prot · G309143 · 1979-12-31 00:00:00 — För att inte rasera vårt budgetsystem och bli tvungna attinföra ett tvärstopp i upphandlingen från övrig svensk försvarsindustri på1990-talet, måste vi därför redan fr. o. m. nästa försvarsbeslutsperiod börjafondera medel, som vi kan ta fram då de utländska flygplanen skall betalas. Detfinns alltså inget ekonomiskt rådrum i det fallet. Vi skall föra en konsekvent och långsiktigförsvarspolitik. Det understryker försvarskommittén på nytt i sittsäkerhetspolitiska betänkande. Skall vi kunna göra det, påverkar valet avanskaffningsform för 1990-talets stridsflyg således mycket litet de ekonomiskaplaneringsförutsättningarna pä . Det är därför i grunden fel attkonstruera en motsättning mellan allmän värnplikt och stridsflyg. Motsättningenar i stället den mellan långsiktigt ansvarstagande och politisk kortsynthet. En riktigt kortsynt politik skulle visserligen kunna getillfälligt andrum, om man valde att under nästa försvarsbeslutsperiod använda från flygplansan- - Nr 143 skaffning frigjorda medel till attköpa sig ett politiskt bekvämt alibi för att Tisd-ien ''' ''*' ' möjligt i fråga omnödvändiga strukturförändringar inom försvaret. Men en sådan politik skulle, som jag framhöll i förraårets riksdagsdebatt. F/i..r,,/,,.<- JuH- endast medföra att vi på nytt valdeatt skjuta problemen framför oss, inte att r oi svai si)oiutK en Resultatet skulle bli att svenskt försvar skulle vara såmateriellt föråldrat att hela vårt försvarssystem, byggt på värnplikt, skullete sig säkerhetspolitiskt meningslöst, utåt och inåt. Det vore att gräva endjup fallgrop, ur vilken skulle resa sig ett litet helprofessionelltgränsvaktsförsvar. Det är en sådan politik som kortsiktigt kan förefallabekväm men som långsiktigt leder till politikerförakt, för att nu inte allsberöra de säkerhetspolitiska konsekvenserna. Enligt min bestämda mening går det inte att uppställanågot motsatsförhållande mellan kortsiktig och långsiktig beredskap. Bäggefaktorerna måste väga tungt i en konsekvent försvarspolitik. Allförsvarspolitik innebär en risktagning, eftersom vi omöjligen med säkerhet kanförutskicka alla de säkerhetspolitiska påfrestningar vi kan ställas inför. Deramar inoin vilka tyngdpunktsförskjutningen i risktagningen kan varieras i detkortare eller längre perspektivet är emellertid snäva. Jag anser att vi bör kunna erkänna att den konkretautvecklingen av försvaret visat att prioriteringen av denlångsiktiga handlingsfriheten alltför mycket tjänat som ett alibi för att intefatta politiskt svåra beslut. Resultatet har blivit att vi har enförsvarsorganisation som brottas med utomordentligt allvarliga problem, vilkadämts upp . Vi har i praktiken prioriterat organisatorisköverlevnad på bekostnad av de reella möjligheterna att successivt förnyaförsvaret i takt med tidens krav. Även om detta är ett mellanår under pågåendeförsvarsbeslutsperiod, så är det närmaste året mycket viktigt. En stor del avdet material som kommer att ligga till grund för försvarskommitténs konkretaförslag om totalförsvaret skall presenteras, bl. a. ÖB:s ochcivilförsvarsstyrelsens perspektivplaner och övriga totalförsvarsgrenarsmotsvarigheter. slår i sitt säkerhetspolitiska avsnittfast att totalförsvarets utveckling bör styras av uppgiften att kunna avhållafrån angrepp, men även att kunna möta sådana situationer. Mot bakgrund av de krav den internationella situationenställer och de upplagrade problemen inom försvaret medfördenna uppgift stora krav på realism och politiskt mod i beslutsfattande 1982.Detta gäller särskilt-vilket framhålls i regeringens tilläggsdirektiv tillförsvarskommittén - som ekonomiska situation är mycket ansträngd. Samtidigtkan vi konstatera att strukturproblem av den typ totalförsvaret brottatsmed nu framträder inom hela den offentliga sektornmed full kraft. De stora automatiska kostnadsökningarna måste hejdas omvi skall undvika ett totalt sammanbrott för samhällsekonomin. 