prot · G30995 · 1979-12-31 00:00:00 — Det minskande bostadsbyggandet har gjort att yrkesarbetarelämnat branschen. Vi har fått brist på byggnadsarbetare och en minskadkapacitet inom byggmaterielindustrin. På mindre orter försvinner byggföretag.Därför är det nu inte möjligt att snabbt öka bostadsbyggandet till denbostadssocialt nödvändiga nivån på ca 70 000 lägenheter per år.Socialdemokraterna kräver mot den bakgrunden en planerad successiv ökning av bostadsbyggandetmed minst 5 000 lägenheter t. o, m, 1982, Som jag nämnde inledningsvis befinner sigsvensk bostadsförsörjning i en djup kris. De olika borgerliga regeringarna harunder de gångna tre åren intagit en passiv hållning till problemen påbostadsmarknaden och därigenom medvetet låtit krisen drabba allt flermänniskor. Socialdemokratin kommer aldrig att acceptera en utvecklingbort från de bostadssociala målen, I den socialdemokratiska reservation somfogats till finansutskottets betänkande 1979/80:15 har vi redovisat en politiksom håller tillbaka hyreshöjningarna, dämpar kostnadsutvecklingen och ökarbostadsbyggandet. Det åren skandal att finansutskottets borgerliga majoritetinte barett enda ord att säga om det minskande bostadsbyggandet. Jag ber att få yrka bifall till densocialdemokratiska reservationen, som nation är känsligt och blir alltkänsligare på det ekonomiska området för vad som händer ute i världen. Problemfinns inom varvsnäringen, sjöfarten, tekoindustrin och andra näringar, och detär branscher som påverkas av den internationella utvecklingen. Men ocksåramarna för lönerörelsen och budgetpolitiken bestäms i stor utsträckningav konjunkturer och strukturella förändringar utanför värt lands gränser. Det är därför viktigt att vi inte låter den utvecklingenskena i väg sä att vi dessutom blir uppbundna av större och ekonomiskt starkareländers ekonomiska politik. En av huvudmålsättningarna måstebli att minska det mycket stora underskott i utrikesaffärerna som de nya oljeprishöjning arna har givit upphov till. Detta måste ske genom att vi i större utsträckning än tidigare anpassar kraven till de resurser som står till vårt förfogande. Inte minst utgör det statliga budgetunderskottet ett bekymmer. Det innebär att 142 den strama budgetpolitik som präglar det nu framlagda finans- och budgetförslagetför 1979/80 kommer att följas av flera strama budgeter under de närmaste åren.Detta för i sin tur med sig att generella standardförbättringar får vänta ochatt resurserna i första hand utnyttjas för att klara förpliktelserna mot våragamla, barnfamiljerna och låginkomsttagarna. Varje miljon och miljard påutgiftssidan kommer senare att få tas igen - och då kanske i en betydligtsvagare konjunktur än den vi nu har. Den privata och offentliga efterfrågan pä varor ochtjänster måste dessutom anpassas till en nivå som möjliggör ett växande utrymmeför exporten och som håller tillbaka importen. Det finns alltså här ettgemensamt intresse av att ha en lugnare kostnadsutveckling än vår omvärld, såatt vårt konkurrensläge förbättras. 1 det här fallet får både den fortsattabudgetutvecklingen och lönerörelsen stor betydelse. Det är det bästa sättetatt skapa förutsättningar för en förbättring av sysselsättningen och enfortsättning av den industriella utbyggnaden. Stabiliteten i samhällsekonomin påverkas inte minst avutvecklingen i kommuner och landsting. Det beror både på den storlekverksamheten har i absoluta tal och på att utgifterna fortsätter att öka i säsnabb takt. Fler pensionärer, krav på bättre barnomsorg och en fortsattomdaning av skolan är några av de faktorer som håller utgiftstrycket uppe ute ikommunerna. I det budgetförslag som finansutskottet har behandlat tasde kommunal-ekonomiska frågorna upp i ett avsnitt. Föredraganden påpekar att enöverenskommelse har träffats mellan regeringen och de båda kommunförbunden,varvid man enats om att rekommendera en 3-procentig volymutveckling per ar avden komnuinala konsumtionen. Det konstateras i nationalbudgeten att den kommunalakonsumtionen