prot · G30990 · 1979-12-31 00:00:00 — Jag är naturligtvis medveten om att vi har en organisation och en beredskapsplanläggning för stora katastrofer, men frågan är om den planeringen räcker till för katastrofer av den storleksord ning som det här kan vara fråga om. Statsrådet säger: "Katastrofberedska pen planerades ursprungligen främst med tanke på stora flyg- och järnvägs olyckor --------------------------- ." Sådana bedömer vi i vanliga fallsom mycket stora olyckor - det kanröra sig om flera tiotal eller kanske rent av hundratals skadade människor vidden typen av katastrofer. Men tänk om vi skulle få ett stort reaktorhaveri, med ettradioaktivt moln mot en större tätortskoncentration! I så fall handlar det omen katastrof av en helt annan storlek än de som vi någonsin har varitvana . Räcker då en katastrofberedskap som är i huvudsakdimensionerad för så att säga, om uttrycket tillåts, "mera normala"katastrofer, av det slag som vi har haft några stycken av ? Jag vill ställa en rak fråga: Om det skulle hända en storolycka vid 44 , kan dåsjukvårdsorganisationen ta hand om de människor som i så fallbehöver sjukhusvård, t. ex, om vi får in ett radioaktivt moln över ? Ellermåste vi konstatera att vi inte har den kapaciteten? Om vi inte härdenkapaciteten, kan vi då räkna med att inom rimlig tid kunna bygga upp ensjukvårdskapacitet som gör att vi med kort varsel kan ta hand om kansketusentals akut strålskadade människor? Och vad kommer i så fall en sådan sakatt kosta? Jag förstår att den senare bedömningen är svår att göra, men jagvill fråga hur statsrådet ser på våra möjligheter att nu eller inom rimlig tidfå en sådan sjukvårdsapparat att vi kan ta hand om den mycket stora mängdmänniskor det kan bli fråga om. Om sjukvårdsberedskapen vid reaktorolyckor Av mitt frågesvar framgår att vi har en godmedicinsk katastrofberedskap, åtminstone mot olyckor av måttlig omfattning.Organisationen har prövats vid övningar och vid större järnvägsolyckor. När det gäller atomolyckor av den storleksordning som PärGranstedt har talat om i sin fråga vill jag erinra om att expertisen inomområdet anser att sådana olyckor är högst osannolika. Som jag har nämnt i frågesvaretavser emellertid regeringen att - när remissbehandlingen avstrålskyddsinstitutets rapport avslutats -ta ställning till vilka ytterligare åtgärder som kan anses motiverade för atthöja den medicinska katastrofberedskapen. Jag vill dock nämna att man inovember 1978 hade en övning vid . Där är kringliggandesjukvårdsområden informerade, och överenskommelse har träffats med dessa burmanskall handla vid sådana här tillfällen. Jaganser det lämpligt att vi avvaktarremissbehandlingen av den här rapporten innan vi går närmare in på dessautomordentligt svåra frågor. PARGRANSTEDT (c): Jag är på det klara med att vi har enkatastrofberedskap som gör att vi kan ta hand om olyckor av "måttligomfattning", som statsrådet säger. Men här handlar det inte om olyckor avmåttlig omfattning utan om olyckor av omåttlig omfattning, måste man säga. Visst är det sant som statsrådet säger att man harbedömt en reaktorolycka av sådan omfattning att den kan leda till att tusentalsmänniskor får akuta strålskador som osannolik. Men jag vill påminna om att mani reaktorsäkerhetsutredningen - och det refereras i - beskriver sannolikheten för en storreaktorolycka som ungefär 1 på 60. säger man att osäkerheten ibedömningarna är så stor att sannolikheten för en stor reaktorolycka,.om Abygger ut till 12 reaktorer i och låter dem gå , kan vara såstor som 1 på 4. Och handlar det inte längre om smä sannolikheter, utan dåhandlar det om en eventualitet som vi måste räkna med om vi har ett betydandekärnkraftsprogram här i landet. Det är litet svårt att få ett alldeles rakt besked avstatsrådet . Jag kan inte tolka hennes uttalande på annat sätt än att om reaktorolycka av den här omfattningen skulle inträffa , sä har vi inteförutsättningar att på Om narkotikamissbruket bland ungdomar ettriktigt sätt ta hand om alla de människor