prot · G30944 · 1979-12-31 00:00:00 — IJO:s berättelse framhålls i vad avser tillämpningen av LTO i samband meddemonstrationerna i bl. a. följande: "Vid aktionen greps elleromhändertogs endast de som var mest aktiva då det gällde att hindra arbetet medinhägnaden." Därefter anförs: "Framförallt omhändertogs de som syntesvara ledare för ockupanterna." Attta hand om personer som är ledare i vissa sammanhang är ett sätt att tänja uttillämpningen av LTO. Det finns alllid ledare i en så stor folksamling som dethär gällde, vid en demonstration. Det utses ledare, demonstrations-vakter osv.i sådana sammanhang. Ettannal exempel i ämbetsberäilelsen visar hur man kan arbeta utan LTO. Jag skallinte lägga in några värderingar av den anmälan som hade gjorts och som handlarom humvida del hade hotats med hundar eller inte i det aktuella fallet. Deberörda polismännen säger själva atl de hade lagit med sig hundarna därför altdessa inte kunde lämnas kvar i bilen. Detgällde en uppvaktning som hade anordnats utanför elt kommunalhus, och 250personer hade strömmat till. I en angelägen fråga-det gällde sammafrågeställning som i - är naturiigtvis många intresserade av atl följadem som skall la kontakt med och uppvakta kommunalpamparna. Poliserna bedömdeatt det var fara för en ockupation av huset och ingrep genom att tala meddemonstranterna och fråga dem, om de hade fått kontakt med dem som de villetala med. Dä sä inte var fallet gick poliserna upp och talade medkommunalpamparna. Sedan gick de tillbaka och förmedlade en kontakt.Delegationen släpptes in, och det hela avlöpte ulan problem. Detär också ett sätt för polisen att arbeta. Del är klart att man här med stöd avLTO hade kunnat ta hand om de personer på trappan som på grund av att de var såmånga slängde vägen in lill kommunalhuset. Jagtycker att utskottets yrkande om avslag är ett sätt att slingra sig undan frånansvar. Det hänvisas till atl en utredning nog är pä gång, att vi skall väntapå den osv., men man redovisar aldrig någon åsikt om lagen som sådan. Vad jagmest saknar är socialdemokraternas uppfattning. Det förhåller sig inte riktigt sä, som i Hallstahammarsäger, atl utskottet inte redovisar någon åsikt om LTO-lagen. a. att det finns problem i samband med tillämpningen av LOB och alt det ärnödvändigt atl göra preciseringar för atl den enskilde polismannen när han stårinför atl ingripa i en situation skall veta med stöd av vilken författning hangör del. Det är elt exempel på aU allt inte är riktigt väl ställt.Det är bl. a. sådana faktorer som har legat bakom alt de båda lagarna skall sesöver. säger också atl polisen har möjlighet atl, oavsett om LTO finns ellerinte, ingripa i de situationer som jag hypotetiskt log upp. Det förhäller siginte riktigt på del sätlel. LTO avser bl. a. den akuta situation sompolismannen har att ställning till. I många fall kan det senare bli fråga omingripanden från eller nyklerheisnämnd, men vad del här handlarom är akuta situationer som polismannen slår inför. Där kan del handla om altinom loppet av kanske falla beslul om huruvida ingripande skallske eller inte. Där erfordras absolut ett lagstöd för polismannen när han skallingripa. Det gäller t. ex. det hypotetiska fallet med den 13-åriga flickan i enknarkarkvart. Detär en sak att ingripa med stöd av barnavårdslagen - del kan man göra när barnoch ungdomar lever fariigt och i tråkiga sociala miljöer - men här handlar delom akuta ingripanden som den enskilde polismannen måste ha elt lagstöd för attkunna göra. tog också upp de diskussioner som förts om ingripandena med stöd avLTO i samband med händelserna i . Jag har ganska noggrant läst JO:sämbetsberältelse när det gäller dessa oroligheter och har funnit att JO iprincip egentligen inte har någon kritik alt rikta mot polisens aktiviteterdär. JOkonstaterade dock atl del gjorts ett mycket stort antal LTO-ingripanden och atlpolisresurserna under de rådande förhållandena varil otillräckliga. Att deltaledde till en del brister är nog ganska klarlagt, men något övergrepp