prot · G30930 · 1979-12-31 00:00:00 — Låt mig först säga attjag tycker del är tillfredsställande att KarinSöder häller med om atl hela samhällsplaneringen bör utgå från barnens behovoch atl hon konstaterar alt så ännu inte är fallet. Låtmig tillägga vad jag tog upp i mitt första inlägg och som alltför lätt glömsbort, nämligen att skillnaderna i barns uppväxlvillkor är stora. Detvisar inte minst undersökning Höghusbarn - villabarn, som ären rätt förfärande läsning och där man kan se vilka klasskillnader som drabbarbarnen. Sedansäger alt vår uppmärksamhet har riktats mot barnen under dettabarnens år. Ja, del motsvarande skedde också under kvinnoåret, men vad man såhär i efterhand kan konstatera är att uppmärksamhet inte är tillräckligt utanalt vad som krävs är åtgärder. Vi kan ha kvinnoår, vi kan ha barnåroch snartfår vi väl ett äldreår, där man "riktar uppmärksamhet" men där ingentingi grunden förändras. Sedanfinns det en motsägelse i den betoning som görs när det gäller föräldrarnasmöjligheter. Om man ulgår från att hela samhällsplaneringen skall bygga påbarnens behov, förutsätter man därmed att barnen är allas angelägenhet, intebara föräldrarnas. Då blir också den här betoningen av familjedaghemmen fariig.Skillnaden mellan vår uppfattning och kanske framför allt det som GabrielRomanus sade ligger i del här begreppet valfrihet. Det är en valfrihet som inie existerar och som i realiteten leder till en nedskrotning avdaghemmen. framstod här som något av en variant av AnnaWahlgren, som gjort sig till tolk för en nedskrotning av daghemmen ochfritidshemmen till förmån för familjen. Lål mig här också påpeka attfritidshemmen alltför ofta glöms bort. Under 1980-talel kommer fritidshemmenall bli ett av de verkligt svåra problemen. Skillnaden mellanvänsterpartiet kommunisterna och de borgerliga parti- erna ligger i att vibetraktar barnen som individer, som både tänker och reagerar mot samhälletsbarnfientlighet, medan främst gör sig till tolk för ell slagsbarnförtryck, som innebär att barnen betraktas som oansvariga vildar som skall kontrollerasinom familjens ramar. Visst är barn impulsiva och röriiga, men just därförkräver de också utrymme, påstod att jag är gammalmodig därföratt jag betonar ytnormen, lyssnade uppenbariigen inte vare sigpå mitt eller på inlägg. Självfallet är del fråga om ett samspelmellan personal, ylstorlek, organisation och inte minst mål,sättning-och därfår jag konstatera atl delta är första gången som här ikammaren tar upp frågan om målsättningen. Men lokalerna är grundläggande, förhur bra målsättning man än har och hur mycket personal man än har, så krävs detutrymme. Del är här inte fråga om ett val mellan detaljreglering eller inte,ulan här står valet mellan att ge barnen en bra miljö och alt ge kommunernafritt fram för den överinskrivning som man tillämpar, inte bara iStockholm utan i hela landet. Sedantog upp frågan om daghemmets utnyttjande. Låt mig konstateraall detta inte är någon ny diskussion. Den här diskussionen har i många årförts i . Det är främst och som hårtdrivit linjen atl daghemmen underutnyltjas. Detfinns här ett enkelt samspel. Skriver man in för många barn på daghemmen, t.ex. om man tillämpar en 25-procentig överinskrivning som del en gång fannsplaner pä, blir helt enkelt barnen oftare sjuka. Har man däremot normer för hurmänga barn som skall få finnas på daghemmen, har man en bra målsättning och enväl fungerande miljö, blir barnen inte så ofta sjuka och så ofta borta. Detaren faktor som man glömmer bort när man diskuterar denna fråga. Jagtycker au del är oroväckande att nu accepterar påståendet omalt daghemmen skulle vara underutnytljade. Jag konstaterar att mintaletid nu är ute. Jag får tillfälle att återkomma. INGA (vpk): Man får många tillfällen alt häpna i den här debatten. med atl säga atl det minsann inte är fråga om någon försummadverksamhet. redovisar han alt 100 000 barn står i kö på dettaområde. Jag vet inte om det är en riktig sifferuppgift. Jag skulle föredra attsäga att det slår