prot · G30948 · 1979-12-31 00:00:00 — För personer med alkoholproblem - och det är många idagens samhälle, där allt fler känner främlingskap, oro och hopplöshet; deflesta med alkoholproblem har inkomst och kan alltså ganska lätt få ettkreditkort - är delta kreditkort början till slutet. När man på restaurangannars kanske av en tom portmonnä - del är ju dyrt att supa pä restaurang -skulle hindras från att dricka mera eller helt enkelt bli utkörd för att maninte kan belala för sig, lämnar kreditkortet en falsk frihet. Hur lätt är detinte att dricka litet finare sorter och bjuda litet runt för några tusen kronoren firandets kväll! Någon kreditrisk slår ju inte restaurangen. Problemenkommer för den utblottade som druckit för mycket. För många kan kreditkortenbli inledningen till ett liv i drogberoende och elände. Den saken är klar. När man nu så högt och varmt talar för prishöjningar påalkohol som en alkoholpolilisk åtgärd - vi fick ju uppleva det för inte sålänge sedan i kammaren när regering höjde priserna - och när manallt oftare hör talas om motbok som ett medel för att begränsa alkoholförbrukningen,hur kan man då tillåta kreditkort med krediter om flera tusen på restauranger,som kan användas för alkoholkonsumtion? Vad anser ekonomiministern om detta? Kanske är detsocialministerns bord. Men jag tycker att frågan borde belysas i det härsammanhanget, eftersom talat om kreditkortens betydelse för att gesamhället som helhet lägre kostnader. Om kreditkortens roll i samhällsekonomin ROLFANDERSSON (c): Jag tackar ekonomiministern för ett utförligt och bra svar. Det kan kanske lyckas underligt att jag som bankmanställer en fråga om de sociala och ekonomiska effekterna avkreditkorlsexpansionen, som jag är i full färd med atl distribueranya korl. Låt mig dä först få Om kreditkortens roll i samhällsekonomin deklareraatt jag hell accepterar betalkorten och bankkorten, vilka gett oss rationellabetalningsrutiner, gjort oss oberoende av bankernas öppettider osv. Menkreditkorten oroar mig som bankman något av två skäl. Det första är att som vi hårdhänt försöker styrabankernas kreditgivning bort från konsumtionssektorn - och det är verkligenhårdhänt i dag-har vi nu fått en ny kreditform, där vi helt saknar möjlighetalt påverka och styra. Troligen används större delen av dessa nya krediter förändamål som vi inte har anledning att prioritera. Skulle annat varafallet, gick man säkerligen över banklånen. Det andra skälet är att vi redan börjar få in signaler omatt kreditkorlen kanske är för lättillgängliga för människor som inte kanplanera sin ekonomi. I detta ligger en stor fara som vi inte lättvindigt fårvifta bort med statistik över betalningsanmärkningar, särskilt elt är som dettadä korten lanseras i stor skala. Viktigare är att vara lyhörd för de socialanämnderna, som fått ett nytt problemområde, nämligen sanering avkreditkorlsskulder. Låt oss heller inte glömma att kreditformen är mycket dyroch att vi som envisas med att göra rätt för oss genom kontant betalning fårbära en stor del av kostnaderna för kreditkorlen, vilket är orättvist. De åtgärder som ekonomiministern pekade på i slutet avsvaret är bra. Jag hoppas bara atl arbetar snabbt med sinundersökning. ROLANDSUNDGREN (s): Jag har anmält mig till den här debattennärmast därför att jag tillsammans med en del andra socialdemokrater i börjanav året avlämnade en motion i frågan. Vi insåg redan dä allvaret i en alltförvildvuxen utveckling pä kontokortsmarknaden från kreditpolitisk synpunkt ochfrån konsumenternas synpunkt samt pä grund av de sociala konsekvenser som kundefölja i kontokortens spår. Vi har ju här - som också ekonomiministern sagt - fåttytterligare en grå kreditmarknad, som stär vid sidan om de regleradepenninginstituten. Därmed har vi fått ytterligare en osäkerhetsfaktor förstatsmakternas penning- och kredilpolitik till alla de andra - budgetunderskottoch mycket annat. i sade att det även under desocialdemokratiska regeringarnas tid- fanns en överdriven tro