fränpolisens sida gjordes inte i . JO konstaterar i sin ämbetsberältelseocksä att här behövdes LTO i en del sammanhang. HANS iHallstahammar (vpk): Jag vel inte hur jag skall tolka senasle inlägg. Anserman i utskottet att LTO aren dålig lag? Den måste ersättas med klarare regler,säger han, och det kan väl tänkas. Menhur länge skall man hälla på och hänvisa till det? Vi harju krävt varje årsedan LTO instiftades alt den lagen skall avskaffas. Den har inte blivit sämreunder tiden. LTO är en odemokratisk lag. Den kan utnyttjas antidemokratiskt,och därför måste den bort. Sedan fär vi naturiigtvis arbeta pä att åstadkommabättre lagstiftning, del är alldeles givet. BJÖRNKÖRLOF (m): I direktiven för den särskilde utredningsman som skall se över LTO ochLOB säger förutvarande justitieministern atl han förutsätter att utredningenkan bedrivas skyndsamt. Dessutom har vi fått ett förslag årspolisutredning, som anser att dessa lagar bör sammanföras i en särskildpolislag. Densärskilde utredningsmannen skall nu arbeta med att göra preciseringar i de bådalagarna, och jag tror alt vi har att vänta ett förslag som Målsägandetalanvid brottet hets mot folkgrupp försöker tillgodose derätissäkerhetsaspekier och andra intressen som är ute efter. Överiäggningenvar härmed avslutad. Propositionergavs på bifall lill dels utskottetshemställan, dels motion 1755 av m. fl., och förklarades den förrapropositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan iHallstahammar begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposition: Densom vill att kammaren bifaller justitieutskoltets hemställan i betänkande 6 röstar ja, den det ej vill röstarnej. Vinner nej har kammarenbifallit moiion 1755 av m. fl. Vid omröstning genom uppresning förklaradesflertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-proposilionen. Då HansPetersson i begärde rösträkning verkställdes votering medomrösiningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: §15 Målsägandetalan vid brottet hets mot folkgrupp belänkande 1979/80:7 med anledning av moiion ommålsägandetalan vid brottet hets mol folkgmpp. Det finns ingen talare anmäld på detta ärende, som skall försvara ochmotivera molionen om målsägandetalan vid brottet hets mot folkgrupp. Del ärlilet grand synd, om detta ärende skulle slinka förbi utan någon kommentar. Delhandlar nämligen om en fräga som är väldigt viktig och där vi haranledning att se upp mycket noga med hur vi beter oss mol alla deminoritetsgrupper som vi har i vårl land. Motionärenhar velat att det i 16 kap. skulle införas en ny paragraf, somskulle innebära alt, vid brott av beskaffenheten hets mot folkgrupp,företrädare för den folkgrupp som hotats eller utsatts för missaktning självskulle kunna inträda och föra talan. Motionären vänder sig mot att gällanderätt inte innefattar en möjlighet för den folkgrupp som känner sig kränkt altväcka talan vid domstol. Detta har, säger motionären, av en delminoritetsgmpper uppfattats som en brist i lagstiftningen. Vihar i ulskollel remitterat denna motion lill olika instanser för yttrande. Delhar klart framgått, vilket redovisas i belänkandet, atl målsägandetalan i dennatyp av brott, som riktar sig mol en grupp, strider mot principerna för Detkommer igen i ett flertal yttranden till oss. Därför har vi naturligtvis intepå den punkten kunnat biträda motionärens yrkande. Menvi har - och det är därför jag slår här - gjort elt uttalande till protokollet,som vi bedömer som rätt viktigt. Vi säger alt motionen riktar uppmärksamhetenpå elt samhällsproblem som i takt med ökad invandring till blivitalltmer pålagligl. Enligt utskottets mening kan sådana kriminaliseradeyttringar av hot mot eller missaktning för folkgrupp som motionen tar sikte påsjälvfallet inte få tolereras och lämnas opåtalade. Härvidlag ligger det, sägervi, eU stort ansvar på våra räUsvårdande organ, särskilt polis- ochåklagarmyndigheterna. Naturiigtvisvill inte ulskollel med delta uttalande skriva någon polis eller åklagarenågonling pä näsan om deras