prot · G309134 · 1979-12-31 00:00:00 — hög gradär flaskhalsen när det gäller våra möjligheter att genomföra skolreformerna.Får kommunerna inte möjligheter att klara sitt lokalbygg-nadsprogram, så ökarsvårigheterna i skolan eller-med andra ord- minskar våra möjligheter att göraen vettig reformering av skolan. Det är detta jag beklagar. Jag vet att jagdärvid har med mig en lång rad av borgerliga skolpolitiker och kommunalmän utei landet. Men deras oro och ängslan har inte slagit igenom hos den borgerligamajoriteten i riksdag, () replik: Jag har inte glidit i min replik. Vad jag sadei mitt inledningsanförande återupprepade jag i min replik för att återställaordningen och för att inte även i fortsättningen bli föremål för denmisstolkning som medvetet gjorde. Den här situationen med ett successivt borttagande avstatsbidraget kommer att beaktas i de fortsatta förhandlingarna mellanregeringen och kommunförbunden. Frågan är vilka resurser vi kommer att ha iframtiden och hur stor del av de totala resurserna vi kan använda tillskolbyggande i kommunerna. Kommunalekonomiska frågor m. m. BÖRJEHÖRNLUND (c): Det råder bred politisk enighet om att enneddragning av ökningstakten i kommunernas och landstingskommunernas konsumtionär nödvändig som ett led i ansträngningarna att återföra den svenska ekonomintill ett läge med yttre och inre balans. I detta syfte har som bekantkommunförbunden träffat en överenskommelse med regeringen att expansionen inomden kommunala sektorn skulle bli lägre än vad som harvarit fallet . Uppenbarligen har landstingens och kommunernasansträngningar inte räckt till för att anpassa sin volymökning till den givnariktpunkten på för vartdera året. För detta har kommunalmännen fått utståen rad hårda angrepp. har det nästan framställts som att kommunal- ochlandstingsmän av ren illvilja inte helt nått upp till överenskommelsen. Inför denna kammare har jag uttryckt minbesvikelse över de underbetyg i ordning och uppförande som regeringensmagistrar i olika sammanhang delat ut till kommunalpolitiker i klassen. Det harnämligen varit min fasta övertygelse att ansvaret för den kommunalasektorns volymexpansion måste delas mellan å ena sidan statsmakterna och åandra sidan landstingen resp, kommunerna. Regering och riksdag har ju tidigare inte direkt varitåterhållsamma med att ta populära beslut som notans betalning medvarm hand överlåtits på kommuner och landsting. Detta, liksom många av destatliga myndigheternas föreskrifter och anvisningar, har naturligtvis bidragittill den kommunala volymutvecklingen. Även om de kommunala ambitionerna lett till en högexpansion vill jag poängtera att den i huvudsak skett inom områden som ocksåstatsmakterna har prioriterat. Här kan nämnas utbyggnaden av bl, a,barnomsorgen och Kommimaleko-nomiska frågor m. m. Landsting och kommuner har också tagit ett ökat ansvar förregional- och sysselsättningspolitiken - inte minst på uppmaning av regering,riksdag och AMS, Sysselsättningen var och är hotad på många håll. Kommuner ochlandsting är i de mest utsatta landsdelarna ofta de enda arbetsgivare som kanerbjuda ytterligare arbetstillfällen. Intressant i det sammanhanget är möjligheterna att gearbete åt sådana grupper vilkas ställning på arbetsmarknaden är särskiltutsatt. En mycket stor andel av vårdens anställda är kvinnor. Det är vidare dendecentraliserade vården som byggs ut i första hand. Det är den öppna vårdenvid vårdcentralerna och långvården vid lokala sjukhem som är spridda i länen.På så sätt kan sysselsättningen i vården hjälpa till att motverka de växandeskillnaderna i fråga om tillgången på arbetstillfällen mellan tätort ochlandsbygd, mellan starkt expansiva länsdelar och länsdelar som hotas avavfolkning. Från sådana utgångspunkter är det naturligtvis svårt förlandstingspolitiker att motivera en begränsning i angelägna verksamhetsområden.Alternativet är sannolikt bara att arbetslösheten ökar. Detta medför i sin turkrav på ökade statliga arbetsmarknadsinsatser. Jag har med det här anförda bara