påmarknadskrafterna. Men jag vill understryka att det då i alla fall var enganska stor skillnad. I sådana här sammanhang hade vi ingripit, om det visatsig att korten förde med sig olyckliga konsekvenser. Det som man kan säga har kännetecknat utvecklingen underde är väl alt de fria marknadskrafterna fått breda ut sig verkligtfritt och skapa svårigheter för löntagare och konsumenter. Kontokortsmarknadenär inte minst ett uttryck för del. Årsförsäljningen via kontokort har närmasttredubblats . passerade antalet kontokort miljonstrecket ochär nu en bra bit däröver. Vi har därigenom fått en för den enskilde underliglånemarknad. Det går knappast för en villaägare t. ex. att låna till reparation av sin villa, men samme villaägare kan skaffasig ett tiotal kontokort, som ger honom kredilutrymmen långt över 100 000 kr.Får vi en svängremspolilik, som ytterligare skapar problem här, blir det nästanomöjligt att låna i bank, och dä blir kontokorten en desperat utveckling förmånga. Jag har hört att den moiion som jag har avgivit nuäntligen har behandlats i näringsutskottet. Enligt vad jag hört har den borgerligamajoriteten där tyvärr gått emol tillsällandet av den utredning som vi önskarför en översyn av de sociala och ekonomiska konsekvenser, inte minst för deenskilda hushållen, som denna marknad kan innebära. Det finns nu ett hundratal olika kort. Många av dem ärriktade till speciella inköpssiällen, och de går därmed emol det allmännakonsumentpolitiska syftet atl skapa medvetna konsumenter. Köpen blir därigenominte de bästa inköpen, utan det blir ofta så att man gör dem där man harkontokort. Dessutom innebär kontokortssystemet höga räntekostnader, med räntorsom för några är sedan betraktades som ockerräntor - kan ju konsumentervara tvungna alt belala vid del här sättet att göra inköp. I varje fall när detgäller höginkomsttagarna blir det staten som får betala det mesta därav,eftersom räntorna är avdragsgilla i deklarationen. Del som jag, liksom och ,anser vara mycket betänkligt är hur kontokorten marknadsförs, nämligen som ettkonkurrensmedel. Jag upptäckte en annons där en radio- och TV-firma sade: Om niköper en anläggning för . och öppnar ett konto, får ni 200 kr.kontant som hjälp till installationen. Det finns många andra otäcka exempel pådetta. Här vill jag något kommentera vad iHallstahammar sade om kooperationen. Vi som står bakom den motion jag nämnde äraktiva kooperatörer. Vi har märkt att del pä sina håll råder bristande kännedomom de kontoköp som förekommer inom kooperationen. Dessa har en myckel litenomfattning - endasi 3 av de 200 kooperativa föreningarna i landet har införtkontokort, och kooperationen har av kontokortsmarknaden. Det ärockså en väsentlig skillnad mellan kooperationens kontokort och andra. I ochför sig kan man säga all kontokort kan vara ett praktiskt betalningsmedel, omde utnyttjas rätl. Utnyttjades kontokorten på det sätt som sker inomkooperationen skulle de inte innebära några större problem. I marknadsföringenför kooperationens kontokort understryker man att det bästa sättet är atthandla kontant. Vidare sägs att konloköpen skall gälla kapitalvaror. I sädanafall bör man i första hand använda låneköp, som är den billigaste kreditformenoch som är att jämföra med bankkrediter. Sedan finns möjligheten lill kontoköp,men kontot bör då användas som ett budgetkonlo, vilket innebär att manregelbundet avsätter pengar på kontot. Man spar alltså på kontot och får dåränta. Man har vidare legilimationstvång inom kooperationen,något som polismyndigheterna nu kräver när det gäller kontokort. Man har enseriös kreditprövning. Det går inte till på del sätt som nämndenär det gäller PS-konto. I min hemstad går del också så till när det gäller Om kreditkortens roll i samhällsekonomin Om kreditkortens roll i samhällsekonomin PS-kontoatt man tar en kopp kaffe medan man väntar, och sedan är kontokortet klart. Inom kooperationen har medlemmarna också ettinsatskapital, och som regel är räntan 4 ä lägre än för andra kontokort.Vidare har man