prot · G30917 · 1979-12-31 00:00:00 — Mennu är det en gång på det viset att om man vill sänka statskatien för attdärigenom minska progressiviteien och marginaleffekterna i skattesystemet, dåblir det med nödvändighet så - även med det socialdemokratiska skatteförslaget- att i kronor räknat får de som betalar mera i skatt också en störreskattesänkning. Detla kan man inte komma ifrån. Dennareform är nödvändig som ett led i den ekonomiska politiken, som ett led iförsöken atl åstadkomma förståelse för de utgifter som vi måste åta oss för atlklara alla de sociala trygghetskrav som vi är överens om. Detär Ju därför, , som man från tjänstemannarörelsens sida ställer sigbakom det här skaltesänkningsförslaget och i den mån man vill göra ändringar idet vill gå längre i den riktning som vi har föreslagit än i denriktning som socialdemokraterna pläderar för. Därförfinns del faktiskt inget som helst underiag - det säger Jag nu för förmodligentionde gången i den här talarstolen - för den socialdemokratiska kritiken attskatleförslagel, som i mångt och mycket liknar det som folkpartiregeringen ladefram , skulle innebära en orättfärdig fördelning av resurserna iSverige. För den händelse atl nu framhärdar i att påstå motsatsenvore det bra om han gjorde det inte bara i allmänna termer utan kunde visa isiffror varför hans påståenden skulle vara riktiga. Tillsist återigen ett par svar till . Vi tycker, många andra som arbetarmed Jämställdhetsfrågorna tycker och partier med en majoritet i den härkammaren tycker att vi behöver en effektiv lag som stöder kravet påjämställdhet i arbetslivet. kommunisterna är av en annan mening,ochjag kan inte hjälpa det. Det spelar nu inte heller någon större roll hurvänsterpartiet kommunisterna röstar i den här frågan, men Jag tycker au detskulle vara bra om man gick från allmänna ord till konkret handling och stöddejämställdhetslagen. Och behöver inte känna någon som helstoro för den daghemsplan som fastlades 1976. Den är vi inriktade på atlfullfölja. OLOFPALME (s): Låt mig, efter att i timmar nu ha lyssnat till de borgerliga och talaten del själv, börja med alt säga några ord om skatter. Jagär obehagligt berörd av aU lyssna till . Han säger: Vi lovade intebara sänkta skatter. Det fanns tillfällen då Jag sade att vi kunde tänka ossköpkraftsindragningar. Ja, mycket rikligt. Det talades aldrig om höjda skatterutan om köpkraftsindragningar, vilket gjorde det svårt för folk att veta vad detvar fråga om. Och talet om köpkraftsindragningar kom alltid som små bisatser.Det sades aldrig på några plakat. Dessutomsade : Vi kan inte lova skattesänkningar, för vi kan inte föabsolut majoritet i svenska folket, men vi skall verka för della. Och såskyllde han ifrån sig på sina koalilionsbröder här. Detär också alt smita undan. De sade ju nej till sänkning av det totalaskattetrycket,och det betydde att det inle skulle bli någonting. Men Jag menaratt även om haft av ledamöterna i denna kammare, vilket Gudförbjude, så hade de inte kunnat sänka skatten ulan att gå fram som mordänglaröver den sociala verksamheten här i landet, när vi har ett budgetunderskott på50 miljarder kronor. Det är Ju sanningen. Då smet man undan med denna bluffgenom att hala fram och säga: Titta på , vi skallgöra som han! har höjt priserna på flygel, och så sprack bluffenpå den punkten. Ivarje valföredrag som höll ställdes detta löfte om sänkta skatterut, trots aft ni med hänsyn fill det föreliggande budgetunderskottet mycket välvisste aft det inte fanns en chans att sänka skatterna i detta land, hur mångamandat än hade fält. Ett bestående minne av dagens debatt är attdenna moderata bluffar avslöjad. För demokratins renhet är def ganska fint attså har skett. Närdet gäller missförhållandena i vårt samhälle använder metoden attskylla allt på den socialdemokratiska politiken. Finns det oordning i skolan,svårigheter med bostäderna, problem på tunnelbanan eller narkotikamissbruk, såberor def på den socialdemokratiska politiken - tänk vad enkelt. Försöker mangöra