prot · G309123 · 1979-12-31 00:00:00 — a. berör Skådebaneverksamheten, dels i vadavser de regionala skådebanorna, dels i vad avser Stiftelsen . Vi skall vara medvetna om alt en mycket stor del avmänniskorna fortfarande står utanför det s. k. traditionella kulturutbudet,beroende på såväl ekonomiska som sociala och geografiska orättvisor. Frågan ärom det inte är inom kulturområdet vi flnner de största ojämlikheterna idet svenska samhället. Det här var ett förhållande som var väl känt redan när destora kulturpoliliska förslagen utformades i mitten av 1970-lalet av dendåvarande socialdemokratiska regeringen. Innehållet i propositionerna komdärför också att i myckel hög grad präglas av en ambition att prioriteraåtgärder som skulle leda lill en större rättvisa enskilda och grupper avmänniskor emellan. Därför föreslogs också utökade resurser till organisationeroch folkrörelser, vilka hade möjlighet och framför allt vilja att bedriva olikaformer av uppsökande verksamhet bland människor som saknade möjligheter ochofta tyvärr också motivation till att delta i kulturaktiviteter av skilda slag. Det är dessa idéer som kännetecknar våra motionerväckta under detta . Och här kommer Skådebanan in som en mycket viktiglänk. Skådebanans huvuduppgift är att försöka bredda intresset för och ge alltfler möjligheter att ta del av teater- och musiklivet. Och eftersom teater- och Anslag fill kulturändamål, m. m. musikområdelkanske är det område där den kulturella ojämlikheten är störst finner vi detsynnerligen beklagligt att Skådebanan inte ges ekonomiska möjligheter alt nåupp till sina intentioner. Det är anledningen till att vi dels i motion 649 medGunnar som första namn återkommer och kräver en blygsam men dockuppräkning av anslagen fill de regionala skådebanorna, dels i motion 859 medGeorg som första namn kräver en uppräkning av anslagen tillStiftelsen . Att moderata samlingspartiet inte känner specielltmycket för Skådebanan förslår vi, men det är något förvånande att inte centernär beredd att ställa upp på denna lilla uppräkning, då den utan tvivel ocksåskulle innebära en större geografisk rättvisa, vilket i olikasammanhang säger sig arbeta för. Jag vill också uppehålla mig vid den del avbetänkandet som bl. a. behandlar vård av kulturhistoriskt värdefulla byggnaderoch miljöer. Jag är väl medveten om att det här är en fråga som inteupprör speciellt många själar. Del är svårt att uppamma någon starkare opinionmot en styvmoderlig behandling av anslagen till bevarandeområdet. Anledningarnaär säkert många, men en kan kanske vara att de flesta människor uppfattar vårdav kulturhistoriskt värdefulla byggnader enbart som ett bevarande av gamlaslott och herresäten, och då kanske intresset inte blir så förfärligt stort.Hittills har de största satsningarna gjorts just på den här typen av projekt,vilket i och för sig inte varit bortkastade satsningar, men historien sträckersig ju även utanför inhägnad. Historien handlar i första hand omalla dem som kämpade en hård kamp som statare, lantarbetare ochindustriarbetare i industrialismens begynnande. Det finns ett stort antal byggnader och miljöer avkulturhistorisk betydelse som visar hur människor levde såväl under arbetstidsom under sin korta frilid. Det är vår skyldighet att se till att få fram deresurser som krävs för att bl. a. dessa miljöer skall kunna bevaras ål eftervärlden. har intresset för bevarande avkulturhistoriskt värdefull bebyggelse och miljöskapande äldre bebyggelse vuxit.Men har behovet av ökade insatser från samhällets sida klarlagts. En enig byggnadsvårdsutredning kom medsitt betänkande Kulturhistorisk bebyggelse - värd att vårda, i vilketredovisades en ekonomisk ansvarsfördelning mellan stat, kommun och enskilda.Belänkandet har remissbehandlats och mottagits på ett genomgående positivtsätt. Det är naturligtvis bara att beklaga att några medel för genomförandet avförslagen i betänkandet inte har redovisats i årets budgetproposition. Här ärutskottet enigt i sin bedömning. Men