prot · G309100 · 1979-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1979/80:100 § 1 Val av ombud och suppleanter i Europarådetsparlamentariska (rådgivande) församling Företogs val av sex ombud och sexsuppleanter i parlamentariska (rådgivande) församling. Valberedningen har enhälligt godkäntgemensamma listor för val av ombud och suppleanter i Europarådetsparlamentariska (rådgivande) församling. I egenskap av ordförande i valberedningen ber jag att tillherr talmannen få överlämna de gemensamma listorna. De för ifrågavarande val avlämnadegemensamma listorna upplästes av talmannen och godkändes av kammaren, varvidbefanns att följande personer, vilkas namn i här angiven ordning upptagits pålistorna, valts för tiden från öppnandet av den parlamentariska (rådgivande)församlingens nästa ordinarie möte till öppnandet av församlingens därpå följandeordinarie möte: AndersBjörck (m) () () () ()() suppleanter () () EinarLarsson (c) () () () Val av ombud och suppleanter i Europarådetsparlamentariska (rådgivande) församling § 2 Justerades protokollen för den 27, 28 och . Nr 100 § 3 Föredrogs och hänvisades P m-irs1980 1979/80:80 tillkonstitutionsutskottet "" 1979/80:92-94 och 96 tillarbetsmarknadsutskottet ,,, ., , , 1979/80:97 mom. 5 till jordbruksutskottet , , , / j / .. i övrigt till civilutskottet 1979/80:106lagförslaget till skatteutskottet i övrigt till utrikesutskottet /80:107 tillnäringsutskottet /80:109 bil. i övrigt till skatteutskottet /80:110 tillnäringsutskottet /80:113 till trafikutskottet /80:114 och 115 tillnäringsutskottet /80:117 till försvarsutskottet /80:140 tillfinansutskottet § 4 Föredrogs och hänvisades 1979/80:11till finansutskottet S 5 Föredrogs och hänvisades 1979/80:1911och 1912 till skatteutskottet § 6 Föredrogs men bordlades åter Konstitutionsutskottetsbetänkande /80:37 betänkande 1979/80:24 Civilutskottetsbetänkanden /80:12 och 13 8 7 Föredrogs och bifölls Interpellationsframställningarna1979/80:159-162 § 8 Utrikes- och handelspolitisk debatt Talmannen anmälde attutrikesministern och handelsministern nuskulle lämna meddelanden i utrikes- och handelspolitiska frågor. Utgångspunkten för årets regeringsdeklarationär den sovjetiska inmarschen i och den kris som denna händelseutlöst i förbindelserna mellan de båda supermakterna. Ett viktigt inslag ärockså oljans roll som politisk faktor i och som orsak tillvärldsekonomins svårigheter. Till ljuspunkterna i en annars mörk bild hör tillkomstenav ett fritt . Än en gång har det visats att folkens frihetslängtan inte kan 4 undertryckas vare sig av egnahärskare eller av stormakternas strateger. lärde den läxan iVietnam. Också i handlar det om ett folk som inte villlåta sig kuvas. har med skärpa fördömt den sovjetiskainterventionen i . Den utgör ett brott mot principeroch står i bjärt kontrast till den fredspolitik som själv sägersig förespråka. Den utgör också ett slag mot de alliansfria ländernassträvanden. är ett av världens fattigaste länder. Det haraldrig haft viljan eller förmågan att hota . Talet om utländskintervention i riktad mot saknar all trovärdighet.Utan den sovjetiska inmarschen i hade det landet fortsatt attvara en alliansfri stat mellan det sovjetiska väldet och omvärlden. Övergreppet mot har dessutom ökat spänningen ien redan instabil region. Närheten till områden som är helt avgörande förvästvärldens oljeförsörjning ger den sovjetiska politiken en särskilt allvarliginnebörd. Reaktionen på den sovjetiska politiken har också varitmycket hård, inte minst den amerikanska. I ett tal förklarade sålunda president försök av utomstående krafter att skaffa sig kontroll över området kringPersiska viken skulle mötas med alla medel, inkl. militära. har därefter stärkt sitt militära engagemang iMellanöstern, markerat sin vilja att stödja och betonat att man harett med gemensamt intresse att motstå hotet från . Därtillkommer amerikanska ekonomiska sanktioner mot och försök atthindra genomförandet av sommarens i . Denna reaktion kan inte ha kommit som någon