prot · G309167 · 1979-12-31 00:00:00 — Självfallet kan den avvägning mellan olika synpunkter som måste skei etl permissionsären- Om viss information från kriminalvårdsanstalt rörandeintagens permission m. m. de varamycket svår i det enskilda fallet. Mot bakgrund av de bestämmelser sorn finns och den praxissom tillämpas finner jag att del inle f. n. behövs några älgärder från minsida. Jag ber atl fä tacka justitieministern försvaret på min fråga beträffande vilka åtgärder som skulle kunna vidtas för allunderlätta för misshandlade kvinnor att i samband med den intagnes permissioneroch avvikelser från anstalten skydda sig mol upprepad misshandel. Kvinnomisshandel är ett grovt brott, och påföljden ärfängelse eller skyddstillsyn. Del är elt beklagligt faktum all de flestakvinnor sorn utsätts för misshandel återtar den polisanmälan som de i förstaögonblicket har gjort men som de sedan inte vågar stå för när de väl kommitöver den första chocken. Därigenom minskar också möjligheten alt sälta inhjälpåtgärder. Jag menar att dessa hjälpåtgärder naturligtvis skall vara riktadebåde till de misshandlade kvinnorna och lill gärningsmännen. För en fid sedan presenterades - som justitieministernsade här - en undersökning som ulförts på sociologiska institutionen vid Umeåuniversitet. Undersökningen gäller, som justitieministern också sade, endast 13fall och var en s. k. djuplodningsundersökning. Jag har samtalat med GunnarEngstrand och , som svarade för undersökningen. Samtalet med demgav mig större kännedom än jag tidigare hade i dessa frågor. Vad jag inhämtadevid dessa samtal har gjort mig förfärad. Av undersökningen framgår all även ide fall, där kvinnorna vidhåller sin anmälan och gärningsmännen döms tillansvar, är risken för upprepad misshandel relativt stor, vilket synes mig varaotillfredsställande. Offrens möjligheter att i förväg få kännedom om närgärningsmannen har permissioneller när denne har avvikit sägerjustitieministern är relativt goda. Jag tillåter mig alt säga all jag betvivlardel. Enligl intervjuerna har några av de misshandlade kvinnorna begärt alt fåsådan information men icke fåll någon, trots all de ansett sig vara i behov avdessa uppgifter för alt kunna skydda sig själva och sina barn. Man borde i vårt samhälle kunna införa rutiner sorn istörsta möjliga utsträckning förhindrar ett upprepande. En information frånmyndigheternas sida kan naturligtvis förbättras så all vi får den önskadeeffekten, nämligen alt eliminera upprepande. Offret bereds på det sättetmöjligheter att vidta åtgärder som förhindrar upprepning, och på det sätter hjälpsinte bara offret utan också gärningsmannen. Tiden går fort, herr talman. Det är första gången jag harframställt en fråga, och jag upptäcker att jag kommer att få läsa ännu fortarenästa gång. Jag vill avslutningsvis bara säga atl del måste vara ensjälvklar målsättning för oss all vi skall förbättra förhållandena för dessakvinnor, gärningsmännen och deras anhöriga. Jag syftar dä framför allt påbarnen, och jag kanske återkommer i en replik alldeles strax. Jag har väl ingen annan principielluppfattning än , atl detta är elt svårt problem och att viskall göra allt vad vi kan för all reducera del. Jag vill ändå understryka att det finns bestämmelser somså långt det går skall komma lill rätta med problemen. Dessa bestämmelser följsi princip, men man kommer inte alltid rikligt fram. Jag tror dock atl demyndigheter som del åligger alt se upp med det här har problemen mycket aktuellaför sig. Sedan berör en annan fråga, nämligenmisshandlade kvinnor över huvud tagel, vare sig de misshandlas av någon somkommer ut från en anstalt eller inte. Där vill jag erinra om tilläggsdirektiventill sexualbrotlskommitté. Nuvarande regler föreskriver atl vid"normal" och ringa misshandel kan åtalas endast där mälsägaren angerdel. Direktiven innebär all man kanske lar bort denna begränsning. Det är dettasom debatten har rört , och detta kan vara en viktig åtgärdför all komma till rätta med dessa