prot · G30958 · 1979-12-31 00:00:00 — Av naturliga skäl är del så, därför alt varje parti för fram ettprogram. Vi har gjort det konsekvent. Vi har naturligtvis gjort det därför attvi vill ha ett ökat inflytande. Del vill varje politiskt parti ha - del liggeri sakens natur. Om vi skulle komma i den situationen alt vi fick absolutmajoritet, vilket i och för sig verkar utopiskt - det måste jag medge - kan viockså infria värt program fullt ut. Men, som vår partiledare och andraföreträdare för partiet framhöll i valrörelsen, måste man när man delarregeringsansvaret vara överens med de övriga regeringspartierna om politiken.Det blir fråga om kompromisser, där de olika parterna kan få ge efter pånågonting. När det gäller skattepolitiken har vi för vår del upplevt att detförslag som lagts fram av regeringen ligger i linje med den politik som vivill föra. De punktskattehöjningar som har gjorts har framför alltvarit motiverade av att vi måste spara på oljeprodukter och alt vi måsteförsöka dämpa konsumtionen av alkohol på grund av alkoholens negativaverkningar. tog upp en debatt, som jag principiellttycker illa om, där han började diskutera olika personfall. Det är alldeleskorrekt, som sade, att del finns ett större utnyttjande avavdragsmöjligheterna hos mitt partis representanter. är emellertidskillnaden i total erlagdskatt i förhållande till bruttoinkomsten ytterst liten mellan olika partier,även om den finns där. När lar upp enskilda fall utan attnämna namn är ju risken uppenbar att jag tvingas gå upp i en replik och föraen, som jag tycker, mycket dålig debatt, där jag säger att detsamma som en partisekreterarei ett stort borgerligt parti gjorde, dvs, utnyttjade reparationsavdrag, gjordesåvitt jag förstår en finansminister i en tidigare regering. Det förekomdiskussion om det avdraget också. Jag skulle kunna ge ytterligare exempel på enskilda individersorn på ett eller annat sätt arbetar inom skattesystemels ramar och får lägreinkomster, men jag tycker att den debatten är föga fruktbar, herr talman. Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. () replik: Jag tycker inte att den debatten är onödig.Den är heller inte ofruktbar. Att jag nämnde några ledamöter i moderatasamlingspartiet tycker jag var riktigt. Det visar nämligen att del är enprincip bland höginkomsttagarna att pä detta sätt till det yttersta utnyttjaavdragsmöjligheterna till en laglig skatteflykt. Det är inte bara dessa tvämoderater som gör det-det är många fler, både moderater och andra. I står det vilka det är. kan själv läsa det. Den borgerliga regering somtillträdde sänkte inte det totala skattetrycket i samhället. Denökade det totala skattetrycket. Och den förra regeringen höjde skatten på 19olika punkter. Det tycker jag att också skall komma ihåg. Han harju varit med här i och röstat för de förslagen. BOLUNDGREN (m) replik; sade mycket svepande attdet är en princip bland höginkomsttagare all utnyttja avdragsreglerna. Jag vetinte om med sitt riksdagsmannaarvode räknar sig själv somhöginkomsttagare och därför följer sin egen princip. Jag vet som sagt inte hurdet ligger till med den saken, och jag tycker alt den debatten är tråkig ochvill inle föra den. Man skulle kunna gå vidare och ta exempel efter exempel.Man skulle kunna säga att en partiledare i ett stort borgerligt parti är densorn skallar bäst enligt tidningen . Men vad hjälper det debatten om hurskattesystemet bör se ut? Vi är ju helt överens om att vi skall se till allutreda frågan om det icke avsedda utnyttjandet av underskottsavdrag - det ickeavsedda utnyttjandet av avdragsreglerna över huvud laget. När det sedan gäller det totala skattetrycket sade jag fören stund sedan här från talarstolen att visst har det totala skattetrycketökttt av olika anledningar. Men det statliga skattetrycket, som den förstaborgerliga trepartiregeringen och folkpartiregeringen haft möjlighet all påverka,har sänkts. Som jämförelse kan man konslalerti alt det hade varit fråga omytterligare elt mångmiljardbelopp i