beräknas öka och . konstaterarföredraganden att kommunernas finansiella ställning är god och attutgiftsexpansionen har kunnat ske inom ramen för måttliga höjningar avmedelsutdebiteringen, en ökning med 1979 och en beräknad ytterligareökning med 1980. I samband med den kommunalekonomiska propositionen ochriksdagens beslut förutsattes att man. när kommunerna fick en kraftighöjning av de statliga bidragen, skulle utnyttja de möjligheter tillskattesänkningar eller till undvikande av skattehöjningar som dessaresursförstärkningar medförde. Så har inte skett. Endast några få kommuner harsänkt skatten. Det är mot den bakgrunden som budgetministern nu menar atttakten i genomförandet av den antagna skatteutjänmingsreformen måsteomprövas. Regeringen kommer senare, i en särskild proposition, att föreläggariksdagen en samlad redovisning av de kommunalekonomisKa frågorna. Dennaproposition har föregåtts av överläggningar mellan de båda kommunförbunden. Med anledning av detta framhåller socialdemokraterna i sinpartimotion att den ökade kommunala expansionen endast skett inom områden somhar prioriterats av statsmakterna. Därför anser motionärerna att riksdagensbeslut om den kommunala skatteutjämningen bör ligga fast. Något sådant yrkandefinns emellertid inte i den socialdemokratiska partimotionen, I Nr 95 stället har socialdemokraterna ifinansutskottet i en reservation hakat på en som innehåller ettkonkret yrkande på att skatteutjämningsre- 77februari 1980 formen skall genomföras enligt beslut. Majoriteten i finansutskottet konstaterar, liksom jag tidigare framhållit i F' isdebntt "'' anförande, att den kommunala utgiftsutvecklingen har avgörande betydelseför den samhällsekonomiska balansen. Därför måste också den kommunala sektornsekonomi bli föremål för statsmakternas uppmärksamhet. I likhet med budgetministern finner utskottet attregeringen bör överväga vilka åtgärder som skall vidtas for att uppnå enlångsammare takt i de kommunala utgiftsökningarna. Eftersom dessa förslag senare kommer att föreläggasriksdagen med anledning av den kommunalekonomiska propositionen, är det inte numeningsfullt med något uttalande. Därför avstyrks motionerna 1067och 1853, yrkande 4. Men naturligtvis är finansutskottet medvetet om att det imånga fall är beslut som i hög grad har påverkat den kommunalautgiftsökningen. Därför säger nu utskottet att det under detta och kommanderiksmöten måste vara en målsättning att inte åsamka kommuner ochlandstingskommuner nya utgifter till följd av statliga beslut. Qm det iundantagsfall läggs fram ytterligare förslag om sådana utgiftsökningar, skallutskottet vid beredning av dessa ärenden noga analysera de kommunalekonomiskakonsekvenserna av olika ställningstaganden. som parti ser det självfallet som något mycketpositivt att en stor del av medborgarnas gemensamma angelägenheter handläggs avkommuner och landsting. Kommunernas och landstingens starka ställning utgör isjälva verket en av de bästa garantierna för en decentraliseradsamhällsorganisation. Utan denna mycket positiva inställning till kommunernaskulle självklart heller inte den nuvarande och den tidigare trepartiregeringenha medverkat till en så omfattande överföring av ekonomiska resurser tillkommunerna som ägt rum . Enbart skatteutjämnings-bidragenhar fördubblats. Det är en uppräkning som haft stor betydelse förkommunernas allmänna verksamhetsutveckling. Men framför allt har den bidragittill en utjämning mellan fattiga och rika kommuner. Den spelar på så sätt ocksåen mycket viktig roll från regionalpolitisk synpunkt. Till skatteutjäniningsbidragen skall läggas statsbidragentill skola, barnomsorg, beredskapsarbeten för ungdom m, m. Totalt harstatsbidragen till kommunerna de senaste två aren ökat med över 4 miljarder omåret - från 30 miljarder till 38,5 miljarder. Även med den senareläggning medett år av en del av skatteutjämningsreformen som regeringen föreslagit kan manförutse ett bidragstillskott av samma storleksordning - 1981.Indirekt har kommunerna också fått ett