prot · G30956 · 1979-12-31 00:00:00 — Det är,herr talman, här helt enkelt fråga om en prioritering - hur högt manprioriterar detta i den kommande budgeten. Jag har inte nu något särskilt yrkande, men jag vill somsagt ha detta klttrgörande från utskottet. MAJ BRITTTHEORIN (s): Bakgrunden till motionerna är, som EvaHjelmström sade, den bristfälliga prioritering på fredsforskningens område somgällt ganska länge i det här landet. Men bakgrunden är också de vanvettigaprioriteringar som sker inom hela den här sektorn. Låt mig bara ta någraexempel. av världens mest briljanta hjärnor - forskareoch tekniker -används för destruktiva ändamål för att ta fram nya djävulskavapensystem. Det är ett fruktansvärt resursslöseri. Och av all forskningsom sker i världen sker i den rika världen för vår s, k, standardförbättring. Det finns en hel del statistiskt intressant material somofta åberopas, SIPRIts material är ett av de mer kända. Ett annat, som åberopaskanske lika mycket i internationella sammanhang, är jämförelsermellan militära kostnader och sociala utgifter. Hon säger så här i sin bok från1979: Räknat i kilo per person har världen mer explosivkraft än föda. Regeringar använder mer pengar för rymdforskning än förhälsoforskning ochfyragånger mer för forskning om vapen än om energi. Världeninvesterar 2 500 gånger mer i krigsmaskineriet än i maskineriet för attåstadkomma fred. Detta är naturligtvis också bakgrunden till att vi härhemma försöker hitta modeller för hur vi på forskningens och industrins områdenskall kunna bidra konstruktivt och positivt till fred, I motionerna om fredsforskning, som är många, finns klaramotiv. Vad gäller anslås det för militär forskning och utvecklingöver 1 miljard - 1 000 milj. kr. - men för fredsforskning bara drygt 7 milj.kr. Och nästan allt satsas på , som är ett internationelltfredsforskningsinstitut av myckethög kvalitet. Det är mycket bra med , men det räcker naturligtvisinte. alltsedan 1973 har krävt attfredsforskningens resurser skulle förstärkas. De vägar man kan gå är dels att förstärka denicke-militära forskningen, fredsforskningen, dels att skaffa sig ettgranskningsorgan av typen för det svenska samhällets mihtära satsningar. Den totala obalans som jag visat på - över 1 miljard förmilitär forskning och utveckling och ca 7 miljoner för den fredliga forskningenoch utvecklingen - talar i och för sig sitt tydliga språk. Därtill kommer attdet naturligtvis är viktigt att finna motvikter mot försvarstänkande som lätttenderar att bli hotinriktat. En motvikt kan vara ett utrikespolitiskt tänkandesom ser pä möjligheterna att utnyttja varje situation fredspolitiskt. Låt oss se på hur FOA är sammansatt . Den är Nordeuropasstörsta forskningsenhet, och den tillhör den militära delen avförsvarsmakten och är underordnad ÖB. Det är naturligtvis fullt möjligt attinom FOA:s ram göra förändringar, i första hand kanske att överföra FOA tillnågot av de centrala departementen, förslagsvis . Detskulle kunna ge oss möjligheter, utan att minska på anslagen till den militäraforskningen inom FOA, att inom den existerande organisationen förskjuta dentyngdpunkt som ligger pä militära försvarsfrågor till ekonomiska ochcivila försvarsfrågor och alternativa försvarsformer. Hur det skulle kunna gåtill har också förts fram motionsvägen. De remissyttranden som kommit från olika universitet ochockså från är mycket positiva till kraven i motionerna, och det kännsväldigt bra. När det gäller bl, a, ett svenskt säger man ifrån detinternationella SlPRLs sida trtt en mycket bra väg att förstärka medborgarnasdemokrtttiska kontroll över rustnings- och vapenutvecklingen vore att samhälletstödjer en kritisk och objektiv granskning via oberoende och fristående organ,och man uttalar sig för att detta är en bra väg för att skaffa sig kontrollfrån samhällets sida. I utskottsbetänkandet har jag funnit att man där klartsäger ifrån att fredsforskningen nu skall förstärkas, och i yttrandet fränSIPRI sägs bl. a, att förslaget om ett svenskt