prot · G309123 · 1979-12-31 00:00:00 — I regeringsrättens aktuella dom konstateras alt urbestämmelserna i lagen om barnomsorg inte kan härledas skyldighet förkommunerna att anordna hemspråksundervisning i förskolan. Inte heller på annatsätt är kommunerna i lag ålagda alt anordna sådan undervisning. Ä ena sidanfastslås det alltså i Om hemspråksträning för invandrarbarn i förskolan Om åtgärder för att stoppa narkotikamissbruk blandvärnpliktiga' lagar ochpropositioner att hemspråksundervisning är en rättighet och att den är oerhörtviktig för ett barns utveckling, men å andra sidan finns det inte någonskyldighet för kommunerna alt bedriva sådan undervisning för förskolebarnen.Delta är ett uppenbart missförhållande, som måste rättas lill. Mot bakgrund härav vill jag fråga socialministern: svar tolkas så, att det förslag till åtgärder som den tillsattakommittén kommer fram till kommer alt utmynna i en motsvarande lagstiftning somålägger kommunerna skyldighet att garantera invandrarbarnen hemspråksundervisningi förskolan? Eftersom frågeställaren var nöjd med svaretär del väl inte mycket att tillägga utöver att vi har samma uppfattning när detgäller betydelsen av hemspråksträning, dvs. invandrarbarnens möjligheter attutveckla kunskaperna i sitt eget modersmål. Detta är också anledningen till attregeringen har tillsatt den utredning som jag åberopar i mitt svar på frågan.Det är också bakgrunden lill att vi anser att man med förtur bör arbeta meddetta för alt snabbt kunna komma fram lill en lösning på det problem förkommunerna som det uppenbarligen utgör att de inte riktigt vet hur de skallhandha de här frågorna. I barnomsorgslagen står det att man har skyldighet att gebarnen plats i förskolan, men det står inte att man har skyldighet att ge demhemspråksträning, som här så rikligt antydde. Vi ser nusom sagt fram emot utredningens resultat och den lösning som den kan komma attfinna för alt vi skall kunna ge de här barnen en god start i den svenskaförskolan. Överläggningen var härmed avslutad. §5 Om åtgärder för att stoppa narkotikamissbruk bland värnpliktiga Försvarsministern erhöll ordet för altbesvara () anmälda fråga, 1979/80:411, ochanförde: har frågat mig omomfattningen av narkotikamissbruket vid våra regementen och om vilka åtgärderjag företagit eller ämnar företa för att stoppa detta missbruk. Jag vill inledningsvis framhålla alt jag liksom andra sermyckel allvarligt på missbruk av narkotika. Del är ett allmänt samhällsproblemsom tyvärr även drabbar försvarsmakten. I samband med inskrivningarna av värnpliktiga görsenkätundersökningar som är anonyma rörande narkotikamissbruk. Undersökningarnaomfattar i stort sett samtliga manliga 18-åringar. Det är de störstaundersökningarna somgenomförs av narkotikamissbruket i samhället. Dessa undersökningar visar attunder har antalet ungdomar som har prövat narkotiskapreparat ökat från till . Denna siffra motsvarar den tidigarehögsta nivån från 1972-1973. ökade andelen aktuellamissbrukare från lill . Vid inskrivningsprövningarna beaktas naturligtviseventuellt narkotikamissbruk vid de individuella medicinska och psykologiskabedömningar som då görs. De värnpliktiga som vanemässigt missbrukar s. k. tungnarkotika eller andra former av narkotika måste i många fall frikallas. I vissafall kan de tillfälligt undantas från inkallelse och prövas på nytt efter visstid. Sådana värnpliktiga som har utnyttjat narkotika tillfälligt och som hargod prognos i övrigt inkallas däremot normalt till tjänstgöring. Det narkotikamissbruk som observeras bland värnpliktigaunder tjänstgöring är huvudsakligen missbruk av hasch. Enligt ansvarigamyndigheters bedömning torde dock haschmissbrukel undervärnpliktstjänstgöringen vara mindre än i samhället i stort. Sedan ett tiotal år tillbaka, när narkotikaproblemenbörjade framträda även inom försvarsmakten, har omfattande insatser gjorts föratt utbilda befäl, läkare och personalvårdskonsulenler om dessa problem.Information om missbruk ingår också i stort sett i all