velat peka på några av desvårigheter som möter när det gäller att anpassa den kommunala verksamhetentill en lägre expansionstakt. Det är med stor tillfredsställelse jag har funnitatt insikten om detta anpassningsproblem har fått allt större spridning. a. vad finansutskottet har anfört om regeringens proposition omkommunalekonomiska frågor. Låt mig uttrycka förhoppningen att även helaregeringen anlägger utskottets hovsamma och mer nyanserade ton i umgänget medkommunal- och landstingsmän fortsättningsvis. Senaste överläggningen mellanregeringen och kommunförbunden talade för att så kan bli fallet. Då tror jagdet går att få ett konstruktivt meningsutbyte mellan staten och kommunförbundenom hur landstingens och kommunernas ekonomi och insatser för sysselsättningenbättre kan fasas in i den totala samhällsekonomin. Det är min övertygelse attlandstingen och kommunerna är beredda att ta sin del av det ansvaret. Mot bakgrund av statens starka påverkan på de kommunalautgifterna hälsar jag med tillfredsställelse regeringens utfästelse att ifortsättningen vara mer restriktiv med beslut som ställer krav på ökadekommunala insatser. kan detta bidra till lägre volymökningar. Däremotär jag inte så säker på regeringens tro på att om takten i genomförandet avskatteutjämningsreformen omprövas, så skulle man omgående få en dämpadökningstakt i landstingens och kommunernas utgifter . På så kort sikthar landstingen tämligen små möjligheter att påverka volymökningen på någotavgörande sätt. Däremot finns det, som jag ser det, en uppenbar risk för attregeringens åtgärder inte får så stor effekt på volymökningen utan i ställettvingar fram skattehöjningar. Vid de överläggningar som har förts mellan regeringen ochrepresentanter för kommunförbunden har man från förbundens sida framhållit attden störstanackdelen med regeringens förslag att förskjuta skatteutjämningsreformen äratt detta drabbar de olika kommunerna och landstingen så olika. Syftet medskatteutjämningsreformen var ju att åstadkomma en mer rättvis inkomstfördelningmed hänsyn till bl. a. befolkningens åldersstruktur och andra opåverkbarafaktorer. Reformen innebär då naturligt nog att bidragsökningen blir olika storför olika huvudmän. Därför kommer också en fördröjning avskatteutjämningsreformen att drabba de enskilda huvudmännen olika hårt. Om debelopp man har räknat med i sina budgetar plötsligt och oförmodat väsentligenminskar, ja, då blir inte bekymren precis mindre. I sin proposition om den kommunala ekonomin anförregeringen att den kommunala sektorns finansiella situation generellt sett ärgod f. n. De bedömningar som kan göras visar att det finansiellautgångsläget kan förväntas vara gott även , menar man. Enligt uppgifter från landstingen själva beräknasbudgetöverskottet uppgå till ca . Detta är medelsom sedan kan användas budgetar. Det kan då tyckas att en vissomprövning av de statliga transfereringarna till landstingen inte skulle spelasåstor roll. Jag vill då upplysa om att överskott fördelar sig mycketojämnt bland landstingen. En del landsting har en god ekonomi, medan andra harsvagare ekonomi med obetydliga eller inga reserver att ta av. Hälften av dennämnda summan står ett landsting för. ett landsting som dessutom står utanförskatteutjämningssystemet. Uppgifter från de enskilda landstingen tyder på att delandsting som drabbas hårdast av regeringens åtgärder till övervägande del ärsådana som har svag ekonomi. En förutsättning för att bifalla regeringensproposition måste därför vara att ett speciellt skyddsnät arrangeras för dekommuner och landsting som drabbas hårt av den långsammare takten vidgenomförandet av skatteutjämningsreformen. Jag kan också konstatera att regeringen gått mig tillmötes på denna punkt. Särskild kompensation föreslås utgå inom ramen för extraskatteutjämningsbidrag för till de hårdast drabbade kommunerna ochlandstingen. Ca 150 kommuner och sex landstingskommuner beräknas enligtregeringens proposition erhålla denna särskilda kompensation om sammantaget ca135 