är mycket viktigt menkräver expertis från ett brett fält. Vill man skaffa sig den kunskap som ärnödvändig för att allmänheten skall kunna gä in och kritiskt granska denmilitära sektorn, får man också vtrra beredd att satsa. I utskottsbetänkandet sägs att det är angeliiget attfreds- och konfliktforskningen får en tillfredsställande basorganisation såatt en fruktbar forskningsmiljö för denna forskning kan skapas i landet somhelhet. Utskottet kräver också en långsiktig plan, och därmed uttalar utskottetsitt stöd för dessa motioner. Jag tolkar detta så att det i utskottetsuttalande i betänkandet också ingår att frågan om elt svenskt skallfinnas med i det förslag som kommer att föreläggas , dvs, att detbedöms som viktigt och centralt att vi får en sådan organisation liksom att vifår en förstärkt freds- och konfliktforskning pä universiteten. Jag tycker att det är positivt att äntligen kunna säga attriksdagen klart uttalar sig för att det krävs konkreta förslag och att de måsteläggas fram snabbt. Jag kan med tillfredsställelse instämma i utskottetshemställan i betänkandet, Utskottet har ägnat mycket fid ät attbehandla den viktiga frågan om freds- och konfliktforskning. Bl, a, harmotionerna varit ute på en mycket bred remiss. Allmän enighet har rått blandremissinstanserna om behovet av ökade resurser för freds- ochkonfliktforskning, UHÄ har angett att freds- och konfliktforskningen tillhör deangelägna forskningsområden som bör förstärkas . Utskottet anser att en plan bör ge ett bättreunderlag för ställningstaganden , och man begär därför en sådanplan. Därmed ställer man sig också bakom kravet på en förstärkning avresurserna för freds-och konfliktforskningen. Vad som sedan kommer att stå i den budgetproposition somnu skall läggas fram får både och jag se . tillkännagivande innebär att det i samband med den därpå kommandebudgetpropositionen bör kunna föreligga en plan med redovisning av den framtidautbyggnaden av freds- och konfliktforskningen. Om det i det skedet är enprofessur som skall prioriteras eller en basorganisation i form avforskarassistenttjänster är en fråga som man kan ha olika åsikter om. a.det kommande arbetet inom UHÄ bör i det avseendet kunna ge oss ett bättreunderlag för ett ställningstagande. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan i dess helhet. (vpk): Jag vill upprepa att jag ser det som mycketpositivt att äntligen fattar ett beslut om att det verkligen skallske satsningar inom det här området. På grund av det som tvingas jag tyvärr konstatera att det kommer att dröjaytterligare innan man får fler tjänster. Det tyckerjag är beklagligt. Behovet är nämligen, som också redovisade,oerhört stort. Att pengar finns är fullt klart. Det är alltsåen fråga om vilka områden man vill prioritera. Vi fåråterkomma till den här frågan, när vi ser hur budgeten ser ut. Överläggningenvar härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls. 1979/80:13 med anledning av motionom central antagning m, m, teckningslärarlinjen i och Nr 56 Näringsutskoltets betänkanden Tisriapenden /80:18 med anledning av motionom den framtida råvarutillgången 1979/80:19 med anledning av motion om checklönesystemet 1979/80:21 med anledning av viss del av propositionen1978/79:111 om Blancokreditreglerna för bankin stituten åtgärdermot krångel och onödig byråkrati m, m, samt motion om Kammarenbiföll vad utskotten i dessa betänkanden hemställt. § 16 Blancokreditreglerna för bankinstituten Föredrogs näringsutskottets betänkande 1979/80:22 medanledning av propositionen 1979/80:51 med förslag till ändradeblancokreditregler för bankinstituten jämte motion. MARIANNEKARLSSON (c); I näringsutskottets betänkande nr 22behandlas förslag till ändrade blancokreditregler för bankinstituten. Riksdagenhar att ta ställning till ett av regeringen framlagt förslag, attbankerna skall få låna ut av det inlånade och egna kapitalet som lån utansäkerhet. äger bankerna rätt att låna ut av motsvarandekapital, men då det är önskvärt att kunna minska