skaller, om socialdemokraterna hade fåttgenomföra det program som de lade fram i form av olika motioner i riksdagenunder förra valperioden och som de också lade fram i början av innevarande Fortsatt reformering av inkomstskatten, tn. valperiod.Det skattetryck vi har här i landet är alltså mycket, mycket lägre än detskulle ha varit enligt de förslagen. När del gäller olika punktskatter får jag återigen, ValterKristenson, erinra om principen alt beskattningen av alkohol- och tobaksvarorbör utformas så, att dessa varors priser följer den allmänna prisutvecklingen.Den utformningen hade också den senaste propositionen om höjningen av alkohol-och tobaksbeskattningen. () replik: Jag vill fråga : Är Bo Lundgrensord allvarligt menade? Vill medverka till att de personer jag harnämnt, liksom andra i de inkomstklasserna som lever på avdrag och ärnolltaxerade, kommer att fä betala högre skatt? var det hög socialstatus alt finnas rned i taxeringskalendern. är det hög social status attinle finnas med i taxeringskalendern utan i stället vara nolltaxerad tillstatlig skatt. Vill medverka till att dessa personer får betalahögre skatt - då är vi överens. Sedan frågade om jag själv betraktar mig somhöginkomsttagare. Ja, alla som är ledamöter av svenska har ettårsarvode på . Jag räknar med att alla som tjänar ,och ' däröver är höginkomsttagare. Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. Till : Det är väl rikligtatt de borgerliga regeringarna inte har lyckats sänka det totalaskattetrycket. Det har vi inom regeringspartierna inte varit beredda att göradärför att vi har varit angelägna att slå vakt om den sociala tryggheten,sysselsättningen, pensionärernas villkor etc. Men vi har startat ettreformarbete på skalleområdet, varav vi ser en bit presenteras . De förslag till förändringar som vi nu debatterar måsteses i sammanhang med den målsättning om successiva förändringar avskattesystemet som de tre icke-socialistiska partierna enade sig om redan dä deövertog regeringen efter valet . Bakgrunden var ju den att den tidigare socialdemokratiskaskattepolitiken hade låtit inflationen i grunden förstöra det progressivaskattesystem som jämte transfereringar och socialpolitik utgjort hörnstenar ifördelningspolitiken. I årets skattepaket är del tremoment som forisätter det pågående reformarbetet: Inflalionsskyddetav skatteskalan måste bli beslående. Marginalskatternamåste sänkas framför allt i de inkomstlägen där den stora mängdenheltidsarbetande befinner sig. Det är rimligtatt även inkomsttagare med hög årsinkomst alltid garanterasatt få behålla minst en viss del av en inkomstökning -löneförhöjning ellerextra insats. På åtminstone två av dessa tre punkter harsocialdemokraterna rest invändningar eller t. o. m. ett kompakt motstånd. Närdet gäller marginalskatterna håller dock en mer realistisk inställning på attvinna insteg även bland socialdemokraterna. Så några ord om indexregleringen ochmarginalskatlesänkningarna samt även något om marginalskattespärren. Jag börjarmed att ta upp indexregleringen. Den inflationsskyddade skatteskala somriksdagen beslöt mötte då enigt motstånd från socialdemokraternaoch vpk. Det motståndet tycks inte ha mattats, av den reservation att döma somskatteutskoltets socialdemokrater avgetl med anledning av del utskottsbetänkandesom vi nu behandlar, Enligt reservationen är indexregleringenfördelningspolitiskt orättvis. Man menar alt den försvagar statsfinanserna ochatt den autornatiskt medför ytterligare skattelättnader för främsthöginkomsttagare. Dessa uppfattningar delas definitivt inte avutskottsmajoriteten. All vi har skilda uppfattningar kan kanske till en delbero på att vi i grunden ser olika på inflationsskyddets inverkan päskattesystemet. sorn inflationsskyddet medverkar till att den del avinkomsten som skall gå till skall skall vara oförändrad - om inte riksdagenbeslutar annorlunda - talar socialdemokraterna om en skattesänkning. Men isjälva verket är det ju fråga om en utebliven skattehöjning - en