befälsutbildning. Detåligger f. ö. befälet att inom ramen för sitt personalansvar uppmärksamma dessaproblem. Personalen på förbanden har också god förmåga att upptäckanarkotikaproblem bland de värnpliktiga så att erforderliga åtgärder kan vidtas.Samarbetet med samhällets vårdinstitutioner är gott. De särskilda risker som narkotikamissbruk, liksomalkoholmissbruk, medför i samband med utbildning på fordon och vapen är välkända och ägnas särskild uppmärksamhet. Information om skadeverkningarna av alkohol och narkotikaingår i den grundläggande utbildning som ges till alla värnpliktiga. På deflesta förband har dessutom på lokalt initiativ genomförts särskildainformationskampanjer om narkotikamissbruk. Det finns beredskap för attåteruppta denna verksamhet när det visar sig behövligt. Jag har vidare med tillfredsställelse noterat att devärnpliktiga själva upplever sitt ansvar i dessa frågor, genom att de harreagerat på och påtalat förekomsten av narkotikamissbruk bland kamraterna. Om åtgärder för att stoppa narkotikamissbruk blandvärnpliktiga GULLANLINDBLAD (m): Jag ber att få lacka försvarsministerKrönmark för det myckel utförliga svaret, som jag också tycker är mycketpositivt. Anledningen till min fråga är bl. a. uppgifter i pressenom att narkotikamissbruket också har nått innanför försvarets grindar, bl. a.vid ett regemente i . Det är klart att man måhända kan fråga varför just våramilitärförband skulle vara förskonade från detta vår tids gissel, när inte ensvåra fängelser numera är fria från "knark". Men som försvarsministernsagt måste vi ta dessa frågor med största allvar. Vi får aldrig acceptera förekomstav Om åtgärder för att stoppa narkotikamissbruk blandvärnpliktiga narkotikamissbruknågonstans eller i någon form. Vi måste ställa upp för att rädda våra unga ochtill varje pris bekämpa missbruket. Narkotikamissbruket är i vårt samhälle en sä brännandefråga att alla vi som på olika sätt har ansvar i samhället måste göra allt vadsom slår i vår makt för att få ett slut på detta. Just inom militärförbanden kan ju missbruk av skilda slagha förödande effekter. De värnpliktiga skall hantera olika sorters vapen ochfordon, och man kan lätt tänka sig vilka katastrofer som skulle kunna inträffa. Av försvarsministerns svar framgår nu attförsvarsledningen och militär-förbandens ledningar tar de här frågorna medstörsta allvar och att många positiva åtgärder har vidtagits, inte minst iförebyggande syfte. Det är väl detta som är det väsentliga. Jag tycker att svaret verkar lugnande, inte minst för devärnpliktigas familjer. Men ett enda fall av missbruk av narkotika är faktiskten tillräcklig varningssignal för att vi skall ställa upp på allt sätt. Jag har alltså fått klart för mig att man nog gör vad somgöras kan. Men jag vill ändå fråga, om man verkligen inte skulle kunna varaännu effektivare på några punkter. Jag tänker då framför allt på deförebyggande åtgärderna. Med stor glädje noterar jag att man tar till vara justde värnpliktigas eget engagemang här. Av en artikel i den 30 marsframgår emellertid att man vid ett regemente utanför hade velat visaen film. Ett anständigt liv, vilket skulle ha kostat . Vore det ändåinte väl använda pengar, trots våra begränsade resurser för försvaret, attsatsa ännu mer på de förebyggande åtgärderna? Och är det samarbefffm förekommermed sociala myndigheter alldeles tillräckligt? Vi gör inom försvaret givetvis allt vad vikan i fråga om de förebyggande åtgärderna. Men de förebyggande åtgärderna måstevidtas ute i det civila samhället, för de här grabbarna får vi in under en tidsom varierar mellan sju och en halv och . Jag vågar säga all detär i ett utomordentligt litet antal fall man etablerar narkotikaproblem i denmilitära miljön - det är i stället någonting som man har med sig. Vi skallfölja upp del här, men det är framför allt en sak för samhällets andra organ. När det gäller förebyggande åtgärder nämndes ett fall därman ville visa en film för . Det är bara att konstalera alt del integår att rikta någon anmärkning