som dä berörs. Det är i så fallmycket allvarligt. Om denna tolkning är felaktig hoppas jag att statsrådet ifrån om det. Jag tolkar också svaret så, att man nu inte ens vet vilkaförutsättningarna är för att inom en rimlig framtid bygga upp denna typ avsjukvårdsberedskap. Det skulle i så fall vara ännu allvarligare. Vi har självfallet inte sjukhusplatseromedelbart. Det måste vara katastroforganisationen som ställer dessa platsertill förfogande vid en katastrof av den storleksordning som det här är frågaom. F. ö. hävdar jag fortfarande att det är viktigt att viinväntar remissbehandlingen av den av mig nämnda rapporten. Då den är klarskall vi vidta de åtgärder som anses erforderliga. Oklarheten kvarstår dess värre. Man kan alltsåtänka sig åtgärder efter en remissbehandling. Det innebär väl fortfarande attvi t. v. måste leva i en situation där vi inte har de förutsättningar somskulle behövas om det skulle inträffa en verkligt stor reaktorkatastrof. Närdet gäller frågan huruvida vi kommer att få de förutsättningarna efter dennaremissbehandling och de åtgärder som då kan anses erforderliga, får vi väntaoch se. Jag måste säga att det inte är en särskilttillfredsställande situation. Vi har faktiskt kärnkraftverk i drift här ilandet, och det finns ju planer på att vi skall få ännu fler. Överläggningenvar härmed avslutad. § 7 Omnarkotikamissbruket bland ungdomar Socialministern erhöllordet för att besvara () anmälda fråga, 1979/80:306,och anförde: har frågat mig om jag ärberedd vidta åtgärder för att ansvarig myndighet skall använda de lagligainstrument som står till förfogande för att förhindra att ungdomar knarkar nersig och blir prostituerade. Liksom har jag upprörts avnarkotikamissbrukets tragiska följder. Jag har förklaratatt missbruket hör till våra allvarligaste sociala problem och måste bekämpasmed alla medel. Jag har framhållit att regeringen i årets budgetpropositionföreslår en kraftig ökning av insatserna mot alkohol och narkotika, och att viförsöker angripa problemen på olika fronter - också genom ett ökatinternationellt samarbete. Ansvarig myndighet när det gäller unga missbrukare är iförsta hand kommunerna och deras sociala centralnämnder. nämndernabåde befogenhet och skyldighet att omhänderta unga missbrukare församhällsvård när det är uppenbart att ett ingripande är påkallat. Det finns tecken som tyder på att sociala centralnämndernai större utsträckning än har tillgripit de åtgärder som lagenerbjuder, vilket är väl befogat mot bakgrund av det eländiga tillstånd sommånga missbrukande ungdomar befinner sig i. Efterfrågan på platser på ungdomsvårdsskolornaökade i jämförelse med . Motsvarande bilduppvisar andra barn- och ungdomsinstitutioner. Missbruk av narkotika är envanlig orsak för intagning. Samhällets reaktion mot ungdomsprostitutionen harockså medfört en ökad intagning vid ungdomsvårdsskolorna. angavsbeträffande av de flickor som intogs prostitution som skäl för kommunernasansökan om plats. När det gäller missbrukare som har fyllt ger lagenom beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall, LSPV, samhället möjlighetatt ta in missbrukare för vård mot deras vilja. En publiceradundersökning visar att antalet ingripanden enligt LSPV ökat kraftigt när detgäller alkoholmissbrukare. Detsamma gäller troligen för narkotikamissbrukareeftersom en allt större del av narkotikamissbrukarna är biandmissbrukare förvilka alkohol ingår i missbruksbilden. Jag vill också erinra om att riksåklagaren harrekommenderat en skärpt praxis vad gäller åtal vid narkotikaförseelser. Berörda myndigheter och organisationer följer nu uppriksdagens beslut om åtgärder mot narkotikamissbruket. Specielltintressant i detta sammanhang är den försöksverksamhet som pågår i skolan medatt förbättra skolans metoder att hjälpa ungdomar i riskzonen. Vidare kommer enhandbok för skolpersonal i narkotikafrågor att ges ut . har tillkallat en arbetsgrupp somskall behandla frågor om unga lagöverträdare. Gruppen härtill uppgift attklargöra om