ökat ekonomiskt utrymme, bl. a. genomborttagandet av den allmänna arbetsgivaravgiften. Det är nudenna politik som socialdemokraterna försöker fä att framstå som ettekonomiskt strypgrepp på kommunerna. l'4 passat mycket bättre närsocialdemokraterna själva hade regeringsansvaret. Det var judå som kommunerna fick ta till sina stora skattehöjningar, vilka Nr 95 slog hårtmot låginkomsttagarna. Det var då som kommunerna dessutom Onsdaeen den lurades påskatteinkomster och själva fick bära en ständigt större avgiftsbör- da genomtäta höjningar av arbetsgivaravgifterna. är inkomster och utgifter på ett bättre sätt i balans iden meningen att Finansdebatt kommunerna inte tvingas till samma tätaskattehöjningar. Men i förhållande till landets samlade resurser ökarutgifterna fortfarande för snabbt. På samma sätt som staten måste kommunerna ien tid med kraftigt höjda oljepriser vara beredda till en lugnare takt i sinautgiftsökningar. Men detta innebär ju inte att någon gör avkall på sina idéeroch krav. Det är aldrig realistisk politik att söka bortse från vilka totalaresurser man har till sitt förfogande. Jag yrkar bifall till finansutskottets hemställan i dess helhet. Under detta anförande övertog tredje vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. NILSBFiRNDTSON (vpk): I finansutskottets betänkande om denkommunala ekonomin kunde man läsa att regeringen lagtfram förslag som syftade till att främja den kommunala sektorns utveckling inomramen för en godtagbar samhällsekonomisk balans. Det där om att syftet var att "främja" denkommunala sektorns utveckling kunde gärna ha bytts ut mot att"bromsa" den kommunala sektorns utveckling. Den saken bör stå klarefter vad som signalerats i budgetpropositionen. När kommunalekonomiska utredningen lade fram sina förslagfick satsningen på skatteutjämningssystemet tjäna syftet att dölja de i övrigtsynnerligen magra resultaten. skulle kommuner och landsting viaskatteutjämningssystemet fä möjligheter att hålla tillbaka skattehöjningarna,ja, t. o. m. sänka skatten, hävdade borgerliga politiker. Detta varnaturligtvis en bluff. Det var inte alls fråga om sådana resurstillskott tillde hårt ansträngda kommunerna. Under tvä år skulle enligt beslutskatteutjämningsreformen genomföras. Men det fanns krafter i rörelse som inteens ville acceptera denna begränsade satsning på den kommunala sektorn. Tvinga fram sänkt skatt i kommunerna, utropade inför det väntade beslutet om skatteutjämningen.I s. k. sparplan, som spökade i valrörelsen, fanns flera punktersom riktade sig mot kommunerna, bl. a. nej till skatteutjämningspengar tillkommunerna. När så årets budgetproposition kom, kunde man konstateraatt fått sin vilja fram. Om regeringen kan sägas att den inteprutade allt, men att hälften prutades genast. Det av beslutadebeloppet till skatteutjämningsbidrag skall halveras. Kommunerna berövas pä ettbräde 10 protokoll 1979/80:94-95 Det är ingen tvekan om att denna åtgärd är en bestraffningmot kommunerna för att de inte har förmått klara sina ålägganden inom de ramarregeringen angett. Reaktionen frän kommuner och landsting är enstämmig: för attklara uppgifterna tvingas man höja skatten. Därmed ådrar sig kommuner ochlandsting tydligen nya bestraffningar enligt Bohmandoktrinen. Man måste också komma ihåg att regeringens olikaåtstramningsåtgärder på sociala och andra områden gör att trycket på kommunernaökar ytterligare. Attackerna mot kommunerna ligger helt i linje med regeringensekonomiska politik i övrigt. Regeringen söker vältra över bördorna på de minstbärkraftiga. Därför stramar man också åt på den kommunala sektorn. De socialakonsekvenserna kommer inte att låta vänta på sig. Det är den kommunala sektorn som skall svara för hälso-och sjukvården. Det är där barnomsorgen skall lösas. Det är kommuner ochlandsting som skall svara för omsorgen om de gamla. Det är i hög gradkommunernas uppgift att svara för bostäder, boendemiljö, barns och ungdomsfritidsverksamhet, kultur samt trafik- och miljöfrågor. Kommunerna har