prot · G30957 · 1979-12-31 00:00:00 — Det förhåller sig så, att det inte bara är den borgerligaregeringen man är förgrymmad över i , utan man är också besviken påföretagsledningen. Det är en allmän uppfattning att den inte gör vad den kanför att rädda driften vid grovplåtsdivisionen i , och man är ocksåtveksam till de uppgifter som cirkulerar där. Det påstås att metallurgidelenskall genom leveranser till Domnarvet. Enligt strukturplanen skulle deleveranserna komma från i stället. Hur blir det med det, ? Ärde uppgifterna riktiga, att metallurgidelen skall kunna genom leveransertill Domnarvet? Och hur blir det då? Blir det dä en kamp mellan ochOxelösund, som får slåss om ämnesleveranser till Domnarvet? Kan en sådtinutveckling vara riktig med tanke på de regionalpolitiska och energipolitiskaöverväganden som man måste ta med här? Industriministern kan säkert svara migpå dessa frågor. Vidare anser personer som jag talat med att det finnsmöjligheter att investera sig ur krisen för grovplåten genom att göra denödvändiga förändringar av flödet i valsverket som skulle medge att manproducerade seghärdade, alltså mer teknikintensiva och förädlade produkter. Detfinns uppfattningar om att man från ledningens sida struntat i en sådanutveckling, trots att den vore fullt möjligt. Då måste jag fråga igen: Hur ärdet med det, industriministern? Har man gjort vad man kunnat för att förhindraden katastrofala utvecklingen för eller har man blint följt strukturplanen,vilken, som det sägs i svaret, tar mest hänsyn till kraven från de privataaktieägarna inom , i stället för att ta de nödvändiga samhällsekonomiskahänsynen? LARS-OVEHAGBERG (vpk): Det som händer i är en katastrof förDalarna, har ledningen för det halvstatliga signalerat åtgärder som påett mycket drastiskt sätt kommer att försämra sysselsättningsläget i alla detre järnverken i Domnarvet. och , Man går alltså mycket längreän vad den befintliga strukturplanen säger. Åtgärderna är att grovplåtverket i skall dra nedsin kapacitet, att metallurgins nedläggning i Domnarvet skall forceras och attäven rälsverket i Domnarvet skall läggas ned. Det är fråga om minst 1 000 man. Vad motiverar man åtgärderna med? Jo, man motiverar demmed att lönsamheten fram inte blir den man hade förväntat sig.Därför skall man vidta drastiska åtgärder med den strukturplan man har. Jag har då frågat industriministern om han vill göranågonting åt den här utvecklingen, och jag har fått ett mycket negativt svar.De som arbetar i järnverket är förbittrade. Det man kan utläsa ur är först och främst att han godkänner den strikt företagsekonomiskautvecklingen - de privata intressena i bolaget får gå före sysselsättningen.När man skall MBL-förhandla finns det inget stöd från statsmakternas sida, utanman kommer att vara helt utlämnad till de initiativ som tas avföretagsledningen. Då skall vi veta att man genomför dessa förhandlingar motbakgrunden av att denna strukturplan redan i sig är en katastrof för den totalasysselsättningen i de här områdena. Den strukturplan som parterna i enlighetmed de ramar som uppdragits av fastställde efter den 6 april 1978innebar att de här tre regionerna skulle drabbas mycket hårt, I stället för attdra ned ytterligare har man på dessa orter kämpat för att förbättrasituationen, framför allt genom regionalpolitiska åtgärder och med tanke på denstålproduktion vi skall ha . Ett av de svar som industriministern ger på de fyra frågorjag ställer är att det skall vara företagsekonomisk lönsamhet. Den 6 april 1978ställde jag till industriministern frågan om det var vettigt att utgå från detsom industriministern då sade om en anpassning av handelsstålsindustrin tillden internationella marknaden. Jag frågade då också industriministern vad somkommer att hända om det blir en ytterligare konjunkturförsämring förhandelsstålsindustrin. Kommer man då ytterligare att dra nedhandelsstålsindustrin? Industriminister svarade mig då: alltför pessimistisk, men jag har framtidstro när det gäller den härindustrin. Det har gått dess, och