polis eller socialvård skall utreda misstankar om brott blandminderåriga. skall man diskutera vilka åtgärder som skall vidtas nären minderårig begått ett brott. kommer utredningen omnarkotikamissbrukets omfattning att redovisa resultatet av sitt arbete. Vikommer alltså att snart ha en fastare grund när det gäller att pröva vilkaytterligare åtgärder utöver de pågående som måste till för att bekämpa missbrukoch prostitution. Avslutningsvis vill jag framhålla att samhället aldrig kanacceptera narkotikamissbruk. Såväl myndigheter som alla vi medborgare har ettansvar och en skyldighet att akUvt bekämpa narkotikamissbruket i alla dessformer. Om narkotikamissbruket bland ungdomar RUNEGUSTAVSSON (c): Jag ber att få tacka socialministern försvaret på min fråga. Jag ställde frågan efter det att jag hade läst de artiklarsom fanns i tidningen om narkotikamissbruket och om hur ungdomarhamnat i detta elände. Då, liksom tidigare, frågade jag mig: Hurkan det vara Om narkotikamissbruket bland ungdomar möjligtatt unga flickor, , nerknarkade driver omkring påMalmskillnadsgatan utan att myndigheterna ingriper? Personer ute i landet harflerfaldiga gånger frågat mig: Varför gör ni politiker i ingenting åtmissförhållandena, utan låter dessa unga människor driva omkring, nerknarkadeoch missbrukande alkohol, för att sedan hamna i kriminalitet och prostitution?Varje gång har jag svarat ungefär så här: Det hjälper inte hur mänga lagar vistiftar i och vilka åtgärder vi än vidtar, om inte dessa följs upp pådet lokala planet. Vi har ett instrument mot dessa vinddrivna ungdomar,nämligen barnavårdslagen, som i de här fallen kan tillämpas pä ungdomar upptill . Barnavårdslagen har ju kommit till för att skydda ungdomarsom har fått problem eller befinner sig i situationer som de själva inte kankomma ur eller har kraft att klara av. Jag vågar påstå att om vårasocialnämnder ute i landet verkligen hade gjort ingripanden pä tidigare stadierhade många, många ungdomar räddats från att hamna i en situation som sedan letttill kriminalitet. Jag är tacksam för det svar jag har fått och för desynpunkter som där kommerfram. Jag noterar också med tacksamhet riksåklagarensrekommendation om en skärpt praxis när det gäller åtal förnarkotikaförseelser. Jag vet att många socialnämnder verkligen använder delagliga instrument som står till förfogande, men det finns också socialnämndersom alltjämt är passiva. Man borde kanske via göra enundersökning av hur lagstiftningen följs upp ute i landet. Det kan ibland varaolika ideologiska uppfattningar som ligger till grund för hur man tillämparlagstiftningen, och det drabbar i så fall ungdomarna. Anser socialministern att det skulle gagna frågan att göraytterligare en undersökning i syfte att få till stånd en mer enhetligtillämpning av den lagstiftning som vi har på det här området? Det är helt klart att det, som , har varit en osäkerhet i tillämpningen av de lagarsom vi faktiskt har och som kan användas i det här syftet. Som jag framhöll imitt svar har emellertid en uppstramning skett , kanskemest beroende på att debatten både om vårt ansvar som medmänniskor och ommyndigheternas ansvar har svängt i en annan riktning. Jag tror dock att vikommer att ha en osäkerhet framöver ända till dess att har fattatbeslut om socialtjänstlagen, där de nya ramarna för ansvaret för vårakommuninvånare läggs fast. Så länge den lagen inte har antagits kommer vi, somsagt, att ha en viss osäkerhet. Men det hindrar inte att vi med all kraft sertill att de människor som behöver vård får det inom ramen för de lagar ochförordningar som vi redan har. Att lagstiftningsarbete pågår är ingen ursäktför att låta människor gå under. Därför följer vår beredningsgrupp de härfrågorna med stor uppmärksamhet, som väl vet från sin tid somsocialminister - han lade en god grund för det här arbetet vid departementet.Vi har täta kontakter med för att de här Nr 90 frågorna skall få sin rätta behandling. Överläggningen var härmed avslutad. § 8 Om tilläggsdirektiv till