prot · G30997 · 1979-12-31 00:00:00 — De frågorna bör industriministern försökabesvara, annars drabbas vi onekligen av misstanken alt del enda som har hänt äralt . Åsling på nytt salt sig i en regering med och högernoch tvingats till eftergifter ål starkare krafter i regeringen. Lika nöjd tycks industriministern vara när det gällerlönlagarnas ställning. Tillståndet i riket är gott även på denna punkt, enligtindustriministern. Detta säger han som vi nära nog hörprotester från de anställdas organisationer. Del är protester över att de intefått någon chans att påverka viktiga beslut, över att de förslag de kommit medinte har blivit seriöst behandlade, protester över att beslut fattats överhuvudet på dem de berör. Gå ut och fråga dem som jobbar inom skogsindustrin, om deanser att deras kunnande utnyttjas tillräckligt! Gå ut och fråga dem som harförslag till ny produktion vid nedläggningshotade industrier, om de tycker attderas idéer kommer till sin rätt! Gå ut och fråga dem som får läsa i tidningenatt deras jobb är hotat, om de tycker all de fått vara med i diskussionerna omföretagets framtid och utveckling! Sanningen är ju, alt det oftast varit lönlagarna som förstvarnat för de problem som kommit och att det ofta varit löntagarna som kommitmed förslag till lösningar. Sanningen är ju också att man alltför sällanlyssnat till deras varningar, till deras förslag, innan del varit . Här är vår linje klar: Vår näringspolitik bygger på enfast tro på lönlagarna. Lönlagarna måste få större chanser och möjligheter attdelta i planeringen. Om den industriella utvecklingen Om den industriella utvecklingen större chanser alt komma med förslag och synpunkter. En återkommande tes i den borgerliga trepartiregeringensnäringspolitik -vi har hört den här i - är attföretagen själva skall bestämma över strukturfrågorna. Det tycker jag ärsjälvklart, har industriministern sagt i flera svar här i . Varförskulle det vara självklart? Skall verkligen samhället tillåla att nedläggningar ochomstruktureringar sker enbart pä förelagsekonomiska grunder? Skall intesamhället - och löntagarna - ha något att säga till om i sådana sammanhang?Skall inte de samhällsekonomiska bedömningarna komma in i bilden? Vad händer om vi lämnar fältet fritt för förelagen attstyra och ställa? Om vi skulle falla för de tongångar som hörs allt oftare,att politikerna -- skall hålla sina fingrar borta frånindustripolitiken, vad skulle då hända? Jo, kvar för samhället skulle endastbli uppgiften att med skallepengar städa upp efter det att förelagen pågrundval av sina strikt företagsekonomiska beräkningar genomfört sina beslut.Och därefter skulle del vara samhällets sak alt klara de arbetslösas problemoch ta fram ny sysselsättning. Vi socialdemokrater avvisar den politiken. Samhället ochlöntagarna skall vara med och fatta de avgörande strukturbesluten.Samhällsekonomiska bedömningar måste som vi ser det vävas in i besluten. De borgerliga har sagt nej när vi begärt struklurplanerför flera viktiga industrigrenar, t. ex. tekoindustrin, specialstälsinduslrin,skogsindustrin och bryggeriinduslrin. Motivet från de borgerliga har justvarit: Det här klarar förelagen bäst själva. Samhället och löntagarna skallinte lägga sig i. Vad har följden blivit? Jo, en oplanerad utslagning avfabriker och sysselsättningstillfällen samt arbetslöshet, men inget av planeradhushållning med våra mycket begränsade resurser. Jag skall ta några exempel, och jag börjar med det områdesom industriminislern kanske bäst känner till. Jag vet att industriministerndelar oron för utvecklingen inom detta område, nämligen skogsindustrin. Skogsindustrin är härvidlag det värsta exemplet. och massafabriker - ut, och tusentals människor blirarbetslösa därför att inte råvaran - som finns - kommer fram till industrierna.Skivindustrin håller på all vittra sönder till följd av bristen på samordningoch framtidssalsningar. Ulrustningsindustrin för våra basnäringar är en annanindustrigren där sambandet mellan basindustri och