motiveringarnafrån ledning nu är konjunkturen. Av vad jag kan läsa avindustriministerns svar har det hänt som jag befarade för ett och ett halvtår sedan. Det gick alltså inte förrän man kom i densituationen att återigen var tvungen att anpassa sig efter förhållandena.Jag ställer frågan igen: När skall nästa gäng anpassa sig? Eller är detinte dags att ändra på politiken så att man blir mindre beroende av dennamarknad, som tydligen är förödande för alla de här tre regionerna? En av de viktigare delarna i strävan att hävdasysselsättningen skulle naturligtvis ha varit att ha malmmetallurgin kvar iDomnarvet. Vi som arbetar i Domnarvet har kämpat för detta . Jag hartidigare sagt från den här talarstolen att medlemmarna aldrig har godkänt ennedläggning. Däremot har man påtvingats denna nedläggningsidé uppifrån, framförallt från statsmakternas sida, kanske utifrån de intentioner somindustriministern var med och förhandlade fram i avtalet mellan parterna -mellan Statsföretag, och , Men i Domnarvets har utredningsgrupper kommitfram till att man måste ha malmmetallurgin kvar av regionalpolitiska skäl ochäven med hänsyn till stålindustrins framtid. Litet märkligt tycker jag det äratt få ett sådant här svar av industriministern, när jag nu harkämpat tillsammans med hans partikamrater - axel mot axel - för en alternativenergiplan för länet. Industriministerns partikamrater har alltså hängivet Om utvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m.. Om utvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. kämpat föratt malmmetallurgin i Domnarvet skall få finnas kvar. Då känns del litetsorgset att den ansvarige centerpartisten är så enormt kallsinnig mot allaförslag som går i den riktning som hans partikamrater i länet kämpar för, I detta siimmanhang kommer en viktig framtidsfråga in. Detgäller nya stålprocesser, och jag vill direkt fråga: År industriministernberedd att till Domnarvet förlägga den stålprocess som blev utesluten uruppgörelsen mellan staten och , nämligen elredprocessen, somlämnades kvar hos och Asea? Den processen skulle väl passa ini ett framl ida stålverk. Man skulle kunna göra produkter med kvalitet, manskulle kunna anpassa sin produktion efter de förhållanden som råder påmarknaden, man skulle inte behöva se till stordriftsfördelar, man skulle kunnaha korta serier och alltså vara mycket anpassningsbar i förhållande till eninternationell marknad. Om ett försök med denna process skulle genomföras, såborde det främst ske i Domnarvets . Jag vill fråga industriministern omhan inte delar den uppfattning som hans partikamrater i har - att denförsta försöksanläggningen i litet större skala med elred borde uppföras iDomnarvets . I stället för avvecklingslinjen med nedläggningar och medSSAB-ledningens fräcka utspel borde man naturligtvis ha en helt ny inriktningav stålpolitiken. Men i stället för den decentralisering som man skulle hacentralisera:r man ju nu verksamheten. Vi vill att man skall bygga ut frånråstålsframställning till färdig produkt i varje led med högre kvalitet, somjag har sagt tidigare. Hela branschen måste stå emot de krafter utanför vårtland som försöker ta ifrån oss alla marknader. Vi måste göra det inte minst avsjälvbevarelsedrift. Det kan ju inte vara meningen att en av våra basnäringarhelt skall försvinna - och i nästa etapp helt slås ut på dessa tre orter. Vimåste ju på något sätt se till att vi inte hamnar i en sådan situation som vihamnat i när det gäller textilindustrin. På min fråga till om han är beredd att ingripaför att halvstatliga inte ytterligare skall försvaga svenskhandelsstålsindustri får jag alltså inget svar. Vid gårdagens debatt omskogsindustrin sades att det inte var någon idé att gå in när det varMBL-förhandlingar. Det är ungefär samma svar . Men vad skall dessaarbetare och deras representanter göra som vill sätta emot något vidMBL-förhandlingarna, när landets industriminister helt fräckt stiger att så härskall det vara? Man kan ju nästan undra om inle kontakterna mellan Wahlströmoch