prot · G309160 · 1979-12-31 00:00:00 — Detta iiringet som kan garanteras av lagar, utan del garanteras genom socialaprioriteringar och genom resurser som någorlunda ställs i proportion lillbehoven. Men den förutsättningen existerar inle. Tvärtom - denhåller på atl undergrävas. Från höger sprider sig nu ropen om nedskärningar påden sociala sektorn. Överallt är kommunerna under tryck och börjar spara ochturnriia på sina skyldigheter. Stämningar bubblar upp. som sprider förakt rnotfirtliga och utslagna, utmålar dem som parasiter eller föraktliga trasproletärer. Till alltdetta står utskottet passivt. Man blundar i den formella enighetens ochrnan vill inle diskutera den verkliga frågan, för den är ingen Den iir en kampfråga. Frågan giiller om den sociala nedrustningenskall lyckas och de reaktionära strömningarna ta över. 78 socialtjänstlag i världen får någolinnehåll, om man inle bekämpar den socialareaktionen ekonomiskt och ideologiskt. Det är miirkligt all socialde- Nr 160 rnokraterna i inle vill inse detta. De nöjer sig rned en enighetsom Jisdagen den bjuds i utskottets skrivning. Men den enigheten iir juredan torpederad ute i - j ggy Utvecklingen pekar på skiirpl strid mellan framstegets och I den striden inåste hela arbetarrörelsen la stiillning. Med delta vill jag inte påstå alt utskottetsställningstaganden enbart består av fraser. Visst finns det konkretaoch positiva idéer. En av de mest välgörande var atl man - åtminstonetemporärt - avvisade den liberala minoritetsregeringens förslag om utökning avdet psykiatriska tvånget rnol vissa kategorier utslagna. Del förslaget markerade liberalismens bankrutt i Sverige.Mer bankrutt kan nämligen inle en liberalism vara än när den vill föra nyakategorier medborgare in under psykiatrins herraviilde. iir sorn bekantett djupt efterblivet land på delta område. Tillståndet inorn psykiatrin iir ennationell skandal. Den representerar det mest antidemokratiska, för människordestruktiva, ovetenskapliga och sämst skötta elemenlel inom vårdsektorn. Allutvidga etl sådant fördärvligt systems befogenheter vore en djupt reaktionärhandling. Del sociala tvånget mot vuxna åren fråga som skjutits överpå en siirskild utredning. Men del finns närvarande under ytan i dagensfrågeställning. Det finns en våg av krav på vidgat tvång. Det iir kravsorn speglar krisen i samhället och också speglar desperationen som mångasocialarbetare upplever, i och för sig uppriktigt. Det finns därför skäl atl göra vissa markeringar lilldenna orndebaltefade fråga. Det är en missuppfattning alt det finns för litetadministrativt tvång i . är i del stycket allt annal änliberalt. Det finns tvärtom elt övermått av tvång - och etl överman avdeslruktivl tvång. Det är liitt alt få folk Ivångsomhändertagna i del svenskasamhiillel - myckel liittare än folk tycks tro. är illa kiintulornlands för sin höga frekvens av tvångsomhänderlaganden, annal landhar så frikostiga indikationer för omhändertaganden. Man skall ha della ibakgrunden när rnan lar stiillning till ropen från dem sorn vill ha ännu meratvång. Vidare: Det iir en omöjlighet all bekämpa de svåramissbruksproblemen med tvångsvård i stor skala. Blotta proportionerna skullegöra detta helt absurt. Det finns uppskattningsvis 300 000behandlingsbehövande missbrukare. Det finns högst 1 000 behandlingsplaiser -jag tror alt del är högt räknat - som ger en någorlunda genomtänkt ochmeningsfull behandling, från olika ideologiska utgångspunkter för all del. All siitla ett par hundra tusen människor undertvångslagar leder ingenstans. Det finns inget all tvinga lill. Och all öppnaför atl hela skikt av befolkningen skulle stå under potentiella befogenheterfrån myndigheterna vore totalt orimligt. En sådan ivångsbefogenhel har inteexisterat i sedan försvarslöshelssladgan upphörde att gälla 1886. Helarättsgrunden för samhället gungar orn man inför sådana befogenheter. Detta äringen socialpolitisk fråga - det iir en konstitutions- och riillsfråga. Nr 160 Tvångsförfogandel mot vuxnamedborgare