någonting åt problemen, då politiserar man bara och vill bygga ut denoffentliga sektorn -och det skall man Ju inte göra. Beror då allt påsocialdemokraterna? Jaghar nu lyssnat till de tre borgerliga partiledarna, och de har inte sagt ettord om ungdomen. Möjligen gjorde det, men varken ellerThorbjörn . I går redovisades en undersökning om ungdomens trivsel ochsyn på det svenska samhället. Undersökningen uppvisar ett utomordentligtalarmerande resultat. har andelen ungdomar mellan somsäger sig trivas mycket bra i det svenska samhället minskat från 61 till 39 %.Det är en utomordentligt dramatisk nedgång. Varför barden skett? Ja, delredovisar inte undersökningen. Jag vill inte ensidigt skylla på de borgerliga,men denna dramatiska nedgång i ungdomarnastrivsel i det svenska samhället har skett under de år som skryterså ofantligt om, de år då trepartiregeringen gjorde så mycket för det svenskasamhället och den borgerliga politiken hade oändliga framgångar. a. bero på att unga människor mer än många andra grupper är starktberoende av politiska beslut. Def gäller skolan, jobben, bostäderna ochbarnfamiljernas problem. Kanske är också, vilket jag hoppas, viljan tillengagemang och solidariteten med andra människor starkarebland ungdomar än hos oss äldre. Även från den synpunkten kanske politikeninnebär en klimatförändring - kallare vindar - för unga människor. Låtoss se på skolan. Jag vill inte delta i den propaganda mot vår skola som drivsfrån många håll. På många sätt har vi en bra skola, men det finns fleraallvariiga och olösta problem. Många barn och unga upplever oro och dåligarbetsro. Vi har undersökt vad vi kan göra åt detta och har bl. a. föreslagiten viss utbyggnad av den offentliga sektorn. Vårt förslag är att man skallsatsa 100 milj. kr. för att kunna sätta in direkta personalförstärkningar på deområden där del är kärvt i skolan. Vihade en moderat skolminister . Vad gjorde vederbörande? Jo, talade skolministern illa om den svenska skolan och uträttade plattintet - ingenting hände. Det är inte underiigt om skolungdomen tycker atl detär konstigt all man har en skolminister som gör så. Och hon talade ännu om skolan när hon slutade som skolminister. Men hon hade inte ett endaförslag till förbättringar. En hel årskull ungdomar står utanför den ordinarie arbetsmarknaden.Vad tror ni aU de har för framtidstro? Och vad flr de höra? Jo, de flr höra attegentligen beror deras arbetslöshet på dem själva. Man har talat om att denberor på att ungdomarna är lata, att de icke tar de Jobb som finns och atf dehar för höga lönekrav. Def är alltså fråga om ungdomar som står i enarbetslöshetskö och känner den malande förtvivlan som därav kommer. Jag möttedem överallt under hela valrörelsen, i alla delar av landet. De lär höra depolitiskt mäktiga - åtminstone de moderata -säga: "Del beror på er själva.Del är er def är fel på." Är def konstigt att deras trivsel minskar? Ellertitta på bostadspolitiken! Byggandet av flerfamiljshus har aldrig varit så lågtsom . Hyrorna rakar i höjden av många skäl, bl. a. dålig kontroll. Där stårunga människor och för inle bostad. Härser man alltså att har det skett en ökning av ungdomsarbetslösheten- de unga får inga jobb - det har skett en ökning av bostadsbristen - de förinte bostad - och det har uppstått svårigheter på utbildningsområdet. Ochöverallt säger man: "Det är i hög grad ert egel fel, och del skall niklara av." Sedankommer ungdomarna i närmare kontakt med dessa svårigheter liksom med de ökadeklyftorna. De kommer i direktkontakt med missbrukets sociala farsot. De serkamrater gå under. De utsätts kanske själva för suget från alkohol ochnarkotika. De har lättare än vi andra att sätta sig in i narkotikadödensfasor och revolterar mot ett samhälle som brister i solidaritet och har ettöverflöd av kommersialism. Det är klart att de märker detta, och så påverkasframtidstro och samhällsengagemang. Jagvill inte påstå att socialdemokratin går fri från kritik, det gör den inte. Menjag påstår att del har skett en