tjänsteåligganden, men vi vill understryka hurvikligt vi anser atl delta ärende är och hur viktigt del är all följa upp deolika frågor som uppstår. Vi knyter i utskottet också vissa förhoppningar tillatl den s. k. diskrimineringsulredningen, när den blir färdig med silt arbete,skall tillföra oss elt sädanl material atl vi bättre kan tackla dessa problem,som alltså enligt utskotlels bedömning är mycket viktiga. Överiäggningenvar härmed avslutad. §16 Erkännande av nordiska faderskapsavgöranden Föredrogs lagutskottets betänkande 1979/80:12 medanledning av propositionen 1979/80:5 om erkännande av nordiskafaderskapsavgöranden jämte moiion. I propositionen 1979/80:5 hade regeringen() föreslagit att anta 6. lag om erkännande av nordiskafaderskapsavgöranden, 7. lag om ändring i lagen (1977:595) om erkännande ochverkställighet av nordiska domar på privaträttens område. Beträffande propositionenshuvudsakliga innehåll anfördes följande: "Ipropositionen föresläs atl en faderskapsdom som har meddelats i ,, eller skall gälla även i . Också en faslställelseav faderskap genom erkännande skall gälla här i landet, om faslställelsen harsketl i något av de andra länderna. Förslagetinnebär atl eu faderskapsavgörande från något av de andra nordiska länderna iprincip jämställs med ett svenskt avgörande. Detta betyder att avgörandet kanfä rättsverkan exempelvis vid bedömningen av en fråga om arv eller underhållhär i landet. Lagförslagetär ett led i det nordiska lagsliftningssamarbelet. Avsikten är alt motsvarandeförslag skall läggas fram i de övriga länderna." Erkännandeav nordiska fader-ska psa vgöra nden Idetta sammanhang hade behandlals en med anledning av propositionen väckt motion1979/80:75 av m. fi. (vpk), vari yrkats att , medgodkännande av propositionen i övrigt, beslutade att 3 § i förslaget till lagom erkännande av nordiska faderskapsavgöranden skulle ha av motionärernaföreslagen lydelse, innebärande att en dom eller faslställelse av faderskap iannal nordiskt land ej skulle gälla i , om den grundade sig påbestämmelser som skilde sig från svensk rätt och detta förhällande uppenbartvar ägnat all öka osäkerheten om del materiella innehållets riktighet. 8. all med avslag påmolionen 1979/80:75 skulle anta det i propositionen 1979/80:5 framlagda förslagetlill lag om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden, 9. att skulle antaförslaget lill lag om ändring i lagen (1977:595) om erkännande ochverkställighet av nordiska domar pä privaträttens område. JÖRNSVENSSON (vpk): Frågan i delta ärende gäller i första hand giltighet av nordiskafaderskap. Den har emellertid också mer principiell räckvidd. Frågan berör hurman skall ställa sig lill mer allmänna former för rättsligt samarbete i . Enligtregeringsförslaget skall avgöranden rörande faderskap, vilka skell i ettnordiskt land, gälla också i de övriga. Vi motionärer har anmält visstveksamhet häremot. Reglernaför faderskapspresumtion är nämligen mer långtgående i övriga nordiska länderän i . Det betyder att det i tveksamma fall är svårare alt föra talanmot elt oriktigt faderskap i dessa länder än i . Faderskap kan då bligiltiga här i landet, trots atl de kanske inte alls skulle kommit till stånd,om prövningen skett efter svenska regler. Enligtvår mening bör man alltid eftersträva domar, som är materiellt rikliga. Ettkorrekt materiellt innehåll måste väga tyngre än strävan atl skapa tormelllikformighet mellan länder. Man kan i detta fall med skäl ställa tvä viktigafrågor. För del första: Varför skall en svensk myndighet tvingas godta en dom,som grundar sig på en helt annan procedur än i , och som vid prövningenligt svensk rätt skulle fltt ett helt annat innehåll? För det andra: Varförskall en i boende eller en svensk medborgare underkastas verkningarnaav en utländsk dom, vars materiella innehåll vilar på i vissa fall långtosäkrare grunder än om prövningen hade skett i ? Man kan tillfoga entredje fråga: Varför skall vissa barn löpa risken av oriktiga faderskap, baradärför alt deras eget lands bristfälliga