prot · G30956 · 1979-12-31 00:00:00 — Om man intehade tagit del av förslaget, skulle man närmast tro att det föreslåsfruktansvärda försämringar och övergrepp mot patienterna. Men så är ju intefallet, utan det är i förhållande till dagens läge genomgående fråga om attstärka patienternas ställning. Jag är litet förvånad över alt Svenssoninte kunde erkänna detta, även om förslaget inte är utformat på det sätt somvpk önskar. sade i förbigående att förtroendenämndernakanske kunde vara till viss nytta. Såvitt jag kunde uppfatta var det det endapositiva omdöme om förslaget som över huvud taget fanns med i hans anförande.Det förvånar mig. Förslaget innebär pä många punkter klara förbättringar.Tycker man inte att förslaget går tillräckligt långt, kunde man ju säga att vifår se vilka effekter förslaget får, dra nytta av den erfarenheten och kanskegå vidare med ytterligare steg för att stärka patienternas ställning. Jag skall ta upp några av de saker som varinne på. Han talade först om nämndens sammansättning och sade att det inte blirnågra företrädare för patienterna. Ja, det är inte så lätt att veta vad somskall avses med företrädare för patienterna. Det finns inga organisationer sompå ett representafivt sätt företräder patienterna inom akutsjukvården, som detframför allt handlar om. I förslaget talas det om ett antal representanter somskall företräda allmänintresset. De har i viss utsträckning utgjortsav riksdagsledamöter. Den metod som man ofta tar till när man vill haföreträdare för allmänheten är att man väljer politiska förtroendemän, som ärvalda av allmänheten. Här finns inte någon lätt definierad kategori som kanutse företrädare. Alla människor är ju patienter - de flestakortvarigt. Att då få fram något annat sätt att utse patientföreträdare ärsannerligen inte lätt. De patientorganisationer som vi känner är små och inlesärskilt representativa för den stora gruppen patienter. Ingen har något emotatt de arbetar och åtar sig att vara talesmän för enskilda patienter, när dehar fått en sådan fullmakt. Men det är orimligt att begära att de skulle sägasföreträda patientkollekfivet, som ju är praktiskt taget alla människor i vårtland. När det gäller muntliga förhandlingar vill jag understryka vad utskottetsäger, nämligen att det är fråga om en utvidgning av möjligheterna att fåframföra sina synpunkter muntligt. Man bör självfallet ta hänsyn tillparternas Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. önskemålom handläggningsform, skriver utskottet. Beträffande förslaget om att alltmaterial, däribland patientjournaler, skall vara tillgängligt för parternapåpekar utskottet att det är utgångspunkten i propositionen. Man kan dock integå så långt som att säga att t, ex, allt journalmaterial automatiskt skall varaoffentligt, eftersom vi har en särskild lagstiftning som reglerar detta och sombl, a, innebär att man i vissa fall inte kan offentliggöra journalmaterial ensom patienten själv vill det. Det är riktigt sorn säger att mankan processa, om man inte får del av sin journal. Men domslutet kan bli altpatienten inte får se journalen. Då måste man tillämpa samma regel i deltasammanhang. Huvudregeln i lagstiftningen skall självfallet vara - ochär det också - att var och en skall fä del av den journal som rör en själv. Mendet kan finnas speciella omständigheter, når detta skulle vara till nackdel förden fortsatta vården. Det måste man respektera, var inte nöjd med förslaget tillförtroendenämnder utan ville sätta det i motsatsställning till förslaget ompatientombudsmän som företrädare för patientorganisationer. Det är självklartatt de här organisationerna skal! kunna ha ombudsmän men det åren helt annansak. Vad vi här diskuterar är: Vilken typ av offentligt organ skall man ha pådet regionala eller lokala planet? Där anser jag - och vi har från länge arbetatför del - alt det bör inrättas något slags patientombudsmän. Men vi har funnit,efter utredningens arbete, alt en modell kan vara en förtroendenämnd, somnaturligtvis