närmare 700 000 barn i kö-vi räknarolika på barns behov avdaghemsplatser. Bara i står del 20 000 barn i kö. och i minhemkommun, , står 4 000 barn i kö. Vidarekonstaterar belåtet att staten minsann fullföljde sina åtagandenoch hänvisar till att fick 4 milj. kr. Detgav 138 nya daghemsplatser i barnomsorgsplanen. står del 4 000 barni kö. Så prioriterade man del behovet. Omdet nu är så bra som säger, varför ser del då ut som det göroch varför fattas det, som framgår av svaret, 20 000 platser iulbyggnadsplanen? Hur kan under sädana förhållanden SCB och även planeringsgruppen räknafram ell behov om en miljon daghemsplaiser-även om de gjort del ?Man utgår i de beräkningarna inte heller från barnens behov utan bara från detfaktum att föräldrarna till dessa barn faktiskt förvärvsarbetar eller studerar. GabrielRomanus tyckte atl del är bra att, som man nu gör. lita till frivilligaöverenskommelser. kommunisterna tror inte på det. Vi menar attdel behövs en lagstiftning som tvingar kommunerna alt bygga bort bristen påplatser i daghem och i fritidshem. Vi tror inte på den goda viljan hoskommunerna när de inte har pengar för dessa ändamål. Fyra av fem kommunerredovisar att det är penningbrist som gör att de inte kan bygga bortplatsbristen. GabrielRomanus säger alt det som sker visar alt det går all påverka kommunerna. Detärett fantastiskt påstående som han då gör, mot bakgrund av de svårigheter somkommunerna i enkäter gång pä gång vitsordar att de har. Den senaste enkätenfrån Koinmunförbundel visar atl det är statsbidragens låga nivå som är orsakentill atl kommunerna inte kan bygga bort daghemsbristen. Det är fråga om enenkät i 64 kommuner. Av dem redovisar 13 atl de avser att ökadaghemsutbyggnaden, 42 atl de inte tänker göra det och 9 att de planerar attminska utbyggnaden pä grund av alt de inte har tillräckligt med pengar. Jagvill också fråga vilken målsättning man egentligen skall ha på detta område.Skall man bara utgå från föräldrarnas behov? Är del inte alt man börjarföra en annan diskussion, där man talar om barnens behov av en bra barnomsorg? Jagskulle egentligen vilja ställa en fråga till med anledning avalt han inte med ell ord berörde den berömda reservation som vi gemensamt skrev1976 och som gällde bindande normer för kvalitetshöjningar. Han försökteförtvivlat försvara departementspromemorian, som sannerligen aren uruselläsning och som verkligen inte anvisar någon väg till höjning av kvalitetenulan i vissa fall innebär en sänkning av den, I promemorian sägs att del är braatt man inte har bindande normer. Del är sannerligen en mjukliberal linje somförespråkas och som inte medför att verksamheten pä daghemmen förbättras. Vidarehackar pä mig med hän visning t ill alt vi stöder oss pä olikasiffror. Det kan hända atl vi gör del, men Jag tycker inte atl skillnaderna ärså stora att de behöver föranleda någon diskussion. redovisaratt statsbidraget har sjunkit från 63 96 lill 47 96. Jag kan inte direktredogöra för de beräkningarna, men det är dessa siffror som kommer frånKommunförbundet. Sedan litet till KarinSöder. KarinSöder säger att hon lar seriöst på den här frågan. Det är därför som hon integör några ställningstaganden, om Jag förstår henne rätt. Jag accepterar inteden diskussionen. Jag tycker atl man kan titta på hurdet ser ul i min kommun,eftersom hänvisade till kommunalpolitiker. Jag har fördelen atlockså vara kommunalpolitiker, sä Jag kan verkligen tala om hur uru.selt det gårtill ute i kommunerna och hur uruselt , Jag har inte deltagit i ett enda sammanträde med socialacentralnämndens arbetsutskott eller planeringsutskolt där man inte fråncentern, eller reserverat sig mot en utbyggnad avbarnomsorgen. har börjat driva en ny linje i kommun, därman kör in sig på familjedaghem. Det är del nu vill satsa på, samtidigtsom man kräver att markreservalionen skall vara kvar, vilket i och för sig ärbra. Men och går vid varje sammanträde emol enföreslagen utbyggd barnomsorg. Så ser del ut. Man har också skildauppfattningar om vad som är