milj. kr. I detta sammanhang vill jag därför blicka framåt ochberöra den fortsatta reformeringen av skatteutjämningssystemet. Reformeninnebär ju dels en väsentlig förbättring i utjämningen av de ekonomiskaförutsättningarna mellan kommuner resp. landstingskommuner, dels en ökning avde bidragsmedel som genom systemet överförs till den kommunala sektorn. En av de faktorer som bidrar till den stora spridningen iskattekraft kommunerna emellan är det starkt varierande tillskott som kommerfrån de juridiska personerna. En fortsatt utjämning i skattehänseende mellan deolika kommunerna hänger därför samman med att frågan om den kommunalabeskattningen av juridiska personer får en lösning. Det är därför medtillfredsställelse jag har noterat regeringens anmälan i sammanhanget Kommunalekonomiska frågor m. m. Kommunalekonomiska frågor m. in. att fråganom beskattningen av juridiska personer, i enlighet ined begäran vidbehandling av de kommunalekonomiska frågorna vid fjolårets , är föremålför beredning i . Jag förutsätter att detta arbete bedrivs med störstaskyndsamhet, och jag delar finansutskottets mening att det är angeläget attfrågan får en lösning. Ännu bättre vore det därför om regeringen kundegöra ett uttalande om när vi kan få ta del av det arbete som bedrivs inomregeringskansliet. Jag har här haft tillfälle att erinra om attstaten på olika sätt påverkar förutsättningarna för den kommunala verksamheten.Det gäller såväl krav på kommunala insatser inom olika verksamhetsområden somden finansiella situationen för kommuner och landsting. Det kan tyckas som omjag har målat en alltför negativ bild av statsmakternas agerande. Jag äremellertid medveten om att den skatteutjämningsreform vars uppdelning vi nudiskuterar innebär en kraftig inkomstförstärkning för kommuner och landsting.År 1977 utgick till landstingen i skatteutjämningsbidrag.För 1980 kan motsvarande belopp beräknas uppgå till - merän en fördubbling således . Även utformningen av den ekonomiska politiken i stort fårnaturligtvis återverkningar på den kommunala ekonomin. Sänkningen och detslutliga avskaffandet av den allmänna arbetsgivaravgiften bäddade t. ex. förkommunernas och landstingens hyggliga budgetöverskott 1978 och 1979. Detta hari sin tur medfört att landstingen har kunnat bedriva sin verksamhet med ingaeller små utdebiteringshöjningar . Statsmakterna hardärigenom medverkat till ätt skattehöjningar bland landstingen i stort sett harundvikits. Det måste självfallet stå regeringen fritt att i denekonomiska politiken aktualisera de åtgärder som man anser är påkallade i olikasituationer. När det gäller frågor som rör den kommunala verksamhetensomfattning och större förändringar i statsbidragsgivningen har under hand bredpolitisk enighet nåtts om att detta i förväg bör diskuteras vid de överläggningarsom skett mellan regeringen och de båda kommunförbunden. Jagbetraktar årets ovanliga tillvägagångssätt som ett olycksfall i arbetet. Jagförutsätter därmed att vidare diskussioner rörande de ekonomiska förhållandenamellan stat och kommun kommer att ske i den typ av förhandlingssystem som denkommunalekonomiska utredningen förordade. Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. HANSGUSTAFSSON (s): Vi har tidigare haft tillfälleatt diskutera den kommunala ekonomin här i kammaren, bl. a. i anslutning tillstatsverkspropositionen. Det har haft sin betydelse, I såväl proposition 90 som ifinansutskottets betänkande sägs nu att kommunerna har ringa - om ens någon -skuld i att volymutvecklingen blivit högre än som från början avsetts. att expansionen skett med kommuninvånarnas bästa förögonen - fattas bara annat -, attplaneringsunderlaget för överläggningarna varit bristfälligt och att statliga beslut varit en starkt bidragande orsak tillatt den kommunala expansionen överskridit de överenskomna ramarna. Utskottsmajoriteten sammanfattar läget och konstaterar attde kommunala utgiftsökningarna har karaktären av automatik och att ytterligareen del saker är resultatet av statliga