förutsätter - åtminstone som , , regel - atl behandlingen försiggår på institutioner. Detiir en praktisk och Tisdagenden t t t- i .,,,,,,, ekonomisk orimlighet atl byggainstilutioner för ens av de behand- lingsbehövande missbrukarna, Missbrirkarbehandlingen måste forisält- j, , , , ningsvis till övervägande delalltid försiggå i öppna former. Man måste avvisa den mest reaktionära propagandan motmissbrukarna, rn. rn. . , somständigt utmålar dem som brottslingar och amoraliska människor. Sambandmellan missbruk och kriminalitet finns, rnen del finns huvudsakligen då detgäller narkotikamissbruket, och brottsligheten där har i och för sig enovanligt farlig och destruktiv karaktär. Men rnan skall också komma ihåg atldelta inte gäller för flertalet missbrukare. Vi har ca .300 000behandlingsbehövande. Det finns högst 4 000 ä 5 000 människor i landet som kansägas ha etl kontinuerligt brottsligt beleende. Flertalet brott begås av enliten, ganska speciell kategori människor. Flertalet missbrukare är alkoholister.Den överväldigande majoriteten av dem är inga brottslingar. De är laglydiganiedborgare. Elt civiliserat samhälle måste förhålla sig lill dem i enlighetdärmed. Tvångsförfoganden mot vuxna människor innebär oftast enbehandlings-miissig fara. Att bli tvångsomhändertagen är en svår och intesällan traumatisk upplevelse. Särskilt i psykiatriska sammanhang har den oflaen förödande effekt på själva behandlingen. Tvångsförfoganden skall inle användas så som de blivitanvända när det gäller de vuxna. Där de oundgängligen är nödvändigaskall de användas för all tillskapa en valsituation, som eljest inte föreliggeri det individuella fallet. De skall användas med den största urskiljning ochvara kopplade lill genomtänkta behandlingsprogram av etl slag sominte passiverar utan mobiliserar inneboende personliga resurser. Under ingaomständigheter skall man ha generella lagar, som utsträcker allmännaivångsbefogenheler till hela årsklasser av myndiga niedborgare. Dagens iirende innehåller också förslag till ny lag omvård av unga. Detta förslag har kritiserats. Också vi från vpk är kritiska. Menvår kritik har för den skull inle samma inriktning som den kritik som domineraroppositionen rnot lagen. Del finns knappast något skäl att opponera sig mot alt denrättsliga granskningen av omhändertaganden av minderåriga skärps. Delär en ökning av rättssäkerheten. Socialförvaltningarna är förvisso inga gudaroch deras kompelens är milt uttryckt långt ifrån alllid på loppen. Att detvingas klarare motivera sina ställningstaganden är en fördel och ingennackdel. Ingen sansad människa tror väl f. ö. att en länsrätt vid en omprövningav etl Ivångsomhånderlagande skulle upphäva besluiel om omhändertagande ifallden unge t. ex. befirnn sig rnitl i etl planerat behandlings- ochåtgärdsprogram. Men detnya lagförslaget har andra, verkliga brister. Del drar en myckel skarpgräns mellan frivillighet och tvång. Del är så alt säga antingen del eller del andra.Del kan skapa svårigheter i de fiill där åtgärder vore motiverade gO för att skydda barnet eller denunge men där rnan inte nödvändigtvis behöver tillgripa direkt omhändertagande. I sådana fall får manfaktiskt sämre möjligheter alt bevaka barnets intresse gentemot likgiltigaföräldrar, som vägrar ha kontakt med de sociala myndigheterna. Detta kan ledatill endera av två saker. Antingen avstår myndigheten från att göra något,trots att det skulle behövas. Eller också söker man - för att ändå kunna göranågot -motivera ett omhändertagande, trots alt åtgärder på en lägre nivå hadevarit det lämpligaste. Resultatet kan då bli ökade försök till tvångsomhänderlaganden,vilket väl knappast var vad lagens upphovsmän tänkte sig. Det hade absolut bort finnas utrymme för mer flexiblaåtgärder i det tomrum som hotar mellan den totala frivillighelen och deltotala tvånget. Delta så mycket mer som ingripanden i familjeförhållanden är enkomplicerad sak där man kan ställas inför helt olika individuella situationeroch tvingas tillämpa