prot · G30950 · 1979-12-31 00:00:00 — Jag tänker däframför allt på de problem som sammanhänger med dimensioneringen av de nuaktuella vårdutbildningarna och de svårigheter som har visat sig när det gälleratt nå upp till den utbildningskapacitet som statsmakterna har fastställt ellerförklarat som önskvärd. I sitt betänkande har utbildningsutskottet bl. a. tagitupp sjukgymnastutbildningen i detta perspektiv. Utskottet framhåller det somutomordentligt angeläget att sjukgymnastutbildningen kan byggas ut snarastmöjligt och ansluter sig till min i propositionen uttalade uppfattning attbestämda åtgärder måste vidtas i detta syfte. Utskottet åberopar härvid ett avUHÄ framlagt förslag som innebär en ökning av nybörjarplatserna /82.Utskottet har inte velat föregripa regeringens prövning av UHÄ:s förslag menanser att regeringen bör undersöka möjligheterna att tidigarelägga UHÄ:sutbyggnadsprogram, så att en del av den föreslagna ökningen /82kan komma till stånd /81. Jag vill på nytt understryka att jag till fullo delar denuppfattning som utskottet gett uttryck åt vad gäller behovet av en snabbutbyggnad av sjukgymnastutbildningen. Detta bör - som utskottet ocksåframhåller - ske genom utbildningsmyndigheternas och sjukvårdshuvudmännensgemensamma - ansträngningar. Initiativ i denna riktning bereds redan inomregeringskansliet. Jag räknar med att regeringen budgetpropositionpå mitt förslag kommer att avisera snara överläggningar med bl. a.Landstingsförbundet i denna fråga. Överläggningarna bör syfta till attåstadkomma en snabbare utbyggnad än den som UHÄ har föreslagit och då även påandra orter än de som omfattas av UHÄ:s förslag. Jag vill också informera kammaren om att regeringen senarei kommer att uppdra åt UHÄ att planera för en ökning av denstatliga sjukgymnastutbildningen vid med 60 nya platsermed början /82. Vad gäller utskottets önskemål om en utbyggnadmed effekt /81 vill jag för dagen inte uttala någonbestämd uppfattning. Jag förutser dock i nuvarande läge betydande svårigheteratt uppnå ett sådant resultat. Sjukgymnastutbildningen är ingalunda den endavårdutbildning som dras med problem med avseende på utbildningsvolymen. Om man undantar utbildningen på sjuksköterskelinjen,kännetecknas de Nr 50 kommunala vårdutbildningarna av ett förhållandevislågt kapacitetsutnytt- Onsdaeen den jande. Genomsnittligt utnyttjas endast70 % av den kapacitet uttryckt i planeringsramarsom statsmakterna har fastställt. Detta förhållande är klart otillfredsställande,inte minst mot bakgrund av att bedömningarna av hälso-och sjukvårdenspersonalbehov bygger på ett särdeles väl genomarbetat prognosunderlag, somsaknar motsvarighet pä flertalet övriga utbildningssektorer. 1 de nämndaöverläggningarna med avser jag därför att ta upp ävenhithörande frågor. Under arbetet med beredningen avförslagen från Vård 77 och av vårdpropositionen har de studerandesorganisationer varit i hög grad aktiva och har visat ett intensivt engagemang.Detta är i och för sig positivt, även om jag på många punkter har svårt attdela deras synpunkter. När nu arbetet går vidare med att omsätta förslagen iutbildningsplaner och sedermera lokala kursplaner, är det min förhoppning attorganisationerna också här kommer att sätta in sitt engagemang och sinerfarenhet i den samfällda strävan att ge vårdutbildningarna ett konkretinnehåll som svarar mot människornas krav på en väl fungerande hälso- ochsjukvård. HANSNYHAGE (m): Det demonstrerades utanför det här huset , och det demonstreras måhända också. Det var blivande sjuksköterskoroch arbetsterapeuter, som bl. a. genom att dela ut flygblad ville ge sittmissnöje till kanna över det ärende vi nu behandlar här i kammaren, dvs. Det är nu inte speciellt märkligt att människordemonstrerar mot vad man tycker är felaktigt, och det skulle aldrig falla migin att förmena någon den rätten så länge det sker under anständiga former. Att jag här över huvud taget tar upp den blivandevårdpersonalens demonstration beror således inte på denna som sådan utan