får hjälp av en tjänsteman som då blir den fungerandepatientombudsmannen. Och det kan vara en styrka för den personen att ha ensärskild nämnd bakom sig, när han - som det ofta blir- kommer imotsatsställning till dem som mera direkt företräder sjukvården och dessinrättningar. Det hindrar naturligtvis inte att olika typer avpalientorganisationer utser människor som åtar sig titt företräda patienternaoch kallar sig palientombudsman. Man borde kanske hitta på någorr annanbeteckning för all inte skapa oklarhet. Men detta är en helt annan sak. Ett parord också om de särskilda yttrandena. Jag konstaterar som positivt att utskoltsledamöterna harblivit överens om att i detta sammanhang vara med på besvärsrälten förpatienterna. Det är naturligtvis inget som hindrar att den utredning somtillsätts, och som skall gälla disciplinfrågor i allmänhet för offentligtanställda, kan komma fram till justeringarocksånärdet gäller hälso- ochsjukvården. Men det är heller inte uteslutet att det även för framtiden kommeralt visa sig, alt situationen inorn sjukvården är så speciell att del finnsanledning alt ha särskilda regler. Och jag vill sluta med att betona, fru talman, attvisserligen är det önskvärt att så långt som möjligt undvika särskilda reglerför särskilda kategorier av offentligt anställda, men situationen i sjukvårdenär verkligen annorlunda än det mesta som vi råkar ut för. när vi som enskildamänniskor kommer i kontakt med företrädare för del allmänna. En människa somkommer i kontakt med sjukvård och vård över huvud taget hoppas naturligtvis attfå hjälp och bli bra från den åkomma hon har drabbats av. Jag vet all många inomsjukvården som arbetar med detta för ögonen tycker att hela apparaten avöverklaganden o. d. är uttryck för ett misstroende. Men så skall man inle sedet, utan man skall komma ihåg att så som sjukvården har fungerat, och framförallt med de traditioner vi har på området, känner sig patienten, även om hanhar förtroende för dem som arbetar i sjukvärden och även om han vet att dearbetar för hans eget bästa, ändå i kraftigt underläge. Man kommer till vårdeni en situation där man på något sätt är försatt ur spel till en miljö som ärfrämmande, där det händer saker och ting som man inle förstår. Det är maskineroch apparater som visserligen är till nytta, men som också kan vara skrämmande.Det talas ett språk som man inte hänger med i, och man vet att personalen ärpressad - de måste ofta jäkta från den ena patienten till den andra. Man ärrädd att man blir bortglömd, man får inte förklaringar till allt som händer. Det här är saker som vi naturligtvis skall försöka arbetabort, framför allt genom ökade resurser till sjukvården. Men jagtror att detkommer att ta och alt det i viss män ligger i sakens natur attpatienten känner på delta sätt. Om man tror att det har begåtts något fel, har blivit förfördelad, skall man ha möjlighet att få rättelse och fä detgenom att gå en särskild väg vid sidan av de yrkeskårer som företrädersjukvårdsapparaten och som har en naturlig tendens att skydda varandra, att haförståelse för personalens svårigheter. Det skall finnas en väg vid sidan om,inte för att uppamma till klagomål utan för att man på det sättet skall ökapatienternas förtroende för sjukvårdsapparaten. Patienterna skall känna att ärdet någonting som händer, har de en möjlighet att få rättelse. Med delta, fru talman, ber jag att få yrka bifall tillutskottels hemställan. Samhällets tillsyn över hälso- och sju k v år dsp ers o-nålen m. fl. JÖRNSVENSSON (vpk) replik: var missnöjd med att jag intefann något som helst positivt i det nya förslaget. Jag skall gå honom tillmötes och säga, att visst finns det punkter som innebär förbättringar. Menbakgrunden till detta är faktiskt att den gällande ordningen har varitsä usel, har försatt patienterna i en så exempellös underlägsenhet att enförändring helt enkelt inte kan bli en förändring till det sämre; varjeförändring måste med naturnödvändighet bli en förändring