ganska stridiga värderingar i de olika fallen. ärdet så att barnet faktiskt mår bäst av att kunna få hjälp alt skilja sig frånsina föräldrar, och barnets ställning som självständigt rättssubjekt är i defallen viktig. Men ibland är det så att ett föräldrahem kan vara nog såbristfälligt, men barnets känsloanknytning till föräldrarna är ändå så starkall drastiska åtgärder inte bör företas hur som helst. Och det är sannerligeninte alltid självklart att ett barn ur ett arbetarhem, där det för all delfinns sociala brister, ges någon fördel genom att placeras i fostermiljöer medreligiös, konservativ och trängt moralistisk atmosfär. Det är en annan typ avproblematik som man gärna går förbi. Hänsynstaganden till sådana skildafaktorer försvåras när man bara kan välja mellan rena frivilligåtgärder ochdrastiska tvångsåtgärder. Denna brist menar vi atl man borde ha förutsett ochförsökt möta innan förslaget lades fram. Därav vår tveksamhet. Den grundläggande bristen med förslaget om socialtjänstenär kanske dess allmänna ytlighet. Det avstår från att ge den nödvändiga nyainnebörden åt 1980-lalels socialpolitik. Det hadebehövts ett försvar mot den sociala nedrustningen. Det hade behövts en stor psykiatrisk reform, som hadeupphävt den oerhörda efterblivenheten på detta område. Det hade behövts ett ställningstagande lill drogproblemet,som hade byggt på insikt om vår tids sociala processer. Vilka förlopp framgår, när man gör människor tillpassiva objekt för kapitalets dispositioner? När man rnassförflyltar folk ioplanerade former? När man låter hela regioner gå ner sig i kronisk depression?När man berövar arbetarklassen och arbetarungdomen deras klassmässiga identitetoch fyller tomrummet med vulgär amerikanism och Coca-Cola-kullur? När man frånbörjan delar folk i A-lag och B-lag i produktionsprocessen? När man i politikenpratar om solidaritet och i praktiken främjar konkurrens och hänsynslöshet? Närman upphöjer småborgerlig idyll och en ytligt konflikllös och känslomässigttorftig livsform till norm för uppfostran? Är det då så märkvärdigt om deutslagna passiviseras? Är det då så svårförklariigt att trycket och kylan isamhällsmiljön kan skapa missbrukare även av folk som ytligt sett tillhör devälanpassade? Det hadebehövts en diskussion om hur man skall skapa progressiva former , m. m. 6 protokoll 1979/80:160-161 , m. m. av social kontroll, som kan verka som stöd och spärr fördern som är på väg in i olika utslölningsprocesser. Det hade behövts försök atlskapa en öppnare atmosfär kring missbruksproblemen, så alt människor ulanrädsla öppet kunde vidgå sitt missbruk och därmed verksamt bidra till altaktivt bekämpa det. Vi hade behövt att skillnaderna bakom dagens formellaenighet verkligen hade kommit ut i ljuset. Vi har å ena sidan en borgerligfront, som vill ha social nedrustning, som tycker alt fördelar för kapitalet ärviktigare än socialpolitik, som vill trycka tillbaka pensionärernas, barnensoch de utslagnas levnadsvillkor. Vi har å andra sidan etl folkflertal oeh enarbetarklass, som har ett helt annat intresse, nämligen att slå vakt om sinahotade villkor, alt få makt över sin situation, att befria sig från kapitalets,psykiatrins oeh de sociala apparaternas hantering av människor. De har intresseav att frigöra sig från en filantropisk borgeriig syn på staten, en syn sominte erkänner krisen i samhället utan vacklar mellan en propagandistiskidealisering å ena sidan och nymoralisliska angrepp på de utslagna å den andra.Socialpolitik är och förblir en klassfråga. Den är en fråga om motsattaintressen oeh därmed om strid. Enighet om sådana frågor kan därför bara bliskenbar. Det är bättre att låta skillnaderna öppet träda . Då vet denedtryckta var de står. Då får de lättare atl kämpa själva. GABRIELROMANUS (fp) replik; ägnade stort utrymme i sittanförande åt att tala om frågor som ligger utanför sociallagsliftningen,nämligen vilka resurser det sociala arbetet skall få. Han sade alt del inte varen lagfråga utan en karnpfraga. Jag skulle vilja