behovsnivå och vad som är servicenivå ibarnomsorgsplanerna. Om del gäller att ha kontakt med verkligheten, sä kan jagnog påstå attjag har det i den här frågan. Dekullerbyttor som slås från den här talarstolen är de som regeringen slår,tycker jag. Det enda regeringen föreslår är nya diskussioner. Man vill inte gemer pengar, man vill inte ha bindande normer för kvaliteten, medan vad sombehövs bl. a. är lagstiftning och pengar för atl kommunerna skall klarautbyggnaden. Den situation som vi nu befinner oss i med snart en miljonbehovsplalser visar att det är på liden alt man pä ett helt annal sätt tar itumed de här frågorna. Om jag i mitt första inlägg sade att barn är oansvariga vildar somskall kontrolleras inom familjen, så ber Jag om ursäkt. Det var verkligen intemin avsikt. Men Jag tror inte att Jag sade så, för jag har inte denuppfattningen. Detta är nog någonting som har hört för sitt inreöra. Jag känner inte alls igen uttalandet. Däremotsade jag, att del är en gammalmodig uppfattning att ytan i ett daghem är dengrundläggande faktorn, och del slår Jag för. Jag tycker atl personalfrågorna ochorganisationsfrågorna är mycket viktigare än ytan. Det är klart att del finnsen undre gräns - man kan inte tränga ihop ungarna som sardiner på daghemmen. Vihar emellertid i fäst alltför stor vikl vid ytan ochjämförelsevis alldeles för liten vikt vid personalfrågorna. Erfarenheter frånandra länder visar att det går mycket bra att driva daghemsverksamhet i ganskaprimitiva lokaler, om man haren bra metodik och brapersonal. Jag vill därmedinte säga atl viskall ha primitiva lokalerutan bara att vi inte skall låta delbästa vara det godas fiende, så alt vi hindrar kommunerna att använda lokalersom redan finns. På många ställen blir det då inga daghem, därför att mansaknar mark alt bygga pä, om man inte vill frakta iväg barnen långt bort. Detär bättre att vi försöker arbeta praktiskt. Det har gjorts alltför myckel föratt hindra kommunerna frän att använda de lokaler som finns - till nackdel förde familjer som inte har fält någon daghemsplats. Det ärju inte så all nyadaghem som byggs skulle ha för låg standard. Valet står ofta mellan all användaen viss lokal eller all inte alls fa några daghemsplaiser inom rimlig tid i enfärdigbyggd kommun. Vimåste på allvar ta upp diskussionen om all daghemmen utnyttjas för litet. Vikan inte bara vifta bort sådana påståenden genom att säga att detta beror påatt barnen blir sjuka därför alt man stoppar in för många barn på varje 3 protokolll979/.SO:.lil-.l? daghem.Det är inte hela sanningen, och det tror jag att vet. Vi kommerlill slut inte atl fä gehör för alt bygga fler daghem, om det går atl påvisaalt dyra resurser inte används pä ell vettigt sätt. Denviktigaste anledningen är att barnen har börjat vara kortare tider pådaghemmen, och det är i och för sig positivt, om det inte blir för ryckigt. Mendä måste man se efter om vi kan utnyttja de resurser som vi nu har på ettbättre sätt, så alt vi kan la in de barn som slår i kö, utan atl vi ryckersönder arbetet och utan att ha för många barn på en gång. Delta inåste manförsöka jobba med praktiskt. Det går inte atl bara avvisa delta som reaktionärttal - då skadar vi förtroendet för hela daghemsverksamheten. Jagär sannerligen inte nöjd med situationen när det gäller daghemsverk-samheten.Del är viktigt att man bygger ul snabbt och gör del med god kvalitet. Men Jagvill hävda all de största försummelserna faktiskt gjordes på 1950- och1960-talen, har det sketl en iniensivulbyggnad - det kan man inte förneka. Jag beklagar alt inte kommunerna nuplanerar i enlighet med den plan soin regeringen och har kommitöverens om, och jag hoppas vi alla på olika sätt kan bidra till att de gör del.Man kan inte säga all detta har varit en försummad verksamhet under de senasteåren. Försummelserna ligger tidigare. Antalet daghemsplaiser har dockfördubblats . Jag tycker inte man kan vifta bort del. Ochunder som planen omfattar höll ju faktiskt planen! Det finnsingen anledning all komma med