lagstiftning skall fä utbreda singiltighet även till länder med bättre och säkrare rätlsprocedurer? Den riktigavägen all åstadkomma likformighet mellan de nordiska länderna är knappast altläta regler som skiljer sig från de svenska bli gällande i . Den rättavägen måste i stället vara att i samarbetet sträva efter alt alla nordiskaländer får så bra och säkra regler som möjligt. Därefter blir ömsesidighet ochlikformighet någonting naturiigt och problemfritt. Lagutskottethar grundligt analyserat och argumenterat för förslaget. I analysen ochargumentationen finns också mänga riktiga påpekanden. Men utskottels resonemangär för oss ändå inte övertygande. Utskottethävdar att frågan bara gäller tillämpning i andra nordiska länder av domar frännågotdera av dessa länder. Flyttar ett barn från annat nordiskt land tillSverige, fär frågan en annan form - avgörande blir då ifall svensk eller annanrätt skall tillämpas. Men del löser inte problemet. Faktum kvarstår att en i Sverigeboende eller svensk medborgare kan beröras av rättsverkningar som inte hadebehövt uppstå, om man inte hade accepterat de andra ländernas för vissa fallosäkrare lagstiftning. Utskottet lär heller inte kunna förneka att eltgodkännande av det föreliggande förslaget lätt blir ett argument för att annatlands rätt skall tillämpas även när barnet flyttar till . Man skullealltså bakvägen till kunna införa rättsregler som är materiellt sämreän våra egna. Jag ser inte vilken fördel som är vunnen med detta. Utskoltetsäger vidare att det problem motionen lar upp är aktuellt bara i fall därnegativ fastställelsetalan förs i del andra landet. Det stämmer inte. Faderskapsom är materiellt orikliga kan lika väl föreligga när talan inte förs mot dem.Poängen ligger i att de i över huvud inte skulle ha kommit till stånd.Utskottet söker sedan försvara sin ståndpunkt med att beviskraven vid talan moten presumtion är lindriga, ifall makarna i del andra landet levat åtskildaunder den lid barnet kan ha avlats. Ja, det kan vara rikligt, men bevisbördanligger då likväl på mannen, medan svensk rätl kräver en förutsättningslösulredning av frågan. Sedansäger utskottet atl man inte kan kräva fullständig säkerhet utan att man måsteacceptera en viss osäkerhet. Som exempel härpå anför utskottet den ordning somsedan 1976 gäller i - erkännanden godkända av modern ochbarnavårdsnämnden kan här godtas utan närmare undersökning eller dom. Detexemplet är inte relevant. Del handlar om en delvis annan situation än vad somgäller i de fall som här egentligen är i fråga. 1 det fall som anförs somexempel års svenska lagstiftning möter strävan atl åstadkomma ettmateriellt rikligt resultat en annan, och i detta fall överordnad, princip,nämligen principen om privatlivets helgd. Om två människor har kommit överensom atl barnet är deras, skall erkännandet av barnet inte ifrågasättas. Denosäkerhet som råder när både fadern och modern har godkänt ett frivilligterkännande är sanneriigen inte stor. Och i förhällande till en dom ökar inteosäkerheten. Det är något helt annal, ifall man har en presumtions-regel, somautomatiskt gäller, mot vilken talan måsle föras, mot vilken en talaneventuellt kan avvisas och där bevisbördan som i detta fall ligger på en part. Jagkan alltså inte se annat än alt del liggande förslaget i skulle medföraunderkastelse under en rättsordning som i vissa fall är osäkrare än Erkännandeav nordiska fader-ska psa vgöra nden Fördelen meddetta är svår att förstå. Vore det inte bättre att prövningen skedde enligtsvenska regler, som garanterar en helt annan förutsätlningslöshel och där mananvänder metoder för faslställelse som är tämligen säkra och som framför alltkan väntas gä mot allt större fulländning? Imotionen tar vi upp dessa frågor frän principiell synpunkt. Jag skall erkännaatt frågan, som den formellt ligger i ärendet, naturiigtvis inte kan beröraspeciellt mänga fall och inte fär överdrivas i sina dimensioner. Men frånprincipiell synpunkt gäller frågan i stället: I hur hög grad skall frän svensklagstiftning