uttrycka del så här; Det ärinte en lagfråga, del är en budgetfråga. Del kan tänkas att vi blir oense, atldagens enighet inte kan upprätthållas. Som har påpekats skall den nyalagen träda i kraft , och budgetfrågorna för den periodenbehandlar vi inte . Del är inte en riktig beskrivning när sägeratt det finns något slags borgerlig front som vill ha social nedrustning. Vihar haft icke-socialistiska regeringar , Verkligheten är atl denoffentliga sektorn har byggts ut . Ökningen på flera områden harvaril större än någonsin, stödet till handikappade, barnomsorgen osv. Det ärinle så alt vi har mött behoven, men ökningen har varil starkare än tidigare.Då är det en egendomlig verklighetsbeskrivning alt tala om en väldig kamp.Visserligen har vpk föreslagit oerhört stora ökningar därutöver, men del ärklart att om man aldrig behöver ta hänsyn lill ekonomin och visa varifrån manskall ta pengarna, finns det heller ingen gräns för vad rnan kan föreslå. Jag är tacksam för den nyanserade diskussion Svenssonförde om lagen om vård av unga. Det visar atl vi faktiskt kan få etl utsträcktsamförstånd i den frågan. Det är naturligtvis inle så, precis som Svenssonsade, atl barnets rätt blir sämre därför atl man får en bättre och grundligarerättslig prövning av tvångsomhändertagandet. Det var bra att det sades. På enpunkt vill jag fästa uppmärksamheten på vad utskottet har sagt; jag Nr 160 tror att kritiken bygger på ett missförstånd. Vi föreslårnu alt man inte skall T\ kunnatvinga på människor en övervakare för deras barn. Det skall vara en t igon kontaktman,som rnan får frivilligt. Men om föräldrarna säger nej till en sådan konlaklinan betyder ju inledet atl man skall släppauppmärksamheten Sorinlt"' på situationeneller atl man bara har tvångsomhändertagande atl la till, ' - rn. Tvärtominnebär det all de anställda inom får skyldighet att hållakontakt med den familjen. Om föräldrarna vägrar all ha kontaktman är det etlsvårare fall, som det inte är lika lämpligt att överlåta lill en lekman.Utskottet säger också myckel klart på s, 31 i silt betänkande: "Socialnämndenkan således aldrig underlåta att arbeta för atl ge ett barn del skydd ellerstöd som behövs, även om vårdnadshavaren avböjt socialnämndens erbjudande omhjälp," Detta är alltså tvärtemot vad som har hävdats i debatten,bl, a, därför att man inte närmar-e har tagit del av vad utskottet har sagt.Jag tänker da inte på utan på deltagare i debatten i allmänhet. Sedan tänker jag avstå från alt ge mig in på en debatt omtvångsåtgärder mot vu.xna missbrukare, eftersom vi inte föreslår att den fråganskall avgöras . Jag accepterar naturligtvis inte den beskrivning avpropositionen som här gav, är motståndare tillutvidgat tvång. För min del har jag aldrig lyckats förslå varför man vill göraså oerhört stor skillnad på sjukvård och socialvård i del avseendet. Jag trorinte att missbrukarna ser del på det sättet. Men, som sagl, den diskussionenfår vi återkomma till vid elt senare tillfälle. Jag är inte hell övertygad ornalt kommunisterna då kommer atl gå på den linje som JörnSvensson har förfäktat. Det finns nog oenighet hos er lika väl som hos deflesta andra i del fallet, (vpk) replik; Det finns en dålig parlamentarisk stil i dethär landet. När rnan inte vill ha en diskussion om de materiella realiteterna hittar man alltid på en anledning att dela upp ärenden eller atl hänvisa lill ärendens uppdelning på elt sådant sätt att man slipper den diskussionen. Dagens situation är ju delvis en följd av detta. När rnan följer den här traditionen kommer rnan i den ställning som nu befinner sig i. Man kan komma med en mängd mycket välljudande programförklaringar, som kan låta väldigt bra, just därför alt man inle ulan först i ett avlägset sammanhang är nödgad att ta upp de materiella och sociala samhälleliga realiteter som skall fylla dessa programförklaringar med innehåll, Jag vet inte om tänker fortsätta atl linda in dem av svenska folket som lyssnar på den här debatten i bomull, men nog är det väl så att