74 Detta kräver utomordentligt storåterhållsamhet. Det militära försvaret har utgjort ettpilotfall i detta Nr 143 avseende. Ramarna har höjts relativt litet i fasta priser, som den stigande personalkostnader och fördyrad materiel medfört att verksamheten ]3 : \C)[) totalt minskats. I efterhand kan det onekligen sägas att det i mänga fallhade varit mer Försvarspolitiken rationellt om vi i högre grad tagit deorganisatoriska konsekvenserna av fattade beslut. Det skall dock sägas att detmilitära försvaret framstår som en av de mest kostnadseffektivaverksamheterna - eller rent av den mest kostnadseffektiva verksamheten - inomden offentliga sektorn. Detta hade inte varit möjligt utan hängivna insatser aven personal som i sitt arbete leds av övertygelsen oin att dess insats ärmeningsfull. Det förhållandet att försvaret levt under, och anpassatsig till, en ekonomi som närmast kan liknas vid nolltillväxt under ettdecennium får dock inte medföra att försvaret straffas för att vipå , under intryck av avspänningssträvanden, intecknat framtiden.Försvaret kan inte ses fristående från den internationella utvecklingen;självfallet kan vi inte heller bortse från de samhällsekonomiska realiteterna. Som jag ser det har vi bara en realistisk väg att gå vidnästa försvarsbeslut; den innebär kraftfullt genomförda strukturförändringar,främst inom fredsorganisationen, i kombination med en icke obetydlig ramhöjningi samband med försvarsbeslut. Endast den vägen har vi möjlighet att iett kärvt ekonomiskt läge upprätthålla ett i dagens och morgondagensinternationella situation funktionsdugligt och effektivt försvar till stöd förvår neutralitetspolitik. Inom de civila delarna av totalförsvaret finns ekonomiskaproblem liknande dem som finns inom det militära försvaret.Kostnadsutvecklingen har också här lett till att försvarsbeslut intekunnat uppfyllas i den omfattning som avsetts. Som jag tidigare anfört underskattades kostnaderna förskyddsrumsbyggandet grovt i samband med försvarsbeslut. Kostnaden perskyddsrumsplats har blivit ca större än beräknat. Skillnaden ikostnader är så stor att det nu finns anledning att göra en grundlig genomgånginför försvarsbeslut. Förslaget i propositionen innebären höjning avbemyndigandenivån för nästa budgetår. Därmed kan beslut om byggstarter fattas iavvaktan på beslut om en mera ekonomisk inriktning. Jag har givitskyddsrumsutredningen i uppdrag att, med utgångspunkt i de planer somkommunerna nu har gjort upp, komma med förslag i så god tid att 1978 årsförsvarskommitté kan överväga frågan i sitt pågående arbete. Dessa åtgärder gördet möjligt att redan inför /82 ta ställning till förslag om enny inriktning för denna mycket viktiga sektor, om så krävs. När det gäller civilförsvarsorganisationen gjordes såomfattande felbe dömningar års beslut att det är absolut nödvändigt att grundligt analysera utvecklingen års försvarsbeslut. Det bör ankomma på försvarskommittén att överväga och föreslå såväl inriktning som ekonomisk utveckling. Kommitténs tidigare rekommendationer om ett civilförsvar med närmare anknytning till kommunerna kan då enligt min mening skapa vissa ' Nr 143 nya och ändrade förutsättningar förcivilförsvarsorganisationens utform- -r- I 1 ning. 13 m-'\ 1980 Avslutningsvis vill jag uttrycka enförhoppning om att debatten årsförsvarsbeslut kommer att präglas av såväl realism i bedömningarna av de c- r.i krav som den internationella situationen ställer sominsikt om de hårda prioriteringaroch strukturomvandlingar som krävs i totalförsvaret, inte minst mot bakgrund avdet samhällsekonomiska läget. Vi har tyvärr en alltför läng erfarenhet av att vi fattatbeslut som vi inte beviljat medel för att genomföra. Resultatet har blivit attvi tvingas dra ned vår försvarsförmåga på de områden där det varit möjligt attkortsiktigt spara pengar, vilket ofta inte varit det ur försvarssynpunkt mestrationella. Det är min djupa förhoppning att debatten på alla håll kommeratt präglas av en vilja till ansvarstagande för beslut som på ett realistisktsätt balanserar de uppgifter som vi lägger på försvaret med