överraskningför ledarna i Kreml. De är själva inte främmande för att betrakta händelser iomvärlden just i maktbalansens perspektiv. är det klart, herr talman, att de bådasupermakterna haft olika uppfattningar om avspänningspolitikensegentliga innebörd. Inmarschen i bekräftar detta. För har huvudsyftet med avspänningspolitikennog varit att dämpa rustningarna i väst och att få tillgång till västsidansteknologi. Vad man dessutom hoppades pä var att överenskommelser med skullege ett erkännande som den andra supermakten. Sannolikt anser de sovjetiska ledarna att de förväntningarman haft på avspänningen aldrig blivit helt infriade. Rustningarna i väst har -i hög grad som en reaktion på sovjetiska rustningar - skjutit fart, och handelnhar inte fått vare sig den omfattning eller den inriktning man hoppats på. Till detta kommer att Carteradministrationen när denträdde till deklarerade att man skulle låta förbindelserna med sina allieradekomma i första hand. gick till en världsvid offensiv för atthävda de mänskliga rättigheterna. I upplevde man detta som riktat mot Sovjetunionensställning som världsmakt och mot det socialistiska systemets legitimitet.Dessutom visade det sig att Helsingforsdokumentets bestämmelser om mänskligarättigheter har betydligt mer långtgående konsekvenser än man uppenbarligenhade Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt föreställtsig på sovjetisk sida. I har avspänningspolitiken getts en delvis annaninnebörd. Den borde, har man menat, innebära en förpliktelse för supermakternaatt iaktta återhållsamhet i sitt agerande. Det till följd avavspänningssträvandena förbättrade internationella klimatet skulle inte fåutnyttjas för försök att flytta fram positionerna i omvärlden och rubbamaktbalansen. har å sin sida hävdat att denideologiska kampen skulle gå vidare och att man har rätt att ingripa tillförmån för vad man kallar de antiimperialistiska krafterna i tredje världen.Stödet till kubanska trupper i och har motiverats medhänvisning just till denna princip. Före har dockaldrig gått in med egna trupper för att befästa sina positioner i tredjevärlden. I ledde det politiskt och militärt misslyckadeengagemanget i till något av en nationell självrannsakan. Man börjadeockså inse att försök att med maktmedel hindra den interna politiskautvecklingen i framför allt asiatiska och latinamerikanska länder inte gavnågon framgång. Med seger i presidentvalet kom i stället mertraditionella amerikanska värderingar om respekt för nationellt oberoende,demokrati och mänskliga rättigheter att stå i förgrunden. har det dock stått klart att Warszawapaktensrustningar och aktiva politiska engagemang i tredje världen, främst iAfrika, skapat problem för Carteradministrationens möjligheter att fullföljaden icke-inblandningspolitik man slagit in på. Kravet på en återgång till dengamla makt- och intressepolitiken har också vuxit sig allt starkare. Motståndeti den amerikanska senaten mot SALT är ett uttryck för detta. MedAfghanistaninvasionen har denna opinion fått ett kanske avgörande argument. Även om motsättningarna mellan supermakterna alltsågradvis ökat, innebär Afghanistaninvasionen troligen slutpunkten för den typ avavspänningspolitik som inleddes första år. Under dennärmaste framtiden får vi därför räkna med ett kärvare klimat mellansupermakterna. Av detta följer inte nödvändigtvis att riskerna för enmilitär konfrontation mellan supermakterna nu ökar. I kärnvapenåldern medförsjälvbevarelsedriften att supermakterna försöker undvika situationer som isina yttersta konsekvenser kan leda till kärnvapenkrig. är det klartatt uteblivna kontakter mellan de båda supermakterna skulle öka riskerna förmissförstånd och för vad man brukar kalla överreaktioner. När vi hävdar att dialogen måste fortsätta betyderdetta inte att vi anser att får glömmas. Tvärtom är det angelägetatt världsopinionen fortsätter sina försök att förmå att lämnaAfghanistan. Vad vi just på grund av det spända internationella läget förordarär en politik inriktad på