utrustningsindustri, dvs.mellan beställare och tillverkare, har saknats. Vad har följden blivit?Jo.följden har blivit all vi håller på att förlora heta den viktiga industrigrensom utrustningsindustrin utgör. Mekaniska Werkstad som ettexempel! På bryggerisidan är vi på väg all få en helt ostyrdutslagning av arbetsplatser. Samhället och lönlagarna måste vara med och ge sansoch måtta i strukturomdaningen av livsmedelsindustrin. Stordriften inom livsmedelsindustrinutvecklas ulan all samhället lägger en enda synpunkt på del som sker. diskuterades häri kammaren frågan om . Det är ett företag inom somexporterar nästan hela sin produktion - . Den branschen är inte oviktig,och många anser all del där finns utvecklingsmöjligheter. Men industriministern hade inga synpunkter på strukturfrågan.Det får de berörda företagen avgöra, sade han. Då är min fråga: Hur skall deenskilda företagen i en omstrukturering som gäller en hel bransch kunna tahänsyn till samhällsekonomiska aspekter och sociala mäl? Det är ju det frågangäller. Jag skulle kunna fortsätta uppräkningen. Jag har tagitbara några exempel för all visa att regeringens bristande vilja att föra enaktiv industripolitik är ett klartecken fill ett fortsatt nedläggningsraseriinom svensk industri. Om inget görs kommer kortsiktiga privalekonomiskabedömningar att helt styra utvecklingen. Vi får inga ordentligaframtidssalsningar. Vi får i stället en oplanerad strukturomvandling. Industriminister har prövat båda varianterna medkänt resultat. Under den första trepartiregeringen hade sinakutmottagning öppen praktiskt tagel dygnet runt. Jag har sagt i tidigaredebatter oss emellan all det inte fanns någon plan för hjälpen. Jag har ocksåsagt att denna oplanerade verksamhet ledde till ett stort slöseri med skattepengar.Nu, i den andra trepartiregeringen, har bestämt sig för alt intelägga sig i. Del var ju en målsättning som lade sig till med och somf. ö. kritiserade våldsamt. Del var en princip som enligt herrÅslings mening inte ens räckte till för en trebetygsuppsats. Men med den"utskåpade" principen sitter nu . Åsling som Sverigesindustriminister. Socialdemokratin har valt en tredje väg. Vi har anvisatden vägen i den socialdemokratiska näringspolitiken. Den politiken skall ledatill en ny långsiktig utbyggnad av industrin, en utbyggnad som tar hänsyn tillmänniskornas behov, som sker på människornas villkor och som inte bidrar tillutslagning och sämre arbetsförhållanden. Den politiken skall också leda tillsatsningar på forskning och teknisk utveckling, utveckling av våra basnäringarstål, skog och gruvor. Den skall vidare leda till att den gemensamma sektornblir en motor i industrins utveckling, att de anställda deltar i industrinsutveckling på ett helt annat sätt än tidigare och att vi gemensamt säkrar deresurser som krävs för en utbyggnad av industrin. En politik av den härmodellen skulle skapa tryggare sysselsättning på 1980-lalel. Om den industriella utvecklingen Del var ett intressant anförande som ThagePeterson här höll, och jag hälsar med tillfredsställelse möjligheten att pådetta sätt få överlägga om näringspolitiken. Får jag först säga alt jag tycker att ärväl pessimistisk i sin analys av situationen. Del är faktiskt inte så illaställt med svenskt näringsliv som man kan tro när man lyssnar på ThagePeterson; här finns myckel av Om den industriella utvecklingen vitalitet och utvecklingsoptimism. Del har också avspeglatsig när svenskt näringsliv i stor utsträckning återerövrattidigare förlorade marknadsandelar internationellt. När säger att det finns en brist pä insiktom problemens allvar i min framställning, förmodar jag att han i dettasammanhang uppfattar min kritik mot svartmålningen som en brist på engagemangeller brist på insikt. Min kritik mot den svartmålning som man ofta möter i dennäringspoliliskadebatten-jag vill inte säga all i någon störreomfattning gjorde sig skyldig till en sådan svartmålning i sitt anförande-riktar sig mot alt den är så onyanserad och ofta bortser ifrån