ärfrämst orsakat av att jag tycker att man skall vara helt på det klara med vadman demonstrerar mot, innan man gör det. Dess värre tvingas jag konstatera attgårdagens demonstranter nog inte alldeles ordentligt satt sig in i vadutbildningsutskottet här föreslår och ej heller riktigt förstått den verklighetsom vi lever i. Man får ett intryck av att det är mot Vård 77-utredningensom de demonstrerar, och det intrycket fick jag förstärkt genom det kortasamtal jag hade med en av de unga demonstranterna i går. Det utdelade flygbladet inleds på följande sätt:"TILL DIG, MEDMÄNNISKA. Passa på och bli SJUK NU. är detFÖRSENT." Därefter följer en rad påståenden, som alla har det gemensamtatt förslaget leder till en försämrad utbildning. Även om jag naturligtvis inser att rubriken är satt föratt väcka uppmärksamhet och debatt, så tycker jag att man kraftigt skjuter övermålet. Det är ju inte särskilt konstruktivt och gagnar verkligen inte saken attsöka bibringa den stora allmänheten uppfattningen att är i färd medatt genomföra en totalt undermålig för att inte säga värdelös vårdutbildning. Detta påstående är i sak fel. står imycket stor omfattning helt enigt bakom det betänkande som föreligger.Utskottets ledamöter är inte så ansvarslösa att de skulle lägga fram förslagmed sådana konsekvenser, som demonstranterna vill göra gällande. Det är helt fel att påstå att utbildningarna generelltblir förkortade. Grundutbildningen till sjuksköterska skall i fortsättningenbygga på tvåårig vårdlinje i gymnasieskolan, varefter följer fyra terminersutbildning. har det som bekant varit tre terminer utöver vårdlinjen.Vidareutbildningen till distriktssköterska föriängs enligt utskottets förslag ijämförelse med propositionen. Arbetsterapeututbildningen skallförutsättningslöst utredas vad gäller utbildningstidens längd. Utskottetbiträder alltså inte förslaget i propositionen att utredningsarbetet skallsyfta till en förkortad utbildningstid. Det finns ingen anledning att rikta kritik mot dem somkräver för utbildningen på skilda områden. Det har väcktsåtskilliga motioner med den inriktningen med anledning av propositionen. Dettahar naturligtvis skett med utbildningens bästa för ögonen. Vi har med någotundantag tvingats säga nej i utskottet till dessa förslag, dels därför att vimenar att propositionen tillgodoser de krav man kan ställa, dels också därföratt vi måste ta hänsyn till den ekonomiska verkligheten. I stora delar är det ett enhälligt utskott som står bakombetänkandet. På några punkter har emellertid vi moderater anfört avvikandemening i form av reservationer. Jag vill nu helt kort beröra dessareservationer, som jag härmed yrkar bifall till. Reservation nr 1 gällande tidpunkten då kraven på allmänbehörighet skall gälla kommer strax att behandla, varför jagavstår att göra några kommentarer. Reservation nr 2 gäller anknytningen mellan gymnasieskolanoch de nu aktuella utbildningslinjerna inom sektorn för utbildning tillvårdyrken. Vi moderater menar att det är viktigt att till vårdutbildningarnakunna rekrytera personer med skiftande utbildningsbakgrund, intressen ocherfarenhet. Vi anser också alt valet av högskoleutbildning inte skall behövaske redan på högstadium, dvs. när man väljer gymnasielinje. Vi vill därför skapa möjligheter för gymnasieeleverna påsåväl vårdlinjen som alternativa gymnasielinjer att vinna inträde till de häraktuella vårdutbildningarna. Vi föreslår att dessa vid behov skall kunna läggasupp så att de föregås av en naturvetenskapligt inriktad kurs för dem som gåttgymnasieskolans vårdlinje och av en vårdinriktad kurs för dem som gått annanlinje i gymnasieskolan. Härigenom skapas en betydande valfrihet förgymnasieeleverna och rekryteringsunderlaget till vårdutbildningen breddas,vilket vi anser vara av stort värde. Reservationen nr 3 behandlar krav på yrkeserfarenhet förtillträde till de nu aktuella allmänna utbildningslinjerna. går en del av de studerande tillsjuksköterskeutbildning direkt från grundutbildning utan mellanliggandeyrkesverksamhet. Till