anklagelser som inie slammer. Nusäger all siffrorna inte är värda någon diskussion. De dugertydligen bra så länge de stöder ståndpunkt. Men när de sedan visarsig felaktiga skall vi inte diskutera dem. Kontrollera dem då försl, sä atl deär riktiga från början! Det ärju enklare. Det slår inte 700 000 barn i kö.Enligt den senaste uppgiften, som jag hämtat ur planeringsgruppens belänkande,ärdet 100 000. Men man säger också - och det gjorde även jag - alt detta inteär någol bra mått på efterfrågan. Men det är trots allt en förskräckande högsiffra, redan det. Sedan kan man tala om att det teoretiska behovet kan varabetydligt större. Men någon kö på 700 000 barn finns del inte! SomJag påvisade med fakta som jag har fåll från , harstatsbidraget ökal. Jag tycker inte man skall skylla påKommunförbundet. Jag tror inte alt har påstått atlstatsbidraget tidigare skulle ha utgjort av de totala kostnaderna-delmåste i så fall ha varit före den här aktuella perioden. Man kan möjligen hasagt, att man väntade sig att del skulle bli . Men del är en annan sak. Ellpar ord om promemorian. Som framgick av del stycke jag citerade håller Jag påatt det kan bli nödvändigt med en hårdare reglering av normerna. Men Jag tyckerdel finns ett värde i att man börjar med något mindre detaljerade föreskrifteroch ger kommunalpolitikerna ell visst förtroende. Som sades är det ganska enkelt atl med siffermaterial och statistikbevisa vad man vill bevisa. Jag skall inte lägga mig i de Jämförande övningarnanär det gäller statsbidragets utveckling. Jag vill bara säga atl Jag tror attdet går att reda ut varför man har olika uppfattningar. Det beror helt enkeltpå från vilket år man slartar när man gör jämförelserna. I den delen har bådeInga Lantz och rätt i sina påpekanden. Statsbidraget ärnämligen indexreglerat. Det ökas med hänsyn till löneutvecklingen för deanställda i offentlig tjänst. Dessutom haren del andra insatser gjorts. Man kandärför komma till litet olika resultat när del gäller den procentuellautdelningen. Mendet intressanta i sammanhanget är att den överenskommelse om ulbyggnad avbarnomsorgen som låg till grund för beslut innefattade dels ettulbyggnadsprogram, dels en överenskommelse om storieken av statsbidragen tillkommunerna. Detfinns också i överenskommelsen, vilket kan vara värt att notera, enprotokollsanteckning av följande lydelse: "Om genom statsmakternas beslutväsentlig ändring inträder i de förutsättningar som legat lill grund föröverenskommelsen är kommunförbundet oförhindrat påkalla nya överläggningar." Naturligtvishardet kommit reaktioner från kommunerna i den här frågan, och i den allmännaprioritering som man gör tycker man kanske att man har otillräckligt medpengar. Men vad som kan vara värt alt notera är att hittillsinte "påkallat" nya överläggningar om statsbidragens nivå utifrånden här överenskommelsen. Delär, som sagt, viktigt atl ha detta som underiag för själva diskussionen. Sedanfår naturiigtvis den överläggning som vi skall föra inom ge vidhanden vilken förutsättningen ärföralt vi skall kunna nåde mål varom vitidigare varit ense. Jagvill bara helt kort kommentera något av vad och delvis även IngaLantz i övrigt sade. Detgällde frågorna om familjedaghem, där försl drog en ganskahalsbrytande slutsats beträffande synpunkten atl barnen är allas angelägenhet.Den synpunkten delar jag. Jag tror alt del är en av de stora bristerna i vårtsamhälle atl föräldrarna står ganska ensamma i sinföräldraroll. De känner sig övergivna och saknar tryggheten av kontakt medandra vuxna som kan stödja dem' i deras omsorg om barnen. Alla som inte harbarn har ett ansvar för att stödja barnen och för alt stödja föräldrarna ideras mycket viktiga uppgift all bära huvudansvaret för barnen. Det kan vi görapå olika sätt i vår dagliga tillvaro, i huset där vi bor - vi kan stödjagrannfamiljen. Men vi gör det också över skattsedeln genom att bidra till denkommunala barnomsorgens utbyggnad i daghem och på annat sätt. Och det ärjustdärjag tycker att den halsbrytande