skiljaktiga rättsregler tillålas få giltighet här i landet medhänvisning till vad som kallas nordiskt samarbete? Enligt vår mening bör ettnordiskt samarbete ha silt verkliga värde i alt länderna ömsesidigt kanstimulera varandra till lagstiftningsreformer som skapar ökad rättssäkerhet isamtliga nordiska länder och som leder till en modernisering av lagstiftningeni de länder som eventuellt har halkat efter på olika områden. Om man, utan alttänka på innehållet, gör den nordiska likformigheten till ett mål i sig, ärrisken alt det minst avancerade landet fär bestämma takten i de övrigaslagstiftningsarbete. Delfinns många exempel som kan belysa vilket dilemma en sådan lyp av likformighetskapar, om den blott uppfattas som en formell anpassning. skulle inteha fält sin viktiga familjerältsreform 1973 och 1976, om man hade väntat på attde övriga nordiska länderna skulle hinna i kapp. Det fanns de i somville hindra dessa reformer Just med hänvisning till den påstådda önskvärdhetenav nordisk likformighet. Också på andra rättsområden -och betydligt vikligaresådana - finns del anledning att se med försiktighet på likformighet. Kammarenoch utskottet torde erinra sig att man i vissa andra nordiska länder kan senågot annoriunda t. ex. på yltrandefri-hetsfrågor. Både och fick sina litterära verk ifrågasatta såsom varande osedliga. Vad skulleföljden bli, kan man fråga sig, om personer som vistas i här skullekunna bli föremål för verkställighetsåtgärder grundade på finsk eller norsk lagi dessa stycken? Ivårt broderland finns en skandalös lag som förbjuder att man offentligttalar om homosexualitet som något acceptabelt. Skulle vi i medverkatill att personer som vistades här kunde nås av exekutiva ålgärder, därför attde i dömts för brott mol den lagen? Mankan vända på frågan, ty det finns också i lagar och praxis av sådanart, atl man gärna ser att dess följder besparas våra broderfolk. Jaghar med detta velat visa att frågan om nordiskt rättssamarbele inte ärokomplicerad. Samarbete är allmänt setl önskvärt. Men det skall inte få ledalill att myndigheier i resp. länder görs till hantlangare för alt garanteraverkställighet av de mest godtyckliga, de mest efterblivna eller de mestreaktionära delarna av det nordiska rättsarvet. Jag yrkar bifall tillmotionen. LENNARTANDERSSON (s): För ungefär ell år sedan uttalade utskottet att enutredning borde komma till ståndrörande de internationellt privat- och processrätlsliga reglerna påfaderskapsrätiens område. sade också då atl detta utredningsarbetenaturligtvis borde bedrivas i nordiskt samförstånd. instämde ilagutskoltets förslag. Propositionenoch lagutskottets belänkande behandlas , och del är med lillfredsställelse vifrån utskottet ser att det inte hargålt utan alt vi kan fåavgöra denna fråga. Vikan när vi granskar materialet konstalera atl propositionen har föregåtts avöverläggningar mellan de nordiska ländernas Justitiedepartement och alt del harförts omfattande sådana förhandlingar som lett fram till en överenskommelse somnu presenteras i propositionen. Förhandlarna har kommit långt i sinaöverläggningar om en gemensam överenskommelse. Det är inte möjligt att nu göranågra större förändringar inom ramen för denna överenskommelse. Är del någon avkammarens ledamöter som önskar alt sädana förändringar skall göras, så innebärdet i verkligheten alt propositionen avslås och att måsle begära nyaöverläggningar med övriga nordiska länder i denna fråga. Skulle en sådansituation uppstå innebär det med stor sannolikhet atl del inte blir någonnordisk överenskommelse på faderskapsrättens område. Jagvill betyga, , att vi från lagutskottets sida inte alls ärdrabbade av någon handlingsförlamning därför att vi strävar mot nordisktsamarbete i olika frågor. Vi har tidigare visat prov på alt vi i ärberedda atl gå fram snabbare i en del ärenden när vi har ansett det varanödvändigt. Men i delta fall måste vi, efter alt ha vägt fördelar och nackdelarmol varandra, konstatera att propositionens förslag är ett stort framsteg