubrikenFinansplanens förfall. De flesta sakkunniga tror att inflationen blir större, underskotteni utrikeshandeln större, exporten lägre, investeringarna lägre, tillväxtenlägre än som förutspås i finansplanen. Pä har sålunda ekonomiministerns prognoserrivits i trasor. Aldrig har i en ekonomiminister blivit så snabbt tilltufsad,lill på köpet av dem han med sina besvärjelser vill få på gott humör. Det värstaär emellertid all ekonomiministerns sagor och drömmar söker dölja att regeringen inle har någon politik. Regeringenskyller ifrån sig - på oljeschejker, på den tidigare socialdemokratiskaregeringen, på löntagarna, på kommunerna. Men man redovisar ingenhandlingslinje för egen del. Därmed undergräver regeringen sin trovärdighet ochsina möjligheter till ett förtroendefullt samarbete med skilda grupper. Låt migta några exempel! Det förstagäller lönlagarna. De svenska löntagarna har genom sitt samarbete idemokratiska fackföreningar på ett helt avgörande sälj bidragit till ensocialt balanserad utveckling som varit gynnsam för hela det svenskafolkhushållet. Regeringen utsätter nu denna ansvarskänsla för allt störrepåfrestningar. De nu genomförda sänkningarna av denstatliga skallen har av den borgerliga riksdagsmajoriteten fördelats så, att enarbetare med en genomsnittlig inkomst får ca . i skattesänkning, medan enhöginkomsttagare med t. ex. . i årsinkomst får nära . Detta innebär väldiga svårigheter för de löneförhandlare somhar den begripliga och berättigade ambitionen att sträva efter att de egnagrupperna inte förlorar ytterligare i ekonomisk standard och att inte avståndettill bättre ställda grupper ytterligare ökas. Det är naturligt att löntagarnas vilja att acceptera låganominella löneökningar bestäms av hur de löneökningar man då avstår frånanvänds. Trots den väldiga överföring av finansiella resurser till näringslivetsom skett har industrins investeringar under samma periodgått ned . I stället för att investera i nya jobb och i en ökning avproduktionen placerar man sina pengar i avbetalningskredit, i spekulationsobjektpå fastighetsmarknaden eller flyttar dem t, o, m, utomlands. Det är närmastsjälvklart att detta skapar tvivel hos lönlagarna om det meningsfulla i attavstå möjliga löneökningar till företag där man har mycket små möjligheter attpåverka överskottets användning. Det är närmast förbluffande att löntagarnasvilja all ta ett vidgat ansvar över de nu snabbt ökande vinsterna har mötts medett sådant ointresse och kallsinne av regeringen. Det andragäller kommunerna. , som fattat mänga beslut om vidgadeuppgifter och större utgifter för kommunerna, borde behovet av ettförtroendefullt samarbete mellan staten och kommunerna vara en självklarhet.Därför är del också mycket allvarligt när regeringen vill utsätta kommunernaför angrepp och bestraffningar. Regeringsförslaget om att straffa kommunerna genom attinte betala det kommunala skatteutjämningsbidrag som riksdagentidigare fattat beslut om undergräver förtroendet för staten och skaparplaneringssvårigheter, men betyder framför allt risker för den kommunalaservicen och för höjningar av kommunalskatten. Kommunalmän i plågas svårt av läget, skyllerpå och säger att inte förstår kommunernas problem. Mencenterpartiet har ansvar för politik. I har regeringen ettkollektivt ansvar för sin politik, centerparfiet kan icke genom hänvisningar fill person svära sig fritt från regeringenFälldins politik. Det är en ganska grundläggande parlamentarisk regel. Det tredjegäller de utsatta grupperna i samhället. En politik som skall kunna övervinna de svårigheter som vistår milt uppe i måste vara rättvis och solidarisk. Årets budgetförslag aktualiserar ett nytt exempel