försämring , som herrBohman skryter så fasligt om, som direkt redovisas när ungdomarna på ettdramatiskt sätt säger: Vi trivs icke längre mycket bra i det svenska samhället.Detta måste vi göra någonting åt. Vadinnebär då det som vi har hört här ? Jo, den offentliga sektornskall inte fö byggas ut, för det är en politisering - folk skall sköta sådantprivat. Jag delar uppfattningen att vi måste vara oerhört återhållsamma när vibygger ut den offentliga sektorn. Läget är kärvt. Men det kallhamraderesonemang som för kanjag aldrig acceptera, för vad är drivkraftenför utbyggnaden av den offentliga sektorn? Jo, det är att vi har sagt oss attalla människor i detta samhälle skall kunna fö en bra utbildning, en hyggligbostad, en god sjukvård när de blir sjuka, en daghemsplats. Det är denoffentliga sektorn. Försvaret och en del annat hör också dit, men detla ärtyngdpunkterna. Vi har sagt oss att detla är jämställdhetskrav. Valfrihet måstebetyda alt alla har möjlighet atl få utbildning, alt välja en bra bostad osv. Nuger man sig på detta och säger att det är en politisering. Vad betyder det? Jo,de välbeställda kommer ändå alltid att skaffa sig den bättre bostaden, den godavården när de blir sjuka, utbildningen för sina barn - allt detla. De som fårsitta emellan är de som är sämre ställda. Bland det otäcka i vårt samhälle ärdessa tendenser till en segregation som vi börjar se. I skolan talas det mycketom atf man skall skapa reservat förde begåvade barnen, och man säger att def ären del som infe bör gå där. Deskall ut från skolan och ta sig ut i arbetslivet.Men alla undersökningar i och annorstädes visar atf de går ut iarbetslöshet. Enligt den underiiggande ideologin betyder det att några måste lämnabåten, för vi har inte råd att ge alla ungdomar bra utbildning. Detär likadant med bostadspolitiken. Se t. ex. på segregationen på bostadsområdet!Del finns fantastiska områden där, som jag tycker, väl lyxbetonade villor harbyggts upp i hägnet av ränteavdrag, spekulationsvinster och mycket annat. Åandra sidan har man också tvingats bygga ganska trista bostadsområden utan attändå ge människor möjlighet att bo i en sådan flerfamiljshuslägenhet som desjälva önskar sig. Drömmen om att alla skall ha en bostad börjar krossas av denväxande segregationen. Man säger att en del för lämna bålen, dvs. bo i detrista hyreskåkarna. Ellerse på sjukvården! Jag är fullt medveten om att det är oerhört svårt att byggaut den, eftersom vi nu har många fler äldre människor . Men skall vidå säga att de välbeställda alltid klarar sin vårdfråga men att de sämreställda inte kan räkna med att fö en motsvarande vård? När de blir gamla skulledet då inte finnas plats för dem utan de för stanna hemma - del liggervisserligen mycket fint i tanken att de äldre skall bo kvar hemma, men oftabetyder det också all de inle för den rätta vården och därför inte lever sålänge. Några måste lämna båten. Det som riktar sig mot är något avlivsnerven i hela det svenska samhällets utbyggnad: drömmen om atl alla skallfö tillgång lill det goda som vi alla eftersträvar. Det gäller ocksåbarnomsorgen. De som har råd kan alltid tillgodose sitt behov av barnomsorg,men vi vill aft också vanliga familjer skall ha råd med en hygglig barnomsorg -i dagis, i frilis och i familjeomsorgen, där den finns. Skall vi då säga atf viinfe klarar barnomsorgen för alla? Nej, det skall vi inle. Det gäller djupastseU en klart ideologisk fråga: Skall vi, när vi bygger upp vårt samhälle,bevara drömmen om lika rätt och lika möjligheter för alla? Vi klarar icke attgenomföra detta utan aU samhället med handlingskraft ställer upp för deenskilda människorna. Vikommeratt fö göra detta understigande ekonomiska svårigheter, medåterhållsamhet och ibland snålhet. Det är ju - även om ni ofta talar illa omkommunalmän - mycket få sådana som försöker rulla bort pengarna på onödigheter. Delväsentliga är dock atl vi icke skall falla undan för det reaktionära talet omatt det i grunden är ett hot mot friheten att vi bygger sjukhus och