till del bättre. Men det är inte det perspektivet man skall anlägga när manser på en rättslig procedur, utan man måste anlägga det perspektivet - och dethar varit vägledande för mig när jag har haft alt bedöma del hår ärendet på mingrupps vägnar - att man jämför de rättsprinciper sorn man vill se förverkligadei samhället med de rättsprinciper som ändå formellt ligger till grund förrättsprocedurer i övrigt i det här samhället, nämligen principer omlikvärdighet för parterna, om öppenhet, orn det rättsliga forumets oberoende avobehöriga intressen osv,, som är garanterade i det allmänna domstolsväsendet. Det är med den måttstocken som det här förslaget ärutomordentligt dåligt. Det rubbar inte på någon punkt de grundläggandemissförhållandena Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. - även omdet har framtvingats medgivanden till förmån för patientintressen på ett mindreantal punkter. Jtrg skulle vilja fråga ochsocialutskottet: Är ni anhängare av principen om parternas likvärdighet? Är nianhängare av principen om domstols oberoende? Är ni anhängare av principen ompatientens rätt att få ta del av allt relevant material - eller att åtminstoneombudet för patienten skall ha rätt att ta del av allt relevant material sombegärs? - Är ni anhängare av dessa principer, då förstår jag inte varför ni kanvara motståndare fill en oberoende juristdomstol. Då kan jag inte förstå varförni skall vara motståndare till att patientintressena är representerade pålikvärdiga grunder som personalintressena. Då förstår jag inte varför ni förpatienten skall ha en, i jämförelse med motparten och det intresse hanrepresenterar, inskränkt rätt att föra talan och göra bemötanden. Då förstårjag inte heller varför ni skall motsätta er att det inrättas en tjänst sompafientombudsman. Denne patientombudsman kan ju hjälpa patienterna i derasunderlägsenhetsposition och ta fram material. Det är f. ö. inte vi som sätter de lokala ansvarsnämndernai motsättning mot lokala pafientombudsman. Det är utskottet som gör det i sinskrivning, och det är det jag polemiserar mot. Men varför kan ni inte skapaverklig likvärdighet om ni är anhängare av sådan likvärdighet i princip? Nimåste ju vara anhängare av ojämlikhet om ni kan förorda det förslag som nuligger på bordet. GABRIELROMANUS (fp) replik: Jag är tacksam för att nu medgeratt här genomförs förbättringar för patienten, att patientens rättsställningstärks -även om han trnser att det är fel perspektiv att jämföra med hur det ärnu och se vilka förbättringar som sker. Man skall i stället jämföra med rättsprincipernapå andra områden, Jag tycker inte att det är ett så vansinnigt perspektiv ser om det blir förbättringar när man gör någonting. Det är ju ganskavanligt att main frågar sig det här i . Men jag sktrll gärna medge att man visst kan jämföra medrättsprinciperna på andra områden. Man kan då konstatera att det inte finnsnågot annat område, där rnan i disciplinförfarande gentemot offentligtanställda har gett en så stark stiillning åt de klagande som här. Vi skallkomma ihåg att hela förfarandet inom gäller frågan om någon avde offentligt anställda har gjort ett fel och skall ådömas en bestraffning fördet. Om patienten vill ha skadestånd kan hon gå till en allmändomstol. Då tillämpas det förfarande som arrvänds där. En av de viktigasteförbättringarna, som ligger i både patienternas och personalens intresse,genomfördes den dagen då man kopplade fri ersättningsfrågan fråndisciplinförfarandet och gav möjlighet till ersättning genom försäkring,oberoende av om någon kunde fällas till ansvar eller inte. Det var en viktigreform, och det är i det ljuset vi måste se hela disciplinförfarandet. De resultat som kan uppnås är att man får fastlagt omen patient har blivit utsatt för en felbehandling av någon person eller inte.Här har.alltså patienternainom sjukvården en starkare ställning än klagande har på andra håll. Det ärnaturligtvis också bakgrunden till att man inte har en absolut likvärdighet.Pafienten kan, genom att driva sin sak, uppnå dels aU han får ett uttalande omatt han har blivit felbehandlad, dels det indirekta värdet att man undvikersådana misstag för andra patienter. Men patienten har ingenting attförlora i en sådan här process, vilket däremot personalen har, som kan bliutsatt för anmärkningar av olika slag. Det är därför man inte kan tala omfullständig likvärdighet. Vi har trots detta velat ge patienten - jag upprepardet - avsevärt starkare ställning än man normalt har när man klagar påoffentligt anställda. Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. JÖRNSVENSSON (vpk) replik: undviker att beröravad det egentligen är fråga om. Därför skall jag använda min sista replik tillatt ställa frågor till honom. Då vill jag har ordentliga svar, ingetundanglidande. Ni hade i utskottet ett förslag från vpk att ta ställning till.Jag säger inte att ni skulle ta det obesett eller att ni skulle ta detfullständigt. Men det byggde på vissa grundläggande principer, som ni sjäjvakunde ha utvecklat och förbättrat, om ni händelsevis hade haft den ambitionen.Detta förslag byggde på likställighet mellan parterna, på oberoende iförhållande till partsintressena hos en domstol - en majoritet av oberoendejurister, som inte hade med eller vårdapparaten att göra, ochpå rätt för parterna att få del av allt i sammanhanget relevant material.Vidare byggde det på att det skulle inrättas en tjänst som patientombudsman. Ni har inte velat erkänna någon av dessa principer. Dåfrågar jag: Vad är det för fel på dessa rättsprinciper, ? Vad ärdet för fel på principen om parternas likställighet? Varför måste parterna varaolikställda? Vad är det för fel på en oberoende juristdomstol? Varför måste detvara människor med anknytning till vårdapparaten som behärskar majoriteten iansvarsnämnden? Och varför skall det finnas inskränkningar för patienten ellerdennes ombud när det gäller att ta del av allt i sammanhanget relevantmaterial? Och varför skall det inte finnas en patientombudsman, som skallhjälpa patienterna ur den underlägsenhet som varje vanlig genomsnittlig medborgarei regel lider av i förhållande till myndigheter och rättsapparat? Vad är det för fel på allt detta? Vad har ni funnit förbrister i det, och hur kan ni gå emot det och tycka att ert förslag är bättre?Inte nog med att ni inte vill erkänna dessa principers rimlighet och giltighet- om lyssnar är det lättare att svara - utan ni vill dessutompå flera punkter i utskottsbetänkandet göra gällande att det ni föreslår skullevara lika bra för patienterna som det vi föreslår, hur nu bristandelikställdhet, bristande oberoende och inskränkningar i möjligheter att föratalan och bemöta motparten skulle kunna vara bättre för patienten än fulltlikvärdiga möjligheter i dessa avseenden. Det förstår jag inte logiken i, ochjag vill ha ett svar på frågorna; Vad är det för fel på dessa principer? Ochvad är det som gör att ni kan säga, när ni föreslår att man skall bryta mot deprinciperna på punkt Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. efterpunkt, att ert förslag skulle vara lika bra eller t. o. rn. Är det bättre för patienterna att sakna patientombudsman än att haen patientombudsman? Så enkel är en av frågorna, och det är dessa frågor jagvill ha svar på. () replik: Vi hade att ta ställning till vänsterparfietkommunisternas motion, men den var väldigt allmänt utformad. Den innebar intenågot förslag till lagstiftning utan bara vissa allmänna tankar. Sedan hade vi också att ta ställning till en propositionmed lagtext och allt som byggde pir ett utredningsarbete och ettremissförfarande. Det är ganska naturligt, att om man står inför möjlighetenatt antingen införa en lagstiftning eller att bara uttala vissa allmännaönskemål, så tar man chansen att införa en lagstiftning, som harmedgivit innebär förbättringar. När man sedan ser hur den lagstiftningen fungerar, ärdetgivet att rnan kan återkomma och göra justeringar i den. Det är bl. a. därförvi har föreslagit