prot · G30952 · 1979-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1979/80:52 Förhandlingarna leddes till en början av andre vicetalmannen. Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. § 1 Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. Fortsattes överläggningen om arbetsmarknadsutskottets betänkande 1979/80:10. MARIE-ANNJOHANSSON (vpk); "Det kapitalistiska samhället bygger påojämställdhet, det bygger på att ett fätal lever av andras arbete. Hela denkapitalistiska arbetsprocessen tjänar kapitalägarna och har byggts upp somsystem för fåtalet att kontrollera de arbetandes arbete. Arbetslivet präglas avolikställighet och orättvisor. Kapitalismen kännetecknas av klassförtryck. Men kvinnornaintar inom var-je socialt skikt en gentemot männen diskriminerad ställning. Attvara arbetslös och kvinna eller att vara lågavlönad och kvinna är att tillhörade mest betryckta i klassamhället. Jämställdheten är inte blott en moralisk fråga, ochbegränsar sig inte heller till formell jämställdhet under rådande förhållanden.Kampen för jämställdhet mellan kvinnor och män är en kamp för att ökagemenskapen och sammanhållningen bland de arbetande. Den bär i sin förlängningpå kampen för ett samhälle där jämställdhet inte bara rader mellan könen, utandär klassförtrycket helt avskaffats. Järnställdhetskarnpen får aldrig enbartgälla att män och kvinnor skall utsugas under lika omständigheter utan måste gävidare och avskaffa utsugningen över huvud taget. Detta är jämställdhetens förutsättning.Rörelsen för likhet mellan könen främjar denna kamp och är en dess nödvändigabeståndsdel, men den har också i det klasslösa samhället sitt nödvändiga mål. Under våra samhällsbetingelser är olikställigheten mellankönen i grunden kvinnoförtryck. Samhället präglas inte av könsdiskriminering,utan av kvinnodiskriminering. Men för att diskrimineringen av kvinnorna skallupphöra krävs ett samhälle utan klassdiskriminering. Det krävs ett samhälle därindividerna verkligen ges lika möjligheter och förutsättningar. Det krävs ettsamhälle där alla kan få ett tryggt och meningsfyllt arbete. Det krävs ettsamhälle där barnomsorgen är fullt utbyggd. Det krävs ett samhälle med enverkligt fungerande kollektivtrafik och utbyggd samhällsservice. Det krävs ett samhälledär de krafter, som - inte minst av kommersiella intressen - ' spriderkvinnoförnedrande idéer, har besegrats. Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. De förändringar som krävs för att jämställdheten skall bliverklighet är stora, eftersom det nuvarande samhället bygger på principer somstrider mot jämställdheten." Jag har citerat ett avsnitt ur den motionvänsterpartiet kommunisterna väckt i anslutning till den proposition som nubehandlas. Jag har tagit mig friheten att läsa upp detta, dels för att textenpå ett kort sätt beskriver det synsätt vi har haft på frågan, dels för attdenna motion delades ut till kammarens ledamöter först i går. För många somännu inte hunnit ta del av motionen år alltså enda möjligheten att ta del avvänsterpartiet kommunisternas mening i denna fråga att lyssna på debatten här ikammaren. Vi behandlar nu en proposition som har kommittill på grund av att inte till fullo godtog de förslag sorndå lades fram av den lilla folkpartiregeringen. Vad som hänt är attvi haft ett val. folkpartiregeringen är ersatt av en trepartiregering och inantänker nu med det majoritetsförhållande som råder ändra beslut fräni våras. Från vpk har vi heller inte haft anledning att ändra vårrrppfattning i denna fråga. Vi anser fortfarande att det är kvinnansrättigheter det är fråga om. Vårt lagförslag heter alltså Lag motkvinnodiskrirninering i arbetslivet. Det står absolut inte i motsättning tillvårt lagförslags 1 §, sorn lyder: "Män och kvinnor skall ha lika rätt tillarbete och utbildning inom arbetslivet samt ha lika arbetsvillkor." Det ärju faktiskt så att det är kvinnorna som diskrimineras i arbetslivet. Detär kvinnan som har lägre lön. Det är kvinnan som inte får samma