de resurser som viavdelar härför. Lokalpolitiska och andra hänsyn får inte, hur angelägna de änkan förefalla, bli utslagsgivande när vi fattar beslut om försvaret. Försvaretär inget självändamål. De uppgifter som vi förelägger värnpliktiga och fastanställda inom försviiret måste i första hand styras av vår vilja att fullföljaSveriges alliansfria politik syftande till neutralitet i krig. Vi lever i en kritisk tid. Vi måste akta på att vi inteavskärmar oss från verkligheten. Vi måste med klarsyn och realism värderautvecklingen, så att vi kan bidra till en fredlig utveckling och till ettbevarande av vår rätt till självbestämmande. Under detta anföriinde övertogtredje vice talniiinnen ledningen av kammarens förhandlingar, (vpk) replik: Det som försvarsministern nu sagt ärintressant och avslöjande. Han framhåller att planeringen inte harföljts, att den försvarsorganisation vi har byggt upp under efterkrigstideninte har kunnat hållas i skick utan har urholkats och vidare att de uppsattamålen inte har kunnat nås. Det är också precis vad jag tidigare sade. Vilket är dä försvarsministerns råd i detta läge? Ja, inteär det fråga om något nytänkande. års försvarsbeslut, säger han,måste det till en kraftigt ökad ram för det militära försvaret - dvs, vi skallöka de militära anslagen och kostnaderna. Vidare förutser han storastrukturförändringar i fredsorganisationen. Vad det innebär får vi väl se såsmåningom -förmodligen en koncentration av utbildningsanstalter,förvaltningsmyndigheter och annat. Men det hjälper inte. Och man kan undra hur mångamiljarder vi måste satsa för att upprätthålla denna organisation så att den får ett innehåll motsvarande vad den hade för 20 eller , när den först byggdes upp. De pengarna kommer dock inte att finnas tillgängliga. Man kan inte som man talar om det skärpta ekonomiska läget ställa krav på nya 76 stora penningsummor för att vidgaramarna för det militära försvaret. Vi måste komina fram till en annan organisation.Försvarsministern talar Tisdiecn den om skyddet av och upprätthållandet avneutraliteten inom det svenska j- y.,-. \C)t) luftrummet.Det vore bra om försvarsministern ville svara på den fråga jag ställde imitt första anförande: Hur skyddar vi det svenska luftrummet mot Försvarspolitiken medeldistansrobotar, avskjutna i vär närhet, eller motkryssningsrobotar? Har vi ekonomiska och tekniska möjligheter och resurser attbygga upp sådana system? Det är ju viktiga frågor för det svenska folket. Vi måste vara villiga att tänka om i denna fråga och attgå in för en helt förändrad försvarsstruktur, som prioriterar de samhälleligaresurserna, sa att vi får ett motståndskraftigt samhälle, som kan åstadkommaett försvar vilket kan sätta sig till motvärn inom landet. Det blir vi ändå såsmåningom tvungna till, oavsett om vi försöker hålla oss med ett-alltmerkrympande-flygvapen. Vi kommer inte att ha råd med att hålla så många flygplanatt flygvapnet kan få någon avskräckande effekt. Vi blir förr eller senaretvungna att sätta upp ett stridsmotständ inne på det svenska territoriet. Vibör därför satsa våra resurser på att bygga upp ett sådant försvar och intetala om att vi skall skydda i vårt luftrum. Vi har inte sådana resurser. Ellerhar vi det? - det är önskvärt att få svar på den frågan. Kan skydd mot medeldistans- eller kryssningsrobotar? () replik: Låt mig först konstatera att det är med vissbesvikelse som jag noterar uttalandet om de värnpliktiga. Det är trots allt engrupp i ett speciellt utsatt läge, och därför borde det ha funnits utrymme föratt ge dem åtminstone vad som kan förväntas motsvara den automatiskauppräkningen av försvarsanslagen. Detta kan vi kanske inte tvista om . utan jagförbehåller mig att kanske komma tillbaka ett följande år, när vi harmöjligheter att fortsätta debatten, I mycket av det som försvarsministern sade vill jaginstämma. Vi är väl alla oroade över den utrikespolitiska situationen, med detilltagande spänningar som förekommer i världen. Men jag noterar också medtillfredsställelse