att en del av den skall vara tidsbegränsad. frågar: Varför kan ni inte bekänna er tillvåra allmänna principer i varje fall? Jag försökte förklara det, men jag skallgärna säga ett par ord till. När det gäller oberoende i förhållande tillsjukvårdsapparaten tycker jag inle att förslaget är så dåligt. Ansvarsnämndenskall bestå av ordförande och åtta ledamöter, av vilka fyra kan sägas företrädasjukvårdsapparaten, nämligen och de fackUgaorganisationerna. Men de fyra återstående ledamöterna skall utses blandpersoner som kan anses särskilt företräda allmänhetens intresse, står det ilagen. Och ordföranden skall vara en opartisk jurist, en kategori som JörnSvensson uppenbarligen har stort förtroende för. De som skall företräda allmänhetens intresse skall intevara speciellt lierade med vårdapparaten, om man inte anser att riksdagsmän haranknytning till vårdapparaten därför att.riksdagen beslutar om lagstiftning ochsådant. Det är inte meningen alt dessa fyra skall företräda vården, utan deskall företriida allmänheten, dvs, patienterna. Alt det skulle finnas bättre sätt att utsepatientföreträdare vet jag inte. hävdar inte heller attpatientorganisationerna är så starka att de kan sägas företrädapatienterna inom akutsjukvården, som det i regel handlar om. Principen om oberoende tycker jag därför år hyggligttillgodosedd. Men det är klart att det kanske kan bli aktuellt medförbättringar . Vad beträffar likställigheten mellan patient och personalhar jag försökt förklara att syftet med hela detta rättsliga förfarande är attbedöma om personalen har begått fel eller inte. Det kan alltså aldrig bli frågaom likställighet, för pafienten är inte anklagad för någonting. Det är barapersonalen som är anklagad. Om patienten har en tillräckligt stark ställning eller intekan man diskutera, men likställighet i sammanhanget går aldrig att uppnå,eftersom det bara är ena parten som kan bli anklagad. Förste vice talmannen anmälde attJörn anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytteriigare replik. I propositionen 1978/79:220 framläggs förslagom ny lag om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonal m. fl., som innehållerbestämmelser orn allmänna åligganden för personalen, om ansvaret för fel ochförsummelse och formerna för ansvarets utkrävande. De i lagförslaget upptagna bestämmelserna vad gällerpersonalens allmänna åligganden innebär inte att sjukvårdsorganisationentillförs något nytt utöver vad som gäller. Lagtexten befäster såledesendast nuvarande arbetsordning. Jag ställer mig i huvudsak positiv till detta. Däremot är lagförslaget behäftat med allvarliga brister ide stycken som behandlar patienternas besvärsrätl. Förslaget innebär att hälso-och sjukvårdspersonalen försätts i en unik särställning, inte bara ijämförelse med andra offentligt anställda utan också i förhållande till helaarbetsmarknaden. Delta har t. ex. , med stödav övriga fackliga organisationer, kraftigt understrukit. Den för'egående departementschefen har frångåttmedicinalansvarskommitténs betänkande när det gäller anmälares rätt tillbesvär över avgörande av hälso- och sjuvårdens ansvarsnämnd i disciplinmål. Att patienterna erhåller författningsenlig rätt att verkai olika disciplinärenden och rätten till insyn i berörda handlingar är heltkorrekt och stärker patientens ställning och rättstrygghet. Men att härifrån tasteget till partsställning med full besvärsrätt över beslut isak kommer att få allvarliga konsekvenser för sjukvårdspersonalen och kommeratt byråkratisera sjukvårdsarbetet. Besvärsrätten innebär att anmälaren kan hålla liv i enprocess genom en långsam process i kammarrätt ochregeringsrätt. Detta kommer att medföra stora påfrestningar för sjukvårdspersonalen,som kan tvingas sväva i ovisshet om utgången av disciplinmålet. Patienternas verkliga nytta av att föra en talan, dvs. enprocess, är i alla avseenden starkt begränsad. Patientens intresse ärväsentligen inskränkt till att få ersättning för uppkomna skador eller försummelser.Genom