vådan av bl, a. dyrakontokorlskrediter, söker man nu överföra dessa som vanliga banklån med lägreränta, I min motion har jag påpekat att det iregeringsdeklarationen anges att villkoren för uppfinnarna skall förbättras, I kan exempelvis uppfinnare endast undantagsvisoch rnycket sällan erhålla finansiering för yrkesmässig uppfinnarverksamhet ochproduktutveckling genom bank. Härigenom har en övervältring av ansvaret förden tekniska utvecklingen skett pä samhället, genom de regionala utvecklingsfonderna,STU, statligt initierad forskning etc, I nuvarande trängda statsfinansiellaläge bör därför bankerna kunna medverka vid finansiering avuppfinnarverksamhet, produktutveckling och introduktionsskedet av nya produkter,i de fall detta inte kan ske inom ramen för företagens egen kreditvärdighet. har i sitt yttrande överpropositionen skrivit: "Signifikant för de nya och mest expansivaindustribranscherna t, ex, elektronikindustrin är, att allt större del avinvesteringarna hänför sig till immateriella jjoster främst utvecklingsarbete.Alt då knyta kreditgivningen till anläggningstillgångar så hårt som dagensbanklagstiftning stipulerar kan verka hämmande på vårt lands möjligheter attinvestera i framlidsbranscherna. Det finns därför enligt föreningens meningall anledning att överväga ett slopande av det formella säkerhetskravet." Detta ullaltrnde bekräftar i stort uppfinnarnas svårighetatt i bank kunna finna finansiering för sin verksamhet. Behovet av fortsattteknisk utveckling som grund fö;r ett expansivt näringsliv måste således vägasmot den starka prioriteringav krediter för konsumtionsändamål som varit styrande för utvecklingen under senareår. Frågan är om inte konsumtionskrediterna nu måste hållas tillbaka något föratt ge utrymme för teknisk förnyelse i näringslivet. Bankernas risktagande har tyvärr minskat kraftigt när detgäller de mindre företagen och bankerna har i större utsträckning kommit attbli förmedlare av informafion hos vilka såväl myndigheter och företag somuppfinnare kan ansöka om krediter och hjälp vid produktutveckling. Behovet avfinansiellt stöd kräver, tyvärr, vid såväl industriell som samhällsfinansieradutvecklingshjälp, att uppfinnarna som regel tvingas lämna ifrån sig hela ellerdelar av lovande uppfinningar. Det är därför mycket sällsynt att en uppfinnare med enlovande produktidé - trots att goda idéer bildar grund för vårt välstånd - fårmöjlighet att starta en egen verksamhet i form av ett mindre eller medelstortlovande företag med expansionsmöjlighet. Uppfinnarnas problem är att de genomsin beroendeställning tvingas slumpa bort kanske sitt livsverk för engrynvälling. För uppfinnarna, som ofta tvingas brottas med storapatentkostnader, saknas därför den rättssäkerhet som erbjuds den som satsar påmateriella tillgångar före immateriella. Det är således oacceptabelt att bristande kreditvärdighetskall kunna anföras som skäl för att avslå ansökningar om krediter för nyalovande uppfinningar. Särskilt allvarligt är det att kreditbehovet systematisktkommit att användas som metod att frånhända uppfinnarna deras verk, men dettahar sin förklaring i att företagen behöver nya idéer för att kunna få nyakrediter. Härigenom har företag med dålig räntabilitet ändock kunnat växa, dåde lånar för att finansiera sin tillväxt. En följd av detta är att krediternainte alltid kommer de nya utvecklingsidéerna till del utan används för attlappa tidigare usla affärer. Genom att satsa på upphovsmännen till nya idéerfinns möjlighet att komma till rätta med detta problem. har samhället iallt större omfattning tvingats ta på sig ansvaret för att uppfinnare ochinnovatörer får tillfredsställande ekonomiska resurser för sin verksamhet. Enav anledningarna till detta är att många lovvärda produktidéer annars inteskulle ha kommit till utförande på grund av att uppfinnarna har otillräckligaresurser och på grund av att bankerna inte lånar ut pengar i den omfattning somkrävs på grund av svårigheten att lämna bankmässig säkerhet för lån. har