beslut. Det bästa beviset för attkommunerna har ringa skuld levererar regeringen nu ikompletteringspropositionen, där man finner att ett tillgodoseende av de allramest angelägna önskemålen innebär att man inte kan åstadkomma mer än att denberäknade kommunala volymökningen sjunker från beräknade till , Det lättsinne som kommunalmännen, i varje fall mellanraderna, beskylls för i statsverkspropositionen och den bristande insikt iekonomiska ting som de enligt denna anses besitta har vädrats ut ifinansutskottets betänkande. Det är bra att finansutskottet har funnit rättadressat för den utveckling som har skett. Att finansutskottets majoritet efter denna beskrivning kandra slutsatsen att propositionen skall bifallas, är naturligtvis både ologisktoch orättvist. Det vore bra om utskottsmajoritetens talesmän ville redovisavarför kommunerna skall berövas redan beslutad skatteutjämning och andrastatsbidrag på grund av en utveckling som de har ringa eller ens något ansvarför enligt utskottsmajoritetens egen beskrivning. Än märkligare blir naturligtvis agerande idetta sammanhang. Här har alltså utskottet givit honom rätt i hans kritik avregeringens agerande. Det tar han till intäkt för att rösta för regeringensförslag. Jag vet inte hur i TV och andra massmediauttryckt sin ilska över regeringens förslag. Han har förklarat sig beredd attöverväga både att avgå som riksdagsman och att fälla regeringen. Men närfinansutskottet också ger honom rätt i hans kritik finner han skäl att ställain sig i ledet igen. Det är inte någon särskilt uppbygglig uppvisning. Jag skall inte lägga sten på bördan för är säkert tillräckligt påfrestande ändå. Men nog borde han, med denställning som han har som ordförande i , vara litet mer aktsamom politikernas anseende. Av hans inlägg nu tycker jag mig finna att det harvarit ett fasligt skrik för litet ull, förklarar sig nu varanöjd med att regeringen har plussat på 135 milj. kr. Det gör att han nu kanrösta för propositionen. Vid den senaste tidens diskussioner harföreträdare för regeringen, men också andra, utmålat den offentliga sektorn ochdess utveckling som orsaken till de svårigheter som vi härmed samhällsekonomin.Det är en inte särskilt väl underbygd uppfattning, och det är långt ifrånsjälvklart att en nedbantning av denna också utgör bot för våra problem. Erfarenheternafrån de länder där man försökt med den metoden är långt Kommunalekonomiska frågor m. m. Kommunalekonomiska frågor m. m. ifrån odelat positiva. De bekräftar inte heller antagandetatt en utbyggnad av industrisektorn skulle skadas av en utbyggd offentligsektor. Min egen erfarenhet talar för motsatsen, att en industriellexpansion är starkt sammankopplad med en god infrastruktur. Vi behöver inte gå till länder där en nobelpristagare iekonomi agerar för att få detta bekräftat. I såväl som harbetydande nedskärningar i den offentliga verksamheten skett. Vad som skett, somLennart påpekat, är i stället en parallell krympning av offentligsektor och privat industri. Den offentliga sektorns betydelse för samhällsekonomin idess helhet är mer komplicerad än att det kan vara en självklar utgångspunktatt en nedbantning av denna leder till en förbättring av samhällsekonomin. Att det å andra sidan i längden icke går att upprätthållaen större privat och offentlig konsumtion än vad vi totalt har inkomster tillär också självklart. Men det är inte självklart hur resurserna skall fördelasmellan dessa båda sektorer, inte ens ur samhällsekonomisk synpunkt. Det beror ihög grad på den aktuella situationen i landet. De ständiga och ofta dåligt underbyggda attackerna mot denoffentliga sektorn är olyckliga. De leder lätt till att de offentligt anställdaframstår såsom parasiter, verksamma i en om icke onyttig så i varje fall mindrenyttig verksamhet än de som producerar varor. Det är naturligtvis inte så. Detde offentligt anställda producerar kan vi i allmänhet inte avstå från utan attdet medför allvarliga svårigheter för medborgarna. Men när vi talar om denoffentliga