fåttallt större uppgifter inom den sociala sektorn i takt med utslagningen isamhället. Den omfattande ungdomsarbetslösheten har tvingat fram nya kommunalaåtaganden. Regeringens attacker mot kommunerna är det kansketydligaste angreppet på den sociala standarden för de breda grupperna isamhället. Barnen, ungdomen, åldringarna och de sjuka får känna följderna. Detär också arbetarklassen, och inte minst låginkomsttagarna, som drabbas av dennapolitik. Det är vintrigt kring . Kylan känns särskiltbitande för de svaga i samhället. Låginkomsttagarna, barnfamiljerna,pensionärerna, de arbetslösa och utslagna känner hur högervinden biter iskinnet. De borgerliga partierna har tydligen nu också lämnat denståndpunkt de låtsades ha i valrörelsen, nämligen att åtagandena tillpensionärerna och barnfamiljerna skulle uppfyllas. skriver finansutskottet: "Det måste enligtutskottets mening göras alldeles klart att folkhushållet som helhet måste bärabördan av de högre oljepriserna. Därmed kan heller ingen enskild grupp isamhället begära kompensation förden minskning i konsumtionsutrymmet som blirenföljd av prisstegringar av denna art." Detta är mycket avslöjande. För finansutskottet existerartydligen inte grupper med olika bärkraft och behov av en rättvisare fördelningav bördorna. Med denna syn är det följdriktigt att man riktar attackermot den kommunala servicen. Det är ett uttryck för en reaktionär politisk syn.Finansutskottet ställer också upp på regeringens åtgärder mot kommunerna. Vpk har i sin partimotion yrkat på att redan nuskall göra klart för regeringen att man inte kommer att godta den aviseradeprutningen på skatteutjämningen.Utskottet avvisar detta yrkande. Däremot kan vi notera att socialdemokraterna isin reservation nr 6 gett sin anslutning till vårt yrkande. Vi kan därförbiträda reservationen i den punkt som gäller skatteutjämningsreformensgenomförande. Däremot skall jag inte närmare gå in på reservanternas brasklappom att våra förslag om ökade kommunala utgifter skulle innebära enöverbudspolitik utan förankring i den ekonomiska verkligheten. Låt mig endastpåpeka att de förslag vi ställt svarar mot angelägna behov och är fullt möjligaatt genomföra. Vad det handlar om är att förhindra att den kommunalaverksamheten sätts i strykklass. Den kommunala servicen är av största betydelseför de svagaste i samhället och måste därför försvaras och även byggas ut. försöker gömma sig bakom att regeringensförslag rörande ! ;katteutjämningen skall framläggas . "Något konkret förslag från regeringen i fråganföreligger inte i nuvarande läge. Utskottet kan inte finna att det finns någonanledning för att göra något uttalande i denna fråga förränregeringen presenterat den aviserade samlade redovisningen och framlagt sinaförslag", skriver finansutskottet. För det första vet finansutskottet att regeringen avseratt hålla inne 750 miljoner av skatteutjämningsmedlen. Detta står att läsa påflera ställen i budgetpropositionen. Om detta har diskussioner också förtsmellan regeringen och kommunförbunden, varvid det stått klart att regeringeninte vill backa från sin linje. För det andra missar en möjlighet att påverkaregeringen, om inte redan nu säger sin mening utan väntar till dessregeringsförslagen framläggs. Om man vill förhindra den aviserade attacken mot kommuneroch landsting, då bör man nu uttala att skatteutjämningsreformen skallgenomföras i enlighet med beslut . Jag hoppas att ocksåborgerliga riksdagsledamöter som reagerat mot regeringens planer tar tillfälleti akt och medverkar till ett uttalande från . Det har förekommit en debatt om Landstingsförbundetsordförande och hur han skall ställa sig i fråga om prutningarna påskatteutjämningsbidraget. Den som skall företräda landsting och kommunerbehöver inte ta miste på hur opinionen är i denna fråga. Det är en mycketkompakt opinion för att förra årets beslut skall gälla. Det är ett övertygandematerial som redovisats om följderna av en prutning, i form av försämradservice och skattehöjningar. Därför borde