man inom den borgerliga regeringen - liksom man gör från sådana regeringars håll som är verksamma i krisdrabbade borgerliga samhällen - förbereder omfattande besparingsprogram. Man för en finanspolitik som innebär att rnan inte ger något egentligt tillskott för att möta de breda lagrens efterfrågan. Följden av det är att den ekonomiska aktiviteten stannar på ett lägre plan . Nr 160 samhälleliga apparaternas inkomsterblir inte vad de annars skulle bli. , , , leder till rop på besparingar. ..nn Vilka är det dä som drabbas avbesparingar? Del är naturligtvis de sämst ställda- det är det faktiska läget. Just nudiskuterar ju folk den stora politiska ..... frågan: Vad är det och hur mycketär det som den borgerliga regeringen vill föreslå i form av nedskärningar pådet sociala området under nästkommande m. m. Det måvi väl få lov att diskutera , för det har väl ända, ,avgörande betydelse för innehållet i den socialtjänstlag och i hela den syn päsocialpolitiken som här står och formellt till debatt. Det måsteväl hålla med om, liksom om att det står olika intressenoch olika åsikter bakom den fraseologiska enigheten. () replik: säger atl det är en dåligparlamentarisk tradition alt diskutera lagfrågor för sig och budgetfrågor försig. Jag tycker det är en dålig kommunistisk tradition att försöka dra inallting i varje debatt och varje gång diskutera om vi skall ha ett nyttsamhälle eller inte, klasskampen och allt det andra - i synnerhet om man går sålångt att man insisterar på att vi, när vi antar en socialtjänstlag som skallträda i kraft , skall diskutera inte bara rykten om vilkabesparingar regeringen förbereder utan också konjunklurpolitiken och vilkettillskott man vill ge efterfrågan nästa ar. Det är att driva den kommunistiskadebattekniken litet väl långt, enligl min uppfattning. Vi diskuterar nu enlagstiftning som skall gälla under olika konjunkturer. När nu har tagit upp frågan om den socialatryggheten kan jag visa på att den under de år som har gått undericke-socialistiska regeringar - det har varit kärva är i och för sig - harförbättrats. Det är den faktiska verkligheten. Det är klart alt vi nu kommeratl få en besvärlig tid när vi skall göra besparingar i de offentligautgifterna - det är alla medvetna orn, utom möjligen vänsterpartietkommunisterna. Men jag för min del kommer att arbeta för - och jag är övertygadom att det gäller de flesta här i , oavsett parlifärg - att man dåskall sätta de sociala trygghetsåtgärderna främst. Vi får diskuterakompletteringspropositionen, så vi behöver inte göra det . Men även därframgår att barnomsorg och långtidssjukvård skall sättas främst inom denkommunala sektorn. Barnomsorgen är den tyngsta kostnadsposten inomsocialtjänsten. Det är ett bevis sä gott som något för att Svenssonsanklagelser och varningar inte är befogade. (vpk) replik; uttrycker sig nu medvetetvårdslöst för att komma undan problematiken. säger han att det är kommunistisk debattstil att under varje fråga diskutera allting-socialism. 50-årsperspektiv, osv. Det har jag inte gjort. Jag tror inte ens jag nämnde ordet socialism. Jag nämnde ordet klasskamp, men det var därför alt det hör lill den närvarande 84 verkligheten i det borgerligtstyrda . Den är nog så påtaglig för miljonermänniskor här i landet. Det enda jag begär att vi skalldiskutera något mera än vad som har gjorts TjcHaaen den är den materiella verkligheten bakom just de ting som behandlas i o : igon socialtjänstlagenoch vad den enighet som här ytligt sett hålls fram i verkligheten innebär när det kommer till kritan. Sedan tycker jag också att resonerar påett sätt som han måste inse är medvetet vilseledande, när han säger att desociala utgifterna har ökat under en viss regerings eller vissa regeringarsepok. Del tror jag nästan varje regering i det härsamhället kan skryta med. Men det är ju inte det som är det intressanta. Det ärvad denna ökning beror på, vad den går till och hur den står i proportion tillde behov som har vuxit fram. Del är inte bara att hänvisa