ensamförälderkommittén Socialministern erhöllordet för att besvara () anmälda fråga,1979/80:324, och anförde: har frågat mig om jag avser attkomplettera direktiven till kommittén för ensamstående föräldrar "i syfteatt kompensera de försämringar som föreslås för denna grupp ibudgetpropositionen". har enligt sina direktiv i uppdragatt klarlägga vilka behov av särskilda stödåtgärder som finns förfamiljer där föräldrarna lever på skilda håll eller där en av föräldrarnasaknas. Utgångspunkten bör vara att stödet riktas till barnen. Vidare börsyftet med samhällsstödet vara att barn till föräldrar som lever åtskilda ochbarn vars ena förälder saknas skall tillförsäkras levnadsvillkor som så långtmöjligt är likvärdiga dem som tillkommer barn med sammanboende föräldrar. Det framgår således klart av direktiven att samhälletsstöd bör utformas så, att inget barn skall behöva växa upp under sämrebetingelser än andra barn på grund av att föräldrarna lever åtskilda eller avandra skäl är ensamma. Några kompletterande direktiv till kommittén behövsdärför inte. ULLAJOHANSSON (s): Jag ber att få tacka socialminister fördet svar jag har fått. Det kan ju synas underligt att man ställer en sådan härfråga, men det finns flera skäJ till det. Ett är att man inte är så van vidsådana uppgifter som de som lämnats pä denna punkt. När jag hörde dem ställdejag mig frågan: Skall utredningen fortsätta att arbeta som om ingenting hänt?Skall de inbesparingar samhället nu kommer att göra ändå räknas in i dettotala stödet till den samlade gruppen ensamstående med barn eller skall deräknas av från det totala stöd som tidigare utgått? Jag trodde att det senarevar mest realistiskt. Socialminister har givit en mycket generöstolkning av kommittédirektiven, nämligen att syftet med stödet skall vara attinget barn skall behöva växa upp under sämre betingelser än andra på grund avatt det har en ensamstående förälder. Men det heter också i direktiven:Kommittén bör i princip arbeta inom ramen för de totala kostnader som finnsoch framlägga förslag till förändringar av samhällets stöd. Förslagen omstödinsatser skall alltså ligga inom ramen för de nuvarande totala kostnaderna.Det är det jag har satt frågetecken för. F. n. har ungefär 400 000 barn ensamstående förälder ellerofullständig familj. Om man räknar bort dem som har ny pappa eller mamma i formav 4 protokoll 1979/80:87-93 Om tilläggsdirektiv till ensam-fö rälderkommittén sammanboendeeller på annat sätt, rör det sig om 150 000 barn. Vi har tidigare ändrat bostadsbidragen och gjort demgenerösare, höjer vi inkomstgränserna. Det har på ett parårminskat det antalbarnfamiljer som får bostadsbidrag med i runt tal 40 000, Många kommuner försöker ordna daghems- ochfritidshemsplatser, men minskar kommunernas möjligheter att helhjärtat satsapå utbyggnad av barnomsorgen, när man genom förslag i propositionen skjuter uppde utlovade statsbidragen. Kommunerna kan inte fullfölja sina utbyggnadsplaner,inte ens dem som gjordes upp förra gången mellan kommuner, landsting ochregering. A v de ensamstående mödrarna med barn under skolåldernarbetar . När barnen kommer upp i skolåldern arbetar av deförvärvsarbetande mödrarna 35 timmar eller mera . De är i stort behovav barntillsyn. Vi måste prioritera barnomsorgen, rätten till bostad åtbåda föräldrarna samt ett ekonomiskt stöd till icke vårdnadshavare för att deskall kunna utnyttja umgängesrätten. Ser vi på de ensamstående föräldrarnasbostäder, kan vi konstatera att trångboddheten är mycket större i denna gruppän i andra grupper. Man är i stort behov av socialhjälp. Förutom dessa bristerfinns det även brister när det gäller intellektuell och kulturell stimulans. Jag skallbe att få återkomma i ett nytt inlägg. Det är alldeles riktigt som här, att ensamförälderkommitténs uppgift är att skapa ett system somger barn så likvärdiga möjligheter som det någonsin går att åstadkomma i dettaland. Detsamma gäller den utredning som sysslar med flerbarnsfamiljernassituation. Vi eftersträvar alltså att skapa likvärdiga förutsättningar förbarn. När det gäller kommunernas möjligheter vill jag göra ettpåpekande. Det är riktigt att regeringen har föreslagit en förskjutning avutbetalningen av det kommunala skatteutjämningsbidraget. Men det har skett enkraftig ökning av skatteutjämningsbidraget till kommunerna. uppgickbidraget till kommunerna till . 