prot · G309100 · 1979-12-31 00:00:00 — Även om en och annan urspårare kommer in påkärnkraften har dessa våra utrikespolitiska debatter nästan genomgående blivittill egna bedömningar av vad som sker i andra länder. Vi har också fåttrepeterat vilka konflikter och problem som finns från öst till väst, iIndokina, , och . Det har sagts mycket om detta, men man har på känn attdebattanterna sitter vid sidan av verkligheten och att orden därför inte är såsärdeles förpliktande. Men det är klart att för dem som har säte och stämma iinternationella politiska fora är det något annorlunda. Visst finns det anledning att påtala orättvisor ochförtryck ute i världen. Men det finns onekligen också anledning att en smulasyna vårt eget agerande när det gäller den praktiska utrikespolitik som vårbiståndsverksamhet utgör. Här möter inte bara ord, utan här möter . Det var någon här - jag tror det var - som medstor emfas relaterade den rika världens tillgångar till den fattiga världensstora behov och sade att en halv procent av rustningskostnaderna skulle kunnabidra till att föda de svältande folken och att si och så många barn skullekunna bärgas mot kostnaden av ett jaktplan eller en stridsvagn. Och det ärklart att man kan ta sådana exempel. Man kan också ta litet mer närliggandeexempel och säga att de 5 miljarder som vi avser att satsa pä bistånd under detnya budgetåret är precis lika mycket som svenska folket rökte upp . Jag vill rikta uppmärksamheten på en punkt i vår biståndsverksamhet,och det är u-hjälpen till krigförande länder - en betänklig praktiskutrikespolitik från svenskt håll. Jag är medveten om att vi fick överta entradition från den socialdemokratiska tiden, men det ursäktar inte allt.Verksamheten är en fläck på neutralitetens blanka sköld. Man kan verkligenställa frågan - och många gör det: Skall det neutrala ge bistånd åtländer vars regeringar för angreppskrig? Vi vet att några av våra s. k. gamla mottagarländer underårens lopp erhållit mycket stora belopp trots att de befunnit sig i krig. , som vi känner till väl, har under en följd av årmenat sig ha en militär mission i och menar så alltjämt. Vårt biståndtill kommer äntligen att upphöra i och med det nya budgetåret - men avannan anledning än krigsaktiviteten. har skiftat regim , och de nyaherrarna har använt sig av skoningslösa och blodiga metoder. Vi svenskar harsärskild anledning att minnas hur den modige biståndsarbetaren vonRosen fick sätta livet till under mycket makabra förhållanden. Landet befinnersig i fortsatt krig med . tillhör våra ursprungligamottagarländer och föreslås för kommande budgetår erhålla 75 milj. kr. tillhör också våra äldre mottagarländer och harunder åren fått stora belopp. För nästa budgetår föreslås 380 milj. kr. ÄvenTanzania har varit inblandat i krig med sin granneUganda. Måhända kan man vara frestad att tala om rättfärdigt krig när det gälltatt befria folk från den blodbesudlade . efter segern var förvisso en självpåtagen militärmission. , som lidit hårt av krig med inblandning avstormakter, bedriver nu sedan åtskilliga månader militär ockupation av och har där upprättat en mot Pot-regimen kämpande regering. Det svenska biståndet till är det näst största - 365 milj. kr. för kommande budgetår. Krigshandlingarna i har uttryckligen fördömts av . De har satt märkbara spår också inom landet. SIDA skriver i sina petita att "ekonomiska svårigheter och utrikespolitiska engage mang har kraftigt begränsat femårsplanens relevans på kort sikt . eftersträvadejämlikheten i utrikesbetalningarna är avlägsen. Krigsskadorna i gränsområdenamed och är betydande." Därtill kommer att man i "vietnamiseringen"efter det egna inbördeskriget uppenbarligen använt hårda metoder. Därom kan dehundratusentals flyktingarna vittna - båtflyktingar och andra - som på alltsätt riskerat livet för att lämna hemlandet och funnit i ,och hos oss i . har alltså utöver katastrofbistånd ochimportstöd erhållit från , som därvid bidragittill tre välkända projekt - massa- och