till atl budgetanslaghar ökat. Situationen har blivit sämre ute i samhället. Därför kan ävennominellt förbättrade belopp faktiskt spegla en social försämring och en socialnedrustning. Sådana problem är nog så påtagliga ute i samhället . Dettavet och andra företrädare för utskottsmajorilel och regering. Vi ser i land efter land-i grannlandet t.ex., där vi i och för sig har en regering av annan politisk färg - går in förstora nedskärningsprogram som ett led i en restriktiv finanspolitik. Mandiskuterar inom regeringen - fastän man ännu så länge inle vill tala klartextom del -stora besparingsåtgärder. Vad jag frågar mig är: Hur skall de påverkasocialtjänstlagens reella innehåll oeh tillämpning ute i samhället den dag deskall sättas i verket? Besparingarna kommer ju att sättas i verket ungefärparallellt med att det beslul som skall fattas skall börja tillämpas. Detmå väl vara en relevant fråga. Man skall inte fatta beslut om skrivningar somman vet atl man kommer att svika sina förpliktelser emot. Det är dendåliga stilen sorn jag vänder rnig emot. i (c): Sorn representant försocialarbetarkåren harjag begärt ordet för att lägga några synpunkter på socialutskottets betänkandeangående socialtjänstpropositionen. Det kanske finns anledning att påpeka atl vad som nuföreslås i socialtjänstlagen i stort sett är en anpassning lill den verksamhetsom har bedrivits ute i kommunerna. Man har så att säga förekommit utredningen.Men jag vill också konstatera att förslaget är ofullständigt och inger en vissoro för framtiden. Det är ett stort ansvar som läggs på den föreslagnaparlamentariska utredningen, som skall komma fram till förslagom bl. a. burmanskall ordna vården av vuxna missbrukare inom ram. Kanske finnsdet också anledning att konstalera alt del socialutredningen harpågått har utvecklats en passivitet inom socialvården som varit väldigt negativför de människor som haft det svårast i vårt samhälle, nämligen gruppen svåramissbrukare av alkohol och narkotika. Här harvarit många turer, som del kanske vore bäst att glömma, för 85 Nr 160 de har-som jag sagt- inte förtutvecklingen framåt. enig närden avlämnade sitt betänkande Socialvårdens mål och medel 1974. Därefterinträffade delta, atl majorilelen av ulredningen hell ändrade åsikt ochjobbade för atl utmönstra vården av vuxna missbrukare ur lagförslaget. Man kan naturligtvis fundera överom det har berott nä absolut likgiltighet , " t- - för denhär gruppen socialt utslagna eller på okunnighet; jag vill hoppas att del är påokunnighet. Jag vill också någol beröra socialarbetarnas roll i dendebatt som förts rörande missbruksvården . - kanskeockså alltjämt -har en grupp, sorn uppträtt som s. k. självulnämnda experter påsocialvård, talat om alt något tvång skulle vi inte ha inom socialvården, ulandet skulle vi lämpa över på sjukvården. Det kanske bör noteras att dessa s. k.experter inte har haft särskilt stark förankring i verkligheten när det gällerden dagliga verksamheten bland utslagna människor. De som jobbar med problemenredovisar andra synpunkter, och det har också kommit fram i debatten undersenare lid. Jag har velat ta upp den här frågeställningen därför atljag finner del angelägel all den parlamentariska utredningen, när den går tillverket för alt lösa dessa frågor, aktar sig för all lyssna lill dåligarådgivare. Del är positivt att socialutskottet har kunnat enas, sålångt det nu har skett, i sitt belänkande när del gäller det förslag som i dagligger på kammarens bord. Men man blir ändå en smula konfunderad när man läserdet särskilda yttrande som den socialdemokratiska gruppen har fogat tillbetänkandet. 'Den enskilde skall med förtroendekunna vända sig till med begäran om hjälp ulan atl riskera ickeönskade konsekvenser i form av olika tvångsåtgärder. råder enighet omatt samhället i vissa fall måste kunna använda sig av tvångsåtgärder mot denenskilde när detta erfordras för alt avvärja etl hot rnol någons liveller hälsa. Så kan vara fallet vid missbruk av alkohol eller narkotika."