ett syslem som inte drabbar kontantkunderna. Kooperationen gör här en insats för att sanera marknaden.Vi anser emellertid atl det borde vara statsmakternas sak att göra det. Eftersom vi politiker uppmanas i pressen atl göranågonting ät del här, vill jag instämma i den kör av frågor som riktats tillekonomiministern och fråga om det ändå inte finns anledning att redan nu vidtaåtgärder i stället för atl, som sade, vänta och se. Utvecklingenpå kontokortsmarknaden är oroande. Vi har från sociala myndigheter fått en heldel rapporter om atl det vid behov av saneringar ofta är kontokort som letttill problemen. Fär jag först till !Hallstahammar säga att han naturligtvis har rätt att ställa hur utförliga ochhur mänga frågor som helst i en interpellation. Om det är jag som blir föremålför en sådan interpellation kommer jag alt göra mitt bästa för atl besvara defrågorna. Men ställer man en fråga i en interpellation skall man sedan intekomma efteråt och ställa en massa andra frågor, som inte berörts i denutsprungliga interpellationen. Kom i så fall i stället tillbaka! Jag tyckte att jag svarade så utförligt som man över huvudtagel kan begära -kanske litet för ulföriigt egentligen. Vad jag säger nu närjag ändå fortsätter den här debatten kan väl nästan betraktas som en upprepningav vad jag har sagt i mitt svar, om än med någol andra ord. Den här interpellationen gäller alltså kreditkorten - intebetalkorten och inte de andra kontokorten. Vi bör hålla oss till ämnet, tyckerjag. finns det faktiskt inga siffror. Vi har en brastatistik här i landet, men vi har inte kunnat få fram några siffrorbeträffande utvecklingen. Jag delar och flera andras förmodanatt antalet kreditkort växt rätt betydligt, inte minst på grund av denmarknadsföring som jag personligen inte gillar- det vill jag gärna ha sagt. Menorsaken till att antalet kreditkort har växt är inte i första handmarknadsföringen av dem utan det förhållandet att dessa kort är bra och bekvämaför konsumterna. De är faktiskt också förbilligande för detaljhandeln och därmedindirekt även för konsumenterna. Jag är personligen, som torde veta,anhängare av ett fritt konsumtionsval. Jag tycker inte om förmynderi ochpekpinnar, och jag tycker inte heller om att myndigheterna annat än när detverkligen finns starka skäl härför skall tala om för konsumenterna - demänniskor som väljer in oss här i - hur de skall bete sig i livetsalla skiften. Jag litar på att de i stor utsträckning själva skall kunna klaraden frågan. Kontokrediten är strängt taget ett sparande i efterhand.Man köper i förväg och sparar efteråt. Den kampanj - det är faktiskt på sinahåll fråga om en sådan -som bedrivs mot kreditkorlen påminner osökt om den kampanj som en gång itiden bedrevs mot avbetalningshandelr. Det är också belysande alt somantalet kreditkort ökat har avbelalningshandeln minskat. Kreditkorten haralltså i viss uträckning övertagit de uppgifter som avbelalningshandelntidigare svarade för. Jag har sagt att vi skall följa utvecklingen. Sä snartvi får klart för oss vilken omfattning kreditgivningen fått och om denverkligen medför de skadeverkningar som interpellanten befarar, får vi övervägavilka åtgärder som kan vara lämpliga. Vi har både här i och iregeringen ett ansvar som innebär atl åtgärder inte fär byggas enbart pågissningar och känslomässiga ställningstaganden. Vi måste se till att det finnselt ordentligt underlag för de åtgärder vi vidtar. Det är inte alldeles säkert alt det för den grupp avmänniskor som använder kreditkorten är bättre att låna i bank. Det är inte såatt räntekostnaderna i bank - om man tar hänsyn till alla omständigheter - ärbara hälften så stora som de kostnader som är förenade med kontokorten. I självaverket är skillnaderna mycket små. Vilka lämpliga ålgärder kan man dä tänka sig? Ja, jagskall inte ge uttryck för några spekulationer, men jag kan, ,peka på de möjligheter som står till förfogande. Om finansbolagen förs in underden kreditpolitiska lagstiftningen, och något i den riktningen kommer