de avkortade varianterna däremot krävs yrkeserfarenhet.Det har visat sig att denna erfarenhet från vårdområdet är utomordentligt värdefull,inte minst som en grund för beslut att stå fast vid sitt yrkesval.Sjuksköterskor har ofta en personalledande funktion. Från personalpolitiskautgångspunkter är det därför angeläget att sjuksköterskor har erfarenhet avverksamhet som t. ex. vårdbiträde, undersköterska, mentalskötare ellerhemsamarit. Kravet pä yrkesverksamhet föresjuksköterskeutbildning är därför väl motiverat och kan kanske hjälpa till atti framtiden minska de avhopp från yrken som är relativt vanliga samtförbättra den nämnda sysselsättningsgraden. Ett krav på några få månaders yrkeserfarenhet inomvårdområdet skulle visserligen avvika från behörighetskrav inom andrahögskoleutbildningar men ligger väl i linje med principen om återkommandeutbildning, och detta inom ett område där det är särskilt angeläget medpraktisk erfarenhet. Vårt förslag om tre månaders yrkeserfarenhet borde därföralla ha kunnat ställa upp bakom. I reservationen nr 4, slutligen, har vi gett vår synpunkttill känna när det gäller könskvoteringen. Vi anser att en ändring avkönsrollsmönstret endast kan ske genom påverkan av de miljö- och kulturfaktorersom ligger bakom uppfostran och utbildningsval. Vi anser det vara fel att sökapåverka detta mönster genom vad som så uttrycksfullt kallas positivsärbehandling av underrepresenterat kön vid antagning till utbildning. Enligtvår mening är det begåvning och intresse som skall avgöra rekryteringen. Dennaskall inte framtvingas på konstlade sätt. Vi har i motionen 1979/80:33, som vi väcktemed anledning av vårdpropositionen, påtalat de risker för kvalitetsskillnader,som vi anser kan föreligga genom lokalt fastställda utbildningsplaner. Vikänner alltfort oro över detta, men vi har inte ansett det vara nödvändigt meden reservation med anledning av vad utskottet framhåller i betänkandet. Viförutsätter alltså att den behandling av utbildningsplanerna som sker i UHÄskall medföra att de av oss befarade kvalitetsskillnaderna mellan utbildningarsom skall ha samma innehåll inte skall komma att inträffa. Den fråga vi nu behandlar rör konkreta åtgärder för attförbättra personalsituationen inom vårdområdet. När man diskuterar den s. k.vårdkrisen kan man emellertid inte söka syndabockar inom enbart ett politisktområde - i det här fallet utbildningspolitiken - utan tvingas ta ett samlandegrepp för att förstå och kunna reda upp nuvarande problemsituation. En riktig analys och verklighetsbeskrivning bör utgå frånen diskussion om vårdpersonalens sysselsättningsgrad. Den sjunkande sysselsättningsgraden hos vårdutbildadeutgör ett allt större problem. Vi ser hur läkare, sjuksköterskor ochandra personalgrupper i växande antal söker sig bort från den akutvård sommåste vara öppen dygnet runt till vårdformer med mer kontorsbetonade arbetstider.Behållningen av tilläggen för arbete täcker ofta intemerkostnaderna. Också deltidsarbetet ökar lavinartat inom hela vårdsektorn, imånga fall därför att heltidsarbete inte lönar sig. En betydande del av svårigheterna att rekrytera och behålla personal inomvårdsektorn bottnar därför i det svenska skatte- och bidragssystemetsutformning. Särskilt torde den sjunkande sysselsättningsgraden förflera värdyrkesgrupper kunna förklaras med utgångspunkt iarbetsmarknadsmässiga och skattepolitiska omständigheter. Möjligheterna attlösa frågan om barnomsorg spelar också stor roll. Enligt vår mening måstedärför alla åtgärder för att förbättra läget utgå från en helhetssyn, där ävendessa faktorer beaktas. Med det anförda yrkar jag bifall till reservationerna. JÖRGENULLENHAG (fp): Det har redan framgått av tidigare gjordainlägg att propositionen om vårdutbildning inom högskolan kännetecknas av har tagit hänsyn till de remissyttranden som avgavs efter Vård 77:s förslag.Detta är en viktig förklaring till att utbildningsutskottet i allt väsentligtmed bred enighet har kunnat ansluta sig till propositionens