mot militärledningen i det fallet. Vi har ettekonomiskt redovisningssystem inom försvaret, där man har strama budgetramar.Det kan vara utomordentligt svårt - jag känner inte till detaljerna här - attmed kort varsel få fram . Jag vet att filmen kan vara väldigt bra. Men det här ärför mig en fråga som är så stor och betydelsefull att jag inte vill gå in ochbedöma vilka instrument man skall använda för verksamheten. När del gäller samarbetet med andra myndigheter - såvälsociala myndigheter som polismyndigheter - kan jag bara upprepa alt del ärutomordentligt bra. GULLANLINDBLAD (m): Jag vill tacka för det här kompletterande svaret. Det är väl precis som försvarsministern säger, att manredan har problemen med sig, och det är naturligtvis så att vi alla somföräldrar och som aktivt arbetande i samhället på olika sätt måste se till attvi får slut på missbruket. Men när missbruket nu ändå förekommer i det militäratror jag att väldigt många i den här församlingen skulle ställa upp då detgäller anslag till förebyggande åtgärder. Det är naturligtvis inte min meningatt rikta kritik mot militärledningen i detta fall, men jag tycker att det ärett observandum för oss att vi just när det gäller förebyggande åtgärder skullevara mer uppmärksamma. Jag vill också fråga om inte skyddsaspekten gentemot deandra värnpliktiga, kamraterna, uppfattas som synnerligen angelägen, så verkligen avstänger värnpliktiga, när uppenbar fara föreligger i sådana härfall. På den sista frågan kan jag svara att om envärnpliktig är påverkad - vare sig del gäller alkohol eller narkotika - såingriper befälet. Det är en självklarhet. Givetvis är delta en säkerhetsfråga,men det är väl en säkerhetsfråga som går att bemästra. Jag vill slutligen rikta ytterligare ett varmttack till försvarsministern för det synnerligen utförliga svar som jag harfått. Det är lugnande att man inom försvarsmakten verkligen tar de härproblemen på allvar. Om statsbidrag till avfallsanläggningar Överläggningenvar härmed avslutad. § 6 Omstatsbidrag till avfallsanläggningar Jordbruksministern ordet för alt besvara () anmälda fråga,1979/80:409, och anförde: har, med anledning av vad jaganfört under anslaget Stöd till avfallsbehandling, m. m. i åretsbudgetproposition, frågat mig dels i vilken omfattning jag är beredd attmedverka till att kommunerna får möjlighet att använda billigare metoder föravfallshanteringen, dels hur regionala anläggningar kommer att prioriteras frånstatsbidragssynpunkl. Anslaget för stöd till avfallsbehandling har /77 ökat från 15 milj. kr. till nuvarande 59 milj. kr. Regeringensförslag för nästa budgetår har behandlats och godkänts av . Avsiktenmed statsbidraget är, som frågeställaren påpekar, att stimulera framtagandet avny eller förbättrad teknik. Redan i budgetpropositionen 1978 uttryckte jagvikten av att bidragsgivningen inriktades på att stimulera utvecklingen av nyteknik för återvinning och för bättre behandling av avfallet. Om statsbidrag fill avfallsanläggningar attavfallsbehandlingsanläggningar blir relativt dyra att uppföra anser jag detmycket angeläget att vi kan finna metoder som på ett billigare sätt kan klaraavfallshanteringen. Detta innebär dock inte att jag är beredd att frånmiljövårdssynpunkt sänka kraven på metoderna för omhändertagande ochåtervinning av avfallet. Ett sätt för kommunerna att på ett mera ekonomisktsätt klara sina avfallsproblem kan vara att gå samman i regionala anläggningar.Enbart det förhållandel alt det är fråga om en regional anläggning kanemellertid inte medföra att statsbidrag skall utgå. GÖTEJONSSON (m): Jag ber att få tacka jordbruksministern försvaret på min fråga. När det gäller statsbidrag till avfallsanläggningarna harju det samhällsekonomiska läget påverkat skrivningen i budgetpropositionen.Det är riktigt som jordbruksministern säger att man harökat bidragen ganska kraftigt, men detta skall också ses mot det faktum att detute i kommunerna finns ett stort uppdämt behov av investeringar på dettaområde. Vad sedan beträffar