skattehöjningsom inflationen tidigare suveränt fäll besluta om. Sedan säger man att denna skattesänkning - som inte är enskattesänkning utan en utebliven skattehöjning - är orättvis, därför alt dengynnar höginkomsttagare och missgynnar låginkomsttagare. Jag skulle då vilja säga att det påståendet inle blirsannare, därför att det -som jag ser det - bygger på en icke korrektbeskrivning av verkligheten. En skattehöjning som inte blir av kan rimligeninte beskrivas som en orättvis skattesänkning. Det skulle vara en fördel fördebatten om vi i vår information kunde använda sådana uttryck som inte lederväljarna vilse. Dä skulle rnan inte heller, som reservanterna dock gör, kunnapresentera en tablå liknande den som finns på s. 63 i belänkandet. Om man larmed effekterna av inflationsskyddet i den tablån, måste man vid en jämförelsemellan 1979 och 1980 också ta med den inflationsskatteskärpning som skett under1979 mellan realt jämförbara inkomster. Denna skatteskärpning ochinflationsskyddet tar ut varandra. Om tabellen rensas frän uteblivna skattehöjningar pa grundav inflationsskyddet, kommer den att redovisa en ökad disponibel inkomst förexempelvis inkomstlägena , från till , Detkan väl knappast vara anmärkningsvärt, om man över huvud taget är beredd attmedverka till marginalskattesänkningar. Del andra avsnittet av trepartiregeringens program förskattereformer handlar om marginalskattesänkningar, tycks del råda enbetydande enighet om behovet av sådana. Även i s-reservationen heter det att"det är 4 protokoll 1979/80:58 Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. önskvärtmed en relativt omfattande nedjuslering tiv marginalskatterna". Det är braatt det nu står klart även för socialdemokrtrlerna, att marginalskatten ivanliga inkomstlagen iir oriirrligt hög. Marginalskattens skadeverkningarbörjar också bli tilllmer uppenbara. Man avslår från extrainsatser. Man.väljerdeltid i stället för heltid. Skillnaden i inkomst efter skatt blir begränsad.Man tycker inte att utbildning för mer kvalificerade uppgifter lönar sig etc.Exemplen kan mångfaldigas. För , som under åtskilliga valrörelser hävdatatt det måste löna sig att arbeta, känns det beklämmande att behöva uppleva atten del människor på fullt allvar säger: Del lönar sig att inte arbeta.Därför är det nödvändigt att låta de rnarginalskaitesänkningar som föreslåsbara bli en etapp i det arbete som syftar till alt allt fler inkomsttagareskall få rimliga marginalskatter, så att de kan behålla mer av sina pengar föregen disposition. Det är den stora gruppen heltidsarbetande i vanliga inkomstlägensom den helt över'vägande delen av skaltesänkningarntt skall gälla. Detskattebortfall som rejäla rnarginalskaitesänkningar medför kan pä lång siktvisa sig vara en värdefull investering när det gäller att locka fram bättrearbetsinsatser och därmed också en större lönesumma att beskatta. Så till frågan om marginalskaltespärren som är del tredjemomentet i de icke-socialistiska partiernas skaltereparationsprograrn. Denbygger egentligen på den sunda och naturliga uppfattningen, alt det är rimligtatt även den som har en ganska hög inkomst alltid bör få behålla en viss minstadel efter skatt, om han/hon får en löneförhöjning eller gör en extra insats.Jag är övertygad om all denna uppfattning delas av de allra flesta svenskar. Dekonfiskaloriska tankegångar som man kan uppfatta från vissa socialistiskaföreträdare tror jag finner väldigt litet resonans hos vanligt folk. När nu regeringen föreslår och utskottsrnajoriietentillstyrker, att den sorn har inkomster upp till 30 basenheter - , -alltid skall få behålla efter skatt, så är man litet förvånad överden indignation över förslaget som reservanterna mobiliserar. Det är inle sä,sorn den socialdemokratiska agitationen vill göra gällande, atthöginkomsttagarna gynnats av den skattepolitik som de borgerliga regeringarnafört. En ganska belysande bild av utvecklingen päinkomstskattesidan ger tabellen på s, 59 i regeringens proposition1979/80:58, vilken ligger