möjlighetertill utbildning som mannen. Det är kvinnorna som saknas på höga chefsposter,det är kvinnorna som sorteras bort när de söker jobb, just för att de ärkvinnor. Det är kvinnorna som återfinns inom ett fåtal yrken etc. Listan påolika faktorer sorn diskriminerar kvinnan kan göras lång. Vi anser också fortfarande att det är betänkligt att förain en lagparagraf som 6 §, där underrepresenterat kön skall ges en positivsärbehandling, just för att den kan få effekten av en bumerang mot kvinnan ochkvinnans möjligheter på arbetsmarknaden. Vi vet alla att har vi en storarbetslöshet i det här samhället. Företag lägger ned sin verksamhet ellertillämpar anställningsstopp och litar till den s. k. "naturligaavgången" för att minska arbetsstyrkan. Vi har alltså inte ensituation där kvinnorna har stora möjligheter att tränga in pä nyaarbetsområden, inom nya yrken. Vi har parallellt med denna situation en arbetslöshet sornalldeles speciellt drabbar ungdomen och kvinnorna. Vi har också en doldarbetslöshet bland kvinnorna. Många kvinnor skulle söka ett jobb om de inteinsåg det hopplösa i dagens situation. Enligt jämställdhetskommitténsundersökning av hernar-betande vill av de hemarbetande kvinnorna, dvs.omkring 330 000 i åldrarna , ha ett jobb, men av dessa harkontaktat arbetsförmedlingen och finns med i statistiken över arbetslösa. Även ornvi från vpk natwvligwis anser att det vore önskvärt med en mera jämnkönsfördelning inom vårdyrkena och andra kvinnodorninerade yrken, sä menar viatt i dagens läge, med nämnda förhållanden, får det effekten att kvinnornasinträde på arbetsrnarknaden ytterligare försvåras. Vi har därför inte med någonsådan skrivning i vårt lagförslag. Vi tycker också fortfarande att en jämställdhetsnämnd kanvara berättigad. Vi vill att denna nämnd, till skillnad från utskottetsförslag, skall ha en majoritet frän de fackliga organisationerna. Utskottet harinte i det betänkande som lagts fram motiverat varför man inte kunnat bifalladetta, men utskottet skriver i betänkandet att det överensstämmerväl med svensk rättstradition pä andra liknande områden. Ja, tyvärr är det så. skall ju denna nämnd enligt vpk:s förslag se till attlagen efterlevs. Vilka är det då som skall följa lagen? Jo, det ärarbetsgivarna. Vi tycker därför att det år mera naturligt att nämnden får enmajoritet från de fackliga organisationerna, med tanke på dessa förhållanden.Når det gäller skadeståndsfrågan - vad som skall hända om rnan bryter motlagen - står vpk också fast vid sitt tidigare förslag: Vi anser att skadeståndskall kunna utgå till facklig organisation som kan anse sig kränkt när enarbetsgivare bryter mot lagen. Det överensstämmer f. ö, också väl med svenskrättstradition på andra liknande områden. Frågan om jämställdhetsombud, eller som det nuheter jämställdhetsombudsman, är väl den fråga som diskuterats mest, både idebatten här i kammaren och i debatter under valrörelsen. Vpk är motståndare till jämställdhetsombudsmannen.Jämställdhetsombudsrnannen skall i första hand söka förmå arbetsgivare attfrivilligt följa lagens föreskrifter, står det i lagtexten. den skrivningenvisar på ett träffsäkert sätt den status de arbetsrättsliga lagarna har i vårtsamhälle. Här är det inte fråga om att lag finns och att lag skall följas, utanhär behövs en ombudsman som "söker förmå" arbetsgivarna attfrivilligt följa lagen. Jag tror inte att det är rätt sätt att få ökad respekt förde arbetsrättsliga lagarna. Vpk har i sin motion betydligt stramareskrivningar, och vi har också, som jag sade, föreslagit en facklig majoritet ijärnställdhetsnämn-den. Vad som behövs, både i den nu aktuella lagen och i andraarbetsrättsliga lagar, för att öka respekten och öka möjligheterna tillefterlevnad är att fackets ställning stärks och att ekonomiska och andrasanktioner mot arbetsgivarna skärps. I debatten har framförts att denna jämställdhetsombudsmanbehövs för att klara jämställdheten på icke avtalsreglerade områden inomarbetslivet. Men är det ju så att det också på