daghem -att det är en otillåten politisering - och att vi i stället skall överlåta deUaål privatspekulanter och andra som har gott om pengar. Viskall bevara den fina drömmen om det svenska välfärdsbygget och geoss i kast med de farsoter som utslagningen och missbruket av alkohol ochnarkotika utgör. Men dessa stora och svåra samhällsproblem, som vi kommer attstå inför under 1980-talel, kan sanneriigen icke angripas med denprivatiseringens och egoismens ideologi som högern representerar. Då för vi eltsamhälle med nya och växande klassklyftor och med en ny och hård hänsynslöshet.Det framtida samhället kan bara byggas på en gemenskap och en solidaritet, somockså håller i tider då ekonomin är kärv och kraven på oss som medborgare, ickeminst på de välbeställda, blir stora. Tredjevice talmannen tillkännagav att anslag utfärdats om sammanträdets fortsättandekl. (vpk); Debatten här visar all arbetarrörelsen infe kommer alt kunnavinna gehör för en radikal politik här i huset . Deborgeriiga partierna är enade i sitt motstånd mot arbetarpartierna ocharbetarrörelsens förslag och krav. Detstår helt klart efter dagens debatt att den borgerliga majoriteten i riksdagenkommeratt konsekvent bekämpa arbetarrörelsens alla radikala och offensiva kravoch i stället bedriva sin gamla löntagarfientliga politik - med en enda röstsövervikt. Det finns därför inga möjligheter för arbetarpartierna att enbart iriksdagen påverka de borgeriiga partierna och den borgeriiga politikens utformning. Förarbetarpartierna är därför uppgiften atl i största möjliga utsträckningförhindra regeringens svångremspolitik. Men denna försvarskamp måste vändastill en offensiv kamp för en radikal arbetarpolitik - och del kräver densamlade arbetarrörelsens styrka och kamp. 5 protokoll 1979/80:17-18 entakfik och en strategi som är anpassad för ett samhälle, som inte längrekännetecknas av kapitalistisk tillväxt utan av kapitalistisk kris. I förlängningenav denna kamp handlar det om att skapa en demokratisk front mot högerkrafternasoffensiv. Förarbetarrörelsenstårnudenutomparlamentariska kampen,den fackliga rörelsen, hyresgäströrelsen och andrafolkliga organisationer till buds för att hävda löntagarnas och andraeftersatta gruppers intressen och krav. Arbetarrörelsen måste mobilisera sinamedlemmar till en enad, aktiv kamp mot borgarnas löntagarfientliga politik, denpolitik som regeringen bedriver, och skapa breda massrörelser, som kan tvingade borgerliga partierna att ta hänsyn till löntagarnas och folkfiertalets krav. Defackliga organisationerna måste mobilisera sina medlemmar för en offensivavtalsrörelse för atl återställa reallönerna. Endast genom en aktiv rörelse påarbetsplatserna och i de fackliga organisationerna, mot arbetsgivarna och denborgerliga regeringens ekonomiska politik, kan reallönerna återställas. Meden sådan bred rörelse bland löntagarna kan arbetarpartierna i tvingaden borgeriiga majoriteten att medverka till att återställa reallönerna. Det ärdärför en omedelbar uppgift att skapa sådana breda rörelser, aktionsenhet,bland landets löntagare. Det går inte att vänta till nästa val. Därförhar också arbetarpartierna uppgiften att medverka till att en sådan enhetskapas för lönlagarnas krav och intressen. Denborgeriiga majoriteten under de tre föregående åren tillät hyrorna atl stigaoavbrutet som bostadsbyggandet drogs ned lill en rekordlåg nivå.Därför är nu hyrorna rekordhöga och köerna för en bostad lika långa som på1960-talet. 