tillkomsten av den allmänna patientförsäkringen och andra försäkringarhar patienternas intresse eller behov av att delta i en process kraftigtbegränsats. Ett domslut i disciplinärende har inte heller längre sammaprejudice-rande betydelse för ersättningsfrågan. Genom att införa besvärsrätl för patienternakan man vid en första anblick tycka att vi har skapat en reform för ökadrättsfrihet inom sjukvärden. Detta är i grunden fel, och jag vill påstå atteffekterna av lagförslaget rnycket väl kan bli de rakt motsatta genom attsjukvårdsperso- Samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Satnhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalenm. nålenförsätt:; i en särställning som kan förlama deras arbete och som definitivtinte gynnar rättstryggheten. Jag har inget yrkande. I detta anförande instämde (). i (m): De förändringar i fråga om samhällets tillsynöver hälso- och sjukvårdspersonalen som medicinalansvarskommittén,departementschefen och utskottet förordar, träffar i vissa hänseendenutvecklingens sinus-kurva i fel fas. Vad som föreslås är i vissa stycken enanpassning av hälso- och sjukvårdspersonalens hittillsvarande juridiskaställning i ansvarshänseende till de uttunnade och uppluckrade förfarandena i1975 års s, k. ämbetsansvarsreform. Detta föreslås , med en sömngångaraktigsäkerhet, att bli infört precis , dä 1975 årsämbetsansvarsreform - efter att under nästan hela sin tillvaro ha ifrågasatts-kommer att göras till föremål för en välbefogad översyn. Jag har i skilda sammanhang här i kammaren, både när det ivåras gällde morden i och när det gällde utfärdandet avoriktiga skattsedlar, förfäktat den meningen att det överallt och alltid ärpersoner, som bär ansvar för beslut (eller frånvaro av beslut), och att det nuär nödvändigare än på mycket länge att fästa ett personligt och odelat ansvarvid den som fattair beslutet - och att detta ansvar också skall kunna utkrävas. Jag har varit medlem avmedicinalstyrelsens, och vad som därefter kallades ,vetenskapliga råd. Till uppgifterna där, mera förr än , har hört attverkställa utredningar i ansvarsärenden. Den erfarenhet jag tycker mig ha gjortär att när saker och ting gått snett har det mindre beroti på "fel"än på "försummelse". Fel är ofta mer ursäktliga än försummelser.Beslut som inte sällan måste träffas och nätter under stor brådskaoch trötthet och utan den maklighet som skrivbordsmänniskor på kontorstid kankosta på sig, kan naturligtvis lätt bli felaktiga. Det alternativ man valt försitt handlande kan vara baserat på en oriktig iakttagelse eller ett - som detsenare visar sig- felaktigt bedömande. Att göra fel kan vara mer ursäktligt änatt inle göra någonting alls. Man har i alla fall tänkt och försökt. Försummelser, däremot, är inte på samma sätt ursäktliga.Man har ibland inte ens tänkt Den gamla skolan krävde punktlighet ochnoggrannhet. Den nya skolans talesmän har föraktat dessa begrepp och ställt demi skamvrån. Men inte ens genier kan undvara ordentlighet i sitt arbete. Vidsamma begåvning är det ordentligheten som avgör framgången. Vid det här lagethar jag haft att harrdleda 30 årgångar blivande läkare. Jag har nästan alltidfått ett gott intryck av dem. Men man har inte kunnat undgå att se vad den nyaskolan ställt till med: "Spelar det någon roll?" - "Det är välinte så kinkigt." Sådana attityder bland dagens ungdom kan varalivsfarliga i vårdarbetet och förmodligen i allt annat arbete också. Många avde olyckshändelser som inträffar inom sjukvården beror på missförståndtill följd av den bristande kontinuiteten i vården, som har blivit följden avarbetstidsförkortning, deltid och allt fler anledningar till ledighet frånarbetet. Särskilt utsatta är patienterna under långhelger, då kontinuitetenofta blir helt otillräcklig. Till detta kommer vissa sidor av MBL-filosofin, somtrycker på även inom sjukhusen, även om vi ännu inte är framme vid attoperationsindikationen skall fastställas genom omröstning eller efterkonsultation av facket.