gjort bedömningen, att en fördubblingav den generella blancokreditvolymen skulle innebära ökade möjligheter föruppfinnare att få bankkrediter utan särskild säkerhet. När 1973 begärde en höjning avkvoten för blancokrediter från anfördes att "även för krediterutan särskild säkerhet gäller kravet att rimlig trygghet skall finnas förkreditens återbetalning, I stor utsträckning är kreditrisken inte i sista handavhängig av huruvida särskild säkerhet ställs för krediten. Avgörande är istället låntagarens ekonomi över huvud," Problemet är att uppfinnarnasaknar bankmässiga säkerheter. De saknar vanligen också en av banken godtagbar 8 protokoll 1979/80:56-57 ekonomi.Uppfinnarverksamheten är vanligen en stor utgiftspost, som undergräver denprivata ekonomin hos den berörda yrkesgruppen. Uppfinnarnas rätt att göraavdrag för sina utgifter, så att de inte betalar skatt på inkomst som går tilluppfinnarverksamhet, utgör även den ett svårlöst problem. Så är också falletnär det gäller deras möjligheter att få en skälig del av de vinster som derasprodukter ger upphov till. uttalande ger enligt min mening uttryckför ett önsketänkande. Man bedömer det så att uppfinnarna skall få ökademöjligheter att låna i bank för att kunna tillföra industrin nya produkter ochdärmed skapa ökad sysselsättning. Det är ori mligt att bankerna skall kunna smita från sittansvar när det gäller att finansiera uppfinnar- och innovationsverksamheten föratt i stället ensidigt ägrra sig åt finansiering av konsumtionskrediter närsamhället tvingas gå in och ta ett ökat ansvar förproduktutvecklingen. Det jag htrr sagt visar hur viktigt det är att regeringenhär går in och vidtar erforderliga åtgärder för att på så sätt ge uppfinnarnabättre lånemöjligheter. Jag sätter därför min tillit tillregeringsdeklarationens uttalande: "Villkoren för uppfinnare samt förnyförelagande kring tekniska ideér bör förbättras." Jag har inget annat yrkande än utskottets. SVENANDERSSON (fp): har framhållit attbankerna, som det sägs i propositionen, skall ha möjligheter att utan särskildasäkerheter öka utlåningen vad gäller blancokrediter från , Vidarehar htir beskrivit uppfinnarnas problem, och jag delar hennesuppfattning. Utskottet har tidigare i olika sammanhang påtalat de problem somsammanhänger med innovationsverksamheten. Jag håller också med när hon helt kortsäger att pengarna skall finnas där idéerna finns. Men detta är ett av deproblem som uppfinnarna har att dras med. Vi har i utskottet inte kunnat biträda . Vi anser nämligen att en ökning av blancokrediter från 5 till 10 %skulle innebära att bankerna fick möjligheter att bevilja lån utan säkerhettill uppfinnare och innovatörer. Det är väl inte helt obekant att bankernaredan bedriver en sådan verksamhet. PKbanken och SE-banken har en speciellavdelning för utvecklingslån. Det gäller uppfinnare och innovatörer på olikanivåer. Även Investeringsbanken bedriver en omfattande verksamhet på det härområdet. sade att vi måste satsa mer påproduktutveckling och mindre på konsumtion, och det är väl en önskan sombesjälar oss alla i det här läget. Jag delar alltså på den punkten. Det är alldeles klart att samhället i dessa avseendengjort väsentligt . Jag har själv varit med i olikautveckhngsfonder - styrelsen för teknisk utveckling och den nya industrifonden,som bildades i stället för statens utvecklingsfond - och jag vet därför att detfinns pengar. möjligheteratt få lån från det att man har en idé till dess att denna idé kan föras ut påmarknaden. Dessa lån är dock kostsamma, eftersom riskpremien är väsentligtmycket högre än för andra lån. Min erfarenhet av de statliga insatser som görshärvidlag via utvecklingsfonderna är den att riskpremien är så hög att mångagoda idéer inte kommer fram till dessa utan i första hand går till bankerna. Enriskpremie om anses vara självklar för en produkt eller en idé som skallsäljas pä marknaden. I banken blir riskpremien lägre. Den som ackumulerar räntor på lån till utveckling av enprodukfidé kan när denna