arbetsplatser därkollektivavtal inte är tecknat finns fackligt organiserade anställda. I deallra flesta fall beror frånvaron av kollektivavtal pä arbetsgivaren, och defackliga organisationerna loren hård kamp för att minska denna sektor, I vårensdebatt här i kammaren om lagen nämndes också att förbättringar i lagen omfacklig förtroendemans ställning skulle vara ett bättre sätt att underlättaarbetet på små arbetsplatser. Jag vill instämma i detta. Funnes rätten för defackliga organisationerna att få tillträde till små arbetsplatser, skulle defackliga organisationerna med de resurser de trots allt har och den spridningde har över hela landet kunna Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. arbeta medjämställdhetsfrågor och följa upp jämställdhetslagen pä ett betydligt bättresätt än vad en jämställdhetsombudsman med kansli i kan göra. Funnes rätten för dem som väljs för fackligaförtroendeuppdrag att utöva arbete med jåmställdhetsfrågor på arbetstid skulledetta också underlätta för dem sorn inte har kollektivavtal och då inteheller jämställdhetsavtal. Jag har arbetat fackligt ganska länge i ettförbund sonr hör till de mera aktiva när det gäller jämställdhetsarbetet,nämligen , . Vi hade redan i slutet av1960-talet speciella kvinnoråd i varje förbundsavdelning. Vi hade också långtinnan lag och avtal tillkom s. k. kvinnokontaktombud på många arbetsplatser.Först , när vi fått ett avtal, har dessa kvinnokontaktombud, ellerjämställdhetsombud som de numera kallas, fått möjlighet att arbeta med dessafrågor pä arbetstid. Först nu kan de alltså gå runt och prata med kvinnorna påsin arbetsplats och skapa opinion. Och det är just detta, rätten alt när manhar valts till ett uppdrag i sin fackliga organisation också ha praktisk möjlighetatt arbeta med frågorna, som det funnits en stark opinion för och som kvinnornaslagits för på kongresser och fackliga möten. Man har krävt av sina fackligaorganisationer att de skall driva dessa frågor i samband med samhällsfrågorna. Det är förbättringar i förtroendernannalagen manefteriyst, inte en järnställdhetsornbudsman med kansli. För det är ändå påarbetsplatsen arbetet för jämställdhet måste bedrivas, inte i ett centraltkansli i . På de arbetsplatser där det inte finns kollektivavtalfinns inte den rätten. Den fackliga organisationen kan där inte bedrivauppsökande verksamhet, om arbetsgivaren hindrar det. Inte heller kan de som päen sådan arbetsplats väljs till jämställdhetsombud aktivt arbeta med frågan,orn arbetsgivaren inte medger det. Det är här vi behöver förstärkningar. Om nu sonr exempel SIF, som jag känner bäst till, medförbundskansli, förbundsavdelningar, jämställdhetsråd i de flestaförbundsavdelningar och valda jämstältdhetsombud ute på klubbarna inte skulleklara detta arbete, beror det säkerligen inte på att förbundet inte vill ellerinte kan utan på att det inte har tillräckliga resurser. Och är det dessasom skall förstärkas. Regering och riksdag skulle då kunna lämna bidrag ocksåtill de fackliga organisationerna för en gångs skull och inte bara tillarbetsgivarna. Arbetsgivarna får ju bidrag för att anställa kvinnor - varförinte ge facket bidrag till arbete med jämställdhetsfrågor? Först därefter kandet kanske bli aktuellt att pröva om det behövs en jämställdhetsombudsman, närfacket fått möjligheterna och resurserna. Eller kan tala om för mighur denna ombudsman skall arbeta? Pä vilket sätt skall hon nå ut påsmåarbetsplatserna om inte facket kan klara av det? Vpk är alltså inte för inrättandet av enjämställdhetsombudsman, och vi har inte heller med detta i värt lagförslag. I regeringens proposition nämner statsrådetAndersson i sin föredragning jämställdhetskommitténs handlingsplan förjämställdhet mel- lankvinnor och män. Steg på väg . Låt mig också få anknyta till dennahandlingsplan. Men först vill jag citera en annan sak i propositionen.Statsrådet säger i föredragningen: "Om alltså den antagna jämställdhetslagen och detinledda jämställdhetsarbetet i arbetsmarknadsparternas