1980 föreslås 38miljarder kronor. Det är en fantastisk ökning, och det ankommer på kommunernaatt prioritera de grupper som bäst behöver stöd. Det har också varitutgångspunkten för de förhandlingar som jag har fört med . Utöver det kommunala skatteutjämningsbidraget föreslåsockså - jag vill påpeka detta - nästan ytterligare förutbyggnad av den kommunala barnomsorgen. Kommunerna har faktiskt en god grundatt bygga vidare på. En förskjutning har ägt rum av dessa 750 milj. kr., men iövrigt har kommunerna fått stora tillskott. ULLAJOHANSSON (s): Att det är oroligt ute i kommunerna när detgäller utbyggnaden av barnomsorgen råder det inget tvivel om. Jag har bl. a,fått höra att har givit sociala centralnämnden i uppdrag attarbeta fram tre olika alternativ för utbyggnad, ett som skulle följa planen ochtvå som skulle ha en lägre utbyggnadstakt därför att man anser sig inte kunnafölja planen. Dessutom får kommunerna andra utgiftsökningar, som kan påverkaden kulturella stimulansen av barnen, t. ex. indragning av statsbidraget tillskolbyggnationen. Många sådana här saker skapar oro ute i kommunerna. Hur en kommun skall agera är beroende av hur många barnoch gamla som finns i kommunen och hur stora insatser som behöver göras.Eftersom kommunerna försöker undvika skattehöjningar, satsar de inte i förstahand på sådana stimulansåtgärder som vi kanske skulle vilja satsa pä för deensamstående och deras barn. Även andra saker såsom hyreskostnaderna och matkostnadernapåverkar de ensamståendes situation. Vi kanske inte i detta läge skall kräva avkommunerna att de skall prioritera utbyggnadsobjekt, utan vi skall kanske ocksåtänka litet på hur vi själva agerar för att prioritera så att dessa grupper fåren annan situation. Förutvarande socialministern gav dennakommitté möjlighet att låta göra en kartläggning av helasituationen för de ensamstående och underhållsskyldiga. Man blir litet ängsligför vad man skall kunna göra åt alla de motioner som kommer in till dennakommitté från olika ledamöter när det gäller möjligheten att bygga utumgängesrätten, resebidragen och sådana saker. Man märker ju en ekonomiskåtstramning på alla områden. Om tilläggsdirek-' tiv till ensamförälderkommittén Jag vill bara åberopa vad jag sade tidigare omutvecklingen av bidragen till kommunerna. De talar för sig själva. Därutövervill jag tillägga att borttagandet av den allmänna arbetsgivaravgiften harinneburit ett tillskott till kommunerna som motsvarar en kommunalskatt påungefär , alltså ett belopp som vida överstiger vad bortfallet av de 750miljonerna skulle kunna leda till i fråga om kommunala skattehöjningar. När det gäller förändringen av inkomstgränserna förbostadsbidragen vill jag påpeka att det faktiskt var som beställde enöversyn av inkomstprövningsreglerna, sä att underhållsbidrag kom att påverkaden bidragsgrundande inkomsten. I det sammanhanget kom bostndsministern framtill att det administrafivt skulle bli väldigt komplicerat att ändra på dettaom man ville åstadkomma rättvisa, med tanke på hur många vuxna som skulle levapå en och samma inkomst. Därför valde man i det läget att göra en mera förenkladändring, dvs. man ändrade inkomstgränserna för bostadsbidragen. Jag vill gärnage den förklaringen. Om medel till det s. k. ULLAJOHANSSON (s): Jag är givetvis tacksam om socialministernvill låta utredningen arbeta på så generösa villkor som anges i det förstasvaret. Men den förbättring av kommunernas ekonomi som socialministern taladeom och som skulle motsvara i kommunalskatt kommer ju bort helt ochhållet. I min hemkommun försvinner precis per skattekrona genom attutbetalningen av bidraget förskjuts i tiden. drabbas av