all vi ändå harett utvecklingsdugligt näringsliv och alt de problem som vi ser framför ossegentligen är marginella. De kan vara besvärliga, om man ser till delekonomiska scenariot, men under förutsättning alt den ekonomiska politiken kanklara stabiliteten i samhällsekonomin och därmed klara vår internationellakonkurrenskraft finns ingen anledning till någon överdriven pessimism. Däravmin kritik mot svartmålningen, en kritik som alltså inte får betraktas somnågon brist på insikt om problemen. Jag kan vara överens med om alt forskningoch utveckling spelar en nyckelroll och är basen för den nödvändiga förnyelseni näringslivet. Jag tar inte lätt på detta. Det är faktiskt jagvarit ansvarig för industripolitiken som utvecklingsfonderna har tillskapatsoch fåll sin nuvarande karaktär som regionalt självständiga organ med enväsentligt utökad kredit- och rådgivningskapacitet, om man jämför med de gamlaföretagarföreningarna. Del är jag varit ansvarig som planerna påindustrifonden för större utvecklingsprojekt utformades. Det har tillskapatsregionala investment- och utvecklingsbolag, del har skett en enorm uppräkning ianslagen till forskning och utveckling på energiområdet. var anslagenrätt blygsamma. Med det program som vi föreslog 1977 skapades entreårsram på 1 miljard. Det var många hundra procents stegring i insatsenjämfört med vad den socialdemokratiska regeringen tidigare satsade på detta förnäringslivels utveckling strategiska område. Sedan beklagar att de speciellautvecklingsbolag som beställde inte än har föranlett någonproposition. I stället har vi, som statsministern tidigare påpekat i sitt svar.valt alt närmare utveckla de tankarna för all återkomma i ett senaresammanhang, och i avvaktan därpå har en väsentlig satsning på styrelsen förteknisk utveckling skett i den budgetproposition som ligger på riksdagensbord. tar upp löntagarnas och samhällets roll iplaneringsprocessen. Jag är i stort sett överens med honom om alt del i ettmodernt industrisamhälle inte bara är företagsledningarnas och kapitalägarnasintressen som skall vara avgörande; de måste avbalanseras både mot delövergripande samhällsintresset och mot lönlagarintressel. Det är en självklarhet.Mycket av den vitalitet som vi behöver i näringslivet beror just påutvecklingen av nya vägar för samverkan mellan samhälle, löntagare och företag. pekade på de småinvesteringarna och sade all del kanske är värt allra största problem. Vi äröverens även pä denna punkt. Del råder inget tvivel om all investeringarnamåste öka. Vägen dit går över en framgångsrik ekonomisk politik. Detförutsätter i det här skedet, som jag hade tillfälle all säga underfinansdebatlen, en bred överenskommelse om t. ex. det scenario som skall gällaför den nära förestående avtalsrörelsen. Men när man säger alt del är små investeringar inomnäringslivet måste man nog vara beredd att göra vissa distinktioner. Del ärnämligen av betydelse var investeringarna sker, och det är av stor betydelse ominvesteringarna gäller tekniskt intressanta områden och områden därnyföretagandel främjas. Jag har en bestämd känsla av alt investeringsaktiviteternai de mindre förelagen och på tekniskt väsentliga områden har varit relativtsett större än tidigare, medan vissa investeringar i mera traditionellaindustrigrenar har hållits tillbaka. Jag är inte säker på all en ökning avinvesteringsaktiviteten i ett företag som 80 skulle ha varit lyckosamför utvecklingen av landels näringsliv, och jag är inte heller säker på att deinvesteringar som gjordes i de svenska varven under 1970-lalels början intehade kunnat disponeras bättre med tanke på näringslivels långsiktigautveckling. Man måste nog vara litet försiktig i sina omdömen när man talar ominvesteringar. Del är också fråga om var investeringarna skall ske. Jag betonade all det i och för sig finns kapital och attdet viktigaste nu är all skapa lönsamma projekt. Detta innebär självfallet inteatt jag på något sätt undervärderar kapilalfrågornas betydelse. Del äremellertid en viss