r-egi markerarväsentliga framsteg i strävandena att uppnå jämställdhet i arbetslivet, var detenligt min mening likväl en betydande förlust för dessa strävanden att inte helaförslaget till järnställdhetslagblev antaget av . Enligt rnin åsiktkan man på goda skäl säga att det var den mest framåtsyftande och för detaktiva jämställdhetsarbetet väsentligaste delen av lagförslaget som föllbort." Jag tror att har fel här. Det är intelagar ovanifrån sorn är mest betydelsefulla när det gäller jämställdheten iarbetslivet, utan det är det arbete sorn görs ute på våra företag av defackliga organisationerna och deras företrädare. Jag tycker att denna inställninghos statsrådet är att underkänna de fackliga organisationernas arbete ochbeteckna det som mindre viktigt och mindre betydelsefullt urjämställdhetssynpunkt. Men vi vet ju - och det borde även statsrådet inse - attutan ett aktivt arbete på basplanet kommer vi inte någonstans vare sig medeller utan jämställdhetsombudsman och vackra lagtexter. Det är med aktivtarbete på basplanet vi kan åstadkomma något, utan en sådan onödigbyråkratisering som det skulle bli med denna jämställdhetsombudsman. Vi har jujämställdhetskommittén och enligt vårt förslag också en jämställdhetsnämnd. Däremot tycker jag, för att knyta an tilljämställdhetskommitténs handlingsplan Steg på väg . . ., att det är märkligtatt man här i avslog vpk:s förslag om sextimmars arbetsdag. Jag citerar ur handlingsplanen frän jämställdhetskommittén: "Jämställdhetsarbetet måste även i fortsättningeninriktas mot att täcka barnomsorgsbehovet och på andra sätt underlätta förföräldrar att förena förvärvsarbete med hem och barn. Pä sikt måste alla barnkunna erbjudas en plats i förskolan. Förskolan måste bli betraktad som sammasjälvklara förmån som skolan är . Arbetstiden måste stegvis förkortas per dag." Min mening är alltså att det som är mest betydelsefullt urjämställdhetssynpunkt och som kammaren röstat ned, det är frågan om sextimmars arbetsdag för alla. Det är en fråga som också har en stark förankringute i de fackliga organisationerna och bland de kvinnor som arbetar fackligt,liksom frågan om snabbare utbyggnad av daghem och fritidshem. Det är frågor somvpk driver, men som vi än så länge är ganska ensamma om att driva i den härkammaren. Vi kommer att fortsätta. Men det är frågor som kostar pengar. Och den borgerligaregeringen vill ju hellre lägga pengar på att underlätta skattebördan för demsom redan tjänar bra. Det är väl fler än jag som under valrörelsen hörde dessaskatteförslag motiveras med att det måste löna sig att arbeta mera, attextraknäcka, att arbeta över. Så främjar man inte jämställdhet. Med det anförda som grund vill jag yrkabifall till vpk-motionen nr 124. Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. Nr 52 Skulle motionen inte bifallas,menar vi att det nu inte finns anledning att Torsdaeen den öra annat än avslå proposition 56, och vi kommer alltså att i en andra 13 december1979 omröstning stödja reservationen. Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. EVAWINTHER (fp): diskuterade vifolkpartiregeringens förslag till lag om jämställdhet här i kammaren, ettförslag sorn var uppbyggt pä två grundstenar. Det innehöll ett diskrimineringsförbud, som skulle sättastopp för all diskriminering på grund av kön, t. ex. vid anställning, befordranoch utbildning inom en arbetsplats. Förbudet skulle gälla för bådearbetssökande och redan anställda. Det gav den som diskriminerats rätt att föraärendet till domstol. I första hand skulle facket föra den enskildes talan. Mendet fanns också en möjlighet att få hjälp av ett s. k. jämställdhetsombud. Den andra grundstenen i förslaget var ett krav på ettaktivt jämställdhetsarbete på alla arbetsplatser. Formerna för arbetet skullefastställas i kollektivavtal. Facket och arbetsgivarna skulle själva fattabeslut orn vilka metoder man ville använda sig av. Men lagen skulle också gälla- och det var viktigt - för arbetsplatser som inte omfattades