problem. Om viss information från kriminalvårdsanstalt rörandeintagens permission m. m. ELISABETHFLEETWOOD (m); Får jag understryka viklen av vadjustitieministern här sagt. Det är en åtgärd i posifiv riktning. Naturligtvisär jag också glad om justitieministern har rätt och jag fel. I sä fall skulledock situationen för många misshandlade inle vara så oroväckande som den är. Rent allmänt måste dock målet vara atl vi sätter inhjälpålgärder redan i de fall där man misstänker misshandel, och inte först närden har konstaterats. Vi måste la större ansvar för varandra i samhället, inlebara krypa inom våra egna fyra väggar och säga; Detta är inte mitt bord. Vi måste skapa sådan information all de som riskerar altutsättas för misshandel söker hjälp redan när de första tecknen visar sig, ochinte först när misshandeln är etl faktum. Jag skulle vilja stryka under betydelsen av de kvinnohussom nu finns på ett par håll i landet-de har inrättats bl. a. i och iStockholm. Fördelen med kvinnohuset är alt kvinnor i en hotfull situafion kankomma dit ulan atl det förekommer någon registrering. Det finns ingen offenllighetsprägelöver deras besök där. På sä sätt tror jag man kan fånga upp de kvinnor som inlevägar söka hjälp hos polisen eller hos annan myndighet. På det sättet kanske vikan få dem stärkta i sin situafion så all de kan gå vidare till myndigheten föratl få hjälp på ett annat plan. Eftersom nämnerförebyggande åtgärder, något som jag också tycker är viktigt, vill jag nämnaatt det är avsikten frän brottsförebyggande rådets sida atl underhösten presentera elt s. k. ätgärdspaket. Detta sker mot bakgrund av enkonferens som ägde rum just om kvinnomisshandel. Avsikten är all läggafram 11 protokoll 1979/80:166-167 Om åtgärder i anledning av en tysk domstols inställningtill handikappade förslagtill åtgärder för förebyggande av misshandel i den män detta är möjligt och allfå fram hjälp- och stödåtgärder. Överläggningen var härmed avslulad. § 22 Om åtgärder i anledning av en tysk domstolsinställning till handikappade Justitieministern ordet för atl i ett sammanhang besvara dels () den 22maj anmälda fråga. 1979/80:500, dels () anmäldafråga, 1979/80:530, och anförde; har med hänvisning till etlaktuellt västtyskt domstolsavgörande frågat mig om jag har observerat del tyskadomslolsut-slaget, om risk finns för liknande utslag vid svensk domstol och omregeringen kan föra frågan vidare till . har frågat om jag har observerat rättsfalletoch vill veta vilka älgärder som jag ämnar vidta för alt förhindra allhandikappade förvägras sin rätt alt ta in på hotell. I målet hade en dam som deltagit i en charterresa tillGrekland medgetts nedsättning i priset för resan därför att hon inkvarterats påsamma hotell som en grupp handikappade svenska ungdomar. Jagbesvarar frågorna i ett sammanhang. Jag har uppmärksammat det tyska domstolsavgörandel. Dentyska domstolens inställning verkar främmande för svenskt tänkesätt. Enligl vadjag har inhämtat har också i nyligenOgillat elt klagomål från en turist i en liknande situation. Eftersomdomstolarna i är självständiga i sin rältstillämpande verksamhet kanjag emellertid av principiella skäl inte göra några uttalanden om hur svenskadomstolar skulle ställa sig i mål av della slag. Jag delar uppfattningen atl det tyska domstolsavgörandelkan ge anledning lill oro. Om del skulle bli allmänt accepterat alt resenärerkan få ersättning i sädana fall som del aktuella, kan del bli svårtatt arrangera gruppresor för handikappade. En sådan utveckling skulle varamycket olycklig, eftersom det är angelägel atl handikappade kan delta irekreationsresor till vanliga semesterorter. Inom övervägerman f. n. lämpliga former för alt ta upp saken internationellt. turismkom-mitlékan vara etl lämpligt forum. Jag ber all fä lacka justitieministern försvaret pä oeh min fråga. Då är förhindrad att la emot svaret pä sinfråga har jag åtagit mig atl något kommentera både den och min egen fråga,vilka är nära anslutna till varandra, även