sakliga överläggningar mellan supermakterna i frågorsom ytterst handlar om alla nationers gemensamma intresse av att överleva. Det är t.ex. viktigt att de sovjetisk-amerikanska samtalen om begränsning av de strategiska kärnvapnen, SALT, förs vidare. har vädjat till och att iakttabestämmelserna i trots att detta ännu inte slutgiltigt hargodkänts. Vi har också vädjat till parterna att inleda förhandlingar ombegränsning av kärnvapnen i den europeiska regionen. Vi accepterar inte tankenatt dessa förhandlingar måste ligga nere i avvaktan på SALT Il-avtaletsratifikation. I av växande motsättningar mellan supermakternakräver säkerhet ökad uppmärksamhet. Här kan det till planerade möteti om europeiskt samarbete och säkerhet, det s. k. , komma attbli en prövosten. Det internationella klimatet för detta möte, avsett att varaen manifestation för samarbetssträvandena mellan och , är avnaturliga skäl inte det bästa. Vad vi kan hoppas är dock att ingenderasupermakten vill ta ett misslyckande på sitt ansvar. Det blir en angelägenuppgift för Väst- och stater att utnyttja det förhandlingsutrymmesom kan finnas och söka förmå supermakterna att befästa och vidareutveckla deresultat i det här avseendet som redan har uppnåtts. har uppmärksamheten riktats motsupermakternas rustningar med strategiska kärnvapen. harkapprustningen såväl med kärnvapen som med konventionella vapen gått vidare iEuropa. Trots att förhållandet mellan de europeiska staterna under en lång tidvarit mera avspänt har kärnvapenarsenaler byggts upp på vårkontinent med en förstörelsekraft av ofattbara dimensioner. Deras sprängstyrkaär 50 gånger större än alla de konventionella vapen som sammanlagt kom tillanvändning under . Demotsvarar 20 000 Hirosbimabomber. Men det är inte för en konflikt mellan somman rustar. Det är i första hand supermakternas konflikt det gäller. Europasfolk har därför nu ett större intresse än kanske av att värnaom sin säkerhet och förhindra att utvecklingen råkar ur kontroll som en följdav supermakternas agerande. Det är därför dags att ett samlat program föreuropeisk nedrustning läggs fram. har lämnat ett värdefullt bidrag tillden tanken genom att föreslå internationella samtal om ett sådant program. Ävenandra regeringar har tagit liknande initiativ. Tanken att inkallaen konferens om europeiska nedrustningsfrågor har blivit alltmer aktuell. Denhar även tagits upp i en socialdemokratisk partimotion här i . Från regeringens sida har vi välkomnat tanken på en sådanEuropakonferens. Den kan om den förbereds väl och arrangeras vid rätt tidpunkterbjuda nya vägar för att hejda rustningarna i . En europeisknedrustningskonferens måste dock ses i ljuset av nu pågående eller planeradeförhandlingar på nedrustningsområdet. Det skulle sannolikt vara till fördel förmöjligheterna att nå konkreta resultat vid en sådan konferens, om t. ex. de s.k. MBFR-förhandlingarna i , ESK-processen och diskussionerna om ett SALTIll-avtal hade gjort åtminstone vissa framsteg. Givetvismåste också omfattande diskussioner till för att bestämma det Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt meraexakta syftet med en sådan här konferens. Regeringen kommer att diskutera dennafråga med andra länders regeringar och på allt sätt söka bidra til]konstruktiva lösningar. Den dagjde politiska förutsättningarna för en europeisknedrustningskonferens föreligger är berett att stå som värd förkonferensen och verka för dess genomförande och framgång. Rustningarna innebär, herr talman, inte bara ett hot motfreden. De utgör också ett enormt slöseri med resurser i då klyftanmellan fattiga och rika länder tilltar och världsekonomin är på väg in i enmycket allvarlig kris. Den senaste tidens oljeprishöjningar har försatt oss i ensituation, som vi alltför väl känner igen . Arbetslöshetenstiger, inflationen ökar och tillväxten avtar i industriländerna. Samtidigtdignar utvecklingsländerna under sina enorma skuldbördor. Som påpekats i befinner vi ossi en paradoxal belägenhet, där lever i nöd och fattigdom