utskottet påpekar också vikten av attförberedelser görs, så att en proposition kan föreläggas . Detär bara att hoppas att statsrådet tar det beslut som kammaren snart kommer attfatta på fullaste allvar. Med detta vill jag, herr talman, yrka bifall tillreservationerna 5, 6 och 7. Med anledning av det sade vill jagbara påpeka att på punkten B 15, dvs. där och hans kamrater ireservation 5 yrkar ytterligare . till regionala skådebanor, ökas ipropositionen och utskotlsmajoritetens skrivning fjolårets belopp med tregrundbelopp. Vi är alla ledsna över att det är omöjligt i nuvarande läge attdessutom öka dessa grundbelopp så att de skulle räcka till nya teatrar. När det gäller frågan om kulturminnesvården så vet jaginte riktigt varför tycker alt det är svårt att tala för den. Det vari varje fall inte svårt att tala för den i utskottet, för vi var alla rörandeeniga om att här måste någonting göras, och det har vi också tydligt och klartsagt lill regeringen. Så nog finns intresset. Det är klart att denna kulturproposilion inte är likaexpansiv som fjolårels, men det beror inte på bristande kulturintresse vare sighos departementschefen eller hos utskotlsmajoriteten utan på att budgetlägetär ett annat och mycket knappare. Jag kanske skall säga, herr talman, attanledningen till alt departementschefen inte är här själv är alt han ärnärvarande vid invigningen av republiken . Vad som görs i propositionen är ju i stort sett enuppräkning med de av anslagen som också alla andra departement får nöja sigmed. Det skulle vara roligt att ha kunnat öka på det, men del går inte. Socialdemokraterna nöjer sig åtminstone med att yrka på enökning med ungefär sammanlagt 6 milj. kr. Vpk öser glatt på med 60 milj. kr.Och när klagar över att del inte finns några politiskamotiveringar i ulskoltsbetänkandet för att vi avstyrker alla vpk-motioner,skulle jag vilja säga att jag tycker det skulle vara väldigt roligt alt ha enverklig debatt med eller någon annan i del partiet om vad manskall ta bort ur kulturen för alt få plats med de 60 milj. kr. i ökade anslagsom hon vill ha. Man måsle ju prioritera, det är inte bara att la pengar urluften. Det skulle vara mycket intressant att få diskutera vilka kulturanslagman skall öka och vilka man skall minska med motsvarande belopp. Det skulle mankunna kalla en politisk debatt. Sedan vill jag, herr talman, säga några ord om denkommersiella kulturen. Jag yrkar bifall till ulskottsmajoritetens hemslällan,därför att vi anser att med de möjligheter man har går det bäst ocheffektivast om man fortsätter som man har gjort. Det innebär att man har en radolika utredningar, av och andra, som tar tag i en bil i taget ochslutför dem i stället för att man har en väldigt stor utredning som tar allt påen gäng. Det är en diskussion om vilka medel som är effektivast. Men när ironiserar litet över detta med eningående begreppsanalys av vad kommersialism är, skulle jag vilja säga att deti och för sig alllid är bra att tala svenska. Och jag skall gärna översättadetta uttryck till "att ta reda på vad kommersialism egentligen är",för del är vad det är fråga om. Det är inte så att någon häri kammaren,ellerens någon av dem som inte är närvarande just , älskar kommersiell kulturför dess egen skull. Men när vi skall diskutera hur vi skall komma åt den måslevi först och främst ta reda Anslag till kidtur-ändamål, m. m. Anslag fill kul furändamål, m. m. på vad man egentligen menar med det man säger. Jag villtala om dålig kultur och inte om kommersiell kultur. Jag tycker alt ordet"kommersiell" är mer ägnat att dölja verkligheten än alt avslöja den. Att lägga den avgörande skillnaden mellan fritidssysslorsom finansieras av stat, kommun eller ideella föreningar och sådana somfinansieras på privat väg är inte den bästa distinktionen om man vill komma ålkvaliteten i kulturutbudet. Felet med de serier, böcker, filmer etc. som vitycker illa om är inte att utövarna och distributörerna tjänar sitt levebröd pådem. Då skulle vi tycka lika illa