ställningstagandet vara ganskanaturligt. Till de märkliga omständigheterna i denna fråga hördäremct agerandet från förutvarande ordföranden i , nuvarandekommunministern . Det måste låta som ett hån ute i kommuner ochlandsting när säger att kommunerna har aldrig haft det så braekonomiskt som . förnekar sina kunskaper om kommunernasbesvärliga ekonomiska läge för att rättfärdiga påbud omåtstramning mot kommunerna. Han går direkt emot sina partivänner som står ispetsen för . Han agerar mot vad talesman idebatten om skatteutjämningen anförde . talesman kunde då knappast anaatt hälften skulle tas tillbaka av det som han såg som en reform"angelägen och nödvändig för att kunna upprätthålla en vital kommunaldemokrati och för att klara det i vårt samhällssystem nödvändiga samspeletmellan stat och kommun", Regeringen har ställt upp påhans linje. Om kommunministern skall vara trovärdig när han säger sig avvisatanken pä kommunalt skattetak, borde han redan nu säga ifrån till moderaternanär det gäller skatteutjämningsbidragen. Det är den beryktade Bohmanska svångremmen som dras åtkring kommuner och landsting. Det är ett led i strävandena att vältra överkrisens bördor på de arbetande. Kapitalets företrädare i regeringsställningsöker strypa den kommunala verksamheten och göra delar av denna till objekt förprofitjakten. Genom att fördröja skatteutjämningsreformen riktarregeringen en rak höger mot kommunerna. Detta svek mot av fattadebeslut måste bestämt avvisas. Det kan ske genom bifall till vpk-motionensvrkande att uttalar att skatteutjämningsreformen skall genomföras ienlighet med beslut. Detta yrkande återflnns i densocialdemokratiska reservationen nr 6. Jag yrkar bifall till mom. 3 i dennareservation. LENNARTBLOM (m): Kommunalekonomin har kommit att bli något aven följetong i denna kammare. Frågan var uppe till diskussion under denallmänpolitiska debatten, och den är föremål för behandling . Den kommernaturligtvis också upp till debatt när regeringens proposition föreligger förbehandling här i . Sannolikt skullesakdiskussionen vinna på att i något högre grad anknytas till vad som kommeratt stå i den propositionen. Det framgår inte minst av den debatt som förts häri dag att denna diskussion har präglats av några ganska betänkligamissförstånd. Jag skall vara mycket kortfattad, herr talman, ochbegränsa mig till en replik till den socialdemokratiska ledamoten avfinansutskottet , som ju förde fram synpunkter överensstämmande medden socialdemokratiska ståndpunkten. Hon uttryckte mycket belysande saken såatt genom förslaget om att senarelägga en viss del av den kommunalaskatteutjämningen skulle klyftan komma att ökas. Det är ändå ett ganskaanmärkningsvärt sätt att uttrycka saken, eftersom det som sker går i raktmotsatt riktning. Genom ytterligare skatteutjämningsbidrag pä 750 milj, kr. år1981 minskas klyftan. Där ligger kärnan i denna debatt, och om allasocialdemokratiska talare som yttrar sig i den också påpekade detta, skulle de sedanegentligen inte ha något underlag för att fortsätta sin argumentation, talade också om att kommuner och landsting skulle Det är ju inte alls fråga om någon Nr 95bestraffning, även om man naturligtvis i och för sig kunde tycka att detkunde Onsd'ieen den ha varit motiverat att rubricera det som enbestraffning. Det är faktiskt sä att kommuneroch landsting med förfärande regelbundenhet har brutit mot en radöverenskommelser och rekommendationer, både när det gäller skattehöjningarsstorlek och volymexpansionens omfattning. Men det är alltså inte fråga om någonbestraffning, utan vad det gäller är helt enkelt att i ett mycket ansträngtekonomiskt läge även kommuner och landsting skall bidraga till att denerforderliga dämpningen kommer till stånd. Det är alltså fråga om enåtstramning jämfört med vad man tidigare räknade med, men det är i absoluta talfråga om en förbättring. Och det är minsann inte alla som har det så beviljat -det finner man om man ser på statsbudgetförslaget i dess helhet. Jag måste alltså konstatera