formuleringen kommer, när att detta att barnen är allas angelägenhet inte är förenligt med ensatsning på familjedaghem. Jagmåste säga att del är obegripligt hur man kan dra en sådan slutsats. Tvärtomförhåller det sig ju så att man kan öka lät mig säga trygghelssfären förbarnen. Det här är min alldeles egna erfarenhet från den tid dä mina barn växte upp -Jag har haftbarn både i daghem och i familjedaghem och saknar alltså inte erfarenhet avnågon av dessa verksamheter. Ett bra familjedaghem med stöd från kommunen, därmän även kan delta i öppen verksamhet i förskolorna, ger barnet en störretrygghetssfär än vad det annars skulle ha. Det är fler vuxna man kan relateralill. Familjedaghemmet kan fylla samma funktion som ett daghem kan göra. Viskall inte sätta dem i motsats till varandra; del behövs både daghem ochfamiljedaghem mot den bakgrund jag skissade i ett tidigare inlägg. Del ärbarnens bästa som alllid skall sättas i förgrunden, och då är del bra kvaliteti olika barnomsorgsformer som vi skall eftersträva. Närdelgällerden kommunala demokratin, så lyckerjag del är pålagligl hur Inga Lanlzförordar en lolal centralstyrning av verksamhet, när vi här diskuterarbarnomsorgen. Det skall tydligen inte lämnas någonting över lill kommunerna allsjälva bestämma om. Det är faktiskt inte skapandet av ett sådant samhälle somjag vill medverka lill, ulan Jag vill medverka till all upprätta sådana normeroch sädana regler all det ges utrymme för kommunalpolitikerna all verka ikontakt med dem som arbetar i barnomsorgen, i kontakt med föräldrarna och isamförstånd med de invånare scm man företräder i kommunerna. Valutslagel fårnaturligtvis ge vid handen om kommunalpolitikerna har uppfyllt sina väljaresönskemål eller ej. Del är på det sättet vi får en levande demokrati på allasamhällets områden. Naturligtvisskall vi ha diskussioner också här och lägga fram förslag lill riktlinjer förhur vi vill att vårt samhälle skall utformas.' Men den slutliga utformningenför människors fromma måste ändå ske ute i kommunerna i nära kontakt med demänniskor som är beroende av olika typer av omsorg. (vpk): Herrlalman!Först något om vår kritik av familjedaghemmen. framhåller utifrånegen erfarenhet att familjedaghemmen fyller samma funktion som daghemmen. Vi ärhelt enkelt inte överens på den punkten. Vi anser dessutom all familjedaghemmenkonserverar kvinnorollen. Del ärju i regel kvinnorna som stannar hemma och larhand om barnen, också andras barn. Vi tycker att det vore en bättre lösning allge familjedaghemsmammorna en ordentlig utbildning och att låta dem fåanställning vid daghemmen. Daghemmenkan och måste vara ett allernaliv lill den privatisering som familjedaghemmen onekligen innebär. Daghemmen kan på ell helt annat sätt ge barnen enkollekliv medvetenhet. Sedanär del ju också en fråga om värman vill sätta in resurserna. Vi vet atlmoderaterna i första hand vill salsa resurserna på familjedaghemmen. För demframstår det som ett billigare alternativ. Dessutom har de en annan ideologiskgrundsyn än den vi har. De ser fortfarande barnen i första hand som enkvinnoangelägenhei och som en föräldraangelägenhet. Jag blev glad över KarinSöders konstaterande att så såg hon inte pä den saken. kanskeinte direkt påstod alt barn är oansvariga vildar som skall kontrollerasinom familjen, men underförstått ärdet vad han gav uttryck för. Han vill intetränga in barnen som sardiner på daghemmen, och del är bra. Men, GabrielRomanus, det är precis det som sker och som har skett under en längrelid. blandar här ihop tvä saker. Det är nämligen inte fråga omnågon detaljreglering för de nya daghemmen. Vi är helt överens om atl det i en rad bestämmelser som gott kan uteslutas, utan att kvalitetskravensänks, och som förhindrar kommunerna all bygga ul daghemmen. Här finnsmotstridiga krav, i, ex, atl barnen skall kunna få vara med vid matlagningenmedan hälsovårdsstadgan säger att de inte får vara med. Det kan också gällaandra krav som byggnadslagstiftningen etc. motsätter sig. Vivill ha kvalitativa