till grund för det här utskoltsbetänkandel. Avtabellen framgår, om man jämför realt oförändrade inkomster mellan åren 1976och 1980, all marginalskatterna för huvuddelen av heltidsarbetandeinkomsttagare sänkts , medan de har höjts för höginkomstlagarna med8-9 %, Delta har skett bl, a, därför all inflationsskyddet för skatteskalaninte fanns under den första delen av perioden. Genom dessa höjningar när mari ivissa fall t. o. m. upp till ett uttag på av inkomsten hoshöginkomsttagare. Jag tror därför att det är nödvändigt alt rensa ut deeffekter i vårt skattesystem som folk i allmänhet är benägna all beteckna somPornperipossaeffekter. Från folkpartiels sida har vi dock ingenting emot alt avdragsbeslärnrnelsernaverkligen ses över, sä att inte höginkomstlagarna den vägen kan kompensera sigför de höga marginalskatterna. Vi är beredda alt medverka till alt förhållandenahär blir mer acceptabla. I den socialdemokratiska reservationen för man följanderesonemang: Prisstegringen 1979 blev bl. a. på grund av oljenotan större än somberäknats . Därför får skattebetalarna en ytterligare skattesänkning somfördelar sig mycket ojämnt. Del är rikligt alt inflationsskyddet utlöstes med störrebelopp än som förutsågs . Men det beror enbart på att köpkraften - pågrund av inflationen - hos alla inkomsttagare har blivit lägre, och då skallockså skatten enligt beslut bli lägre. Vad socialdemokraterna hävdarär i princip att inkomsttagarna dessutom skall förlora ytterligare genom skärptbeskattning. Man kan och bör naturligtvis föra en diskussion omhuruvida konsumentprisindex är det bästa sättet att mäta inflationen, men dettycker jag nog faller utanför den här debatten. Det skattebeslut som riksdagennu går att fatta kan, om det följer skatteulskottets förslag, bli ett riktigtsteg på vägen mot ett förbättrat och reformerat skattesystem. Men myckelåterstår givetvis fortfarande. Jag ber att få yrka bifall till skatteutskottets hemställan. Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. Under detta anförande övertog tredje vice talmannen ledningen av kammarens förhandlinear. BOSÖDERSTEN (s): När man diskuterar skatter hamnar man lätt ien mängd olika detaljer. Också detaljerna kan vara viktiga, men del kanske ändåär centralt för oss att komma ihåg något av den större samhällsekonomiskabakgrunden. Vi vet att vi har en svensk samhällsekonomi, som i dagbefinner sig i fundamental obalans. Det visar flera saker: de storaunderskotten i ullandsaffärerna och de stora underskotten i statens affärer.Men dessa underskott skapades i allt väsentligt av totalstagnation i den svenska ekonomin, nämligen 1977 och 1978, då vi i realitetentappade i uteblivna inkomster. Hälften av dessa medelskulle ha gått till det offentliga i form av skatter. När man kommer ut pä detsluttande planet på detta sätt, är det oerhört svårt att åter ta sig in i enbana av jämvikt. Jag tror att man måste ha detta perspektiv i bakgrunden. Sett ur detta perspektiv har de borgerliga regeringarnainte åstadkommil mycket. De har helt enkelt inte försökt sig på några störrereformer av vårt skattesystem. Inte heller har man lyckats sänka det totalaskattetrycket. En reform har man dock genomfört. Det är indexregleringen avvåra skatteskalor, Man prisar sig också för denna åtgärds genomförande. Ytligt sett kan denna reform tyckas rimlig och rättvis.Inflationen är ett ont. Vad är då mera naturligt än att vi skall slippa attbetala högre skall enbart för att den allmänna prisnivån stigit? Men vad som vid ett ytligt betraktande kan te sig sunt ochrättvist kan ibland vid närmare påseende visa sig vara orättvist och fögagenomtänkt. Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. förhållerdet sig med indexregleringen av våra skatteskalor. Inflation är aldrigen jämntframåtskridande process, där alla priser stiger lika mycket. Vi mäter inflationgenom någon form av vägt medeltal för en prisutveckling, vanligen i form av enindex över konsumentprisernas utveckling. Men bakom delta genomsnitt döljer sigalltid relativa förändringar av ett stort antal priser. Vissa priser sjunkeräven vid inflation, medan andra stiger mer än genomsnittet. Att då i en värld av förändring försöka hålla någon vissekonomisk storhet är föga fruktbart. Vare sig man försöker att hällaen lön genom indexreglering eller man prövar på att indexreglerakapitalavkastning eller skatter är det i längden dömt att misslyckas. Ländersorn tillgriper sådana åtgärder brukar få överge dem. Det senasteexemplet härpå är , som fått slopa indexregleringar som tidigarefunnits i hopp om all kunna föra en mer effektiv ekonomisk politik. Den svenska ekonomin är en i högsta grad öppen ekonomi.Nästan hälften av vår nationalinkomst går i utrikeshandel. En stor del av devaror som vi konsumerar kommer från utlandet. En del av den inflation som vihar kommer också utifrån. har emellertid vår internationella bytesrelation,dvs, exportpriserna i förhållande till importpriserna, konstantförsämrats. När de relativa priserna - jag talar nu om de reala priserna - ivår utrikeshandel på detta sått försämras, sjunker vår realanationalinkomst. En orsak till en försämrad bytesrelalion utgör stigandeoljepriser. Men del finns många fler orsaker härtill, bl, a, hårdnandekonkurrens på våra traditionella exportmarknader. Om vår internationellabytesrelation försämras är det liktydigt med att vår realanationalinkomst sjunker . Under delta år har vi just en kombination av inflation ochförsämrad bytesrelation. En försämrad bytesrelation drabbar oss alla. Den kanvi aldrig få kompensation för. Det går ju inte, för att ta del mest flagrantaexemplet, att kompensera svenska hushåll för stigande oljepriser ulan att ta deresurser som behövs härför från någon annan del av ekonomin. Men del är exaktvad man försöker göra genom en indexreglerad skatteskala. Följden blir, sommycket riktigt har påpekats här, att höginkomsttagare får lättnader pålåginkomsttagares bekostnad för en realinkomslförlust som vi i rättvisans namnborde bära solidariskt, 200 000-kronorsmannen får en skattekompensation för ökadeoljepriser som uppgår till , . Den sorn tjänar 50 000 fårdäremot en skattesänkning på bara . Vad är det som säger alt den somtjänar myckel pengar och kanske bor i en innerstadslagenhet förbrukar mer oljaoch behöver större kompensation än den som kanske både har barn och lågainkomster och därför behöver en stor bostad? Delta är en av de orimligheter somföljer av indexreglerade skatter. Den andra är att vi i detta fall inte alls har någonskatterabatt att dela ut. Vi blir alla fattigare på grund av stigandeoljepriser och en försämrad internationell bytesrelalion. Alt då sänkaskatterna innebär bara all vi tvingas att låna ännu mer pengar utomlands. fortsätterden borgerliga regeringen sin vandring in i dårarnas paradis. En indexreglering är inte bara orättfärdig. Det väsentligaär kanske trots allt att en indexreglering av skatteskalorna försvårar förandelav en effektiv ekonomisk politik. av borgerlig politik har drabbat densvenska ekonomin hårt. Under den djupa stagnationen 1977 och 1978 lappade viungefär 100 000 industrijobb. , med dess kortvariga uppgång, kan vi fåtillbaka 20 000 jobb i industrin. Ett grundproblem i vår ekonomi är all vär industriella basär för liten. Baksidan av det myntet är att vi tvingas låna till avvår import och all vi har ett underskott i våra utlandsaffärer på 12-15miljarder . I den senaste rapporten från uppskattasunderskottet t. o. rn. till 20 miljarder. Med den borgerligalål-gå-poliliken driver vi redlöst in i ett ohållbart läge. Detta kan intefortgå. måste troligtvis den borgerliga regeringen på nyttförsöka tillgripa devalvering eller skattehöjningar - i likhet medenergiskattehöjningarna -eller någon form av handelspolitisk restriktion. Motdenna bakgrund är det naturligt att fråga : När kommer nästadevalvering? Blir det inte genom en indexreglering klart negativa effekter,herr budgetminister, pä vår bytesbalans? Blir inte de negativa effekternastörre än de eventuella positiva effekter