pappersindustrin i Bai ,barnsjukhuset i och allmänsjukhuset i . De båda sjukhusen avsesbli färdiga innevarande år. har anhållit om bistånd jämväl till driftenunder en övergångsperiod. Som regel är det god biståndspolitik att inte barabygga en institution utan också under ett övergångsskede bistå med visspersonal och utbildning. Åter till den principiella frågan om att ge u-landsbiståndtill krigförande land. Detta strider uppenbarligen mot den allmännarättskänslan. De projekt som ett mottagarland får bistånd till är projekt sommottagarlandets egen regering prioriterat i sin utvecklingsplan. Det gälleralltså för landet mycket angelägna projekt. Hade landet i fråga inte gått ikrig hade alltså landet självt - får man utgå från - satsat på de härprojekten. Går ett givarland i detta krigsläge in med bistånd till dylikaprojekt är det helt uppenbart att givarlandet friställer motsvarande belopp, somdärmed kan komma krigsmakten till del. Här kan man alltså inte tala om att detinte alls gäller krigiska ting utan barnsjukhus och pappersbruk-man kan inteföra det resonemanget. Utan något bistånd utifrån hade måhända landet dämpatsina aggressioner, eftersom man prioriterat angelägnare projekt. Även omSveriges bidrag till skilda hjälpprojekt gäller åtskilliga miljoner är dettalikväl ett intet mot vad krig kostar. Jag tror de flesta svenska medborgare tycker att det vorerimligt med den ordningen att man som villkor för bistånd kräver ett eldupphör. Med en sådan ordning skulle biståndet också måhända kunna vara en tillfred stimulerande faktor. Att ett mottagarland skall avhålla sig frånangreppskrig kan inte vara ett ohemult villkor för hjälp. Jag vågar påstå attdet finns en bred opinion för denna åsikt. Men därmed, säger man, lägger vi oss i ett annat landsinterna angelägenheter. Ja, det gör vi, men vi försöker förmedla fred ikrigsläge. 8 protokoll 1979/80:100-101 Utrikes- och handelspolitisk debatt är jämförbart med att förmedla mat i katastrofläge. Ingensäger att vi lägger oss i ett lands interna angelägenheter när vi gerkatastrofbistånd. Vid statligt bistånd till länder i krig kan mannaturligtvis också ifrågasätta givarlandets neutralitet. Givarlandetsmottagarpartner är mottagarlandets regering, som befinner sig i krig med annatland. Detta kan för en utomstående endast tolkas så att den ena regeringensolidariserar sig med den andra. Även under krig kan naturligtvis humanitärt bistånd varaav nöden för krigets offer, flyktingfamiljer och hungrande människor. Men dessauppgifter kan enskilda humanitära hjälporgan - som har andra kanaler änmottagarlandets regering - med fördel gå in i. Låt mig uttala den förhoppningen, herr talman, attregeringen i denna praktiska utrikespolitik, som vår biståndsverksamhet utgör,inte träder neutraliteten för när i sin iver att bistå. CHRISTEREIREFELT (fp): För att våra affärer med utlandet skall kommai balans krävs att industrins investeringar och vår exportökar markant. Framför allt på grund av de stigande oljepriserna kommer kravenpå vår exportindustri att bli mycket stora. Vi måste väl ta till vara allamöjligheter att öka vår export. Jag tror att våra små och medelstora företag utgör en storoch förhållandevis outnyttjad resurs när det gäller att förbättrahandelsbalansen. Men det behövs resurser av olika slag och kanske framför allten stimulans för att initiera exportsatsningar från våra riktigt små företag,där man ofta känner viss tveksamhet och rädsla för en sådan här. Det har förvisso gjorts mycket för attintressera också mindre företag för export. Vi har Exportråd, vi harindustriverkets arbete, vi har satsningarna på utvecklingsfonderna med en radolika aktiviteter, och visst har de i många fall lett till lyckade resultat.Men det är också uppenbart att det fortfarande finns många företag somtillverkar produkter eller tillhandahåller tjänster vilka borde lämpa sig förmarknadsföring också utanför vårt eget land - men som av olika skäl inteexporterar. Jag skulle därför, med min erfarenhet från ett