regionala anläggningar så harnaturvårdsverket tidigare vid statsbidragsbedömningen sett positivt just påsådant samarbete mellan flera kommuner. Del har stimulerat kommunerna att sökasig fram till gemensamma lösningar, och det har i sin tur påverkatsamhällsekonomin positivt i stort sett. Jag vet inte riktigt hur jag skall tolkajordbruksministerns svar beträffande regionala anläggningar. harnaturvårdsverket, om det har gällt en regional anläggning, varit generösare isin bedömning beträffande statsbidrag, även om det har varit fråga om enanläggning med "äldre" teknik. Men av det svar jag här fått avjordbruksministern framgår det tydligt att man nu ställer samma krav på nyteknik också för regionala anläggningar. Det tror jag kommer att innebäraminskad stimulans till regionala anläggningar, varav följer alt sådana intekommer till stånd i samma omfattning som . Många kommuner står nu i begrepp att satsa påkvalificerade anläggningar. har ansökningar inne somtillsammans representerar ett behov på ungefär 400 milj. kr. Det behovet kan avnaturliga skäl inte tillgodoses - jag har full förståelse för det. Men enligtmin uppfattning finns det anledning att ompröva de krav som centi-alamyndigheter uppställer gentemot kommunerna när det gäller avfallsanläggningar.De kraven har successivt skärpts. Nya anläggningar får nu ofta beräknadekostnadsnivåer på flera tiotal miljoner enbart för en enda kommun. Det kommer isin tur att medföra kraftigt ökade destruktionskostnader och tömningskostnaderför hushållen. I har man räknat fram kostnaden för ennormalvilla, som 1980 betalar . i avgift för avfallshanteringen. 1samband med bytet till ny teknik kommer kostnaden att öka . omåret i dagens penningvärde. Vi har inte möjligheter all lägga på boendet ökadekostnader i så stor utslräckning framöver. Jag menar också att utvärderingen av den nya tekniken ärväldigt viktig. Om man generellt ställer höga krav på dyra anläggningar ikommunerna, är det risk för felinvesteringar för framtiden. Jag vill därförvädja till jordbruksministern att han verkligen ser över förhållandena och ommöjligt tillåter kommunerna att använda befintliga täcktippar t. ex. Jag villfråga om jordbruksministern ser det som en från miljösynpunkt acceptabel metod. Milt svar skall tolkas på del sätt som jaghar givit uttryck för. Det innebär att regionala anläggningar inte har någonförtur före andra. Bidraget har aldrig varit avsett som någon stimulans tillspeciellt regionala anläggningar. När jag säger att jag från miljövårdssynpunkt inte ärberedd att sänka kraven på metoderna för omhändertagande och återvinning avavfallet menar jag att inan inte får sänka ambitionerna som sådana, även om manhar en ekonomiskt besvärlig situation både när det gäller statsfinanserna ochkommunernas finanser. Man kan naturligtvis i vissa fall tvingas acceptera attsjälva genomförandet tar , men ambitionerna som sådana får man aldrigsläppa. Jag tycker att styrelse har gjort enfullständigt riktig bedömning när man nu går ut till kommunerna och säger altskulle man dela anslaget på alla anslagssökande så skulle del innebära ettungefär tioprocen-tigl bidrag, och det tycker man inte är någon stimulans närdet gäller alt ta fram ny teknik - det är ju det vi eftersträvar. Man har istället för avsikt all kanske ge ett fåtal anläggningar ett högre belopp, om deredovisar den nya och intressanta tekniken, som naturligtvis också kan innebäraett förbilligande. Om statsbidrag till avfallsanläggningar GÖTEJONSSON (m): Jag har full förståelse för att man inte villplottra bort statsbidragen på flera anläggningar utan vill satsa dem på sådanaanläggningar som är positiva från miljösynpunkt och när det gäller teknisktnya lösningar. Men det är ändå så att utvecklingen på del här området har gåttväldigt snabbt. Det har inneburit att kommuner parallellt projekterat lösningarsom man ansett vara ny teknik. Sedan är det en kommun som -kanske av en slump -har fått statsbidraget, dvs. att den har varit först när det gällt att utprovaden nya