skillnad när del gäller angelägenhetsgraden om man gör enkortsiktig prioritering. frågade vem som har talat omcentralstyrning. Han hänvisade till tidningen som om den vorenågot slags sanningsvittne. Tidningen har gjort sig skyldig till en befängdcitalförfalsk-ning i samband med ett referat av ett tal som jag har hållit. Jagbehöver kanske inte uppehålla mig vid detta. Det väsentliga i sammanhanget ärall socialdemokraterna i debatten med förkärlek talar om samlade planer ochökad planmässighel. Det vore välgörande om de klarare kunde definiera vad sommenas. Jag har självfallet ingenting emot en ökning av demokratiseringen, menden får då ske genom en aktiv insats av människorna, I demokratiseringen liggerknappast, som t, ex, det Meidnerska fondsystemet förutsatte, uppbyggnaden avett enda stort cenlralstyrl fondsystem. Då skapar man verkligencentralstyrning. Jag tolkar emellertid inlägg som all detMeidnerska fondsystemet även för socialdemokraterna tillhör historien. Också idel avseendet skulle vi kanske kunna sägas vara överens i vår värdering. Jag efterlyser bättre planmässighel i näringslivet och merav perspektiv-planering Också i näringspolitiken. Och del är min ambition ochden här regeringens avsikt all återkomma i det avseendet. Däremot tror jag intepå detaljplanering, där man centralt i politiska instanser drar upp dehandlingslinjer efter vilka förelagen skall manövrera. Politikernas uppgiftmåste ändå vara att ange ramarna och målen efter vilka förelagen sedan har altträffa sina dispositioner, Qm man vill ha ett vitalt näringsliv så måste manbygga det på endecentraliserad ekonomi, där ansvaret för produktionslivet är decentra- den "s"''"' företagen. 29februari 1980 Jagvill tillsist kommenterapåståendet att det inte skulle finnas någon plan för den s. k. akuten, den aktivitet somindustridepartementet utövar. Otn den industriel- råkat ut för ett missförstånd. Vi arbetar enligt samma lautvecklineen principer som under den förstatrepartiregeringens dagar. Under detta anförande övertog tredje vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. THAGEPETERSON (s): Jag måste säga att jag är litet överraskad.Industriministern tyckte uppenbarligen så bra om mitt anförande och minasynpunkter all jag bara hörde uttrycket "vi är överens om det mesta"om fråga efter fråga. Då måste jag fråga industriministern: jag tyda deltaså alt vi nu kommer all få igenom de socialdemokratiska förslagen här iriksdagen? Del kanske finns anledning för oss att efter den härinlerpellalionsdeballen sätta oss ned och gå igenom de olika förslag somsocialdemokraterna här lagt fram och de synpunkter som jag fört fram idebatten. Jagvill inte svartmåla, ulan jagvill i stället säga: Låtoss hjälpas ål för all få bukt med svartmålningen. 1980-talel får intebeskrivas bara som dystert och omöjligt. Men vi får inte heller fly frånverkligheten, den verkligheten all befinner sig i en ekonomisk kris medett gigantiskt budgetunderskott och en utlandsupplåning som slår allarekord. Klarar vi inte alt återställa balansen i vår ekonomi får vi inte helleren effektiv och framtidsinriktad industri. Jag upplevde industriministerns svar som förnöjsamt. Jagtyckte att problemen förminskades eller förnekades - allt verkade vara bra isvensk industri. Det vore bra om det vore så, men så är del inte. Jag har pekatpå raset i industrins investeringar, på det alltför låga forsknings- och utvecklingsarbeteti företagen, på att löntagarnas ställning inte är sådan alt deras kunnande,erfarenheter och engagemang kommer till sin rätt och på all planeringen inte ärsom den skulle behöva vara, en planering för ökad hushållning med de totalaresurserna i vårt land. Del oroar mig att vi har stora brister i denindustriella framförhållningen och planeringen. Och jag är inte säker på allindustriministern helt inser läget för industrins framtid, eftersom det intefinns så myckel av oro hos industriminislern. Detta sker i då vi på löpande band uppleverstrukturkriser i näringslivet, kriser som