litet, tillverkandeindustriföretag, vilja anföra några synpunkter på hur den här verksamhetenytterligare borde kunna förbättras. , och kanske framför allthandelssekreterarkontoren, gör ett bra jobb och har mycket kunnigt folk tillsitt förfogande. Men när det gäller verksamheten ute bland småföretagen, dendirekta kontakten och den uppsökande verksamheten, är det svårt för Exportrådetatt nå ut. Just den första kontakten måste i större utsträckning än nu åliggautvecklingsfonderna, som känner företagen i sin region, eller påbranschorganisationerna, som har etablerade kontakter med sina företag. När det gäller utvecklingsfondernas arbete på det härområdet så tror jag alltså att det huvudsakligen skall inriktas på att spåraupp produkter och företag och väcka intresse för exportsatsningar. För att ettsådant intresse skall kunna väckas gäller det att fondernas personal kännertill hur ett litet företag arbetar, förstår problemen men också fattarmöjligheterna. Jag nämnde också branschorganisationerna, och jag tror attde fina kontakter man har där skulle kunna utnyttjas bättre för att fä tillstånd exportinitiativ. Ett vanligt praktiskt problem för det lilla företagetsom vill söka sig ut på exportmarknaden är att hitta konsulthjälp som ärbransch-kunnig - som kan hjälpa till att diskutera tekniska detaljer, vilkakanske är speciella för just det land man jobbar med, eller hjälpa till atttolka en svårförståelig ritning. På hade man under ettår en sådan konsult, anställd med hjälp från statens industriverk, och erfarenheternavar mycket positiva. Tyvärr utnyttjades han inte fullt ut, just för att det ärsä svårt att väcka småföretagens intresse och få dem att överge sin tveksamhet.Dess värre är nog den branschkunskap som trots allt finns på konsultsidan iväldigt hög grad inriktad pä de traditionella exportprodukterna, och detillverkas huvudsakligen av våra stora företag. Den här typen av samarbetemellan å ena sidan , industriverket eller utvecklingsfonderna och åandra sidan branschorganisationen tror jag alltså är värd att satsa på. Ett annat område, där branschorganisationernas kontakterborde kunna utnyttjas bättre av de olika organ som har till uppgift att stödjaexporten, är olika former av samarbete mellan företagen. Det finns ofta ettnaturligt sätt att umgås mellan företagen inom en bransch. Det bör man utnyttjaför gemensamma exportsatsningar, utställningar på mässor och marknadsundersökningar,för att ta några exempel. Utvecklingsfonderna kan naturligtvis spelamotsvarande roll när det gäller exportsamarbete regionvis mellan företag iolika branscher. Även om man på olika sätt kan fortsätta att bygga utsamhällets service-och stimulansåtgärder för att utvidga småföretagensexportverksamhet, måste naturligtvis det övervägande jobbet ske inom företaget.Därför får man inte glömma bort den mycket viktiga utbildningssidan. Mångaföretagsledare, eller andra ansvariga för en tänkt exportsatsning, har säkerttvekat inför det okända som en utländsk marknad utgör. Inte minstspråkkunskaper och kännedom om det land man tänker bearbeta är väsentligt. Överhuvud taget är det viktigt att de utbildningsaktiviteter som finns också når uttill de riktigt små företagen. Jag har inte nämnt finansieringsproblemen och tänkte intenärmare gå in på dem heller. Det är helt klart att det kostar pengar attexportera. Men jag har en känsla av att det mera är de saker jag nämnt tidigaresom är problemen. Dock skulle jag kanske vilja sätta ett litet frågetecken förexportkreditnämnden. Inte för att jag ifrågasätter dess verksamhet, men jagundrar om inte nämnden i större utsträckning än nu borde lämna garantier förexportaffärer från små och medelstora företag. Det verkar som om det ärbetydligt svårare för det lilla företaget att få sådana garantier än det är förstorföretagen. Från olikahåll talas mycket om nödvändigheten av investeringar. Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt risktaganden,nya affärsidéer osv. för att vår industri skall kunna hävda sig påexportmarknaden. Det är industrin som skall klara av våra problem medhandelsbalansen. Det är industrin som skall åstadkomma de exportinkomster sombehövs för att betala den snabbt stigande oljeräkningen. Jag har försökt att visa på den outnyttjade kapacitet somfinns hos våra småföretag när det gäller att klara den uppgiften och gett någrasynpunkter på hur man bättre skall komma åt den outnyttjade kapaciteten. Ungefär hälften av alla som arbetar inomnäringslivet jobbar i företag med mindre än 200 anställda. Skall vi klara avvår negativa handelsbalans och alltså öka vår export, måste en viktig del varaatt vi maximalt utnyttjar idéer, erfarenhet och skaparkraft som finns i våramindre företag. BOSIEGBAHN (m): Den utrikesdeklaration som regeringen i dagframlagt och det anförande som oppositionsledaren hållit överensstämmeri många väsentliga delar, och jag vill för egen del instämma i det mesta. Mendet finns ändå mycket som inte sägs, och en del kommentarer kan varamotiverade. När det gäller den för dagen allt överskuggandeutrikespolitiska frågan, nämligen det sovjetiska angreppet på , harregeringen mycket klart fördömt det ryska agerandet. I en replik gick OlaUllsten därefter in på vad detta möjligen kunde bära i sitt sköte. Han sade attdet var fel att tala om att vi var på väg in i ett nytt kallt krig. Detta ärmöjligt, men gav knappast något skäl för denna uppfattning, och hananalyserade inte varför agerar som den gör. En klar uppfattningom denna fråga är en förutsättning för att man skall kunna ha någon mening omframtiden. Det är här jag skulle vilja göra några reflektioner. Kommunisterna och faktiskt många socialdemokrater påvänsterkanten har alltid hävdat att ären fredlig stat som inte tänker pä annat än sin egen säkerhet. Det är i ställetden västeuropeiska imperialismen och kapitalismen som utgjort ett krigshot.Massor med citat skulle kunna plockas fram. Jag skall här nöja mig med ettuttalande av en företrädare till , nämligen . Hanförklarade så långt tillbaka som 1961 under en debatt om just dessa frågor:"Från socialistiska länder har det inte förekommit något annat hot än attde hotar att försvara sig om de blir angripna och att de har funnit detnödvändigt att visa att de har någonting att ta emot en angripare med, omsådana kommer." Men, sade , man ""har funnitkapitalismen så vidrig att man i stället valt socialismens väg"". Det är ett fascinerande problem att förklara hur någon kandriva en sådan tes, när vi sett hur , och redan på etttidigt stadium uppslukades av den ryska björnen. Hade de "valt"socialismens väg? Och hade , , , ochÖsttyskland "valt"" socialismens väg? Har man inte märkt hursovjetiska trupper och deras medlöpare i samtliga dessa länder med vapenmaktslagit ned olika försök av folket att resa sig mot det utländska förtrycket? Desovjetiska trupperna kan på sina segerfanor skriva in 1953, Polen1970, 1948 och 1968, 1956, för att endast ta några exempel. Men så har vi efter hand kommit in i den s. k.avspänningens period. Då har ryska truppers uppträdande utomlands sjunkit nertill mindre uppseendeväckande proportioner. Det har gällt t. ex. ochSydjemen. I stället har man anlitat satellittrupper. Kubanska trupper har förtde sovjetiska krigen och återfinns nu litet varstans i världen. Det mestuppseendeväckande är kanske det oerhört blodiga undertryckandet i avall opposition. Till denna kategori får väl också räknas det vietnamesiskaangreppet på och tidigare , som möjliggjorts av ett numeraofficiellt samarbetsavtal mellan och . Är dessa krig ocksåuttryck för endast en vilja att försvara sig mot angrepp? Men har det kanske mest uppseendeväckandeangreppet utlösts. Omkring 80 000 man ryska trupper håller f. n. på att kuvadet afghanska folket. Är även detta ett självförsvar? Officiellt sägs det haskett på begäran av den afghanska regimen och dess ledare. Men de sovjetiskatrupperna hade inte mer än anlänt till landet förrän man avrättade denne.Inbjudaren är död, men gästerna stannar kvar! För att veta hur vi skall bedöma