tekniken. De andra kommunerna, som legat lilel efter i planeringen, fåringet statsbidrag alls. Det är i del skedet jag menar att jordbruksministern bordeta initiativ lill att förlänga övergångsbestämmelserna och om möjligt undernågra är tillåta kommunerna att använda sig av mindre kvalificerade metoder,metoder som givetvis skall vara acceptabla från miljöskyddssynpunkt. Jag menaratt t. ex. den gamla täcktippsmetoden om man har lakvattenreningssyslem ochliknande bör kunna uppfylla kraven från miljövårdssynpunkt. På det sättet börkommunerna kunna klara sin situation bättre och billigare under ett visst antalår. Om rökfria offentliga lokaler Om de här kommunerna hade varit litet raskarei sin hantering hade de kanske inte befunnit sig i den här situationen. I mitt svar låg också att man kanske får slå av pä takteni genomförandet. Att ge ett generellt svar på frågan, om gamla läcktippar kanfå användas , är en omöjlighet. Del måste bedömas från falltill fall. I kommunerna finns ett antal täcktippar av sådan kvalitet att deinte är acceptabla. Där kan förlängningstillstånd naturligtvis inte ges. Jagkan dock inte stå här i kammaren och ta ställning till om sådana tillstånd kanges eller inte. Det måste göras en bedömning i varje särskilt fall. Jag förstår att jordbruksministern inte kange ett generellt svar på denna fråga. Men påståendet att kommunerna om de hadevarit litet snabbare skulle ha kunnat få statsbidrag tror jag inte stämmerrikligt. Även om samtliga kommuner varit snabbare hade någon varit först. I såfall hade den kommunen fått statsbidrag. Jag kritiserar inte detta system,eftersom vi måste följa något system. Men effekterna för de andra kommunernablir väldigt svåra. Jag tackar jordbruksministern för beskedel att man fårsänka takten, och jag ser en positiv tolkning just i detta uttalande och dennaordvändning. Någon måste alltid vara först. Det flnnsanledning för de kommuner som befinner sig sist att fundera över varför deär där. Överläggningen var härmed avslutad. §7 Om rökfria offentliga lokaler Statsrådet erhöll ordet för att besvara LarsHedfors (s) anmälda fråga. 1979/80:418. och anförde: har frågat mig när enproposition om rökfria offentliga lokaler kommer att föreläggas . Jag vill först erinra om att tobakskommillén ännu inte harslutfört sitt arbete. Enligt vad jag har inhämtat räknar kommitténs ordförandemed att arbetet skall vara avslutat senast . Tobakskommitténavlämnade delbetänkandel Rökfria miljöer (Ds S 1978:7). Ibetänkandet har kommittén lagt fram ett förslag till lag med bestämmelser ombegränsning av tobaksrökning i vissa offentliga lokaler. Många remissinstanser är tveksamma till eller avstyrker förslaget.De anser att man lättare kan nå det åsyftade målet med ökad upplysning orntobakens skadeverkningar och enskilda åtgärder. I det väntade slutbetänkandet kommer kommittén alt läggafram förslag till ett samlat åtgärdsprogram i tobaksfrågan. föreslå ytterligare åtgärder för att få till stånd rökfriamiljöer. Jag anser därför att del är lämpligt att avvakta tobakskommitténsslutbetänkande innan regeringen tar ställning lill frågan om bl. a. rökförbud ivissa lokaler. Jag ber att få tacka för svaret. Tyvärr finns i detta svarinte någon bestämd tidpunkt angiven för när en proposition om rökfria miljöerskulle kunna lämnas. Möjligen kan man av svaret utläsa all det kommer alt taytterligare innan del blir någon sådan proposition. Dettatillsammans som redan har gått efter det att tobakskommillénframlagt sitt delbetänkande gör alt vi får en handläggningslid , vilketjag tycker är en . Detta är synd, för det är viktigt att del händer någontingså fort som möjligt när det gäller att minska rökningen i delta land. Det finnsnämligen ett klart dokumenterat samband mellan rökning och våra allvarligastefolksjukdomar. Det finns också ett lika klart dokumenterat samband när detgäller den passiva rökningens roll härvidlag. Därför gäller det alt vidtaförebyggande åtgärder för att förhindra dels en mängd mänskligt lidande, delsstora