om Rikskonserter eller om de små idealistiskamen fullt kommersiella förlag som ger ut böcker och skivor av hög kvalitet ulantillstymmelse till bidrag från det allmänna. Där kan inte gränsen gå. Gränsengår först och främst mellan god kultur och dålig kultur, och den gränsen ärlätt att känna men inte särskilt lätt alt bevisa i sådan mening att man kanlagstifta om den annat än i extremfall, och där har vi lagstiftat. Vidare gårgränsen - och detta är del viktiga - mellan den kultur som är uträknad ochproducerad uteslutande för att skaffa inkomster och den kultur som skapas föratt öka kommunikationen och förståelsen mellan människorna. Men denna andra gräns är inte heller särskilt lämpad förjuridiska definitioner. Och om lagtext handlar det och måste det handla, såsnart man antyder att samhället skulle förbjuda det dåliga. Då fick vi ha lagarsom förbjöd att visa i TV, att börja med. Och sedan fick viväl ha lagar som förbjöd folk att se via västtyska satelliter också, antar Hur illa man än tycker om den dåliga kulturen, så måsteman ändå i första hand bekämpa den genom att försöka ge fart åt den goda. Härsker ju faktiskt en hel del genom aktiva, medvetna ungdomar och människor överhuvud taget som driver tillbaka den dåliga kulturen genom att arbeta med dengoda. Det finns mängder av exempel i landet på initiativ från ungdomar,föreningar och kommuner, där man av egen kraft och med egna idéer fyllerfritiden med goda alternativ till skräputbudet. Det är i första hand den vägenman måste gå. Sedan finns det stora möjligheter att kräva självsanering avmassmedia, särskilt av dem som har statligt monopol, och att se till attexempelvis de lagar mot porrskyltning och barnpornografi som flnns verkligenefterievs. Vad jag för min del tycker att man skulle göra om man villanalysera begreppet kommersiell kultur, vilket ju håUer på med, äratt se på vilka gruppmekanismer det är som gör alt man dras till resp. lär siguppskatta olika former av kultur. Det sägs om den dåliga kulturen att den säljssom en del av en livssfil. Men så har alllid all kultur uppkommit. Den haralltid förts vidare som en speciell grupps livsstil. Det må ha varit socknar iDalarna med egna dräkter och egna psalmmelodier eller storstadskotterier medegna litterära och musikaliska idoler eller, för att ta det mest näraliggandeav alla, de kristna samfunden och kyrkorna som undantagslöst varit kulturbärarei ordets mest påtagliga mening och är det än . Det finns som bekant ingenmusikmecenal i som är större och viktigare än kyrkan och de friasamfunden, inte ens eller Rikskonserter. Jag tycker faktiskt attdel kunde vara värt att fundera på detta att en sammanslutning för helt andra ändamål än kulturella harvarit och än är den bästa grogrunden och det bästa skyddet förkulturyttringar som är både mycket breda och mycket djupa. Man skulle kunnalära sig något av detta, just när man vill få kultur att slå rot i andragrupper av människor. Kultur på arbetsplatsen är t. ex. en utmärkt idé, men idess utformning kunde man säkert lära sig en hel del om hur man får folk att seoch lyssna på högklassiga kulturprodukter ulan att de känner sig pressade elleruttråkade och i stället upplever en slor inre gemenskap som går över klass- ochyrkesgränser. Detta är ju faktiskt vad man väldigt ofta upplever just ikyrkorna. Meddettahar jag velat antyda att vi alla, var och en i sinstad, måste arbeta för att de kulturmedel vi har blir använda så alt deverkligen sprider glädje, liv och friskhet omkring sig. Där har massmedia,skolor, samfund, föreningar och kommuner ett ansvar både för att säga ifrån omden dåliga kulturens verkningar och för att hjälpa fram den goda. I sista handsprids ändå kulturen bara genom att människor visar varandra hur livsnödvändigden är. Jag medger att delta är jobbigt. Del kräver uppoffringar i form avpengar - så mycket pengar vi nu kan ha - och sedan kräver det personligainsatser av var och en. När nu årets kulturbudgel av ofrånkomliga skälhuvudsakligen är en budget för