hotar all slå ut hela branscher, däföretag läggs ner i en takt som aldrig förr, då människor ställs arbetslösa,eftersom det inte finns några tillväxande industrier att gå till, och dåframtidssatsningarna rasat. Dessutom blir vi alltmer medvetna om de svåra kravsom 1980-lalet ställer på oss genom hård konkurrens och snabb ökning avdatorisering och industrirobotar. Beträffandeplaneringen vill jagsäga all det ute i debatten harförekommit en grovtfelaktig beskrivning av hur socialdemokratin vill utveckla den .Nr 97 Man har sagt all vi vill bygga upp en fullkomligt Fredaeen den gigantiskstatlig byråkrati, Detta är felaktigt. Men vet vi att 29 febrinri 1980 sanningenär att de statliga planeringsresurserna är helt otillräckliga, Del vetjag att också industriministern anser. De är också obetydliga. De q j industriel räcker inte enstill för att utarbeta ett rimligt beslutsunderlag för brandkårs- ;utvecklineen utryckningarna. Sanningen är all staten tvingas göra storainsatser med skattemedel utan all ha ett genomarbetat och vederhäftigt underlagför besluten. Långt mindre räcker naturligtvis de statliga planeringsresursernatill för alt ta fram ett underlag för en aktiv offensiv industripolitik. Det är här som vi har menat alt en förstärkning måstegöras. Det är här vi har fört fram våra förslag om en övergripande planering.Utvecklingen under 1970-lalel och problemen inför 1980-lalel styrker oss i våruppfattning. Med dagens verklighet som grund måste stora delar av svenskindustri bli föremål för en övergripande planering. I bransch efter branschuppkommer ju situationen all avvägningar måste göras mellan olika orter ocholika regioner, att samhällets åtgärder krävs för all omstruktureringen inteskall drabba enskilda människor orimligt hårt. Därför måste det, som vi serdel, vara samhället som gör avvägningen, om samhället skall gå in med åtgärder.Det måste ändå vara samhällets sak alt planera för samhällets åtgärder. Det ärju samhällsekonomiska hänsyn som skall styra strukturomvandlingen. Sådanahänsyn kan inte och kommer heller inte del privata näringslivet all la. Jag vill hälsa medtillfredsställelse om frågan om en övergripande planering kan diskuteras i merakorrekta och anständiga former än den debatt som har förts, där manhar kastat sig över socialdemokratins och fackföreningsrörelsens företrädareoch beskyllt oss för en politik vi inte vill ha. Vi vill ha en planering därsamverkan mellan företag, anställda och samhället är grunden. GUNNARBIÖRCK i (m): Jag brukar försöka öka min allmänbildninggenom alt lyssna till vad som bjuds i kammaren. Jag känner en särskild förpliktelseatt höra efter vad socialdemokratins tre främsta företrädare i min egenvalkrets har att berätta, inte minst då , som jag upplever som enman med god vilja och allmän hederlighet. Men del kan inte hjälpas att detibland vilar något akademiskt, kanske rent av magistralt över hans sätt alt sepå problemen. Jag har alltmer kommit all fråga mig om del inte för ThagePetersons del skulle vara av intresse med s, k, varvad utbildning. Skulle haninte kunna länka sig all starta ett eget förelag där ute i och på så sättskaffa sig en praktisk erfarenhet av hur det går till att starta nya förelagoch en insikt underifrån i företagandets psykologi? talar ofta i vi-form. Jag hörde alldelesnyss: Gör vi inga investeringar osv. Varför gör inte någrainvesteringar själv? Det kan väl ändå inte vara så att inte harnågon tillräckligt bra idé. Den nuvarande industriministern och två av hansföreträdare. Om den industriella utvecklingen B. och , har själva varit företagare.För industriministerns del gäller del väl fortfarande. Om för induslriminislerposten i en framlida socialdemokratiskregering skulle han kanske ta chansen just nu och visa vad han duger till äveni praktiken. Jag tror nämligen all del är viktigt all politiker haregen praktisk erfarenhet av del de engagerar sig i, och är juovanligt starkt engagerad i den svenska industriella utvecklingen. Mitt improviserade inlägg kommer