om det föreligger vissa skillnader ifrågeställning. Bakgrundenär gemensam, och den är alten tysk domslol tillerkänner en tysk turistande damskadestånd och dömer den tyska resebyrån att återbetala hälften av det beloppden tyska damen betalat för sin semesterresa. Orsaken till detta för oss märkliga domslut -justitieministern säger också i svaret att det är främmande för svenskträttsväsende att så sker - var att en grupp handikappade svenska barn fränförbundet barn och ungdomar, RBU, också vistades på hotelletför tre veckors rekreation och träning. Man blir nästan mållös inför det somskelt. Hur stämmer det härmed FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna?Nästa år firas internationella under mottot: Full delaktighetoch jämlikhet. Hur kan då någol sådant här få ske? Jag kan förstå att en tysk domstol dömer efter sina lagaroch regler, men nog vore det väl en nåd att sfilla bedja om att också domstolaroch domare runt om i vär värld - i länder som är medlemmar i oeh haranslutit sig lill deklarationen om de mänskliga rättighelerna - också läser pädessa frågor så att de kan tillämpa begreppen i sitt dömande. På inle fullt en månad har över 128 000 svenskarindividuellt skrivit sina namn pä protestlistor med uppmaning till den högredomstolsinstansen i atl upphäva denna omänskliga dom. Dessutom harett slort antal organisationer ställt upp pä samma tankegångar, bl. a.Arbetarnas bildningsförbund och mänga lokala organisationer av olika karaktär. Alll delta har hell överlämnats för kännedom lilltyska ambassadören vid en lugn och värdig demonstration, där en grupp från.svensk handikapprörelse också fick företräde för ambassadören. Originallistornaskall överlämnas till tyska regeringen . RBU, som den här gången har drabbats, har haft kontaktermed olika partiföreträdare i och fält löfte om kontakt medregeringsmedlemmar för all muntligt framföra den oro vi inom svenskhandikapprörelse känner inför det skedda. Den tyska handikapprörelsen ställerupp helhjärtat, och den tyska resebyråorganisalionen är självfallet djupt oroadöver det för oss märkliga domslolsutslagel. Det är bra atl justitieministern har sagl ifrån att dentyska domstolens inställning är främmande för oss, men tycker jag attregeringen bör undersöka alla möjligheter för atl vi frän svensk sida skallkunna medverka lill att det blir en internationell skärpning när del gällersädana här frågor, så att även de människor som är handikappade har möjligheteratt bo på hotell tillsammans med andra människor. Om åtgärder i anledning av en tysk domstols inställningtill handikappade Överläggningenvar härmed avslulad. Om tvångsöverföringar m. m. i vårdnadsärenden § 23 Omtvång-söverföringar m. m. i vårdnadsärenden Justilieministern ordet för atl i elt sammanhang besvara yör/7 (vpk) den 23 majanmälda frågor, 1979/80:506 oeh 507, och anförde: har frågat mig hur jag ser påtvångsöverföringar mot barns vilja i vårdnadsärenden och om jag avser altvidta åtgärder för alt bättre skydda respekten för barns önskningar ochpersonliga integritet. Vidare har frågat om jag avser atl vidtanågon åtgärd för att bättre precisera vad som utgör lämpliga former för attutröna barns inställning i samband med värdnadslvisler. Jag besvarar frågorna iett sammanhang. De frågor som har ställts har behandlats avulredningen om barnens rätt. I ett betänkande som lämnades (SOU1979:63) har utredningen lagt fram olika förslag i syfte all stärka barnensställning. Det föreslås bl. a. att de nuvarande möjligheterna alt tvångsvisföra över ett barn från den ena föräldern lill den andra skall starktbegränsas. Enligt ulredningen bör man i delta avseende, liksom ivårdnadstvister över huvud taget, allfid ta stor hänsyn lill vad barnetverkligen vill. Hur barnels vilja bäst skall kunna utrönas är en svärfråga. Ulredningen betonar att barnet inle får pressas atl ta ställning iföräldrarnas konflikt. Enligl utredningen bör barnet i vårdnadstvister gestillfälle att, gärna i familjens hemmiljö, diskutera