iarbetet på att få fram likalydande lagar om erkännande av faderskapsavgörandeni annat nordiskt land. Del har vägt tungt för utskottet när vi har behandlatfrågan. Vi skriver ocksä i utskottsbetänkandet, vilket även Svenssonbetygade, att det är endast i ett fätal fall som det föreligger en risk förmateriellt oriktigt avgörande om talan i faderskapsfräga förs vid annatnordiskt lands domstol än om frågan avgörs enligt svensk lag. Från ulskollel harvi bedömt del som myckel angeläget att vi i de nordiska pariamenten kommer framtill en överenskommelse och beslut om alt verkligen få enhetliga regler ochkomma ifrån de oklara förhållanden som föreligger i resp. land. Vihar ocksä anfört i betänkandet att liknande förslag som det vi behandlari denna kammare kommer att föreläggas de andra pariamenten. ligger härlängst framme, och det kommer inte alt dröja särskilt förrän detdanska parlamentet behandlar motsvarande bestämmelser. Detsamma gäller förNorge och . Del kommer alltså inte alt dröja länge innan vi färenhetliga regler Detta har vägt tungt vid utskotlels behandling av den härfrågan, och del är därför vi har ansett all vi kan lillslyrka propositionen. Med delta ber Jag alt få yrka bifall lill utskottets hemställan. Erkännandeav nordiska fader-ska psa vgöra n den (vpk): Efter deklaration vill jag bara säga alt jag harförståelse för ulskottels situation, och jag skall därför inte pressa på isjälva sakfrågan. Jag vill också säga alt jag är nöjd med den deklaration somutskottets ordförande gjorde när del gällde del problem som berör förhållandelmellan å ena sidan önskvärdheten av ett nordiskt samarbete och ömsesidiggiltighet och ä andra sidan behovet av atl här i pä ett självständigtsätt stöta framåt i progressiv riktning när det gäller lagstiftningen. Överläggningenvar härmed avslutad. Propositionergavs på bifall lill dels utskottets hemställan, dels moiion 75 av Svenssonm. fl., och förklarades den förra propositionen vara med övervägandejabesvarad. 1979/80:14 med förslag till lag om ändring i lagen(1979:142) om ändring i bokföringslagen (1976:125) §18 Erkännande av Demokratiska republiken Föredrogs utrikesutskottets betänkande 1979/80:5med anledning av motion om erkännande av Demokratiska republiken ,m. I detta betänkande behandlades molionen 1978/79:249av m. fl. (vpk), vari såvitt nu var i fråga yrkats att riksdagenhos regeringen hemställde om all diplomatiska förbindelser upprättades medregeringen i Demokratiska republiken (yrkande 1). Utskottethemställde att skulle avslå yrkandet 1 i motionen 1978/79:249. (vpk): Jag skall börja med att rätta till eU fel. I vår motion talar vi om ÖstraTimor, och i utskottets skrivning har man samma beteckning. Den riktigabenämningen är . Vpk-motionen har tväyrkanden: bistånd till via den demokra- tiskt valda regimen underFretilins ledning samt ett diplomatiskt erkännande av lagligt valdaregering. Det är det sistnämnda yrkandei som skall behandlas. Naturligtvisavvisar utskottet detta yrkande med sina vanliga och utslitna argument.Men det finns också ett nytt argument från utskottet, och det innebär elt klartavsteg från lidigare uttalanden. Med detta avsteg tillfredsläller mangeneraljuntan i . Närfrågan om var uppe för behandling i FN i är lämnade enröstförklaring som har följande lydelse: "Del är väl känt atl vi sedanlänge stödjer principen om självbestämmande. Vi erkänner emellertid atl del är en de faclo-situation i till vilken vi inte kan se någolrealistiskt alternativ." EvaBelfrage uttryckte sig ungefär så här i för inte så många veckorsedan: Detta är en skamlig brasklapp från sida. - Jag kan instämma idet. Jagvill fråga utskottets talesman: de borgeriiga och socialdemokratiskaledamöterna i ulrikesutskoltet atl det inte skulle finnas något annatrealistiskt alternativ för än alt landet förblir ockuperat av ,som har en av vår tids värsta förbrytarregimer med miljoner människors liv påsill samvete? Ingakan vara mer glada än just dessa förbrytare, som sitter och har makten iIndonesien, över röstförklaring.