har varit ganska täta. Då kan man ju inte med bästa vilja ivärlden säga att MBL-förhandlingarna blir förhandlingar mellan jämbördigaparter. Vad jag kan förstå är detta ett svar till de anställda att de får gesig - så här skall det bli, så här är förutsättningarna i avtal och enligtuppgörelse med . Nog borde väl de anställda kunna få någon hjälp avlandets industriminister när det gäller de samhällsekonomiska bedömningarna.Det minsta man kan begära vore ju att industriministern tog sitt ansvar försysselsättningen - inte för arbetsmark-nadspolitisktr åtgärder utan för enordentlig sysselsättning - och gav de anställda ett handtag genom att säga attnu skall staten gå in och rädda svensk handelsstålsindustri.Då tror jag att också de MBL-förhandlingar som förestår kunde bli någorlundameningsfulla. Min andra fråga om ett stafligt företags sociala ansvarfår jag väl svar på när industriministern säger att det bästa företaget är detföretag som är lönsamt. Men lönsamt från vilken utgångspunkt? Jo, tydligenefter strikt företagsekonomiska utgångspunkter. Men vad det egentligen handlarom är ju otaliga kostnader för samhället när det gäller att klara upp det somhänder vid . Om nästa nedläggningsetapp verkligen kommer till stånd kommerdet att åsamka samhället stora kostnader. Hur stora kommer kostnaderna för58-åringarnas pensionering att bli? Det är väl inte bara fråga om deraspensioner, utan det skapas också sociala problem. När nu erbjuder var ochen som får ett annat arbete en hel årslön innebär det att man minskar antaletanställda vid företaget. Därmed ger man inte ungdomarna någon möjlighet attkomma in på företaget och därmed på arbetsmarknaden. har alltså ingetsocialt ansvar och skall inte ha något heller enligt landets industriminister. När del gäller att utkräva ekonomiskt ansvar av de privataintressena inom för industriministern ett resonemang om attaffärsuppgörelsen innebär att de privata parternas akfievärden kan inlösas1983, Om företaget går med föriust blir denna inlösen av mindre värde. Det ärden risk de privata intressenterna tar, och det är en ytterst liten risk i dethär läget, om man betänker hurudan bakgrunden var. , ,och Domnarvets gick vid tiden föruppgörelsen med jätteförluster och de ville själva inte bära de förlusternautan lät staten gå in med, som det nu är, . Ändå skall intedessa företag bära förlusterna, utan i stället skall de ha betalt för de lagersom fanns vid ingången av uppgörelsen. Företagen har alltså inte avkrävts någotekonomiskt ansvar. Riktmärket skall, vad jag kan förstå, i stället vara att 1000 eller 1 500 människor skall förlora sin sysselsättning vid , Det skall nämligen var företagsekonomiskt lönsamt, så att inte dessaprivatintressenter förlorar något när de skall lösas ut , Om industriministern hade tänkt ta något initiativ till enförnyelse av svensk handelsstålspolifik efter samhällsekonomiska utgångspunkterhar han naturligtvis blivit väldigt besviken. Det har inte andats ett enda ordom någon konsekvens av det som har hänt - att förändra utgångspunkterna försvenskt handelsstål. Det är kanske detta som är kännetecknande för denborgerliga politiken att inte ingripa i något skede utan i stället låta alltinggå. Då ställer man också de fackliga företrädarna i en ganska hopplössituation, som man försöker luta sig mot de fackliga företrädarna itid och otid genom att säga: Ni har godkänt detta, I detta sammanhang erinrar jag mig också att när SSABbildades sade förre finansministern ungefär såhär: när vi går in i skall vi väl komma ifrån vinstmaximeringsprinciperna.Vi skall kunna se med tillförsikt fram mot , Socialdemokraterna gjorde idet läget inte heller någon större affär av företagsekonomin. Dettaföranleder mig att i den här debatten ställa frågan fill Om utvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. Om utvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. omdet inte vore dags att vi fillsammans drev den politik med integrerade verk somursprungligen föreslogs av järnbruksklubben inom Domnarvet, Kanske