den rådande situationenmed en utredare eller annan utomstående som kan föra vidare sina iakttagelserlill domstolen. Däremot tar utredningen avstånd frän tanken atl barnet skullekunna kallas atl höras direkt vid en domstolsförhandling. En sådan ordninganser ulredningen olämplig med hänsyn till frågans känsliga karaktär. Vad utredningen har uttalat i dessa delar har i allmänhetgodtagits under remissbehandlingen. Utredningens förslag övervägs f. n. ijustitiedepartementet. Därvid kommer de frågor som har tagit uppall behandlas. Jag kan inle för dagen säga något mera bestämt om vad resultatetkan bli av våra överväganden. Helt allmänt vill jag dock säga att man bör lastor hänsyn till barnets egen vilja i frågor som rör barnets personligaförhållanden. JÖRNSVENSSON (vpk): Jag lackar för svaret. Genom alt två frågor slagits ihop - de berör ju egentligenskilda rätlsproblem - har jag fått min debattid reducerad med hälften. Men jagbehöver kanske inte säga så mycket om den fråga som gäller vad som anses vara enlämplig procedur i en vårdnadstvist, för i det fallet är del uppenbart alljustitieministerns värderingar stämmer mycket nära överens med mina egna. Dettycker jag är myckel tillfredsställande. Desto skarpare måsle man emellertid reagera mot all enlingsdomare beslutar atl kalla barn lill en domstolsförhandling eller självövertar den uppgift som naturligtvis i första hand ankommer påvårdnädsulredaren och den eventuellabarnpsykiatriska expertisen. Det var närmast den typen av förfarande som jagåsyftade med min fråga. Jag vågar väl tolka justilieministern sä alt han inteanser detta vara nägon särskilt lämplig ordning. Det har visserligen förekommit ett omskrivet fall av dentyp jag beskrev, men vi behöver inte här ta ställning till delta konkreta fall.Vad som däremot är viktigt i sammanhanget är att det sagts av den i det fallettjänstgörande domaren att åtgärden vidtogs därför atl del icke var någonting ovanligt,ulan alt det förekom då och då att domaren sä atl säga gick förbi denbarnpsykiatriska expertisen och vårdnadsutredaren och själv hade endirektkontakt med barnet, eventuellt inför domstol eller i annan form. Altdella icke var något ovanligt har alltså åberopats som stöd för atl åtgärdenvidtogs i ett visst fall. Men om jag får tolka andan i justitieministerns svar,måste det leda till slutsatsen att ett sådant förfarande som det jag här harbeskrivit faller under det som justitieministern allmänt har klassificeratsåsom olämpligt. Min tid är nu ute, men jag ber att i en replik fäåterkomma fill den andra frågan, nämligen frågan om tvångsöverföranden isamband med vårdnads-beslut. Om tvångsöverföringar m. m. vårdnadsärenden För att ge möjlighet tillreplik begärde jag ordet än en gång, även om jag i och för sig inle har såmyckel att invända mot vad som har sagts. Detär ju fråga om hur man skall fåreda på vad barnet vill. Det är som vet inget formellt förbud molatl höra barnet inför domslol. Men jag vill påstå att del är mycket ovanligtatt detta sker. Rent allmänt tror jag alt man bör iaktta stor återhållsamhetoch alt åtgärden bör vidtas med största varsamhet. Inga fall är varandra lika.Sä länge det inle finns formella förbud vill jag inle direkt säga att åtgärdenom den nu vidtas alltid mäsle vara felaktig. Detta är inte någonting som börförekomma ofla, möjligen i undanlagsfall. JÖRNSVENSSON (vpk): Men dä måste del betydligt skilja sig fråndet fall som här har åberopats. Här ansåg sig tydligen domare ha rätt att utansärskild motivering, ulan att t. ex. påtala brister eller oklarheter i detövriga utredningsmaterialet, sä att säga ta upp en roll som de som juristeregentligen inte är kompetenta att spela, nämligen att utröna ett barns bakgrundoch vilja, utröna svära och vikliga frågor som har att göra med barnets känsloanknyl-ning.Detta finns del speciell expertis för. Om denna expertis är mycket entydig ochklar är del ganska vågat av en jurisldomare att så atl säga gå vid sidan avexpertisen och i en särskild