fränåhörarplals. Jag har tidigare i kammaren betonat min stora respekt för desvenska företagarna, som arbetar i massmedias och ibland i politikens motvind.Själv har jag aldrig haft modet alt starta ett eget företag - svårigheterna ochriskerna har verkat starkt avhållande. För mitt enkla sätt all se är företagandet främst ettpsykologiskt/c«o/ne/j -och ett psykologiskt problem. Qm vi vill ha någotgjort gäller del att satsa på personer - personer som kan något, som vill någotoch som kan samla människor kring sig, stimulera dem och leda dem. Tag reda påvad sådana människor vill, vilka villkor de anser att samhället bör bereda derasverksamhet och försök skaffa dem en lämplig, för att använda ett modernt ord,"psykosocial" arbetsmiljö! Jag tror mera på psykologi och mindre påideologi i de här frågorna, och jag skulle bara vilja ge rådetatt i de strävanden som han engagerat sig för betänka just detta. Jag ber om ursäkt för alt jag har tagit upptiden, men jag tyckte att i denna trånga krets kanske det ändå skulle kunna gåför sig även för en som inte är expert. noterade alt jag har starkasympatier för det principiella resonemang han för, och han drar därav den någotförhastade slutsatsen att de socialdemokratiska motionerna inom områdetnäringspolitik skulle kunna vinna bifall. Så är inte fallet. Jag ärhelt övertygad om att motionerna kommer att avslås av kammaren därför att - somvanligt, höll jag på att säga - socialdemokratin har påtagliga svårigheter närdel gäller att omsätta sina principer i konkreta förslag och få en anpassningtill verkligheten. Det är ju inte för inte som verkligheten har varitsocialdemo-krafins värsta fiende. Vad jag tycker är positivt med den här debatten är alltsåförsöket all klara ut vissa principiella handlingslinjer och för all del ocksåskiljelinjer. säger all det finns brister i planeringen isamhället. Så till vida är vi överens om det att vi tycker det skulle varaönskvärt att vi hade en bättre handlingsberedskap, alltså bättre kunde förutsevad som sker i näringslivet och därmed också vidta de samhällsåtgärder som ärnödvändiga- Där finns dock en avgörande skillnad mellan mig - det framstår nu efter inlägg ganska klart. ThagePeterson säger att det behövs en övergripande planering. Man skall alltså ha entotalplan, t. ex. för strukturinsatserna inom skogsindustrin. Skulle vi följa del så skulle vi fördröja myckel av delsom sker. Vi har i stället valt strategin all föra koordinerande ochinspirerande samtal med företagen för att sektorsvis och regionalt utröna vilkaåtgärder som måste till för all säkra en tillräcklig takt istrukturulvecklingen och för all också säkra nödvändiga framtidsinvesteringar.Det är fråga om en relativt snabb och handlingskraftig näringspolitik. Skulleden ha ersatts av något slags övergripande planering, så skulle man ha låstfast sig i kontroversiella intressen i onödan, och man skulle också ha fördröjtdet arbete som pågår i förelagen. Här gäller del alltså att, om man går in medplaneringsinsalser, inte motverka ett decentraliserat företagaransvar utanmöjligheter för företagen att hitta positiva och konstruktiva lösningar. Det ärdärför som jag i stället för denna övergripande planering förordar vad jagskulle vilja kalla en perspeklivplanering för näringspolitiken, dvs. altpolitikerna, regeringen och industridepartementet anger långsikliga mål ochgärna också framlägger översiktliga planer men av en betydande principiellkaraktär och med en klar framförhållning, så alt företagen utifrån detperspektivet vet hur samhället ränker sig framtiden och kan orientera sina egnadispositioner och lägga upp sin egen planering. I det här arbetet måstesjälvfallet fackföreningsrörelsen lika väl som företagen spela med. Detförutsätter en nära samverkan. Får jag säga, att hur vi nu än lägger uppnäringspolitiken är del helt avgörande för hur vi lyckas all vi klararsamhällsekonomin. Gårdagens debatt om finanspolitiken är ur den synpunktenlitet illavarslande. Däremot tycker jag att debatten efteråt, bl.