att försvarsministern lade så stark vikt vid att det framförallt gällde att försöka fä de två aktuella stormakterna att på nytt börjasamarbeta i stället för att bygga upp positionerna gentemot varandra, på detsätt som sker. Jag är helt överens med honom i det avseendet, och det ärsjälvklart att den lilla nationen egentligen kan räkna med en framtidbara i den mån icke någon av de stora utgör ett hot mot oss. Jag har vidare ingenting att invända - det har vi inteheller haft på socialdemokratiskt håll i utskottet - mot försvarsministernsomdisponeringar av medel. Det kan väl också på sitt sätt vara ett uttryck föratt vi ar väl medvetna om att man kan ha all anledning att upprätthålla en beredskapi vårt land. Det må så vara. Det fanns även en fråga som försvarsministern tog upp mensom trots detta tyvärr är oklar. Vi har haft en debatt när det gäller försvarets framtid, dären 77 Nr 143 part har sagt att vi rnäste hamycket utvecklade och dyra krigsapparater till Tisdiep lp '" hjälp och att vi då kan utbilda värnpliktiga. I 3 mri1980 annan uppfattning, nämligen den attvi mycket väl kan sprida ut vapnen och skapa förutsättningarför att ändå ha ett effektivt försvar. De här två olika f/ii-ii./;-c , iti-,.,-, tankegångarna står emotvarandra, och jag tycker att försvarsministern \ illsi)otiiiKcn *- genom sinatilläggsdirektiv alltför ensidigt har tagit ställning för att flyget skallprioriteras och värnplikten skall stå tillbaka. Detta skymtade även i hansanförande här, i (c) replik: Det var bra att försvarsministern slog fastatt vårt försvar skall bygga på den allmänna värnpliktens grund. Jag seringenting negativt i de tilläggstlirektiv som regeringen har givitförsvarskommittén i det stycket, därför att man bör gott kunna utreda vilkaolika möjligheter det finns att inom den ramen vidta omdispositioner. Det finnssom jag ser ingen motsättning mellan detta och frågan om försvarsmateriel. När det gäller strukturförändringar inom försvaret delarjag uppfattningen att vi också fortsättningsvis får bereda oss påfredsorganisatoriska förändringar. Själv skulle jag helst vilja se att mankunde behålla det nuvarande antalet förband och enheter och att man inom ramenför dem skulle rationalisera. Det tror jag vore det allra bästa, eftersom detinnebär en väldig styrka att ha en bra fördelning av förbanden. Försvarsministern säger att belut måste innebäravidgade ramar. Jag är inte beredd att ge några löften om vilken nivå man skallkomma fram till. Det är alltför tidigt att redan nu uttala sig på den punkten.Dessutom vore det helt fel att göra ett sådant uttalande , eftersomförsvarskommittén arbetar - i så fall kunde den lägga ned sin verksamhet. Det är viktigt att anknyta till vad som sades tidigare idebatten om att det inte är självklart att mycket pengar alltid ger den högstaförsvarseffekten. Det är t, ex, inte alls säkert att man med fler kanoner ochfler flygplan i övre allra bäst försvarar övre , En vettigregionalpolitik kan vara nog så mycket värd ur försvarssynpunkt som ytterligarepengar till materiel. Låt mig också i likhet med försvarsministern konstateraatt vi inte har fått något besked från socialdemokraterna om var de står iflygplansfrågan. Några uppgifter om vilka förband man vill spara in och vilkaförsvarsmate-rielbeställningar man vill pruta på har inte heller givits underdenna debatt. Det innebär självfallet en mycket stor otrygghet för de anställdainom försvarsmakten. TREDJE VICE TALMANNEN: Jag vill påminna talaren om att repliken gälldeförsvarsministerns anförande. FörsvarsministernERlCKRÖNMARK: Nr 143 Först vill jag vända mig till tog upp en Tisdiieen den fråga som han ansåg var oklar i mittanförande, nämligen frågan om den 13 , loon framtidautvecklingen beträffande vägvalet mellan flygplan och värnplikt. Det gälldeom vi skulle ha ett tekniskt framtida försvar eller om vi skulle satsa Försvarspolitiken mera på ett värnpliktsförsvar. Han misstänkte att jagprioriterade flyget. Jag vill bara säga till att det inte gåratt välja antingen-eller