vi kundesatsa på en ny stålpolitik - när vi nu ser hur den ene industriministern efterden andre förvaltar detta pund - som det beslutades om , Detblir neddragning efter neddragning. Detta skulle naturligtvis vara en styrkaoch ge den nuvarande industriministern någontirrg att tänka på vad beträffarden framtida stålpolifiken, Mina huvudfrågor står kvar: Måste inte samhällsekonominfinnas med i bedömningen med hänsyn till de regionalpolitiska mål som detibland talas om? Måste inte samhällsekonomin finnas med också med hänsyn tilltalet om att man vill decentralisera? Min följdfråga blir: Är industriministernberedd att medverkii till ett uppförande av en ny anläggning, typ elred, t, ex,i Domnarvets ? KJELL-OLOFFELDT (s): Jag vill tacka industriministern för det svarpå min fråga som fanns i det totala svar han har lämnat, I ett avseende är svar glasklart. Regeringentänker inte lyfta ett finger för att påverka genomförandet av den s, k,strukturplanen för , godkänner utan krusiduller det beslutsom fattade , Hans motivering för den inställningen är emellertidoacceptabel, låtsas för det första som om styrelsens beslut skulleinnebära att den av bolaget fastställda strukturplanen kommer att fullföljas,låt vara i något snabbare takt. Om denna uppfattning torde han vara ganskaensam i landet, Bäde i , , och inser man attstyrelsebeslutet innebär ganska väsentliga avvikelser från strukturplanen -medbetydande konsekvenser för de anställda och de berörda orterna. För det andra förbigår helt den omständighetsom ger den här frågan en alldeles speciell innebörd, nämligen att riksdagentagit ställning inte bara till strukturplanen i allmänhet utan också till dentakt i vilken den skall genomföras. Jag måste därför erinra industriministern om vad riksdagenbeslöt , för det tycks han ha glömt bort. I det förslag fill strukturplan som SSABts ledningförelade de fackliga organisafionerna ingick det att denmalmbaserade metallurgin vid Domnarvet skulle avvecklas under loppet av år1981, De negativa konsekvenser detta skulle få för sysselsättningen iBorlängeområdet och för gruvdriften i Bergslagen väckte omfattande protestermot SSAB-ledningens planer. Det föranledde regeringen att ge chefen förarbetsmarknadsstyrelsen, , i uppdrag att utreda strukturplanenskonsekvenser för sysselsättningen i berörda områden. Ett av de förslag Rehnberglade fram var att avvecklingen av den malmbaserade metallurgin i Borlängeskulle förskjutas med , så att den i stället skedde under loppet av är1982, Syftet var att undvika allvarliga sysselsättningssvårigheter iBorlängeområdet, som skulle uppstå om uppemot 1 500 man blev utan jobb i stålverketlångt innan utbyggnaden av tunnplåtverket och metallmanufaktureringen börjadege några sysselsättningstillfällen. Den då sittande folkpartiregeringen brydde sig inte omRehnbergs förslag på den här punkten. I proposifionen förde man alltså framSSAB-ledningens förslag att avveckla Domnarvets metallurgi . Men majoritet hade en annan uppfattning. Medanledning av en socialdemokratisk motion anförde socialdemokraternas och företrädarei näringsutskottet följande: "Det synes angeläget att motverkaen alltför snabb nedläggning. Utskottet anser därför att medel bör ställas tillSSAB:s förfogande för att möjliggöra att den malmbaserade metallurgin vidDomnarvet kan behållas längre än vad som förutsatts i . En sådan åtgärd skulle få posifiva effekter för sysselsättningeni , som kommer att drabbas hårt av den nödvändigaomstruktureringen av , Utskottet föreslår att ---- görett uttalande av denna innebörd. Förslag om anvisning av erforderligamedel bör ingå i den utvecklingsplan för som utskottet i det följandekommer att förorda". Den utvecklingsplan för , som utskottet talar om,spelade en viktig roll i utskottsbetänkandet, I denna utvecklingsplan skulleingå inte endast , den s, k, plan 81, utan också BerfilRehnbergs förslag och de kompletteringar av förslag som hade krävtsav de fackliga organisationerna vid , Utskottet ställde sig bakom dettainnehåll i utvecklingsplanen