sektorn, leds tanken hän mot en stor skara av byråkrater, som ärsysselsatta med administration. Visst finns de, men de utgör trots allt enringa del. Den alldeles övervägande delen sysslar med vård, utbildning, trafik,elförsörjning, renhållning osv. Och det är inte förvaltningspersonalen som harökat utan värd- och servicepersonalen. Förvaltningspersonalens relativa andelhar relativt sett halverats i förhållande tillvård- och servicepersonalen. Det allmänt luddiga talet om nödvändigheten av att bantaden offentliga sektorn - som i varje fall delar av den borgerliga regeringenägnar sig åt - är i det här perspektivet djupt olyckligt. Skall man fortsättaatt angripa den offentliga sektorn, är det bra och hederligt att tala om vaddet gäller. Är det barnomsorgen, utbildningen, äldreomsorgen, sjukvården ellertrafiken? Det finns inga offentligt anställda att ta bort utan att det kännsoch känns hårt för dem som behöver samhällets tjänster. Det går inte att åstadkomma någon avgörande besparinggenom att, som sker i kompletteringspropositionen, utpeka fritids- ochkultursektorn. Där finns inte de offentligt anställda. När vi i fortsättningen diskuterar den återhållsamhet somkan bli nödvändig också inom den offentliga sektorn, vore det bra om vi vorevarsamma med uttrycken. Det vore bra om vi gjorde klart att inskränkningarnadrabbar väsentliga ting och att de offentligt anställdas bidrag till vårgemensamma välfärd är lika stort som andra medborgares bidrag. Lät mig,herr talman, när jag nu har ordet ta upp ett par punkter i Han gjorde först och främst gällande att ensenareläggning av skatteutjäinningen ändå skulle kunna godtas, eftersom den irealiteten innebar en förbättring. Det var verkligen ett ovanligt sätt attbeskriva vad som sker. Om tar kontakt med kommuner och landsting,får han erfara att det inte är inånga som betraktar det såsom en förbättringatt få vänta till innan de får av beslutatskatteutjämningsbidrag, sade också att det enda konstruktiva bidragsom socialdemokraterna ville lämna till ekonomisk stabilitet är att motsätta,sig propositionen om den kommunala ekonomin. Om regeringens och utskottsmajoritetenssätt att bidra konstruktivt till en sanering av samhällsekonomin är att frånstaten till kommunerna flytta betalningarna av redan vidtagna åtgärder, är detinte konstigt att det är som det är. För detta är i realiteten vad som sker.Det sparas inte några pengar på den offentliga sektorn genom att man flyttarbetalningarna från staten till kommunerna. Snarare blir det en mycketorättvisare fördelning av betalningarna än när de sker från staten, 1 detta falldrabbas de fattigaste och sämst ställda kommunerna. Vidare anförde att vi har haft på ossatt bromsa men att vi inte har lyckats. Nej, , vi har i kommuneroch landsting haft på oss att leva upp till de krav som riksdag, opinionoch politiska partier har ställt på den kommunala välfärden. Det har vi försöktleva upp till. Det finns ingen anledning att ta detta till utgångspunkt för enkritik av kommunernas handlande. Sedan framhöll - och det är verkligenanmärkningsvärt av en ledamot av - att vi måste ha enberedskap för lagfäst skattetak för att se till att kommunerna håller sig ischack. Menar att de kommunalmän som han representerar är såoansvariga att de måste ha en lagstiftning om skattetak hängande över sinahuvuden för att agera på ett hyfsat sätt? saknar inte bara förtroende för sina egnakommunalmän. Han saknar också förtroende för . När nuutskottsmajoriteten föreslår avslag på motionen om införande av ett lagfästskattetak, säger : Jag hoppas ändå att regeringen tittar på dettaför att ha en lagstiftning i beredskap. Det är ett markant uttryck för nonchalans mot riksdagenatt hemställa till regeringen, att även om avslår ett förslag såskall regeringen strunta i beslut och förbereda en lagstiftning! Jag förstår att inte ser särskilt mycketpositivt i utvecklingen av den offentliga sektorn. Den solidaritet som denoffentliga sektorn representerar har möjligen inte haft någonanvändning för. Men