och intehar råd att köpa de varor som de behöver. ökar arbetslösheten iindustriländerna, bl. a. just därför att utvecklingsländerna inte har råd attköpa deras varor i tillräcklig omfattning. Denna onda cirkel kan man bara bryta genom ökat samarbetemellan i- och . Vi måste få människorna i de rika länderna att förståatt inte bara solidaritetens bud utan också vårt ekonomiska egenintresse kräveratt vi bidrar till att förbättra de sociala villkoren för fattigvärldensmänniskor. Vi måste också, herr talman, inse behovet av att sparaolja. Fyrdubblingen av oljepriserna efter oktoberkriget skakade om ivärldsekonomin med återverkningar som kom att prägla hela resten av 1970-talet.Nästa stora chock kom . har oljepriserna mer änfördubblats. Och de fortsätter att stiga. Vad vi nu också har fått klart föross är att de stora oljeproducerande länderna inte är villiga att öka sinproduktion av olja i takt med en stigande efterfrågan. Det vore fel, menar de,att alltför snabbt göra slut på oljan. Framtida generationer har också rätttill dessa oersättliga tillgångar, och det är ekonomiskt meningslöst föroljeländerna att skaffa sig större exportinkomster än de kan utnyttja för egendel. Den slutsats som vi måste dra är att produktionen av oljainte kommer att öka i samma takt som efterfrågan. Det betyder naturligtvis ökadknapphet och stigande priser. Den stora oljekris som många tidigare förlagt till slutetav kommer sannolikt att inträffa väsentligt tidigare. I självaverket är vi i viss mån redan där. Vi lever i ett mer eller mindrepermanent osäkerhetstillstånd. Otryggheten ökar också på grund av att en stor del avoljan kommer från , där de nationella och politiskakonflikterna är starka och djupgående. Oljan blir inte bara dyrare, den blir iallt högre grad ett hot mot säkerheten i världen. När motsättningarna skärps i världen blir läget i vårt närområde av särskilt stor vikt. har våra nordiska grannars och vår egen politik bidragit tillatt upprätthålla lugn och stabilitet i . Tillsammans har vi minskat risken för att stormaktsblockenskall stå direkt mot varandra i på samma sätt som de gör påkontinenten. för en neutralitetspolitik, stödd på ett starktförsvar. och är medlemmar av NATO, men accepterar i fredstid intebaser för främmande trupper eller kärnvapen på sitt territorium. De iakttarockså en rad andra självpåtagna begränsningar i det militära uppträdandet.Finlands med är inte någon militärallians utan kan väl förenas med finländsk neutralitetspolitik. Att slå vakt om stabiliteten i är en huvuduppgiftbåde för oss och för våra grannar. Från svensk sida måste vi vara beredda attmöta förändringar i vår omgivning på det sätt som denna uppgift kräver. förväntar vi oss att stormakterna tar sin del avansvaret genom en återhållsam politik. Det ligger i allas intresse att detnuvarande mönstret i inte rubbas. Det kräver hänsynstagande i fråga omdet militära uppträdandet i i dess helhet, alltså även i havs- ochlandområdena väster, norr och öster om . Trots den påtagliga bristen på militär jämvikt mellanstormaktsblocken i har man funnit sig till rätta med förhållandenaoch visat återhållsamhet på båda sidor. Ingendera supermakten har haft intresseav att vidta någon åtgärd som kunde provocera motåtgärder från den andrasupermaktens sida. Ytterst vilar lugnet i på politisk grund. Allaparter har utgått från att ingendera supermakten skulle vilja störastabiliteten i ett område där den politiska avspänningen tagit så fasta former. Händelserna i har inte rubbat vår tro att detligger i såväl som intresse att bevara det nuvarandesäkerhetspolitiska mönstret i . Supermaktsstrategins pris är inte bara ökad spänning ochrisk för en okontrollerbar militär urladdning. Den här gången var det detafghanska folkets politiska frihet som offrades. För inteså länge sedan gällde det . För människorna i Cambodja är lidandet ännu inte över.Sedan slutet av 1960-talet har man i detta en gång ostörda och fredliga landgenomlevt en enda lång mardröm av främmande intrång, bombningar, förtryck,invasion, inbördeskrig, svält och fruktansvärda umbäranden. Pot-regimens nästan exempellösa grymhet mot den egnabefolkningen och den vietnamesiska invasionen har skapat ett land i hunger ochkaos. Vi kan och måste fördöma de förbrytelser som begåtts. Vimåste också bidra till ansträngningarna att avvärja den hungersnöd som ånyohotar. har regeringen gett över 30 milj. kr. i katastrofbistånd tillde nödlidande människorna och ytteriigare insatser förbereds. Om lidandet i Cambodja skall få ett slut inom överskådligtid krävs att de främmande trupperna dras tillbaka. Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt Bakom om ett sådant tillbakadragande står en nästan enigvärldsopinion. En nationell samling omfattande skilda politiska krafter börkomma till stånd i Cambodja. Endast på detta sätt kan det svåraåteruppbyggnadsarbetet komma i gång på allvar och Cambodjas folk få möjlighetatt bestämma sitt öde utan inblandning utifrån. I är det israelernas rätt till trygghet inomsäkra och erkända gränser och palestiniernas anspråk på nationelltsjälvbestämmande det gäller. har det judiska folket varit ett folk påflykt undan fördomar och utrotningshot. När de äntligen funnit en ärdet en ödets grymma ironi att de hamnat i en situation där de står i vägen förett annat folks rätt till samma värden de själva offrat så mycket för. En lösning av måste därför innebäraatt både och palestiniernas nationella rättigheter tillgodoses.FN-resolutioner-na 242 och 338 erbjuder en bra grundval för en sådan lösningmen bör enligt den kompletteras så att palestiniernaslegitima nationella rättigheter, inkl. rätten att bilda en egen stat som leveri fred vid sidan av , också erkännes. En sådan lösning kräver en vilja till förhandlingar hosalla parter- och en vilja att också i handling möjliggöra ett förverkligande avingångna överenskommelser. Själirfallet måste PLO, som den mest representativapalestinska organisationen, vara part i sådana förhandlingar. Det är därförangeläget att de regeringar som önskar medverka till en förhandlingslösningupprätthåller nödvändiga kontakter med PLO. Lika viktigt är det att PLO för attskapa trovärdighet när det gäller viljan till en lösning av konfliktenaccepterar som stat och som hemland för det judiska folket. Det bilaterala fredsavtalet mellan och ärett positivt bidrag till en lösning av . Avtalet innebärinte bara att fred nu råder mellan de tidigare huvudmotståndarna i flera storakrig i området utan också att normala politiska relationeretablerats mellan och en arabisk stat. Det är viktigt att detta avtal nu kan fullföljas på detsätt som var tänkt. Utfallet av de nu pågående s. k. autonomiförhandlingarnablir här av mycket stor betydelse. har genom sin bosättningspolitik i deockuperade områdena försvårat en fredlig lösning. Vi manar därför enträgetIsraels regering att följa den av FN antagna uppmaningen att upphöra medbosättningarna på de områden som landet ockuperat . Den israeliskabosättningspolitiken hotar den israeliska regeringens internationellaanseende. Det är,herr talman, som vänner vi riktar denna maning till . En tilltagande internationell spänningoch'allt svårare ekonomiska problem för både industri- och utvecklingsländer ärofrånkomliga teman första utrikespolitiska riksdagsdebatt. Ettfortsatt politiskt förtryck i flera latinamerikanska länder, brutal intolerans mot oliktänkande i och flermänniskor på flykt undan hunger och politisk förföljelse än kanske någonsintidigare hör dess värre också dit. Ändå har1970-talet lämnat i arv även en del som varit positivt. fick tre nya demokratier, , ochSpanien. I kröntes en folklig resning mot den hatade Somozadiktaturenmed framgång. blev början till ett genombrott för fattigländernaskrav på en ny och rättvisare ekonomisk världsordning. I föll inte bara tre despoter, utan också hela detportugisiska kolonialväldet. , herr talman, kan vi hälsa ännu en afrikansk statvälkommen i kretsen av fria nationer. Ärtionden av svart frihetskamp haravgjorts i ett demokratiskt