avkollektivavtal. De fackliga avtalen skulle dä tjäna som vägledning. Det fannsockså med bestämmelser om jämställdhetsombud och jämställdhetsnämnd. Tyvärr halverades förslaget genom bifall socialdemokratisk reservation, och vi fick enbart ettdiskrimineringsförbud. Det blev en seger för de konservativa krafterna. Nukommer trepartiregeringen tillbaka med förslag orn att den antagnalagen skall upphävas och med ett nytt förslag om lag om jämställdhet mellankvinnor och män i arbetslivet. Det förslaget är nästan identiskt med dettidigare lagförslaget. Jämställdhetsombudet har ändrat namn tilljämställdhetsombudsman, och förslaget föreslås träda i kraft istället för . Socialdemokraternaavvisar förslaget med i huvudsak två invändningar; Det har inteinträffat något som ger anledning att ändra sitt beslut om hur enjämställdhetslag bör utformas. Enförutsättning för att nå resultat i jamställdhetsarbetet är att det finns ettfackligt engagemang i de här frågorna. Jag kan hålla med om det senaste. Det är viktigt attfacket arbetar för jämställdhet, och jag hoppas att de fackligaorganisationerna mer och mer kommer att öka sitt engagemang i de här frågorna.Det år också därför som regeringen valt att låta de aktiva åtgärderna varadispositiva. Men jag kan inte se att en lag skulle vara ett hinder för detfackliga jamställdhetsarbetet. Det har inte hänt något som gör det motiverat att ändrabeslutet, säger socialdemokraterna. Ja, vi fick bara en halv lag. Vi fick ettdiskrimineringsförbud, men det räcker inte. Vi har en uppdelad arbetsmarknad,en manlig och en kvinnlig. Kvinnorna har lägre löner och svårare att avancera.Det är högre arbetslöshet bland speciellt de unga kvinnorna. niskutbildning får snabbt jobb, medan flickorna får vänta . Kvinnor medsamma utbildning som män får lägre lön och har sämre befordringsmöjligheter. Det händer också att arbetsförmedlingen glömmer bort attdet finns t. ex. kvinnliga (räarbetare på en ort när man skall anställa sådanaarbetare i något företag. Man rekryterar arbetskraft, dvs. unga män, frånNorrland, och i stället för att ge arbetslösa kvinnor på ortenjobb. Byggbranschen gick i en större stad ut med en inbjudantill 500 ungdomar att delta i en tio veckors introduktionskurs ochvände sig bara till pojkar. Det skedde i samförstånd med arbetsmarknadens parteroch med länsarbetsnämnden. Flickorrra glömde man bort. Det handlar om att bryta ner de höga somfortfarande finns mellan mans- och kvinnodorninerade yrken. Det handlar om attute pä varje arbetsplats anpassa arbetsförhållanden, rekrytering ochpersonalpolitik så att de främjar jämställdhet pä alla nivåer. Om vi kan angripa den bristande jämställdheten från olikautgångspunkter så ökar möjligheterna att nå resultat. Det är därför bådediskrimineringsförbudet och de aktiva åtgärderna behövs. Detsocialdemokratiska förslaget innebär också att de kvinnor och män som inte ärfackligt anslutna inte kommer att få något stöd från enjarnställdhetsombudstnan om de viU föra talan mot diskriminering. Eftersom deallra flesta människor som inte har ett arbete inte heller är medlemmar ifacket, innebär det att stora grupper inte kommer att ha möjlighet att väckaåtal om diskriminering. De som drabbas hårdast är unga flickor, kvinnor somvarit hemarbetande och inte minst invandrarkvinnor. Utskottsmajoritetenavstyrker därför socialdemokraternas motion. Vpk yrkar avslag pä propositionen och lägger också dennagång fram förslag till lag mot kvinnodiskriminering. Med hänsyn till desynpunkter jag redan har redovisat och vad utskottet anförde i betänkandet AU1978/79:39 har utskottet också avstyrkt vpk;s motion. Socialdemokraterna kritiserar regeringen för passivitet.Fakta är: Riksdagsbeslutet togs . Därefter började arbetet idepartementet med förberedandet för ett ikraftträdande den 1 januari 1980.Efter valet fick vi en expeditionsministär. Det innebar att man inte kunde gåvidare till lagrådet med de nya förslagen. När det sedan slogs fast iregeringsförklaringen att regeringen