för mänga människor, det kan jag försäkra . ärsolidariteten i den offentliga sektorn någonting omistligt. Det går inte, somLennart framställer det. att bara göra inskränkningar och indragningar ochlagfästa ett skattetak och tro att man därigenom kommer åt någon verksamhet somskulle vara mindre angelägen för samhällets medborgare. Kommunalekonomiska frågor m. m. Kommunalekonomiska frågor m. rn. Det är klart att den välfärd som den offentliga sektornsvarar för kräver uppoffringar av oss alla, att den kräver höga skatter. Moderaternasäger att vi kan sänka skatterna bara vi vill. Ja, visst kan vi det. Inte ärdet någon konst -om vi är beredda att acceptera ett samhälle med bristandesolidaritet. Men så fort vi kräver ett solidariskt samhälle är skatterna där,och det blir höga skatter. Det vore bra, om vi insåg att det finns en koppling mellandet skattetryck vi har och den välfärd och den solidaritet som vi erbjudermedborgarna. En inskränkning i den offentliga sektorn sker på bekostnad avsolidaritet och välfärd. I detta anförande instämde LarsHenrikson, och (alla s). () replik: Det är alldeles riktigt, , attjag inte direkt applåderade när jag fann att br'dgetpropositionen berördeskatteutjämningen. Jag vill inte heller förhäva mig och påstå attdet är minopposition som har lett till de förbättringar som skett. Men jag villkonstatera som en mycket väsentlig sak att tonen i den senasteregeringspropositionen och finansutskottets betänkande är helt förändrad ijämförelse med budgetpropositionen. Den förändring som skett ger kommunerna 135 milj, kr. Detär klart att det är inte den allra bästa lösningen, men den måste räknas tillde bättre. Därtill kommer löftet och diskussionerna om en fortsattskatteutjämning, varvid också de juridiska personerna kommer att behandlas. Omdet blir ett bra förslag därvidlag, betyder det mycket mera för de svagakommunerna än att de blir av med halva summan . vet man ju inte om det blir ett bra förslag, utan därfår jag som andra lita på och andras vilja att åstadkomma ettså rättvist skatteutjämningssystem som möjligt. Jag har den förhoppningen attdet blir en fortsatt utjämning och att förslaget kommer snabbt. Sedan är det ju också så - och det är inte Hans Gustafssonfrämmande för -att det kommer många stora frågor i miljardklassen tidenframöver, frågor som är väldigt svåra. Jag kan nämna varven, och jag kan nämnadet höstpaket som signaleras. Det är faktiskt så att med det underskott somfinns i budgeten är inte jag beredd att sparka den här stora bollen så attandra känner sig fria att sparka miljardbollar. Statens finanser är intesådana. Jag vill avsluta med att säga attdet skiljer mycket på det förslag jag kritiserade vid nyåret och det vi i dagbehandlar. Dock anser jag inte att det är trevligt att komma i den härsituationen. LENNARTBLOM (m) replik: Jag skall inom ramen försöka besvara Hans Gustafssonsfrontalangrepp. Skatterna generellt är ju orsaken till mycket av desamhällsekonomiska bekymmervi har-detta som en replik till hans avslutande synpunkter. Med Nr 134 ettlägre skattetryck hade vi inte försatt oss i det olyckliga läge vi Onsdaeen den För attbesvara hans direkta frågor: m. m. Jag sade inte att en senareläggningvar en förbättring. Jag sade att det var Kommunaleko-er] förbättring under allaomständigheter , trots att det innebar en nomiska fråeor senareläggningav en ytterligare förbättring. Jag vill ytterligare säga att det inte är fråga om attflytta betalning av r-edan vidtagna åtgärder. Det är fråga om att låta bli attvidta åtgärder. sade att det inte varit fråga om enbromssträcka , utan har kommunalmännen ägnat sig åt attverkställa beställningar från den här salen. Det är en sanning med stor modifikation. Det har funnitsen vidsträckt expansion utan underlag i beslut från den här salen. En liten lista: Man har släppt fram ökad personaltäthet,man har haft skrytbyggen, man har föredragit egen regi framför entreprenad, manhar satsat på barnstugeutbyggnad framför familjedaghem. Listan kan göraslängre.