riskerna för en fortsattupptrappning och ett eventuellt krig är det nödvändigt att granska vad som kanligga bakom de ryska krigshandlingarna. Redan tsarregimen drev under många är under 1800-taletfram till en mycket aktiv, mer eller mindre imperialistiskpolitik vid sin sydöstra gräns. Det stod ganska klart att syftet med denna varatt komma fram till Indiska osceanen, till varmt vatten och en direkt maritimförbindelse med världen i övrigt. fanns dock det brittiskasamväldet, som lyckades hejda dessa försök utifrån sina utgångspunkter. Efter visade den sovjetryska regimenen viss försiktighet pä detta område, vilket ju också framgick av de kloka ordsom fällde och som citerat. Men sä småningom fortsatteSovjetunionen med det närgångna intresse som traditionellt haft förAfghanistan, och det kan konstateras hur detta lett stark rysk infiltration av s. k. rådgivare och till sovjetinspireraderevolter. torde de sovjetiska ledarna ha fåttden uppfattningen att den kommunistiske ledare som placerats i spetsen förlandet garanterade att landets politik drevs i en riktning som överensstämdemed ryska intressen. Det visade sig dock att folket inte accepterade regimen,och ett uppror bröt ut som hotade att kasta kommunismen över ända. Då ingrepSovjetunionen igen. De som försvarar detta angrepp med att den nu mördaderegeringschefen själv bett härom måste i så fall också acceptera denamerikanska politiken i . Amerikanarna var ju också inbjudna av landetsregim. Det ärmöjligt att i sin politik huvudsakligen letts av dessa Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt Härtill måste då sägas att man i sä fall lever i en förgången tid ochatt ett uppvaknande är påkallat. Men det kan också finnas andra orsaker. harinom sitt lands gränser, vilka i sin tur är resultat av tidigare ryskimperiepolitik, närmare 50 miljoner muhammedaner. Dessa har en betydligtsnabbare tillväxttakt än de övriga folken inom landet, och man räknar med attde kan komma att uppgå till omkring 100 miljoner mot kanskeendast 150 miljoner storryssar. Detta kan i sig skapa en hel del politiskaproblem. Just ter sig dessa kanske speciellt oroande ur Sovjetunionenssynvinkel med tanke på intensifieringen av den religiösa och politiskaaktiviteten i den muhammedanska världen. Det är i och för sig inte förvånandeatt ryssarna är oroliga för eventuella påverkningar på sin egen muhammedanskabefolkning. Tecken härpå har redan kommit fram, och det ryktas om en vissfraternisering mellan afghanerna och de ryska invasionstrupper som kommer frånmuhammedanska områden. Detta är problem som en gammal diktaturstat som Sovjetunionenicke tror sig kunna lösa med annat än militära medel. Hur vore det att istället försöka att ge ett visst utrymme åt mänskliga rättigheter? Ett annat för västvärlden kanske ändå allvarligare motivför den ryska aggressionen kan vara oljefrågan. De flesta rapporter tyder päatt kan få betydande svårigheter att klara sigpå sina egna oljeresurser. tycks dessutom naturgasleveranserna frånIran ha upphört. Däremot finns det väldiga tillgångar i och i världensförlängning, de närliggande arabländerna. En säker tillgång till dessa resursertror man sig enligt gängse ryskt tänkande kanske endast få om man har politiskoch militär kontroll över tillgångarna. skulic man härigenom kunnasätta kniven på strupen på de västerländska oljekonsumenterna. Denna bild kompletteras av den klart ökade politiskaaktivitet som utvecklat längre söder ut i . Vilka motiv än må vara synes det uppenbartatt man ansett tiden nu vara mogen eller lämplig för en ökad expansionistiskaktivitet. För att återknyta till min inledning om förmodan att viinte står inför ett återupptagande av det måste jag för egen delinta en betydligt mer pessimistisk inställning i detta avseende. Jag tror attvästvärlden på allvar måste analysera och överväga hur man skall möta dennasituation och göra klart för att man inte längre skall utgå frånatt talet om avspänning kan avleda den västerländska uppmärksamheten frånfarorna. Mycket