utiin att jag vill ha en optimal avvägning, för detbehövs ett både-och. Jag vill så säga något om värnplikten. Den allmännavärnplikten har ett djupt inneboende värde, och jag är den förste attunderstryka vilken betydelse värnplikten har för försvarsviljan i landet. Jagkan dock inte undgå att konstatera att det tycks finnas en dubbelmoral blanddem som har lättast att ta till de djupaste brösttonerna i varjevärnpliktsdiskussion. De som bullrar mest tycks utgå från att detgrundutbildnirigssystem vi har är liktydigt med allmän värnplikt. Sakenär inte fullt så enkel. Allmän värnplikt innebär också något mera. För det första har vi en pliktlag som säger att alla mänmellan 18 och är skyldiga att med vapen i hand ställa upp till landetsförsvar. För det andra skall de värnpliktiga utbildas ochorganiseras vid krigsförband. För det tredje skall krigsförbanden genom grirndutbildningoch repetitionsutbildning och genom tillgång till effektiv materiel kunna varaanvändbara efter mobilisering. För det fjärde skall dessa förband ingå i enkrigsorganisation sorn totalt sett kan klara de stridsuppgifter vi åliiggerförsvaret. Ser vi värnplikten i detta mera nyanserade perspektiv kanvi konstatera att den genomgått radikala förändringar . Grundutbildningen har förkortats. Också repetitionsutbildningen harförkortats eller helt ställts in i vissa fall. Den materiella förnyelsen har påmånga områden gått långsamt och omfattar inte alla förband. Resultatet harblivit att våra värnpliktiga och våra krigsförband har utbildning enbart försin huvuduppgift, men också att det inom den utbildningen finns brister. Dettagäller t. ex. arméns mörkerstridsförmåga. Skulle vi ha frågatoss om vi kunnat betrakta dagens system för tilliimpning av den allmännavärnplikten? I ett kärvt ekonomiskt läge måste vi diskutera den härfrågan seriöst och, om den ekonomiska utvecklingen så kräver, vara redo attpröva olika lösningar, men den allmänna värnplikten som grundidé och principskall ligga fast. Jag hoppas givetvis på en anslagsutveckling som möjliggör attvårt värnpliktssystem förblir allmänt, men för detta krävs tillgång tillpengar. Det är strutspolitik att driva en annan linje. Samma personer som mestsöker ge intryck av att de förespråkar den allmänna värnpliktens princip är närdet gäller de ekonomiska anslagen till försvaret mest återhållsamma. Jag vill upprepa att det. som jag ser det. inte finnsnågon som helst motsatsställning mellan flygplansfrågan och värnpliktsfrågan inför 1980- talets problem. Vi tnåste göra en avvägning, och vi måste satsa på båda dessa ' Nr 143 områden. tip 1(|p 1 ' sammanhanget vill jag vända rnigtill i , som i sin I-, ,"". iQi>n allmänna inställning avviker frånde centerpartister som sitter i regeringen- av någon anledning vara mera misslynt. Flan säger att jag ,-,. ( inte borde uttala mig om vidgade ramar, men bakgrundentill mitt uttalande var justatt jag inte ville binda försvarskommittén. har judeltagit idet beslut som fattades häri 1977, där vi fastställde de kravoch förutsättningar som skall gälla för det svenska försvaret, och jag har medhänsyn härtill gjort en bedömning av vad som krävs för att vi icke skallbehöva ändra de grundläggande försvarspolitiska förutsättningarna. Det är ioch för sig tänkbart att man skulle kunna välja en lägre ekonomisk nivå, meni så fall tror jag att såväl i sorn andra måste ta konsekvensernaav detta och också sänka nivån när det gäller kraven på det Jag vill också i det sammanhanget varna för att inte se verklighetensom den är. Till : Jag konstaterar att det när detgäller uppfattningen om den svenska försvarspolitiken finns något av ett svalgmellan å ena sidan vänsterpiirtiet kommunisterna och å andra sidan de fyraövriga partierna. Av inlägg framgick att vi i de principiellahuvudfrågorna har en likartad grundsyn, så jag tror man kan säga att demotsättningar som kan finnas mellan de fyra demokratiska partierna mera ärfråga om motsättningar när det gäller nivån än principiella motsättningar. Oswakl sade