samhälleliga utgifter. En sådan förebyggande åtgärd - kanske den viktigaste avdem allihop - är att man försöker skapa så många rökfria miljöer som över huvudtagel är möjligt i detta land. Det flnns flera skäl härför. Ett sådant skäl äratt man på det sättet kan hindra en människa från att drabbas av obehag pågrund av att andra människor röker. Ett annat skäl är kravet på att allamiljöer skall vara tillgängliga för alla personer, även om de skulle lida avnågon form av handikapp, t. ex. allergi eller luftrörsbesvär. Ett tredje skälär att vi måste försöka skapa miljöer som är ett stöd för rökare som vill slutaatt röka. Del fjärde och kanske allra viktigaste skälet är att vi på del visetkan förhindra att barn och ungdom får uppfattningen att rökningen skulle varaen självklar del av vuxenvärlden. Jag tror att det är viktigt att understryka att det härinfe på något vis är något slags klappjakt på rökare: tvärtom. Det understryksockså i tobakskommitténs betänkande att det alltid bör finnas någon särskildavdelning eller något särskilt rum för rökare när man nu försöker skapa rökfriamiljöer. Det är, herr talman, önskvärt att del sker en snabbhandläggning av det här ärendet, och jag måste tyvärr säga att jag är rädd attstatsrådet besked inte innebär denna snabba handläggning. Om rökfria offentliga lokaler Det är remissopinionen på det avgivnadelbetänkandet som är anledningen till att proposition angående lag om rökfrialokaler inte har förelagts . Vi sitter naturligtvis inte overksamma i avvaktan påtobakskommilténs slutbetänkande. Jag vill erinra om att ett flertal åtgärdervidtas för att sprida Nr 123 information om tobakensskadeverkningar i syfte alt påverka attityderna till 17 anril1980 Sålunda utarbetar socialstyrelsenkontinuerligt information om rökning- ens skadeverkningar för olika mollagargrupper. Om rökfria offent- generation, som i första hand riktarsig lill ungdomar, bedrivs i samarbete livalokaler mellan ett flertal organisationeroch med statligt stöd. bedrivseller planeras också kampanjer mot rökning. presenterar en skrift omtobak och ohälsa. Jag hoppas verkligen att den skall leda till en förnyadinformation i bl. a. massmedia och organisationer om rökningens skadeverkningaroch alt detta skall leda till alt människor alltmer tar till vara sinamöjligheter all positivt påverka sitt hälsotillstånd. Jag ser allt detta arbete som mycket värdefullt, och detär min förhoppning att del skall leda till alt rökningen totalt sett minskar. Sambandet mellan rökning och ohälsa är hellklarlagt. Jag anser att rökare bör visa sina medmänniskor den respekten ochhänsynen att de inte röker på platser där rökningen kan vara störande förändra.Vi har redan nu i praktiken rökfria miljöer i betydligt större omfattning änför endast , vilket bör kunna tolkas som ett tecken på attattityderna till tobaksrökningen har förändrals av den information som kommitallmänheten till del. Det praktiska resultatet av information betraktar jagsom mycket värdefullt, lika värdefullt som en lagstiftning i frågan. Om nu remissopinionen på något sätt skulle vara negativlill det delbetänkande som föreligger, så är jag övertygad om att det finnsmöjligheter att ändra pä detta. Sedan tror jag, tydligen till skillnad från statsrådetHolm, att det inte räcker med information. Det vill till betydligt fler och såatt säga mera handfasta åtgärder. Just att tillskapa offentliga lokaler som ärrökfria tror jag är en mycket viktig sådan åtgärd. Jag tror dessutom att just en sådan åtgärd är klartavgränsningsbar från åtgärder av informativ karaktär. Man kan alltså myckel välgenomföra en sådan åtgärd separat. Det var förmodligen detta somtobakskommittén avsåg när den lade fram ett delbetänkande i frågan. Det finnsinga som helst organisatoriska eller administrativa samband mellan en sådanåtgärd och åtgärder av informativ karaktär. Jag är av den uppfattningen alt sedandelbetänkandel remissbehandlades har attityderna till tobakens skadeverkningarväsentligt förändrats i gynnsam riktning.