konsolidering och utvärdering av del som gjortsunder folkparti-och trepartiregeringarna - då det, som nämnde,faktiskt sammanlagt har satsats mera pengar på det här området än under de tresista socialdemokratiska åren - låt mig då i alla fall peka på vilkaprioriteringar som är gjorda med de friska pengar som finns . Det harsatsats pä talböcker och punklskriftsböcker för synskadade. Regionalteater, dans och musik får fortsatta förbättringar. En satsning har gjorts på de centrala statliga museernadärför all de betjänar hela landet. Det gällerockså arkiven, som är oumbärliga för forskningen. Vidare har gästspel av finska teatergrupper prioriterats,vilket bidrar till invandrarnas kultur. Slutligen har del gjorts kraftiga ökningar av anslagentill information om alkohol och narkotika. Detta är kanske det allraviktigaste, för hur dålig okulturen än är, så är missbruket av alkohol och narkotikaännu värre. Jag yrkar härmed bifall till utskottetshemställan på alla punkter. Anslag till kulturändamål, m. m. GEORGANDERSSON (s) replik: Jag vill bara göra en kort kommentar. harsåväl som hävdat att den reella uppräkningen avkulturanslagen skulle ha varit slörre än under de tresocialdemokratiska reformåren. Det är icke rikligt. Man använder här nominellabelopp som inte är jämförbara. Den reella ökningen har inte varit slörre underde senare åren än . 5 protokoll 1979/80:123-126 Anslag till kul furändamål, m. m. KERSTINANÉR (fp) replik: En sådan inflation var det ändå inte att den motsvarar den väldiga skillnaden mellan de här siffrorna. () replik: Det förhåller sig faktiskt på det sättet. (vpk): Jag skall här tala om betydelsen av enmedveten kamp för att bevara och utveckla det svenska språket och den svenskalitteraturen. Jag kunde citera många som under tidernas lopp har tagit uppdetta tema men skall nöja mig med att anföra två. skrev 1733 i Then swänska och liknadeSverige vid modern som illa hanterar sin dotter svenska språket: det giör mig ondt om denna: HonärSkiön; MenModren förstår sig intet på naturlig Skiönhet: Utan vanskapar henne med Sminkoch Franska Flugor, ja så främmande tilsatzer. Fläckar och Tvång har jag sedtpå den arma Flickan, at jag intet vet om de äro Grasska, Romerska ellerTyska." är de främmande fläckarna andra, framför alltamerikanska, men maning att slå vakt om det svenska språketsskönhet är lika viktig i vår värld av jeans, diskolek, T-shirts och hamburgare.Och därför kan också den flnlandssvenske författaren i dagarnamed en viss träffsäkerhet kritisera oss: "Svenskarna älskar sitt språk såhögt att de i dagligt tal använder en så liten del av det som möjligt." Vad är det då för särskilt med det svenska språket, ochvarför bör vi eftersträva alt göra det så uttrycksfullt som möjligt? Och ivilket förhållande står litteraturen till språket? I och för sig kan goda ochvisa tankar uttryckas också på exempelvis det engelska språket, ibland även meden viss fördel, eftersom detta språk är oändligt mycket rikare än det svenska.Men det historiska faktum vi har alt utgå ifrån är den svenska nationen förvars bildande och upprätthållande det gemensamma språket är en viktigförutsättning. Vår träning till länkande och språkligt uttryck har väsentligenskett på det svenska språket. Vi har ett viktigt och värdefullt kulturarv attbevara och vidareutveckla. 1 nationernas orkester är det vi som svarar för densvenska stämman. Ingen annan åtar sig den uppgiften eller är bättre skickad attgöra det. Det svenska språket och dess rikedom är hotad av mångatendenser i dagens värld. Vi har en kommersialisering som över huvud tagethotar kulluren. Vi har en mäktig flende i de stora transnationella koncernerna,som för att främja sin marknadsföring och sina profilintressen söker stöpamänniskor i alla länder i samma form. Vi har ett ointresse hos vissa delar avstatsmakterna för de kulturella frågorna, som lar sig uttryck i att man medhänvisning till budgetläget avvisar rimliga förslag till förbättringarsamtidigt som man vill godta en