på enorättfärdig borgerlig politik. beslöt attinkomstskyddet vid arbetslöshet skulle ligga på ungefär samma nivå som vidsjukdom. En enhällig riksdag ansåg det inte rimligt att lill arbetslöshetenssociala och psykiska bördor också lägga lunga ekonomiska bekymmer. Reformen förutsatte att ersättningen höjdes i takt med alllönerna ökade. Så har inte skett. Därmed har den ekonomiska tryggheten vidarbetslöshet gröpts ur. Ersättningen har fören pappersarbetare ikontinuerligdrift sjunkit lill av lönen och för en yrkesutbildadbyggnadsarbetare till i stället för . Med hänsyn till den mycketsnabba inflationen kommer ersättningen snart för mänga att sjunka til! 50 %.Del betyder all det blir mycket svårt att försörja sig och sin familj vidarbetslöshet. Vilka är det då som drabbas? Det kan man ta del av i massmediavarje dag. Skogsägarna vill lägga ned driften vid Böksholrn, Emsfors,Fridafors, och delar av . Det betyder arbetslöshet för mängamänniskor. Samma hol vilar över glasbruksarbetarna i , de anställda vidTretorn, varven osv., och vi kommer nog dess värre att få många fler exempel. Så blandas oron för att jobben försvinner och bygdenutarmas med den rent ekonomiska otryggheten, som är följden av den borgerligaregeringens kallsinne mot hårt drabbade människor. Tänk vad noga den borgerliga regeringen har varit med alljustera de höga inkomstlagarnas skatteskalor med hänsyn till inflationen! Detär inte lika noga med de arbetslösa. Det fjärde området är något annorlunda till sin karaktär.Det handlar om inflafionens och spekulationens hot mot sammanhållningen inomnationen. Regeringens oförmåga all lösa de ekonomiska problemen ochvärna den sociala rättvisan ter sig än allvarligare om man betraktarhur spekulation och smarta affärer alltmer tycks gripa kring sig, stimuleradeav en ihållande och alltför hög inflation. En ekonomi som får en slagsida åtdel hållet måste bli en osund och orättvis ekonomi. Ty det gemensamma för dennatyp av affärer är inte att de genom produktiva insatser ökar våra gemensammatillgångar. I stället handlar det om att överföra resurser från dem som stårför de produktiva insatserna i samhället. Var och en kan göra experimentet all bläddra igenom någrastörre dagstidningar för att - i annonser och artiklar - se hur vår ekonomibeskrivs. Det är inte den seriösa informafionen som sticker i ögonen, såvidaden inte handl,''.r om något storfinansiellt klipp där tusentals anställdabyter ägare utan något eget inflytande och där den privata maktkoncentrationenytterligare fördjupas. Dominerar gör i stället olika annonser,- som utlovarläsarna stora vinster om de bara placerar sina pengar på rätt sätt. värdestegringar på guldjetonger och diamanter. Där lockaslill spekulation i konst och frimärken, i tenntallrikar och äkta mattor. Ochingen händelse tycks vara så obetydlig att den inte föranleder en ny serieminnesmedaljer i silver, guld eller platina, präglade i begränsade serier förall skapa konstlade knapphetsvärden. Och stora helsidesannonser beskriver bl.a. de skaltemäs-siga fördelarna av alt konsumera med kredit genom det senastintroducerade kontokortet. som man på detta sätt förespeglar människornastora ekonomiska vinster blir bilden också tydligare av hur människor kommer ikläm och hur samhällssolidariteten skadas. har diskuteratriskerna med kontokortsfloran. Bankinspektionen varnar för handeln medsäljarre-verser, en handel som hotar många människors trygghet. Storaöverpriser tas ut på nybyggda villor och fritidshus. Så håller inflations- och spekulationsekonomin på alt bliell av våra största samhällsproblem. Och det är många miljarder, som på deltasätt omfördelas ulan alt del sker som ell resultat av