att uppläggninghelt ansluter sig till den socialdemokratiska och att hon också fulltstilenligt yrkade bifall till vpk:s demonstrationsyrkande. Än en gång, herr talman: Vad det gäller är alltså en visssenareläggning, men det är ändå fråga om en betydande förbättring avskatteutjämningen, även . De överföringar som skett från staten till kommuner ochlandsting har haft en betydande omfattning, något som flera talare harpåpekat, I en interpellationsdebatt erinrade att överföringarna i själva verket har stigit från ungefär 20 miljarder tillknappt 40 miljarder bara pä en femårsperiod. vice talmannen har liksom erinrat om att den skatteutjämning somverkligen har kommit i gång på allvar sedan vi fick en borgerlig trepartiregeringhar inneburit mer än en fördubbling av de totala beloppen, 1977 var beloppet 3miljarder. var det ungefär 7 miljarder, och 1981 blir det alltså uppemot 8 miljarder. Om kommuner och landsting inte anpassar sig till en krassoch bekymmersam ekonomisk situation, kommer säkerligen frågan om kommunaltskattetak och kanske t. o. m. kommunalt skattestopp att på allvar aktualiseras.Det skall man i så fall inte bli förvånad över vare sig i denna kammare ellerute i kommuner och landsting. Det kanske till slut må tillåtas en vice ordförande iKommunförbundet att med dessa ord på vägen nu lämna stafetten vidare tillLandstingsförbundets ordförande. Jag yrkar bifall till finansutskottets hemställan. BÖRJEHÖRNLUND (c): har kommunförbundenträffat en överenskommelse ined regeringen om att sträva efter att dämpa denkommunala utgiftsexpansionen. Närmare bestämt har parterna enats om attriktpunkten för den kommunala konsumtionens volymutveckling bör vara förvartdera året. De bedömningar av den kommunala konsumtionsutvecklingen som redovisasi nationalbudgeten anger en ökningstakt på och . Dettaligger klart över den överenskomna riktpunkten. Hur är detta möjligt när det råder en bred politiskenighet om att en dämpning av den kommunala utgiftsexpansionen är nödvändig somett led i ansträngningarna att återföra den svenska ekonomin till ett läge medyttre och inre balans? Vissa företrädare för regeringen har anmärkt på olydigalandsting och kommuner, och man har gjort glidande uttalanden omkommunalmännens bristande samhällsekonomiska ansvar. Det är ibland svårt attfrigöra sig från intrycket att somliga upplever det som partitaktiskt tacksamtatt skälla på kommunalpolitikerna. Men med sådana påhopp på kommunalmän ochlandstingsmän gör man inte landet någon tjänst. Det är självklart att vi i detta land, lika litet somandra länder, i längden inte kan leva över våra tillgångar. Men här har allapolitiska partier ett tungt ansvar, och ett mödosamt arbete pågår som inte blirfärdigt över . Varför har dä landsting och kommuner inte helt nått upptill överenskommelsen? Det finns naturligtvis flera förklaringar till detta.Först och främst måste vi enligt min mening se överenskommelse omvolymökningen som ett första försök med den typ av förhandlingssystem som förnågra år sedan diskuterades i kommunalekonomiska utredningen. När vi träffadeöverenskommelsen var vi väl medvetna om bl. a. svårigheterna för kommuner ochlandsting att med kort varsel anpassa volymökningen. Överenskommelsenträffades , och dä var budgetarbetet för det första avtalsåret,1979, i det närmaste klart. Vidare har vi svårigheterna att mäta volymökningenoch arbeta med volymmått. Vi bör alltså inte använda uppgifter om volymökningen 1979som en grund för alltför kategoriska uttalanden om landstingens och kommunernasbenägenhet att följa träffade överenskommelser. I stället bör vi rikta in osspå att göra systemet bättre . Ett sätt är naturligtvis attöverläggningarna mellan regeringen och kommunförbunden sker medutgångspunkt i ett bättre planeringsunderlag än vad som har varitfallet. Ett annat sätt att öka överenskommelsernas genomslagskraft kan vara del starkare återförsäkrar överenskommelsen i enförbundskonferens, där företrädare för landstingens alla majoriteter ochminoriteter deltar.