procedur, som ju innebär mycket större risk föralt barnets vilja skall fördunklas i ulredningen, inte alls la hänsyn lill attundersökningen måste ske under speciella omständigheter oeh ofta med speciellametoder. Gör en juristdomare pä det sättet, måste del väl ändå falla under vadsom är att klassificera som olämpligt. Det skulle betyda att man Om tvångsöverföringar nt. kallarbarnet till en miljö där det kommer atl befinna sig under stress och där detkanske i närvaro av föräldrarna tvingas svara på frågor som inte år anpassadetill det sätt på vilket man bör arbeta när man försöker utröna ett barns vilja.Etl barns vilja kan nämligen i en del fall vara annorlunda än den vilja barneti en viss situation ger ullryck för. Det krävs ofla speciella hänsyn ochspeciella metoder. Låt mig sedan något gå in på frågan om tvångsöverförande.Jag menar all i fall där ett barns vilja har utrönts av socialvårdensvårdnadsutredare och en eller två särskilt tillkallade barnpsykiatriker rnåsteen domstol ha en mycket speciell motivering för att bryta emot delta ochbesluta alt barnet skall tvångsvis överföras lill den andra föräldern. Beträffande formerna för att utröna barnelsmening vill jag än en gång stryka under att det här, såvitt jag vet, rör sig omett synnerligen ovanligt förfarande. Vid exemplifieringen syftade jag inte pånågol särskilt fall - och det gjorde kanske inte heller -, menprincipen kan ju vara den all domstolen, efter de utredningar som har skelt,inte anser sig ha fått full klarhet om barnets vilja. Det kan ju också vara sä,atl barnet självt vill framföra sina åsikter inför domstolen. Dettaberor litet grand på barnets ålder och på den mognad som det har uppnått. Jagtycker kanske inte att vi skall dramatisera själva domslolsförfarandel säförfärligt mycket. Det behöver inte vara mer dramatiskt att samtala med endomare än att samtala med en psykiater. Men jag vill slå fast att detta skallanvändas med stor återhållsamhet och med stor varsamhet och att det ärnågonting mycket ovanligt. JÖRNSVENSSON (vpk): Med all respekt för all justitieministern harelt förflutet som domare måste jag säga atl proceduren nog spelar en väldigroll för den stämning i vilken samtalet kan hållas och atl del är mycket svårtalt i samband med en domstolsförhandling komma ifrån den pressade och specifikaatmosfär som där råder - som inverkar också pä vuxna människor. Nog om delta. Den andra fråga som jag har tagit upp rörivångsförflyttning av barn som har tilldömls ena föräldern. Jag avser ett falldär etl barn har tilldörnts ena föräldern, i trots av att del uttryckligen harsagt sig, både inför vårdnädsulredaren och inför tvä särskilt tillkalladebarnpsykialrer, vilja vara hos den andre föräldern. Domstolen har alltså, om änmed knapp majoritet, dömt till en förflyttning, och länsrätten har velatverkställa tvängsförnyttningen. Jag menar att den typen av förfarande ärolämplig och alt domstolen måste ha en myckel stark motivering för atl göra somden gör. Skall en domstol pä del här sättet bryta mol status quo-principen ju inte ske ulan vidare. I andra "sammanhang, i synnerhet när detgäller mödrar, åberopas status quo-principen. Men när det gäller fäder tycksdomstolarna, märkligt nog, i sin oftakonservativa syn på fäders oeh mödrars roller, ha väldigt svårt för att respekteraden principen. Pä det här kan jag svara myckel kortfattat.Det är barnets bästa som är del viktiga. Jag tror att har sammauppfattning, att barnets egen inställning skall betyda myckel. (vpk): Jag delar helt och hållet justitieministernsvärdering. Vad problemet gäller är bara all det ofla inte går till så här närman kommer ner på domstolsnivå. Det är mycket märkliga värderingar som iblandkan dölja sig bakom "den något svävande principen "barnelsbästa". Om ett barn klart har gett uttryck, iolla sammanhang därhan eller hon fått tillfälle till det, för sin bestämda vilja atl kvarstannahos den ena föräldern, och ändå vårdnaden tilldöms den andra föräldern och domstolenbeslutar om all