skulle lägga fram ett förslag om enförstärkt lag om jänrställdhet i arbetslivet var det helt klart att det voreolämpligt att skriva regler för och informera om en lag som man ännu intevisste hur den skulle se ut, eftersom vi skulle föra debatt i och taställning . Om detta var departementet och arbetsmarknadens parteröverens, som talat om . Jag menar att detta varrimligt. hade tydligen inga sakargument att kommamed i den här debatten, att döma av hennes inlägg. Det var mest spektrlationerkring sätt att reagera och handla, spekulationer som jag inte pänågot vis känner igen. Det är klart att vi blev besvikna när inte helajämställdhetslagen gick igenom. Vi hade väl trott, när socialdemokraterna Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, rn. hadeaccepterat diskrimineringsförbudet, att vi också skulle få de ickesocialistiskapartierna att stödja vårt förslag om aktiva åtgärder. Låt mig bara såga att enväl fungerande jämställdhetslag är viktig för oss folkpartister, och det har vifortsatt att arbeta för även efter beslut . Når det gäller jämställdhetsombudet vill jag bara säga attAnna-Greta tydligen vet betydligt mer än jag. Men jag trodde faktisktinte att skulle referera till rykten och annat här ikammaren. Jag har redan talat om hur arbetet i departementet drevsnär det gällde lagförslaget och att det ingalunda lades ät sidan. Så görAnna-Greta stor sak av att ett framskjutande av ikraftträdandet till denI innebär ytterligare diskriminering av kvinnor och mäni arbetslivet. Jag medger att det är ledsamt att det inte gick att få fram ettbeslut tidigare, men av de orsaker som jag har redovisat var det inte möjligt.Jag tycker bara att det är så fantastiskt att det ar somsäger detta, som hör till ett parti som ;ir har avslagit folkpartietsmotioner om förslag till lag eller utredning om en lag mot könsdiskriminering.Ni har avslagit våra förslag 1970, 1971, 1972, 1973, 1974 och 1975/76. Först lade den socialdemokratiskaregeringen fram ett förslag att jämställdhetskommittén skulleförutsättningslöst utreda frågor om jämställdhet mellan kvinnor och män, ochden fick i uppdrag att allsidigt och förutsättningslöst pröva frågan om enlagstiftning mot könsdiskriminering. Först , sedan vi hadefått en icke-socialistisk regering, fick kommittén i uppdrag att utredamöjligheterna att åstadkomma jämställdhet i arbetslivet och lägga fram förslagi samma syfte. Man skall inte kasta sten när man sitter i glashus, Anna-GretaLeijon. Vi är glada över att ni till slut accepteradediskrimineringsförbudet, men vi beklagar att ni inte har anslutit er till vårtförslag om de aktiva åtgärderna. Alla krafter behövs för att drivajämställdhetsarbetet framåt. Demagogiskt skäll bara bromsar detta arbete. Det är ingalunda sä att en jänrställdhetslaglöser alla problem för kvinnor pä arbetsmarknaden. Men den är en del av enmångfald åtgärder som behövs. Jämställdhet kommer inte av sig själv. Vi måste aktivtarbeta för den. Men då handlar det inte enbart om yttre förändringar. Detgäller våra grundläggande värderingar. Det kräver arbete också med den egnapersonligheten. Och det upplevs som farligt och skrämmande. Det är delvisdärför, herr talman, som jämställdhetslagen väcker så stort motstånd. Låt mig säga några ord till , somställde några frågor om jämställdhetsombudet. Vi menar attjämställdhetsnämnden, orn det inte finns något jämställdhetsombud, kommer atthänga i luften. Jämställdhetsombudet skall vara opinionsbildare och pådrivareoch skall i första hand arbeta med frivilliga åtgärder men också ha möjlighetatt vända sig till försöka trycka på i olika frågor. Nämndenskall kunna utdöma ett vite om arbetsgivaren inte försöker uppfylla svftet medde aktiva åtgärderna. 'ohansson pekar vidare på att det i rubrikentill vpk:s lag heter "Lag om kvjnnodiskriminering", inte "Lagomjämställdhet", men framhål- ler attdet inte är någon motsättning mellan vpk:s rubrik och målsättningsparagrafen,där det talas om jämställdhet både för kvinnor och för män i arbetslivet.