1valrörelsen var de borgeriiga partierna generösa och lovade landets allavillaägare "fribrev" mot höjda villaskalter och ökadeboendekostnader. Landets alla hyresgäster hade man däremot ingenting atterbjuda. Kampenför en solidarisk och rättvisare bostadspolitik måste därför drivas mothögerkrafterna i och i kanslihuset. Om landets alla hyresgäster ochsmåhusägare står upp och protesterar mot dagens orättvisor, mot de ständigahyreshöjningarna, mot de ständiga oljeprishöjningarna och mot den svårabostadsbristen - då kan regeringen rubbas och tvingas att göra något. Detär därför arbetarrörelsens andra huvuduppgift att åstadkomma en sådan aktivitetbland hyresgäster och småhusägare, mot orättvisorna i boendet och för enrättvisare bostadspolitik. Inteheller här går det att bara vänta fill nästa val, eller till efteventuellt tidigare val. Hyrorna är för höga , och bostadsbristenökar dag för dag. Därför måste alla progressiva krafter redan nu ta upp kampenför en bättre bostadspolitik, för ett hyresstopp genom direktasubventioner till den prisledande allmännyttan och för genomförandet av ettstatligt byggnadsprogram för fler bostäder och daghem. Detlaär två omedelbara uppgifter för hela arbetarrörelsen. Det vilar därför etttungt ansvar på både socialdemokrater och kommunisteratt medverka till ensådan rörelse för återställande av reallönerna, för hyresstopp och ökatbostads-och daghemsbyggande. Vi vet alltför väl hur del annars kommeratt gå, omden borgeriiga majoriteten och regering får bestämma i dessa frågor. MenSverige står också inför andra stora problem . försvinner tiotusentals arbetstillfällen. De försvinnerantingen som ett resultat av den kapitalistiska konkurrensen och krisen ellerockså flyttas de utomlands av den svenska storfinansen. De svenskabasnäringarna brottas med avgörande svårigheter, och det är endast en politiksom är riktad mot storfinansens makt och som inleder en offensiv industripolitiksom kan vända utvecklingen åt rätt håll. Endast en socialistisk politik kansäkra Jobben och skapa nya framlidsinriktade industrier i vårt land. Endast enpolitik som är grundad på arbetarrörelsens socialistiska värderingar kan styraöver produktionen till atl tillgodose folkets och samhällets behov! Denkapitalistiska krisen, privatkapitalets spekulationer och den borgeriigaekonomiska politiken har allvarligt försvagat den svenska ekonomin, inte baralöntagarnas och hushållens, utan också hela samhällsekonomin. De borgeriiga harendast en lösning för folkfierialei, nämligen ekonomiska politik. Mendet är en politik som plundrar dem och lämnar de grundläggande problemenolösta. politik håller endast storfinansen och storbolagen skadeslösaför krisens härjningar. Det behövs en i grunden helt annan och ny ekonomiskpolitik för att klara problemen med samhällsekonomin och den politiken kan ochvill endast arbetarrörelsen förverkliga. Nupågår del en debatt inom arbetarrörelsen om de här frågorna. Det är en debattsom naturiigtvis borde ha fullföljts val. För vår del harvi också försökt gynna en sådan debatt genom våra förslag som vi sammanfattat ivårt Program för 80-talet. Vi har från vårt partis sida gjort vad vi kunnat föratt inte försvåra en sådan debatt. Vi har inte gått ut och påstått alt det intespelar någon roll vilken regering det är som sitter, vi har inte sagt attsocialdemokratin är oförbälteriig. Vi har inle sagt att en eventuell nästaregering kommer alt föra samma dåliga politik som . Vårsträvan har varit och är atl försöka bidra till en konstruktiv debatt, därutgångspunkten är atl hos hela arbetarrörelsen ingjuta den socialistiskaideologi som arbetarrörelsens pionjärer slogs för. Vår utgångspunkt är ocksåatt en strategi måste utarbetas som är anpassad till ett kapitalistisktkrisläge. Den reformistiska strategin är anpassad till elt kapitalistisktkrisläge. Den reformistiska strategin är anpassad efter ekonomisk tillväxt, ochden fungerar inte längre. En annan strategi måste till, även om - och Jag villhär citera , som fört en debatt om dessaproblem - "en del etablerade sanningar måste omprövas". Dennadebatt är det alltså nödvändigt att föra inom arbetarrörelsen för atl mötahögerkrafternas frammarsch. Men skall en enad kamp mot dessa krafter kunnaföras framgångsrikt, kan man från socialdemokratiskt håll inte här i riksdagenha en attityd mot högern och i landets största kommun ha en helt annan.Uppgörelser av det slag som har träffats i stadshus-de må vara hurtekniska som helst - minskar naturligtvis trovärdigheten hos det som så mångaarbetarväljare ser som en tvingande nödvändighet, nämligen en ny politik riktadmot storfinans och borgarvälde. 