produktiva insatser ellerfördelningspo-liliska beslut. De som drabbas är småsparare, vanliga löntagareulan fastigheter eller andra liknande tillgångar. Men det är inle bara genom denna omfördelning som inflationenskadar en sund ekonomi. Seriös näringsverksamhet ersätts alltmer av finansiellatransaktioner. Det tycks vara inne att placera, inle alt investera. som inflationen på detta sätt försvagarekonomin, så hotar den också att försvaga samhiillsmoralen. Det är genom arbetevi skapar vår välfärd. Om detta samband mellan arbete och välfärd fördunklas ärdet fara ä färde. Mot den borgerliga inriktningen av politiken vill visocialdemokrater sätta en politik som söker ett förtroendefullt samarbete ocksåmed löntagarna och med kommunerna, som inle låter de hårdast utsattamänniskorna bära de tyngsta bördorna; som återför skatlesyslemet till principenskatt efter bärkraft och röjer undan i spekulations- och avdragsdjungeln. Vi känner en djup oro över de tendenser till nedgång ochförsämring som kan förmärkas på olika områden inom svensk ekonomi och svensktnäringsliv. Dödlägel i den ekonomiska politiken måste brytas. Denborgerliga regeringens kraftlöshet måste ersättas med en längsiklighel ochbeslutsamhet i handlandet - först då har vi en möjlighet all lösa 1980-taletsproblem och återskapa tron . Målmedvetet måste politiken inriktas mot all under loppetav 1980-lalet återföra ekonomin till balans. Detta kräver uppoffringar. För altminska underskottet i vår bytesbalans måste vi exportera mera. För att ökasysselsättningen måste vi investera mera, spara mera. Vi måste fåen utbyggd industri för all klara den växande oljeräkningen. Allt delta kräverresurser som vi måste sälta till nu - för alt vi skall få det bättre iframliden. För att vi skall kunna klara av detta och för all vi skall kunnaskapa en uppslutning kring politikens mål och krav. är det nödvändigt att alladessa olika åtgärder samordnas inom ramen för ett övergripande program för enrekonstruktion av den svenska ekonomin. Av avgörande betydelse för att nå framgång i dessaavseenden blir att vi för en beslutsam och framgångsrik kamp mot inflationen. Kampen mot inflationen är det viktigaste inslaget i detstabiliseringsprogram sorn vi tillsammans med har lagtfram. Del kräver åtgärder i första hand på fem områden. En betydandedämpning av inflationen och en begränsning av prisstegringarna på exporten föratt vinna marknadsandelar. En kraftigstimulans av investeringarna. Detta stabiliseringspolitiska program måste ses som enhelhet. För det är endast ett sammanhållet program - som innehåller åtgärder påsåväl prisernas och investeringarnas som skattepolitikens områden - som kanlägga en fast grund för en lugn avtalsrörelse. Det är genom denna samladeinsats mot inflationen och för ökade investeringar som samhället kan göra sininsats för att stärka företagens konkurrenskraft och därmed också tillväxt ochsysselsättning. Rekonstruktionen av vår ekonomi förutsätter en långsiktigoch förnuftig energipolitik. Jag är helt övertygad om att ett genomförande avden s. k. linje 3 i folkomröstningen skulle medföra en fortsatt nedgång försvensk ekonomi och för levnadsstandarden som den vanligen mäts. Oavsett hur manbedömer kärnkraftens och andra energikällors risker borde detta vara enbedömning som de flesta torde kunna dela. Vi har redan som det är mycket storaekonomiska bekymmer. Till detta skulle vi foga en gigantisk kapitalförstöringpå eller mer, genom att vi inte får använda de reaktorersom är i drift, slår färdiga eller är under byggnad. skall satsasstora resurser på alt snabbi få fram alternativ energi, vilket i sak betyderkolkraftverk. Därmed skulle det bli oerhört svårt att på ett