efter kanske kommit fram till färdig produktha fått skulder till svindlande belopp. I ett av de fall som jag känner tillbeviljades lån på ,, men när produkten kommer ut på marknaden ärskulden uppe i 1 milj. kr. Skulden kan bara växa i sådanomfattning. Jag tror ändå inte, , att näringsutskottetsbetänkande är ett uttryck för önsketänkande. Bankerna har visat ett stortintresse för dessa frågor, och det ligger i linje med deras egen policy. Ävende måste medverka till att få fram nya produkter, så att företagen kan lösa avde gamla produkter som finns på marknaden, hade inget särskilt yrkande. Jag yrkarför min del bifall till utskottets hemställan. MARIANNEKARLSSON (c): Jag kan i princip dela näringsutskottets synatt bankerna inte genom lagstiftning skall åläggas att prioriterautvecklingslån med blancokrediter. Men vi måste också ha förståelse föruppfinnarna. Dessa tvingas ta lån för att klara sitt uppehälle, erläggaarbetsgivaravgifter, betala skatt och, i den mån de själva får lån, högapatent- och utvecklingskostnader. Vanligen krävs att de skall frånhända sigrätten till sin uppfinning till ett bolag, och därmed är steget inte långt tillatt de skiljs från sitt verk. Uppfinnarna skulle tjäna på att begärasocialbidrag för att kunna arbeta med sina uppfinningar, i stället för att somnu ta villkorliga lån och inteckna uppfinningarnas eventuella avkastning medhöga riskpremier, som sade. Det skulle vara till hjälp föruppfinnarna om de fick större möjligheter att låna i bank - om samhället gickin med stöd i initialskedet och gjorde hanteringen lönsam för bankerna. Dåkommer dessa att kunna bygga ut denna finansieringsgren. Det är också tillfredsställande att bankerna , som herrAndersson påpekade, har börjat bevilja utvecklingslån. Enligt uppgifter som jaghar fått från SE-banken har denna fått in ett hundratal ärenden,som är under behandling eller har behandlats. Positiva resultat har uppnåtts,men de är få, och hanteringskostnaderna har varit alltför höga, varför verksamhetenär förlustbringande för banken i fråga. Svårigheten ligger i att mångalåneansökningar avser icke kommersiellt gångbara projekt. Detta mofiverar attsamhället går in med stöd för att underlätta finansiering av utvecklingsprojektoch minska hanteringskostnaderna. möjligtatt minska samhällets nuvarande ansvar för riskfyllda exportaffärer ochsysselsättningsstöd till företag som saknar lämpliga produkter. Min förhoppning är att regeringen skalllyssna på den diskussion som förts här och följa det förslag som jag harframfört i min motion. Det är väl riktigt, som , att uppfinnarnas situation ofta är mycket besvärlig. Jag har från chefenför patentverket fått den uppgiften att man nu får in lika mänga patentansökningarsom . Det är naturligtvis inget försvar för förhållandena, men detpåstås ju ofta att det görs så få uppfinningar och att det kommer in så fåpatentansökningar. Det är tydligen ingen brist på idéer. Men det problem somman möter är att många av de uppfinningar som kommer fram inte kan förasut på marknaden. Det finns inte marknadsmässigt utrymme för dem och därförfaller de bort. Då kan man förstå kritiken från uppfinnarna. Jag hoppas också att regeringen skall komma med ettförslag som underlättar verksamheten för uppfinnarna. Det är angeläget för ossalla, och det är väl vår förhoppning efter den här debatten. Men faktumkvarstår att bankerna får möjlighet att vidga blancokrediterna - och däriinförlivas ju även uppfinnarna-så det skall väl finnas utrymme , närintresset för detta mer och mer har vaknat hos affärsbankerna. Överläggningenvar härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls. § 17 Effekterna av kontokort Föredrogs näringsutskottetsbetänkande /80:24 med anledning av motion om effekterna av kontokort, I detta betänkande behandladesmotionen /79:1515 av m, fl, (s), vari hemställts attriksdagen hos regeringen begärde utredning av kontokortet och dess sociala ochekonomiska effekter för de enskilda hushållen i enlighet med vad i motionenanförts. Utskottet