väl attske , skulle åtgärder enligt denna lagstiftning kunna komma i fräga.Med hänsyn till denna lags utformning är dock möjligheterna härtill rättbegränsade. Man kan också tänka sig alt regeringen av skullebegära ett direkt bemyndigande att ingripa mot denna verksamhet, ungefärligenmotsvarande det bemyndigande som vi har då det gäller avbetalningshandeln påbilar. Men det är inte något bra säll att angripa sådana frågor - det är rättbesvärligt och passar inte in i det svenska rättssystemet - men naturligtvis ärdet genomförbart. En tredje väg som man kan gå men som bara kan användas omdet visar sig föreligga konsumentpolitiska missförhållanden av social natur äratt i konsumentkreditlagen ta bort det undantag som gäller för kreditkorten.Jag tror att var med vid omröstningen när denna lag antogs iriksdagen, och såvitt jag minns fattades det beslutet enhälligt. Det skedde förinte sä länge sedan. Det var alltså ingen som satte sig emot att man i dennalag skulle göra undantag när det gällde kreditkorten från de krav som ställs påkontantbetalning. Det pågår nu en undersökning inom , och mankan om den visar att det föreligger uppenbara sociala missförhållanden pä dettaområde naturligtvis införa kontantinsatser även i detta sammanhang. Såvitt jagförstår - men pä den punkten är jag litet tveksam - måste man i så fall dock gätillbaka till . Jag tror inte att har möjlighet att,sedan har uttalat sig så klart som den en gång gjort, införa krav påen 20-procentig kontantinsats för den aktuella typen av transaktioner, utan attlåta frågan gä tillbaka till . Om kreditkortens roll i samhällsekonomin Om kreditkortens roll i samhällsekonomin atl jag ärlilet osäker på den punkten. I vad sedan gäller utförsel av valuta till utlandet ärgränsen . kontant inkl. konsumtion på kreditkort. Härvidlag uppkommersjälvfallet kontrollproblem, men det finns också gränser för hur mycket avkontroll vi vill ha när det gäller resande till utlandet. I somliga länderbygger man murar föratt hindra folk från att resa, men vi harju en annan ochmer öppen syn pä detta i vårt land. Dessutom förs det ocksä in pengar i landetgenom de kreditkort som utländska turister använder. Här som så ofta annars harvarje sak två sidor. Och vi kan i varje fall vara överens om en sak: all frihetkan missbrukas. Vill man undvika missbruk fär man väl dä avskaffa friheten, ochett sådant krav är jag inte beredd atl ställa mig bakom. uttalade sig som bankman och tyckte illa omkreditkorlen därför att det var bättre att gä över bank. Men, ,det finns i värt öppna samhälle ingenting som hindrar att en säljare säljer påkredit. Den rätten finns i alla sammanhang. Avgörande för om man skall göra detär vilket förtroende man har för köparen, vilken kreditsäkerhet som köparen kanställa upp. Det är alltså fråga om en subjektiv bedömning. Rika människor - föratl använda en klyscha - har naturligtvis då lättare atl få kredit än människorsom inte har del så bra ställt ekonomiskt. Det andra skälet mot att lämna kredit är kostnaderna, förmed kreditgivning är ocksä förenade rätt betydande kostnader. Kreditkorlenssyfte är att ge både säkerhet och minskade kostnader. Man vet inte omkreditkorten totalt sett är dyrare än bankkrediter eller andra krediter - någraundersökningar i det hänseendet har inte gjorts. I varje fall innebärkreditkorten ett förbilligande i många hänseenden. De leder till störresäkerhet och skapar bättre rutiner, vilket också sänker kostnaderna. har liksom de övriga debattörerna utgåttfrån - utan att ha någonting som styrker deras antaganden - alt kreditkorten ärfördyrande, att de leder till missförhållanden och att man därför bör vidtaåtgärder, kredilpoliliska eller socialt betingade. Och jag svarar: Vi vet inteom dessa missförhållanden föreligger. Inte minsl här i är detåtskilliga inom samtliga partier som klagar över att vi har för mycketbyråkrati i vårt samhälle, att vi har för mycket av förmynderskap, för mycketav regleringar. Mot den bakgrunden är det ett rätl anspråkslöst krav