mol barnels vilja tvångsöverföra barnet - del gäller i det härfallet en nioårig pojke, som har myckel klart för sig vad saken gäller - måsteman väl ändå säga att rättspraxis och respekten för barnels bästa har kommitnågot pä sned. Då måsle det vara andra värderingar som ligger bakom. Och molbakgrund av statistiken, som visar atl i av alla värdnadslvisler moderntilldöms vårdnaden, trots atl det ofta är fadern som har fått starta processen,kan jag inte frigöra mig ifrån alt här ligger dunkla, konservativa värderingarbakom, som inte är värdiga vår tid. Överläggningen var härmed avslutad. Om användningen av polis i arbetskonflikt § 24 Omanvändningen av polis i arbetskonflikt Justitieministern ordet för att besvara i (vpk) den 28 majanmälda fråga, 1979/80:512, och anförde; i har-medhänvisning lill etl polisingripande i hamn under den pågåendehamnarbelarkonflik-ten - frågat mig om jag anser atl polisen skall användas förall ingripa i en arbetskonflikt. Självfallet skall polisen liksom andra företrädare för detallmänna stå neutral vid konflikter på arbetsmarknaden. Polisen har emellertidtill uppgift all upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Härav följer bl. a.all polisen har befogenhet och skyldighet att ingripa mot pågående brottsligverksamhet, t. ex. egenmäktigt förfarande eller olaga intrång. Atl denbrottsliga verksamheten har samband med en arbetskonflikt rubbar inte dettaförhällande. Med del anförda har jag inle avsett all uttala mig ifrågan om något brott har begåtts vid del tillfälle som åsyftas av HansPetersson. Om användningen av polis i arbetskonflikt ankommerdel i vanlig ordning på de rättsvärdande myndigheterna atl pröva. HANS i (vpk): Herr talman!Jag lackar justitieministern för svaret. Hamnen i avspärrades lill en del, och dehamnarbetare som befann sig där fördes bort från områdel av polis. Polisensäger senare i elt uttalande alt man inte lägger sig i arbetskonflikler ulanagerar bara när man har fått en anmälan om atl brott har begåtts. Brottet iVästerås hamn var atl hamnarbelarna uppehöll sig i hamnen för atl förhindralastning av gods som de själva normalt för fram till lastning och som förtsfram pä andra vägar. Hamnen var dessutom allmän plats, och man måsle, när manhämtade arbetarna, hävda atl de befann sig inom riskområdet för det arbete somskulle utföras. Jag visste inle, när jag ställde frågan, altpolisingripandet i skulle ge så många mod atl kalla på polis motarbetare också i andra hamnar. Västeråsfallet blev det första i en lång rad avingripanden. Jag hade däremot väntat mig del litet svepande svaret frånjustitieministern. Men det här svepande svaret kan inle ta bortuppmärksamheten från atl man i värt land inte - i - använt polis mol arbetare. All det är möjligt att göra det beror på den starka reaktionära kampanj mot strejkrätten som just nu bedrivs. Här hade man elt litet förbund som man kunde kväsa utan att behöva la konflikt med LO. Det gör man alltså som man pä allvar ute i arbetslivet diskuterar arbetsköparens rätt atl iscensätta lockout. Professorn i arbetsrätt säger i entidningsartikel att skeendet "förenklat kan ses som en kamp mellanarbetsmarknadens parter". Det är inte pä något vis förenklat, ulan han harprecis rätt. Det är en klasskamp mellan arbetare och kapital som här utspelarsig. har alltså statsmaklen öppet gäll in på kapitalets sidagenom all använda polis för att föra bort arbetare. Jag tycker inte man kan göra somjusfitieministern - krypa undan och säga att det just i Västeråsfallel måsteske en rättslig prövning innan han kan uttala sig. Men när han nu gör det, får jag väl lov alt ställa fråganmer principiellt: Är det brottslig verksamhet alt uppehålla sig pä sinarbetsplats för att blockera hantering av gods eller annat arbete som man självannars skulle ha utfört? Kan det anses som brottslig verksamhet, justitieministern?Det tycker jag vore bra atl få etl ja eller nej på inför den behandling somdelta fall förmodligen kommer alt fä i olika instanser.