miljardrullning på andra områden. Det är inget uttryck för någon inskränkt nationalism altförsvara det svenska språket och den svenska kulluren mot dessa tendenser.Internatio- nalism skall inte innebära förflackning och likriktningutan ökad kulturell rikedom för alla genom ömsesidigt utbyte. Även urdemokratins och yttrandefrihetens synpunkt är värnet av det svenska språket ochden svenska litteraturen betydelsefullt, ja, grundläggande. Betydelsen av litteraturens utveckling för försvaret ochberikandet av språkskatten kan inte nog betonas. Författarna är språketsnyskapare, dess djärva spanare som ständigt är i rörelse för att utforska nyaområden och bygga nya världar. Litteraturen är en viktig förmedlaremellan generationerna och mellan människorna i dagens samhälle. Den förmedlarpä ett skapande sätt erfarenheter av en rikedom, som vi annars under ettmänniskoliv inte har möjlighet att tillägna oss. Del skrivna språket och bokenblir alltmer oumbärliga som vapen både för försvar och anfall i när detsvenska språket hotas av snöpning på dataskärmar och i hemterminaler. Det är mot denna bakgrund som vänsterpartietkommunisterna i ett antal motioner ställt krav på förbättring avlitteraturstödet, på skapande av ett svenskt klassikerbibliolek, på höjning avbiblioteksersättningen och på en bibliotekslag. Vi har också i en motion väntoss mot den förvanskning av ordens verkliga innebörd som kom till uttryck intebara i kampanjen inför folkomröstningen om kärnkraften, utan som också kaniakttas i andra politiska sammanhang. Det är en farlig tendens, eftersom denskapar tveksamhet både om vad språket och om vad politikerna slår för. Vihärden största respekt för Svenska språknämndens arbete, och den en smulaironiskt utformade motionen får inte tolkas som annat än vad den är, nämligenett angrepp mot den taktiska lek med orden som vissa partier sysslat med. Så till de övriga motionerna, vilka alla har det gemensamtatt de vill förbättra möjligheterna för att utge och sprida god litteratur. Nyaåtgärder är trängande nödvändiga. Bokbranschen står inför en allvarligkris. Det statliga litteraturstödet har inte kunnat förhindra denna. Denseriösa litteraturutgivningen förlorar större och större del av marknaden. Deböcker som utgivits med statligt stöd får allt svårare att nå fram tillläsarna. Bokhandeln säljer allt färre titlar i allt större upplagor.Bokklubbarnas försäljning har ökat så att den nu uppgår till mer än hälften avallmänlitteraturen. En av tankarna i den tidigare litteralurutredningen varatt ett stöd till boken borde stödja spridningen i lika hög grad somproduktionen. Utredningen föreslog därför ett omfattande stödköp av böcker,vilka sedan skulle spridas via bokhandel och bibliotek. Motion 1269 tar uppdenna tanke och föreslår ett distributionsstöd lill bokhandel och bibliotek,som är knutet till de utgivningsstödda boktitlarna. Utskottet har tyvärravvisat förslaget. Enda mofiveringen är budgetlägel. Men är då vårt land såfattigt, att vi inte har råd att skapa garantier för att utgivnakvalitetsböcker skall flnnas tillgängliga för svenska folkel i boklådor och påbibliotek? Varför skall då författarna skriva, varför skall förlagen produceraböcker? Är det för ett litet fåtal, är det för framtidens forskare? Om läget ilandet är så dåligt att vi inte har råd att sprida goda böcker är det enförödande dom över den borgerliga Anslag fill kultur-ändamål, m. m. Anslag fill kulturändamål, m. m. Efter att ha hört kärnkraftspartiernas propaganda under folkomröstningskampanjenom alla de välsignelser som en utbyggnad av kärnkraften skulle föra med sig harjag f. ö. svårt att förstå, hur just de kan anföra det dåliga ekonomiska lägetsom skäl mot rimliga reformer. får de ju sin kärnkraft. Tror ni inte på er egenpropaganda? , som var före mig här i talarstolen. ville gärnadiskutera med oss hur man skulle få plats i statsbudgeten för de reformförslagvi framställt på kulturens område. Hon frågade vilka kulluranslag vi i ställetville skära ner. Vi