atl manskall veta vad man gör innan man ytterligare läser människornas handlande. Kontentan av mitt svar är alltså atl vi studerar fråganför att få ett bättre underlag. När vi har ett tillräckligt bra underlag skallvi ta ställning lill vilka åtgärder som kan bli nödvändiga för att angripa deeventuella olägenheter eller missförhållanden som utredningarna kan ådagalägga.Om del alltså visar sig atl kreditkorten medför missförhållanden ochölägenheter, samhällsekonomiskt och konsumentpolitiskt, kommer vi att vidtaerforderliga åtgärder. HANSPETERSSON i (vpk): Jag tackar ekonomiministern för att han ytterligare utvecklade sina ståndpunkter i denna fräga. Men hanskall inte bli irriterad på mig föratl jag ställde några följdfrågor - de var baserade på det svar som GöstaBohman gav. Han sade att för samhället i stort minskar kostnaderna genomkreditkortssyslemet - del är rationellt, bra och bekvämt. Men då menar hanalltså för affärsvärlden. Han tar inte in det samhällsekonomiska perspektivet,han gör inte ens en bedömning av det utan håller sig till de rent ekonomiskaargumenten när det gäller hanteringen av krediterna. Men talar man om samhälleti stort måste man ta med även de sociala konsekvenserna. Dit hör en sned ochfelaktig konsumtion, sociala problem osv. var också lilet irriterad över att del fördesen kampanj mot kreditkorlen. Det är väl ingenUng att vara irriterad över - detär människors rätt att föra opinionskrig mot marknadsföring och liknande, atlta till de motmedel de har. Och om jag tolkar rätt var han ocksånegativ till den reklam som förs för kontokorten. Är man negativ till reklamenför kontokorten, bör man väl inte bli irriterad över att andra propagerar motdem. borde i stället stödja dem som propagerar emot - det vorelogiskt. talade om frihet. Jag skall inte gå in påhans uttalanden om olikaländer I . Men jag skulle i och för sig kunna göra det - var så säker på det! Friheten atlkonsumera snett, att supa ihjäl sig, att inteckna framtiden - det är intemycket till frihet! Jag tycker att man bör se upp med vad som händer. Detsäger också att man skall göra genom olika utredningar. Men såenkelt är det inte att allting är bra med del. Och jag tolkar så, att han ocksä är oroad över utvecklingen. Varför då i all världenbli så upprörd över att jag lar upp några av konsekvenserna? säger att kontokortssystemet minskar kostnadernaoch är rationellt och bra. Men för vem minskar den här kreditgivningenkostnaderna? Inte minskar den väl kostnaderna för en låginkomsttagare som intefår lån i bank utan måste låna till dubbelt så hög ränta över elt kreditkort?Han kan inte göra det ränteavdrag som och jag kan göra. Vi skullesäkert kunna tjäna på att gå över ett kreditkort och dra av en rejäl ränta. Menför en låginkomsttagare, som kanske tjänar hälften av vad en riksdagsledamotgör, kan det inte bli billigare att gä den vägen, när han blir stoppad ibanken! Och varför i all världen kan inte den krediten reglerasöver banken i stället? Är det för att banken skall få extra profiter genom attgå den här omvägen? Man hävdar ett lånestopp för vanliga medborgare men samtidigtlånar man ut enkelt den andra vägen. Någon anledning måste det finnas till atlman flyttar över pengarna på det här sättet. Sedan till min kollega från . Bli inte såupprörd över att jag kritiserade konsumentkooperationen! Jag är också medlem iden, men i motsats till är jag kritisk lill att KF införtkontokort. försökte övertyga om attsocialdemokraterna visst inte är släpphänta när del gäller kreditpolitiken ochvisst inte är släpphänta när det gäller marknadsekonomin. Då kanske RolandSundgren kan ställa upp på ett förslatligande av affärsbankerna när den frågankommer upp nästa Om kreditkortens roll i samhällsekonomin Om kreditkortens roll i samhällsekonomin säger att det är svårt atl precisera vilkaålgärder som kan behöva vidlas. Man skall inte komma med pekpinnar, och manskall inte skapa så mycket regler. Jag vill ändå nämna några saker som jagkommit på i min ensamhet och som skulle