en minskningpå 19 miljoner, och det betyder ganska mycket t. ex. när det gällermöjligheterna att bygga ut barnomsorgen. Dessutom kommer tyvärr andra försämringar i årets budgetatt påverka de ensamstående föräldrarnas situation. Det gäller t. ex.studiemedlen, fribeloppen och tandvårdsförsäkringen. Jag tror därför att dengruppen inte känner sig så väldigt stimulerad av de siffror som socialministernräknade upp. Men vi skall återkomma och göra vad på oss ankommer föratt alla barn skall få växa upp under lika goda omständigheter, som det stod isvaret. Jag tackar än en gång för svaret och hoppas att vi skall få stöd föratt genomföra de förbättringar som behövs. Överläggningen var härmed avslutad. §9 Om medel till det s. k. Socialministern erhöll ordet för att besvaraGeorg () anmälda interpellation, 1979/80:125, ochanförde: har frågat mig om regeringen ärberedd att anvisa medel för det s. k. under kommandebudgetår för att därmed göra det möjligt att bedriva detta forsknings- ochutvecklingsarbete utan avbrott. driver ett utvecklings- ochförsöksprojekt i samarbete med kommun och länslandsting. Syftet med projektet har varit att få erfarenheter för utformningenav den framtida hälso-, sjuk- och socialvården i främst glesbygdsområden. Starktonvikt har lagts på former för samverkan mellan kommun och landsting. Iprojektet har också medverkat forskare från och högskolan iÖstersund. Liknande projekt bedrivs även i . Projektenfinansieras från anslag för forsknings- ochutvecklingsarbete samt försöksverksamhet. I enlighet med de principer somtillämpas vid bidrags-givningen från detta anslag sker en årlig prövning avprojektens inriktning och angelägenhetsgrad innan beslut om medelstilldelningfattas. Före regeringens beslut om bidrag granskas projekten avsocialdepartementets delegation för social forskning, som har till uppgift attbedöma och samordna forsknings- och utvecklingsprojekt innan regeringen tarslutlig ställning. Projektet i har pågått och tilldelatssammanlagt drygt 3,2 milj. kr. Det har givit värdefulla erfarenheter bl. a. ifråga om samarbetet mellan olika vård- och serviceorgan i glesbygd. Med hänsyndels till den långa period som detta projekt pågått, dels till vad som i prop.1979/80:6 om uppgifter och organisation anförts angåendestyrelsens uppgifter inom forskning och utveckling ser jag det emellertid somnaturligt attdet nu görs en samlad prövning av organisation, finansiering m. m.av den verksamhet som bedrivs i . En sådan prövning bör gälla ävenmotsvarande verksamheter i och . Jag har därför för, avsikt att tillsätta enarbetsgrupp i med uppgift att se över behovet ochinriktningen av fortsatt forsknings- och utvecklingsarbete inom primärvård ochsocialvård på dessa orter. a. skall prövas förutsättningarna för attforskningsverksamhet av mer permanent karaktär organisatoriskt knyts tilluniversitets- och högskoleorganisationen. I avvaktan på denna utredning kan jag inte nu ge någrautfästelser om den framtida verksamheten i det s. k. , Förkommande budgetår kommer en prövning att ske på sedvanligt sätt avbidragsansökan som kommer in i departementet och delegationen för socialforskning, Jag vill tackaför svaret på min interpellation. Det framgår av svaret att socialminister anseratt denna försöksverksamhet i har gett värdefulla erfarenheter ifråga om samarbetet mellan olika värd- och serviceorgan i glesbygd. Det ärockså den bedömning som görs av dem som lokalt och regionalt följer dennaverksamhet. Av den anledningen är det inom det berörda området ett starktintresse av att verksamheten skall få fortsätta. Det läge som har uppstått är ytterst bekymmersamt. Ominte medel tillskjuts för det kommande budgetåret måste verksamheten läggasned. Detta sker innan beslut har hunnit fattas om fortsatt forsknings- ochutvecklingsarbete inom primärvård och socialvård på berörda orter. Det kan väl inte vara en rimlig ordning att iär behöva lägga ned en verksamhet, när man troligen kort därefter kommerunderfund med att man vill fortsätta den.