förslag. Det finnsdock några undantag från den enigheten. Ett sådant undantag gäller frågan om när det allmänna behörighetskravetför kunskaper i engelska skall gälla. På den punkten föreslog Vård 77 efter enviss tvekan en lång övergångstid. Utredningen föreslog att sökande som ärbehöriga på grundval av den s. k. 25:4-regeln under en övergångstid på åtta årinte skulle behöva redovisa kunskaper i engelska motsvarande det allmännabehörighetskravet. Flera remissinstanser gick emot utredningsförslaget, bl.a. universitets-och högskoleämbetet och . TCO och /SRansåg också att behörighetskraven för de s. k. 25:4-orna bör vara desamma somför övrig högskoleutbildning och kunde inte acceptera en övergångstid av denlängd som utredningen föreslog. I propositionen tar man hänsyn till dessasynpunkter och menar att den väg som UHÄ och SÖ anvisat är lämplig.Föredragande statsråd föreslår att förändrade behörighetsregler och ändradstudieorganisation skall träda i kraft och menar attindividuella dispenser därefter kan ges enligt gällande bestämmelser. Utskottsmajoriteten, bestående av centerpartister ochsocialdemokrater, menar nu att kravet pä engelska för studerande enligt25:4-regeln skall gälla först vid antagning till utbildning som börjar läsåret1986/87 eller . Med allmänna formuleringar gör majoriteten ett undantagför den medicinska servicelinjen. När det gäller den linjen ansluter sigmajoriteten till propositionens förslag om att kravet på kunskaper i engelskaskall gälla redan fr. o. m. . I res.ervation nr 1 ansluter vi oss från ochmoderaternas sida till propositionen. liksom många remissinstanser, menaratt det år viktigt att de nu aktuella vårdyrkesutbildningarna infogas ihögskolan enligt samma villkor som i princip gäller för övrighögskoleutbildning. Vi stryker under att detta medför större frihet i val avstudielitteratur och vidgade möjligheter för de studerande att gä vidare tillforskarutbildning. Det finns inga sakliga utbildningsmässiga skäl för attbehandla vårdutbildningar pä annat sätt än övriga högskoleutbildningar. Ettallmänt mål för högskoleutbildning enligt högskolelagen är att den skall främja förståelsen förandra länder och för internationella förhållanden. Tillräckliga kunskaper iengelska underlättar en sådan strävan. Självfallet är också tillräckligakunskaper i engelska en förutsättning för att de studerande skall tillgodogörasig kurslitteratur på engelska språket. Friheten vid val av litteratur blirstörre om man liksom för andra högskoleutbildningar hävdar kravet på engelska.Möjligheterna för studerande att gå vidare till forskarutbildning underlättas.Det är mot den bakgrunden som vi tycker det är riktigt att kravet pä allmänbehörighet skall gälla fr. o. m. den tidpunkt då studieorganisationen träder ikraft, dvs. I reservationen understryks att detta självfallet inteutesluter att individuella dispenser kan beviljas i vanlig ordning, för attunderlätta för t. ex. dem som inte uppfyller kraven och som länge tjänstgjortinom sjukvården att få möjlighet till vidareutbildning. Sammanfattningsvis: Utbildningarna kan snabbare bli bättreom man när studieorganisationen genomförs också håller pä de allmännabehörighetsbestämmelserna som gäller för högskolan i övrigt. Pä det sättetmarkerar man också vikten av att de nu aktuella vårdyrkesutbildningarna infogasi högskolan enligt samma villkor som i princip gäller för övrig högskoleutbildning.Jag tror att många är intresserade av att senare i debatten få klargjort varförmajoriteten vill vänta så länge som till 1986/87 med att få fullt genomslag förde allmänna behörighetsbestämmelserna och varför man gjort ett undantag förjust den medicinska servicelinjen. Jag yrkar bifall till reservationen nr 1. INGA (vpk): Det är väl sällan som en utredning harkritiserats så hårt för sina förslag som snabbutredningen 77. Omdömena omförslagen från utredningen var negativa, och man kunde t. o. m. läsa i pressenom "skamliga förslag". När propositionen sedan kom hade de värstadålighe-terna