kunna vara vettiga all införa. och jag är överens om alt man måste se överreklamen för kontokorten. Man kanske kan minska den pä något sätt? Det vore rimligt att man hade bara ett kontokort perperson, i varje fall av de mera allmänna typer som går överallt. Om kontokorten nu är ett bekvämt betalningsmedel som ärbra för samhället borde de, tycker jag, kunna administreras över banken,användas till vanlig ränta och belasta det vanliga låneutrymmet och inte kommaden andra vägen och vara dubbelt så dyrt. Vidare tycker jag att man borde ha kontantinsats även närdet gäller sådana här kreditköp. Då fordras det ändå alt man har litet pengarpå fickan och tänker över sin investering. Och så tycker jag inte atl man skall kunna köpa alkohol päkredit. Jag är inte nykterist eller någon ivrare av den typen, men jag är räddför de konsekvenser det här kan få. Jag har hört talas om en person somdruckit upp för . Det är katastrofalt. Jag lovar att jag inte skall förlängadebatten särskilt mycket. Ekonomiministern säger att det inte finns någonting somhindrar att jag köper på avbetalning i stället. Del är alldeles riktigt. Gårjag till banken för att finansiera bytet av min bil kommer jag att finna attdet är väldigt svårt att få kredit där, medan det är praktiskt taget fritt framför kredit till högre ränta om jag tar bilen på avbetalning hos en bilhandlare.Det är bankens pengar som kanaliseras den vägen. Det är alltså i stort setlsamma pengar. Jag tycker inte heller om detta. Jag tycker att vi i bankernaskall få syssla med det som vi skall ägna oss åt. Det har sagts att räntan inte är sä hög som det harantytts. Jag håller inte riktigt med om detta. Jag har förberett mig genom attgöra en liten analys av sex av de största kreditkorten. Jag har i tur ochordning - ulan atl nämna deras namn - kommit fram till en effektiv ränta på21,19,26,22,24 och . Det gäller då ett kreditbelopp på . Det äralltså en ränta som är väsentligt högre än bankräntan . Det är helt riktigt att detta ärett sparande i efterhand. Men också det vanliga banklånet innebär ett sparandei efterhand. Där finns alltså efter vad jag förslär ingen skillnad. ROLANDSUNDGREN (s): Jag fär tillfälle att tala för mitt utredningsförslag.Jag tror att min motion då skall behandlas. Mycket av vad har sagtunderstryker atl det är viktigt att riksdagensenare ändå fattar ett beslut om en utredning. Jag har dock hört attde borgerliga går emot detta förslag. säger att man utgår från attkontokorten innebär fördyringar. Naturligtvis bör vi ha en ordentlig kännedomom detta. Jag tror att vi redan nu kan säga att så är fallet med de olikasystemen med aviseringsavgifter och räntor, där man inte har någon ordentlig uppdelningmellan dem som använder dessa krediter och kontantkunderna. Det anser jag varaen viktig uppgift att studera närmare. Sedan finns det naturligtvis åtgärder som regeringen kanvidta ganska snabbt utan utredning. nämnde några, t. ex. att setill att finansieringsbolagen kommer in under samma lagstiftning som bankernaoch att ta bort det undantag i konsumentkreditlagen som gäller kontokorten. Medden utveckling som vi ser och framför allt med nuvarande marknadsföring, somlurar många konsumenter att förköpa sig, är det viktigt att statsmakternareagerar snabbt. Till vill jag bara rikta den kommentarenatt jag tog upp konsumentkooperationen därför att jag har märkt att man i denallmänna debatten gör ganska onyanserade svep, när man tar med konsumentkooperationenskontoköp på samma gång som man diskuterar de andra kreditkorten. Det varnärmast därför jag ville nyansera den diskussionen lilet och uppmana debattörenatt sätta sig närmare in i vad KF:s kontoköp innebär och vilken omfattning dethar. Om kreditkortens roll i samhällsekonomin Jag skall inte förlänga denna diskussionnämnvärt. Jag lycker att , som är bankman, skall ta och undersökai sin bank vilka kostnader som uppkommer generellt sett om man skulle ge ettstort antal människor lån på . och sedan lägga dessa kostnader tillräntekostnaderna.