hemställde att skulle avslå motionen1978/79:1515, Reservation hade avgivits av , , , , , ochBirgitta (samfliga s) som ansett att utskottet bort hemställa att med bifall till motionen 1978/79:1515 somsin mening gav regeringen till känna vad reservanterna anfört. LENNARTPETTERSSON (s); Kontokorten har med all sannolikhet kommit föratt stanna, men det är enligt mångas mening klart att nuvarande vildvuxnasystem måste reformeras så att dess utformning ligger i linje med samhälletsekonomiska och sociala målsättningar och så att skadeverkningarna begränsas. Vad vi på socialdemokratiskt håll under ingaomständigheter vill ha är den typ av kontokortssamhälle som representeras avdagens , där det tycks bli mer och mer suspekt att betala med kontanter. Vihar i reservationen till näringsutskottets betänkande nr 24 begärt en pariamentariskövergripande utredning kring kontokortsfrågan vad avser de sociala,privatekonomiska och samhällsekonomiska effekterna. Utskottsmajoritetenavstyrker den socialdemokratiska motionen och hänvisar till konsumentverketsbegränsade undersökning. Det anser vi vara en undanflykt. Vi tror att skälettill avstyrkandet i första hand är ovilja att ta itu med de många problem somuppenbarligen riskerar att följa med den explosionsartade utvecklingen påkontokortsmarknaden. utredning är alltför begränsad av tvåskäl. Ett skäl är att verket endast har att se på kontokorten urkonsumentsynpunkt. Detta är i och för sig en viktig delaspekt, men trots alltär det endast en del av hela problemställningen. De vidare samhällsaspekternafaller helt utanför undersökning. Den andra begränsningen ikonsumentverkets utredning ligger i att utredningen inte har sådan status attden kommer att kunna föreslå tillräckligt genomgripande åtgärder, om dettaskulle visa sig nödvändigt. Bägge dessa skäl talar alltså för en övergripandeparlamentarisk utredning, som i och för sig kan utnyttja del material somkonsumentverket arbetar med. Egentligen är det ockerräntor som kontokortsinnehavarna betalar för att få utnyttja kontokortsföretagens krediter. Det finnskontokort som drar en effektiv ränta på , Att kontokorten ändåkunnat expandera så som har skett beror inte enbart på att de kan erbjudalättfångade krediter utan också på det inflations- och ränteavdragssamhälle somvi numera lever i. Det är på grund av den starka penningvärdeförsämringen undersenare år, i kombination med den obegränsade avdragsrätten, som kontokortenblir lönsamma - i varje fall för höginkomsttagare. Därtill skall läggas det f, n, nästan totala stoppet ibankerna för krediter till vanliga låntagare. Men det man inte får låna i bankerna går det hur enkeltsom helst att låna hos kontokortsföretagen - med den skillnaden att det då blirfråga om dubbel ränta. Följden har blivit att alltmer av bankkapital och pengarfrån den grå lånemarknaden slussas över till den ur kreditpolitisk synpunktheit fria kreditkortssektorn. De som tjänar på den nuvarande situationen är i förstahand finansbolagen och kontokortsföretagen, antingen dessa är knutna tillvaruproducerande företag eller inte. Det har faktiskt gått så långt nu att detär mindre förtjänst med att sälja själva varan än med att ta hand omkreditgivningen via någon form av kontokortssystem. Sä okänsliga är alltsåkontokortskunderna för de högaräntor som tas ut, eftersom det är andra som bär de huvudsakliga kostnaderna Iförsta hand är det samhället och skattebetalarna via avdragsrätten. Det ärockså de medborgare som inte kan skydda sig mot den snabba inflationen somdrabbas, sak gäller för dem som inte lärt sig att leva på lånade pengar,utan tvärtom har pengar på banken - de drabbas också. De som tjänar är däremotde affärsföretag som vill utnyttja kontokorten som ett extra konkurrensmedeloch de som vill förmå konsumenten till oöverlagda köp, "Köp nu och betalanågon gång " - det är den reklamslogan som man tycks arbetamed. Ett exempel på detta är den våldsamma reklamkampanj som det utländskakontokortsföretaget nu bedriver i ,