försvunnit, men resultatet är långt ifrån bra. Vänsterpartietkommunisterna har också yrkat avslag på propositionen och föreslagit att en nyutredning tillsätts med andra direktiv. Med detta förslag blir det en försämradpraktik och därmed ett lägre yrkeskunnande. Vad som kännetecknat både utredningens förslag ochpropositionen och som också klart utsågs i utskottets förslag är att det intefår kosta pengar. Av statsfinansiella skäl kan man inte låta utbildningarna fåden kvalitet som de skulle behöva. Studerandeorganisationerna har underarbetets gång klagat på att deras åsikter mött ringa förståelse. Och så sentsom i går protesterade blivande sjuksköterskor här ute på både motutredningen och mot regeringens proposition. Vårdutbildningarna har länge behövtgenomgripande förändringar för att bättre kunna svara mot sjukvårdensförändrade inriktning. De förslag som läggs fram i propositionen verkar syftatill att få fram ett stort antal sjukvårdsutbildade utan att man hartillräcklig kvalitet i utbildningen. I all vårdutbildning är sambandetmellan teori och praktik viktigt, och det får inte tunnas ut. Den brist som nufinns på praktikplatser skall enligt förslaget lösas genom sänkta praktikkrav. Omdet råder brist på praktikplatser i en särskild specialitet sä skall dennapraktik kunna bytas ut. Det är en sänkning av vårdkvaliteten både för destuderande och för patienterna. Vidare skall praktik inom t. ex. operation,intensivvård, narkos och akutsjukvård ersättas med fältstudier, dvs.studiebesök - och det är ju inte riktigt samma sak. De svårigheter som finns när det gäller praktikplatsernaunder utbildningstiden får inte leda till att man skapar fingeradepraktiksituationer som ersätter riktig praktik i en verklig miljö. Ipropositionen ges uttryck för en grundsyn som innebär att man skall sättapatienten i centrum i all vård, och det heter att vården måste bli mänskligare.Men hur skall det kunna förverkligas, om vårdpersonalen i huvudsak tränat pådockor och på varandra i klassrummet? kommunisterna avvisar de förslag sominnebär att man i större utsträckning förlägger praktik till kvällar ochhelger. Genom att lägga praktiktid på obekväm arbetstid försvårar man förstuderande med barn att utbilda sig. Dessutom kan praktik under dessa tiderknappast bli fullvärdig och utbytbar mot praktik , eftersom det underkvällar och inte förekommer samma verksamhet som . Praktikpå natten är också dålig, för då saknas i stor utsträckning både handledare ochutbildad personal. kommunisterna menar precis som t. ex.Sveriges förenade studentkårer, , att de centrala myndigheterna måstebehålla huvudansvaret för utbildningsplanerna och ange fasta ramar förläroplanernas innehåll. Ett ökat lokalt inflytande i dessa avseenden skulleinnebära en tillbakagång och medföra kvalitativa skillnader mellanutbildningarna inom de olika landstingsområdena, bl. a. med hänsyn tilltillgången på praktikplatser. SFS skriver i sin kritik av både utredningen ochpropositionen: "Det finns en uppenbar risk för att A- och B-skolorkommer att utvecklas om inte utbildningsplanerna fastställes centralt. För enhög och jämn kvalitet på utbildningen i landet krävs det centralt fastställdautbildningsplaner." Vänsterpartietkommunisterna delar den kritiken. Sjukvården är en uppsamlingsplats för de växandesamhällsproblemen. 1 går diskuterades sjukvården i stort här i kammaren, och dåframkom det bl. a. att socialutskottet var helt oförmöget att se sambandenmellan brister i levnadsförhållanden och i sociala miljöer och sjukdom. Manhade ingen förståelse för det socialpolitiska sambandet mellan dåligalivsbetingelser och sjukdom. Men att det föreligger ett samband råder ingettvivel om, och detta förhållande medför givetvis att konkreta krav måsteställas bl. a. på vårdutbildningen. Där måste det ingå studier kring sambandenmellan sociala förhållanden och sjukdom och mellan psykisk ohälsa och växandemissbruksproblem. Så måste t. ex. alla vårdarbetare få möjlighet att studeraoch angripa de sjukdomsframkallande