1980-lalels problemhandlar om många nya frågor som måste lösas. Detgäller den mycket komplicerade frågan om datoriseringen, som är ett hot motsamhället och den enskilda människan om privatkapitalet och de borgeriiga förbestämma över denna utveckling. Delgäller frågan om den framtida energipolitiken och avvecklingen av kärnkraften.Om storfinansen och de borgeriiga för avveckla kärnkraften, kommer detta attpåtagligt förändra våra livsvillkor i negativ riktning. Det gäller den socialautslagningen, som måste stoppas. De utslagna måste återfå sin rättmätiga platsi samhället. Detla förmår endast arbetarrörelsen med sina värderingar i frågaom solidaritet. måste förutsättningar för en verkligJämställdhet mellan könen skapas. Detgäller makten över produktionen, över fabriker, över industrier. måste brytas och löntagarmakt över Jobben införas. Detgäller demokratin i samhället, på arbetsplatser, i skolorna, i boendet. Denkampen måste fortsätta. Ännu är Ju stora och viktiga områden stängda för insynoch folkflertalets beslut. Därförvilar stora uppgifter på arbetarpartierna och den samlade arbetarrörelsen. Vihar ett gemensamt ansvar inför landets alla löntagare, inför unga och gamla. Vivet att det bara är arbetarrörelsen som kan förverkliga deras förhoppningar omett bättre liv. Arbetarrörelseni , liksom arbetarrörelsen i många andra länder, står inför ettviktigt vägval, ett vägval för framtiden. Det växer alltmer fram ett nyttmedvetande om nödvändigheten av en socialistiskt inriktad politik. Det är enmedvetenhet som är skapad av kapitalismens kriser och skärptaklassmotsättningar - mellan arbete och kapital, mellan folkflertalet ochstorfinansen. Också i vårt land märks detta. Def märks i de radikalaströmningar som vuxit upp, i de radikala krav som formuleras och i den kamp somutvecklas. Förstasteget i en sådan politik måste vara att arbetarrörelsen i tillsammansmed alla progressiva människor skapar en bred demokratisk front mot högerkrafternasframmarsch. Det är elt ansvar som vi alla bär gemensamt inför människorna ivårt land och människorna i andra länder som också bekämpar högerkrafterna. Först några ord om skatterna, som har diskuterats i flera varv. Jagvill bara kort upprepa att vi går till dessa överiäggningar med stor öppenhetför att diskutera skatteskalan och se efter vilka förbättringar man kan göraför atl underlätta en avtalsrörelse, så att den inte leder till att vi drar påoss en inhemsk inflation och försämrar vårt internationella konkurrens- Motbakgrund av påpekanden som gjorde tidigare vill Jag påminna om attjust därför att skatterna inte gör någon åtskillnad mellan barnfamiljer ochicke barnfamiljer har vi sett det som helt nödvändigt att man parallellt medskatteomläggningen ökar barnbidragen - inte bara för att återställa derasreella köpkraft utan också därför atl det faktiskt är ett led i självaskattepolitiken. Del är samma synpunkt - vaktslående om barnfamiljernasmöjligheter-som ligger bakom när vi bygger ut vårdnadsersällningen. Tilldeua skall läggas snabbutredningen om hur man skall lösa problemen med desamlade marginaleffekterna för flerbarnsfamiljerna. Jag tror atl vi kan ena ossom au fördelningspoliliska skäl talar för sådana åtgärder och all det ocksåfinns anledning att den vägen främja arbetsviljan -genom att försöka elimineradessa i mänga fall fullständigt orimliga samlade marginaleffekter. Det gällerdå familjer i inkomstlagen som är vanliga för heltidsarbetande, t. ex. inomindustrin och i lägre tjänstemannayrken. Detsom säger om ungdomarnas situation äralldeles riktigt. Jag har oftahaft anledning att ta upp den frågan liksom t. ex. inställningen tillkroppsarbete. Mängder av ungdomar känner tyvärr en djup oro införframtiden när de inte kan fö jobb som de tycker passar deras utbildning ochibland inte för något arbete alls. Jag kan dock infe dela att vi numera skulle vilja säga till ungdomar som är inne iskolsystemet all de måste lämna båten.