och uttalade att "regeringen förriksdagen bör presentera en utvecklingsplan för i vilken ingår de förslagsom utskottet i det föregående uttalat sig för". En enhällig riksdag beslöt i enlighet mednäringsutskottets förslag. När det gällde förskjutningen med avmetallurgins avveckling i Domnarvet röstade socialdemokraterna och fördet förslaget, moderater och folkpartister emot. Det är därför med en viss häpnad som jag hör alt han accepterar att metallurgin avvecklas , dvs, tvä årtidigare än majoritet inkl, själv ville för ett halvårsedan. Detta gör att jag ovillkorligen måste ställa några frågorfill industriministern: industriministerns besked här attregeringen helt tänker strunta i beslut ? Betyder detatt regeringen inte avser att lägga fram den utvecklingsplan för begärde att "" få sig förelagd? Det är avganska stor vikt att industriministern besvarar de frågorna". Det råder alltså inte något som helst tvivelom att tidigareläggningen av metallurgins avveckling strider mot riksdagensbeslut. Hur stämmer då påstående att SSAB-styrelsens beslut frånden bara är ett snabbare genomförande av strukturplanen än vad SSABtidigare har angett? Enligt vad jag har inhämtat innebär styrelsens beslut attfillverkningen av grovplåt i kommer att kraftigt dras ned, Istrukturplanen förutsågs däremot en expansion av denna tillverkning. Om utvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. Om utvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. skillnadenorn man jämför sysselsättningsutvecklingen i , sådan den angavs istrukturplanen, med vad som väntas. Enligt strukturplanen skullesysselsättningen netto öka med ca 100 personer vid järnverk.Genomförs styrelsebeslutet kommer antalet jobb i att minska med ca500, Hur kan påstå att detta är ett sätt att fullfölja denstrukturplan som förelades ? Går man inte rakt emot strukturplanen omman nu vill dra ned en tillverkning som man för ville öka? I sitt svar försöker industriministern skapa intrycket attsamhällets engagemang i och strukturplanen som enda mål haft att skapa ettlönsamt bolag. Det är bara lönsamma företag, som ger verklig trygghet, sägerNils Åsling, är väl det påståendet inte särskilt välgrundat - vi harlärt oss att tryggheten sitter löst också i de mest lönsamma företagen. Menvärre är att industriministern totalt förvränger motiven för både det storasamhällsengagemanget i och upprättandet av strukturplanen. Visst syftardet till lönsamhet. Men än viktigare är att det syftar till att denofrånkomliga strukturomvandlingen skall ske i socialt acceptabla former, att deberörda orterna skall få tid till anpassning enligt en långsiktig plan och attstörsta möjliga mänskliga hänsyn skall tas under en svår omstöpningsprocess förden svenska handelsstålsindustrin. Det var ju därför staten satsade så mångamiljarder. Det var ju därför en långsiktig plan upprättades för strukturförändringarna. Enligt vår mening uppfyllde inte SSABts strukturplan de här kraven. Det var också därför som en enhälligriksdag krävde en utvecklingsplan, som i väsentliga avseenden skullekomplettera strukturplanen för ökad trygghet och en bättre utveckling av densvenska handelsstålsindustrin. Men vad är det nu som händer? Bara efterriksdagsbeslutet vill slå sönder den planering för företagetsutveckling sorn med så stor möda, av utredande,förhandlingar och kompromisser fill slut kunde åstadkommas. För ett halvårsedan svor SSAB-ledningen på att strukturplanen var lösningen påhandelsstålsindu-strins problem och att den skulle göra företaget lönsamtomkring 1981-1982, De fackliga organisationer och de representanter för berördakommuner som accepterat omflyttningarna och nedläggningarna fick löfte om attde därmed gavs en fast plan för framtiden. Beredskap och planläggning kundebyggas upp för framtida förändringar och påfrestningar. ochsamhällets engagemang skulle ge åtminstone den trygghet som kunskap omframtiden innebär. Det är detta som slås sönder av SSAB-styrelsens beslutoch av regeringens accept av detta beslut. Och motiveringen, den