faktorer som finns i samhället. För attdetta skall låta sig göras måste det bli en utökning av ämnena socialmedicin. socialpsykiatri och arbetslivsorientering liksomundervisning om den sociala situationens betydelse för den förebyggandesjukvården och för rehabiliteringen. Mot denna bakgrund måste utbildningengivetvis förlängas i motsvarande grad. Om principbeslut om att allakvinnor skall ha rätt till smärtlindring vid förlossning skall kunnaförverkligas, måste smärtlindringsmetoderna ges ett större utrymme ibarnmorskeutbildningen. Barnmorskorna har kommit att bli nyckelpersoner inommödrahälsovården, och vpk har tidigare krävt barnmorskornas rätt tillvidareutbildning för att kunna klara alla de nya arbetsuppgifter som har lagtspå dem. Också inom rehabiliteringslinjen är en förlängning avvidareutbildningen nödvändig. De studerande har krävt en förlängning avutbildningen som helhet. Regeringen vill emellertid skära nerarbetsterapeututbildningen med en termin. Visserligen föreslår regeringen atten översyn av utbildningen först skall ske, men dess syfte måste sägas vara attskära ner utbildningen så att den blir lika lång som sjukgymnastutbildningen.Mot bakgrund av att arbetsuppgifterna för dessa grupper har utvidgats vore detmer befogat att tala om förlängning av utbildningarna än om förkortningar. Jagtycker att det är glädjande att utbildningsutskottet klart har sagt ifrån attden här översynen skall göras helt förutsättningslöst. Den samordning avsjukgymnast- och arbetsterapeututbildningarna som föreslås får inte medföraatt de yrkesspecifika funktionerna försvagas. Sjukgymnasterna saknar i dagmöjlighet till vidareutbildning. Utredningen 77 hade inget förslag tillvidareutbildning. För att sjukgymnaster och arbetsterapeuter skall kunnafullgöra sina arbetsuppgifter inom de nya områden som skisseras imålformuleringen utan en sänkning av vårdkvaliteten är det nödvändigt med enplanerad vidareutbildning i samhällets regi. När det gäller kraven på behörighet tillsjukvårdsutbildning menar vpk att de inte får formuleras sä, att de försvårareller omöjliggör för dem som saknar gymnasial utbildning att få tillträde tillutbildningen. För sökande med en lång arbetslivserfarenhet blir särskildabehörighetskrav ett hinder för utbildning. När det är nödvändigt att ändå hakrav pä särskild behörighet skall dessa elever fä möjlighet att kompletterasina ämneskunskaper. När det gäller att få en jämnare fördelning av kvinnor ochmän i olika vårdutbildningar föreslår Vård 77 två niodeller för könskvotering.I propositionen föreslås att UHÄ får i uppdrag att komma med förslag om hur enpositiv särbehandling för män skall utformas vid intagning till vårdutbildning. Det är klart att det är önskvärt med enjämnare könsfördelning när det gäller dessa utbildningar. Men att användakvotering för att uppnå detta är felaktigt. Det är helt andra åtgärder sombehövs för att intressera män för värdarbete. Det finns hos män ingenovillighet eller negativ inställning till vårdyrken. Det är inte heller någotinformationsproblem. För att lösa sjukvårdens personalproblem och för att fåmän att söka sig till vårdarbetet behövs högre löner för de flesta inomsjukvården, bättre Onsdagen den 12 december 197S arbetsförhållanden och arbetstider samt bättre möjlighetertill vidareutbildning. I motion 1979/80:35 kommunisternaavstyrks kravet på könskvotering. Det finns en reservation vidutbildningsutskottets betänkande som tar upp denna fråga och motsätter sigkönskvotering. Hade vpk varit representerat i utskottet hade vpk haft sammakrav som dem som framförts i moderatreservationen. Vi kommer därför att röstaför denna reservation vid voteringen. kommunisternas motion nr 35 avstyrks mycketknapphändigt av utskottet, och de förslag som förs fram i vår motion behandlasinte alls. Därför skall jag redogöra för hur kommunisternaskulle vilja ha vårdutbildningen organiserad. kommunisterna föreslår att all vårdpersonalfår en gemensam grundutbildning. Det skall gälla också för läkarutbildningen.