att det inte är lönt att försvarasig med våra metoder. Jag vill bara påminna om att har ett läge inärheten av en supermakt, och små nationer i supermakternas närhet leveralltemellanåt farligt. fick vi ett pedagogiskt exempel,som visar hur en liten nation behandlas, om supermakten anser att den lillanationen inte tillfredsställande kan så att säga garantera sitt territoriumsneutralitet. Här är det fråga om att skapa tilltro i omvärlden. Det gör maninte med kommunisternas förslag, som innebär att vi skall göraoss av med den försvarsteknik som ideologiska bröder i östersatsar så fantastiskt på. Historien känner inget exempel på att en nation harkunnat överleva utan vilja och förmåga att försvara sig. I varje fall för ossandra, som inte har den kommunistisk-marxistiska uppfattning som herrSöderqvist företräder, är det något av en grunduppgift för ett samhälle attgarantera att samhällets medborgare kan leva under de fria förhållanden som desjälva bestämmer och kan tänka och yttra sig fritt utan risk för den personligasäkerheten. Jag är inte alldeles säker på att man har funnit den absolut bästa lösningen, men jag tror att vi med de erfarenheter som vi har är inne på en huvudinriktning på försvarets område som bäst tillgodoser landets säkerhetsintressen. Jag tycker att det är rätt avslöjandeatt kommunisternas representant i en debatt i den politiska situation som världen upplever ändå kan gå upp i riksdag och förorda vad som i realiteten skulle innebära en rasering av det nuvarande 80 militära försvaret. ERICHOLMQVIST (s) replik: Nr 143 Det var just när försvarsministern använde uttrycket Tisdaeen den strutspolitik som jag fann anledning attbegära ordet ytterligare en gång, j3 : ]9eQ även omjag förstår att somliga tycker att det är opassande att fortsätta den Är det inte värt att fundera överdet här i alla fall? Det står två åsikter mot varandra. Vill vi renodla dethela, kan vi säga att det är maskinen eller människan som det gäller.Materielen kommer och går, men det kommer också nya ungdomsskaror som vi pånågot sätt måste utbilda för försvarsuppgiften. Jag anser inte att det ärstrutspolitik, om man utgår från de värnpliktiga och skaffar de vapen som kananvändas för detta folkförsvar. Det är inte fråga om att ha uråldrig materieleller att söka alltför billiga lösningar, men jag tror att det i detta finnsett realistiskt alternativ. Här tycker jag att försvarsministern alltför mycketställer sig på den ena sidan. Det finns anledning att vänta tillsförsvarsutredningen har penetrerat de här problemen. OSWALDSÖDERQVIST (vpk) replik: Jag konstaterar utan förvåning att EricKrönmark som vanligt undviker att ta upp en debatt om de sakskäl som jag harframfört och i stället går ut med grova demagogiska påhopp. Det är det endasätt han har att försvara sig på. Han far dessutom med osanning. Alla som harlyssnat på vad jag har sagt här i kammaren och vid tidigare tillfällenvet att jag och mitt parti framfört uppfattningen att vi skall ha ett svensktförsvar, också ett militärt sådant, som är uppbyggt utifrån de resurser som vikan avsätta. Men vi har ocks/i sagt att vi inte kan upprätthålla denförsvarsorganisation som vi har , vilket utvecklingen har visat - ochdetta kommer också att stå klart för och hans medbröder. Vikommer inte att ha råd att vidga ramarna, vilket talarom, på1990-talet för att på nytt blåsa liv i svenskaförsvarsorganisation. Det är bara så. Och detta kommer att framförasytterligare i debatten när vi kommer in på det ekonomiska försvaret. Om vi inte kan bygga upp ett samhälle - varinne på detta också - som är balanserat i fredstid utan som redan dåärytterligt sårbart, hur skall vi då kunna klara oss i ett krig? Vad hjälper det,, om vi skaffar 100 flygplan till - det är kanske vad vi får rådmed - eller om vi ökar antalet stridsvagnar med något hundratal, vilket vikanske också har råd med, om samhället i övrigt brakar ihop på grund av depåfrestningar som det kommer att bli utsatt för? Det är ju det som är denspringande punkten.