normer, inte detaljregleringar. Men del gäller de nyadaghemmen. När det gäller de gamla daghemmen får vi gå tillbaka till sardinburkspolitiken.Det är självfallet inte fråga om all kasla ul några barn från de nuvarandeäldre daghemmen, ulan det är fråga om - precis som Jag sade inledningsvis-attinte tränga in så många barn på daghemmen att såväl barn som personal ochföräldrar mår illa av det. Där gäller det i stället att bygga ul daghemmen,någol som gång på gång här har tagit upp. Här finns ingenmotsättning mellan kvantilel och kvalilel, ulan dessa måste gä hand i hand. Sedanvill jag inte på något sätt vifta bort påståendena om all daghemmen inieutnyltjas. Vad jag framhöll var för del första all överbeläggningen pådaghemmen leder lill ökad sjukfrekvens och därmed högre frånvaro från barnenssida. För det andra har man, som de fackliga organisationerna bl, a, i Stockholmpåvisat, vid mätningar på dagis som regel tagit speciella veckor, ja man har t,o, m, lagit veckan direkt efter Jul, Man har kontrollerathur mänga barn som är närvarande. Man har alltså helt tillbakavisat depåståenden som främst har stått för. Sedanärdet också så alt det under vissa tider, och , är färrebarn på daghemmen. Del är väl bara någonting atl glädjas ät om det under vissalimmar blir litet lugnare. Vad här ger uttryck ät ärjust delsom några kommuner tillämpar, ell slags lönsamhelslänkande. Man försökerinrätta ell slags halvtidsdaghem för dem som bara är där kanske omdagen och hellidsdaghem för andra barn. Jag tycker alt detta är oroväckande. INGA (vpk): Plötsligt säger alt nu är han inte nöjd med den härutbyggnaden, ett uttalande som kanske bådar gott. Då kanske vi kan fä tillstånd en annan diskussion om behovet av en ulbyggnad. Jag vill hävda alt viinte ens kan hålla den plan vi framlagt fastän den i sig utgör en droppe ihavet, om man tittar pä det verkliga behovet av barnomsorg. 1 den bok somplaneringsgruppen skrivit finns en sammanställning, av vilken framgår altbehovet av barnomsorg är 1 miljon platser, om man då lägger ihopfritidshemmen och daghemmen. Dä ulgår man bara från föräldrarnas förvärvsarbeteoch inte från behovet av barnomsorg för barnens skull, något somvänsterpartiet kommunisterna gör. Barnen behöver vara på daghem och fritidshemdärför att det är bra för dem. Det står alltså inte 700 000 barn i kö -detharjag heller aldrig sagt - men behovet är förmodligen 700 000, om man enbartskall se till barnens behov, KarinSöder tar sedan upp frågan om indexreglering av statsbidragen. Jag hävdade allstatsbidragen har sjunkit, vilket jag gör efter atl ha tagit del avKommunförbundets siffror. Regeringen säger att statsbidraget lill barnomsorgenär värdebeständigt, men det är inte sant, eftersom statsbidraget är knutet tilllöneutvecklingen och inte tar hänsyn lill produktionskostnadernas stegring. Dåkan man heller inte hävda att statsbidraget är värdebeständigt . Sedansäger attjag vill ha centralstyrning. Ja, i vissa fall vill Jag hadet. Jag tror att det är nödvändigt. Vi har alldeles för länge sagt all viskall lila på den goda viljan, kommer fortfarande atl lita päden goda viljan hos kommunerna och kommer också att göra del, menutbyggnaden och kvaliteten inom barnomsorgen visar att det inte går att ifortsättningen lämna kommunerna i sticket. Del svar som avgavs i denna debatthar visat att man inte från regeringens och sida är beredd att taansvaret för barnomsorgen, utan man säger fortfarande: Del här är kommunernassak, ni får fixa kvaliteten och utbyggnaden. Men faktum står kvar. Kommunernaklarar inte utbyggnaden. Det har man sagt gång på gäng. I planeringsgruppensbok redovisas mycket noggrant att fyra av fem kommuner inte klarar av all byggabort daghemsbristen, därför att man inte har pengar. Man har heller inte någonmark alt bygga på. På kvalitetssidan vet vi alt problemet är att del fattaspersonal. är inte beredd alt öka personalutbildningen. Barnstugornamåste alltså stängas därför atl det inte finns personal. Barngrupperna är förstora. Vadkommer alt hända?