motivering somNils Åsling så helhjärtat stöder i detta svar, är att lönsamheten på kort siktblivit sämre än vad SSAB-ledningen räknade med . Och vilka är det nu somskall få bära konsekvenserna av att SSAB-ledningen räknat fel, av att man ivåras uppenbarligen vilseledde vad gällde behovet av medel för attgenomföra strukturplanen? Jo, i vanlig kapitalistisk ordning de anställda,löntagarna och samhället. går i svaret mycket snabbt förbikonsekvenserna av SSAB-styrelsens beslut. Men nog borde han ändå ha någonuppfattning att redovisa här i om hur man i skall hantera enavgång från Domnarvet om ungefär på mellan 1 000 och 1 500 personer, vari man skall ta hand om 350 man som kommer att sparkas ut frånjärnverket och vad man i skall göra med ett ännu okänt antalgruvarbetare som blir utan jobb därför att gruvan drabbas av minskademalmleveranser till och . Var skall dessa människor få jobb? Idéerna om att pensionera människor , attdela ut en grtitifikation i form av en årslön och sedan säga tack och adjö, ärdet att geiromföra omställningen i socialt acceptabla former? Är det den nyadefinition på detta begrepp som den borgerliga regeringens representant här lanserar? I så fall vill jag tala om att det kommer inte vi attacceptera. Fackföreningsrörelsen kommer inte alt acceptera att man smiter ifrånett helt annat och mer grundläggande ansvar för människors rätt till arbete,ett ansvar som fakfiskt åvilar den regeringen som har tagit åt sig regeringsmakten. Jag undrar om egentligen inser hur allvarligthan skadar tilltron till samhällets näringspolitik, när han sä här lättvindigtaccepterar att den med sådan möda åstadkomna strukturplanen rivs upp bara efterett halvår och att viktiga riksdagsbeslut brutalt och nonchalant bliröverkörda. Jag undrar också om SSAB-ledningen inser vilka skador den tillfogarhela idén om facklig medverkan och fackligt medansvar i svåra strukturbeslut.Vem skall längre kunna lita på vad och hans bolagsdirektörer lovaroch säger? Har industriministern ingenting bättre att anföra tillsitt och SSAB-ledningens försvar än det han redovisade i interpellationssvaretär situationen sannerligen allvarlig. Om utvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. INGEMARKONRADSSON (s): Jag har för avsikt att begränsa mitt inläggtill de delar som berör den framtida och fortsatta verksamheten vidMineralprocesser AB i , Det kan i detta sammanhang synas vara en frågaav mindre vikt, men jag anser det vara en industripolitisk fråga av ganska storbetydelse. Däremot kan det vara tveksamt om svaret bort avges i samband med dendebatt som pågår. Jag vill emellertid konstatera att om svensk gruv- ochmetallindustri skall kunna hävda sig också krävs en ökad satsningpå forskning samt produkt- och metodutveckling. Laboratoriet i är enresurs som vi därför måste bevara och utveckla. Vid företaget har under mångaår byggts upp en kompetens och ett kunnande som både har varit och är till stornytta för produkt- och metodutvecklingen inom det här området. När Statsgruvorför återupptog wolframbrytningen i Yxsjöberg uppstod svåra Om utvecklingen inom handelsstålsindustrin, m. m. problemmed anrikningsprocessen, I det läget hotade en ny nedläggning av gruvan, menmed hjälp av i kunde problemen lösas och brytningenfortsätta. På samma sätt har företaget kunnat gå in och lösaanrikningsproblemen vid i södra , är det viktigt att nya anrikningsmetoderutvecklas så att man kan tillvarata , som inte bryts, och ävenutvinna viktiga ämnen i de som bryts. Det är fullt möjligt attstärka gruvornas ekonomi och konkurrenskraft genom vidareförädling ochtillvaratagande av biprodukter. Inom såväl anriknings- som sintringstekniken harlaboratoriet i stora förutsättningar att genomföra ett banbrytande arbete.Redan nu är företaget erkänt skickligt långt utanför värt lands gränser. Just nu genomförs ett projekt med en mekanisk ugn förreducering av oxidiska nickelmalmer utan att smälta malmen elektriskt. Genomden här metoden blir energiåtgången endast en fjärdedel sä hög som vidsmältning.