socialträttfärdigt sätt klara upp våra ekonomiska problem. En borgerlig politik av den typ vi fått uppleva,tillsammans med elt genomförande av och kommunisternas förslag ienergifrågan, skulle innebära att vi styr käpprätt mot en djupgående ekonomiskoch social kris i före slutet av detta decennium. Vårt skattesystem håller på all undergrävas främstav inflationen. Det räcker inte till för att finansiera det offentligasutgifter. Del fördelar inle skallen efter bärkraft, och många höginkomsttagarehar genom alltmer omfattande avdragsraseri kunnat klara sig ifrån en betydandedel av skattebördan. I stället för att angripa dessa problem har de borgerligapartierna fört en politik som urholkat rättvisan i systemet. Den färdriktningenmåste brytas. Vi måste nu ta ett samlat grepp över hela det skattepolitiskaområdet som återställer rättvisan och effektiviteten i systemet. Vi måste angeen klar färdriktning för det arbete som skall ge oss ett bättre skattesystemför . Även om inte alla förändringar kan genomföras på en gång,rnåste dock riktlinjerna för det fortsatta reformarbetet stakasut. Vi kan inte ställa tit något löfte om en sänkning av dettotala skattetrycket. Vi accepterar inte en social nedrustning som utgångspunktför den framtida skattepolitiken. Skall vi kunna tillgodose de mångamänniskornas behov av trygghet och välfärd, måste vi också vara beredda att betalaför detta genom våra skatter. Vi har lagt fram elt program för hur vi ser påreformeringen av skattepolitiken . Hörnstenarna i detta är följande: Vi måste förskjuta skatteuttaget från hushållen till enindirekt beskattning. Den indirekta beskattningen måste ske i formen av enallmän produktionsskatt. Härigenom kan vi sänka inkomstskatten för vanligainkomsttagare och reducera marginalskatterna. Vi måstebegränsa avdragsrälten. Vi måsteplanenligt bygga ut den kommunala skatleutjämningen. Vi måsteskärpa skallen på realisationsvinster. Vi måsteförslärka skattekontrollen. En lag motskatteflykt måste införas. Det är av särskild vikt att avdragssystemet nu reformeras.Låt mig då först slå fast all det finns en lång rad avdrag som är berättigadeoch som måste vara kvar. Men det vi vill angripa är många höginkomsttagaresplanerade missbruk av avdragen. Man har tagit upp stora lån, får därigenomstora ränteavdrag, använder lånen för att köpa fast egendom som sedan lack vareden snabba inflationen stiger i värde, och sedan kan man ta ut värdestegringenmed en lägre beskattning än vad som gäller arbetsinkomsterna. Del är dennarundgäng mellan lån, ränteavdrag och spekulations- och värdestegringsvinstersom nu måste brytas. Det finns flera vägar att gä. Vi studerar nu med stortintresse en idé som utformats i . Delta norska system förefaller öppna enmöjlighet att förenkla avdragen och göra dem mer rättvisa sommarginalskatterna kan sänkas utan socialt orättfärdiga verkningar. Det ärmodernt, herr talman, med svartsyn och pessimism, sägs det. Visst är det ytterligt farligt om man icke vägar seproblemen, utan glider med i utvecklingen, underlåter alt handla. Det är lika farligt att tro alt det inte går alt göranågot åt problemen, alt trots insikt förfalla till passivitet. Man måste ha en klar insikt om problemen. Det har inte denborgerliga regeringen. Dess finansplan är en dröm i rosenrött, utan förankringi verkligheten. Man måste på grundval av sin insikt vara beredd att handla.Det är inle heller den borgerliga regeringen. Splittrad och handlingsförlamadåker den slängkälke med utvecklingen. Vi måste med en realistisk framtidstro gripa oss an medproblemen. Ju längre vi skjuter dem framför oss, desto svårare blir det. Herr talman!Jag vill säga all de allvarligaste problem som vi