vill inte skära ner några kulturanslag. Vi har, noterarjag, i den här frågan samma inställning som socialdemokraterna, som i sinmotion 859 säger att de inte är beredda att acceptera att kulturområdet"får dra konsekvenserna av en allt sämre borgerlig ekonomiskpolitik". Och de fortsätter: "Även i ett budgetläge som kännetecknasav hård ekonomisk åtstramningar det nödvändigt alt kulturlivet får möjlighetatt utvecklas." Jag vill instämma helt i den satsen. Det är en skillnad på 24 milj. kr. mellan våra förslag ochde socialdemokratiska förslagen på kulturområdet - 60 milj. kr. i ytterligareutgifter enligt våra förslag och 36 milj. kr. enligt de socialdemokratiskaförslagen. Men av dessa pengar hänför sig inte mindre än 16 milj. kr. till detförslag om utslällningsersättning som redan 1976har beslutat om.Menarman från borgerligt håll att redan fattade riksdagsbeslut inte skallgenomföras? Det är ju del man nu hävdar från regeringen och den borgerligamajoriteten i kulturutskottet. Vi tycker det är orimligt. Vi menar att dessapengar måste ställas till förfogande, eftersom redan har fattalbeslut om denna utställningsersättning. Varför, , måste förbättringar av vissa poster päkulturbudgeten motsvaras av nedskärningar av andra poster just päkulturbudgeten? Det flnns ingenting som säger alt man måste förfara på detsättet. Vi har i våra motioner pekat på andra besparingsförslag. Vi vill ha enminskning av militärutgifterna, vi vill ha en minskning av anslagen till säpo,och vi pekar exempelvis på en sådan aktuell fråga som vad man skulle kunnaspara i pengar genom alt inte bygga det planerade kärnkraftverket nr 12. Baraen sådan sak skulle ge många, många miljoner alt användas för viktigakulturändamål. Samma motivering - den om budgetläget - är del endakullurutskotlet har all anföra mot förslaget i motion 1244 om skapande av ettsvenskt klassikerbibliotek. Det är ett beklagligt faktum att det i den svenskabokutgivningen så gott som fullständigt saknas sammanhållna utgåvor frånolika epoker och samlingsutgåvor av enskilda författares verk. Jag har detsubjektiva intrycket att det under gångna årtionden, då landets ekonomiskaresurser var betydligt knappare, stod mycket bättre till med sådan utgivning.Om man i sina bokhyllor har lyckan att ha de samlade verken av några av vårastora svenska författare, beklagar man verkligen de nya generationer som nästanhelt ställs utanför denna möjlighet - därför att dessa samlade verk inte längrefinns att få i bokhandeln. Här är ett ansvar som vi måste la. Det är heltnödvändigt att vi fär till stånd en utgivning av olika serier av klassiker, både litteratur från en visstid och författares samlade verk. Det skulle vara intet mindre än en kulturellskandal om vi inte lyckades lösa denna uppgift. Biblioteken spelar en viktig roll när det gäller alttillhandahålla god litteratur till alla. I två motioner har vi tagit upp delskrav på en höjning av biblioteksersättningen och på beslut angående enindividuell översättarpenning. dels förslag lill en särskild bibliotekslag.Vår principiella inställning är att upphovsmännen skall ha rätt att förhandlaom biblioteksersättningens storlek på samma sätt som statligt anställda numeraförhandlar om sina löner. I avvaktan på alt biblioteksersätlningen lagfästesbör denna, som författarna krävt, följa den allmänna löneutvecklingen. Rimligthade då varit en höjning med i stället för med , som regeringen ochutskottet vill gå med på. Den större höjningen är det ena kravet i motion 870.Det andra är all skall uttala sig för en individuellöversättarpenning. Jag kan inte komma ifrån intrycket att det är ett rättcyniskt uttalande kulturutskottet gör. när man där går med på alt denna fråga kanprövas vid de förestående överläggningarna mellan departementet ochupphovsmannaorganisationer-na men vägrar att höja författarpenningenpå ett rimligt sätt. Hur mycket flnns det då att fördela? Kravet på en bibliotekslag har rests av oss många gånger.Det finns en växande opinion för detta krav.