på bytesbalansen somenergiskattehöjningen kan ha? Ärdet inte i grunden hyckleri att insistera påett inflationsskydd, när man vet att man måste kompensera sig genomatt höja andra skatter, som i detta fall energiskatten? Låt oss återgå till den viktiga frågan om effektiviteten iden ekonomiska politiken. Ta som exempel devalveringen, som vi på nytt styrfram emot. Vi vet att en devalvering ger oss en importerad inflation och enytterligare försämrad internationell bytesrelation på grund av attexportpriserna sjunker under det all imporlpriserna stiger. Det ligger i sakensnatur. En devalvering kan med inflationens hjälp skära ned vår import, men detmotverkas i sin tur just av de indexreglerade skatterna. På detta sätt placerarsig den borgerliga regeringen i en ohållbar situation. Genom all kortsiktigtappellera till allas vår önskan om skattelättnader inför man ett system somförsvårar förandet av en effektiv ekonomisk politik. Svensk ekonomi befinner sig i en fundamental,grundläggande, obalans. Vi har en investeringsverksamhet som är alldeles fördålig. Vi barett kapacitetsutnyttjande som är på tok för lågt. Ändock lever viöver våra tillgångar och kommer att behöva låna12-15 miljarder kronor från utlandet. I detta läge genomför den borgerliga trepartiregeringengradvis skattere former, som fördjupar och befäster orättvisorna och som för oss allt djupare in i misären. En indexreglering av skatterna är bara ytterligare en spiki den likkista för del svenska industrisamhället som den borgerliga regeringeni realiteten är i färd med att spika samman. Härmed ber jag, herr talman, att få yrka bifall till densocialdemokratiska reservationen. Fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. Nr 58 Budgetminislern : Onsdreen den ''' talman! har fått ett tjugotalskattepropositioner, 19 fleremher 1979 ''' ' '''' ' '''S aktuella omfortsatta förändringar i inkomstbeskattningen liksom försltrg rörande beskattningen av energi, alkohol och tobak samt nya Fortsattreforme- riktlinjer för kommande fastighetstaxering. Ett drygt tiotalskatleutredning- rinp av inkomst- ' ' "" ' ''''e med frågor rörande mervärdeskatt,vägtrafikskatt, skatten m stämpelskatt, traktamentsskatt, skattefusk ochskatteflykt. De skall syssla rned familjeföretagens beskattning,skatte- och avgiftsregler för kulturarbetare och uppfinnare,folkpensioniirernas beskattning och beskattningen av olika statsbidrag rn. Några kanske säger: Ja, det där är bra, rnen det handlarändå bara om smärre förändringar och justeringar av befintliga system och omatt ta bort kantigheter och oriinligheter. Det är bra och nödvändigt all göradet, men det räcker ändå inte. Vi skulle behöva, säger några, kanske flertalet,genomgripande förändringar, ett helt nytt skattesystetn med lägre, enklare ochrättvisare skatt. Vi behöver det, om vi vill ha elt samhälle i utveckling ochhederliga människor. Vi skulle behöva röja och städa och ta djärvare grepp. Ochförvisso behöver vi göra det. De olika förslagen är också ett led i ett sådantplanmässigt arbete. Somliga av dem är inte så omfattande - en del är litetstörre. Men tillsammanlaget utgör de vikliga steg pä vägen motell bättreskattesystetn, en viig pä vilken vi förvisso har en lång bit kvar innan vi kanvara nöjda men diir vi ändå har rätt färdriktning. Vi har haft tämligen mångaskaltedebatter, och vi är väl några sorn måhända börjat känna igen flertaletargument. Vi skulle som grund för fortsatt reformarbete behöva resonera ornskatter och ekonomi, från en vidare utgångspunkt än de senare årens litet försterila politiska debatt har möjliggjort, resonera om skatter och ekonomisktillväxt, orn den offentliga sektorns roll, organisation och fintinsiering, omskaller, social välfärd, arbetsvilja, solidaritet och stabilitet isamhällsarbetet. Vi skulle behöva slippa de enkla generaliseringarna;"Företagare", "löntagare", "villaägare","höginkornsllagtire" och "låginkomsttagare" etc. - allainorn en grupp är ju ändå inle likadana. Skillnaderna inom grupper är stora.