tyder på att det finns olika maktgrupper iSovjetunionens politiska ledning. Där finns de som tror att väst är villigt ochberett att skydda sina livsviktiga intressen och att handlingsmarginalerna förSovjetunionens politik därför är begränsade. Detta betyder självfallet inte gör avkall på sina förhoppningar om att efter hand pä olika vägar öka detryska och kommunistiska inflytandet i världen. Men det finns också mer militanta grupper, som kanske nuär på våg att komma till makten, som tror att en betydligt aggresivaresovjetisk politik är möjlig och önskvärd. Det vore utomordentligt allvarligt omdessa senare grupper fick stöd för sin uppfattning genom ettunderskattande i västvärlden av situationens allvar. Enligt tillgängliga uppgifter har västvärlden lämnatkrediter till till ett nettobelopp av , dvs.omkring 45 miljarder svenska kronor, som sålunda är utestående.Lånen till övriga östeuropeiska kommunistländer är också utomordentligtomfattande, men jag skall inte här nämna några siffror. Det innebär attvästvärlden indirekt möjliggör både den kraftiga sovjetiska upprustningen ochden kostsamma aggressiva politiken. Eftersom citerat skall även jag tamig friheten att göra sä. sade : "Krämarna ochkapitalisterna i västvärlden var så snikna att de var beredda att till och medsälja det rep i vilket den siste kapitalisten skulle hängas." Det ärmöjligt att det förhåller sig så. Men i så fall frågar jag mig om vi dessutomskall sälja repet på kredit. Vad den iranska situationen beträffar tror jag att man iväsentliga avseenden misstolkat de händelser som utspelas där. Det är juinte så att fört en aggressiv imperialistisk politik iförhållande till detta land eller att genom penninggåvor etc. sökt dirigerapolitiken i en mot landets intressen stridande riktning. har ju genomoljetillgångarna haft en mycket god ekonomi och självt kunna betala för alltvad man har velat köpa. Vad man från amerikansk sida haft intresse för kanmöjligen vara att landet skulle genomgå en viss upprustning och därigenom blien stabiliserande faktor i denna del av världen sedan det brittiska imperietdragit sig tillbaka. Jag tror att den djupaste orsaken till utvecklingen i Iranär att schahen önskade modernisera landet efter västerländska förebilderbetydligt snabbare och kanske på annat sätt än folket och särskilt dereligiösa ledarna kunde acceptera. I någon mån bevisas väl detta av just detförhållandet att revolten kom från de religiösa grupperna i första hand ochinte från en politisk opposition. Många av de åtgärder som vidtagits tyderockså på detta, t. ex. påbudet att den iranska kvinnan äter skall ta på sig sinslöja. Jag tror att denna aspekt har central betydelse för många somvi vill hjälpa att så snabbt som möjligt komma ur sin ekonomiska misär.Det kan bli allvarliga bakslag även på andra håll i världen av just sådanaorsaker. Sedan är det en annan sak att av naturliga skäl harkommit att symbolisera denna sekulära utveckling och därför drabbats av det hatsom tagit sig så skrämmande uttryck . Slutligen vill jag med några ord beröraMellanösternproblemen. sade att man måste finnaen "för araberna acceptabel lösning av Israelfrågan". Ja, detta låtersig ju sägas. Men vad är då en acceptabel lösning ur deras synpunkt? Jag skallnöja mig med några citat från . , andre man inom alFatah ochchef för desssäkerhetsavdelning, förklarade följande: Sadats förräderiligger inte i att han sluter en separatfred med . I revolutionens namnvill jag säga att vi är Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt emot , inte för att han sluter en separatfred medIsrael, utan för att han sluter fred med och erkänner . Vi skullemotsätta oss freden även om den inte vore separat. , PLO:s "utrikesminister" som förnågot år sedan också besökte , förklarade i denvästtyska televisionen: PLO kommer aldrig att erkänna även om Israelerkänner PLO. Jag behöver väl i detta sammanhang inte än en gäng citeraPLO:s stadgar, som ju både och alla andra som sysslar med dessafrågor känner väl till.