val. Det illegalt självständiga byggt påden vita överhöghetens princip har ersatts av det demokratiska . De afrikanska ledarnas och den brittiska regeringensinsatser för att möjliggöra denna utveckling är värda all vår respekt. De s. k.frontstaternas solidariska stöd och beslutsamma FN-åtgärder - främst denekonomiska bojkotten av den illegala Smithregimen - har också betytt väldigtmycket. nya ledare står ändå inför många och svårlöstaproblem. Ett kolonialt system avvecklas inte över . Det gäller att finnaformer som möjliggör försoning och allas medverkan i byggandet av det nyasamhället. Från svensk sida har vi länge aktivt stött den svartabefolkningens kamp för nationellt oberoende. Vi hoppas nu snart få upptadiplomatiska förbindelser med den nya staten och upprätta en ambassad iSalisbury. Det är också naturligt att det humanitära stöd som underlång tid och i stigande omfattning utgått till den Patriotiska frontens bådagrenar nu övergår till biståndssamarbete med ett fritt . I södra är det nu som - utom Sydafrikasjälvt - är det enda kvarvarande afrikanska territoriet utan majoritetsstyre. har förhalat genomförandet av denFN-plan som skulle ge en fredlig övergång till majoritetsstyre ochsjälvständighet. Valen i liksom tidigare och Mozambiquesfrigörelse visar att befrielseprocessen i södra inte kan hejdas. Försök att fördröja denna process förlänger endastlidandet och ökar riskerna för en blodig upplösning. måste därför med ökad tyngd nu ta itumed den sydafrikanska regimen och försöka förmå den att medverka till enfredlig lösning av Namibiaproblemet. Även ansträngningarna att få slut på detförhatliga apartheidsystemet i måste intensifieras. kräversedan länge att skall besluta om sanktioner mot densydafrikanska regimen i detta syfte. I av stigande internationell spänningmåste vi fortsätta våra ansträngningar att upprätthålla FN:s fredsbevaranderoll. Utrikes- och handelspolitisk debatt Nr 100 Vi måste efter förmåga verka för enfortsatt dialog mellan supermakterna. Onsrl-iapnHpn Förhandlingarna om nedrustning ochförtroendeskapande åtgärder måste gå 12 m-irs1980 vidare..säkerhet måstetryggas. Vi måste värna om stabiliteten i . Vårt bidrag till bevarandet av det /// ikp nrh han säkerhetspolitiska mönstret i innefattar uppgiften attvidmakthålla ett starktsvenskt försvar. Vi måste med kraft hävda vår självständighet och vår alliansfria 1980-talets första utrikespolitiska debattäger rum i då vi alla känner djup oro inför utvecklingen i världen. Enpåtaglig försämring har inträffat i relationerna mellan supermakterna. Detkalla krigets tonläge har återkommit. Kapprustningen fortgår i än snabbaretakt. Världen har blivit farligare att leva i. Men, herr talman, låt mig ändå börja med en aktuellljusglimt i den europeiska säkerhetspolitikens mörker. En del av oss härförsamlade deltog i möte på . Det gav ossanledning att betänka att vår egen del av alltjämt präglas av stabilitetoch lugn. Inte sedan har skakats av någon konfliktsom givit någon stormakt skäl att ingripa i våra förhållanden. Alla länder i har- oavsett vilken säkerhetspolitisklösning de har valt - bevarat en utpräglat självständig ställning. På denordiska ländernas jord finns inte några kärnvapen. Till dessa förhållanden har de nordiska länderna bidragitmed all sin förmåga. För de resultat som detta har medfört i form av en fredligutveckling har de nordiska länderna vunnit respekt från omvärlden. Vi kan konstatera, utan att förhäva oss, att det nordiskasamarbetet har en betydelse för freden. I den allmänna säkerhetspolitiskadebatten har man på sina håll i den internationella krisenstecken sökt tolka in förändringar i säkerhetspolitiken i . Vi kunde undervårt möte i klart slå fast att några sådana förändringar inte har ägtrum. De nordiska länderna fullföljer i nära kontakt med varandra och i en andaav ömsesidigt förtroende sin självvalda säkerhetspolitik. Just i denna kritiskatid visar sig den nordiska balansen kunna bestå sitt prov. Detta är möjligeninte särskilt dramatiskt.