prot · G309160 · 1979-12-31 00:00:00 — Att förslaget om socialförsäkringstillägg utreds vidare -vilket jag tycker är mycket klokt; det finns många stora frågetecken på det området- skall inte tas till intäkt för att man avstår från att göra någonting för attavlasta socialarbetarna deras bestyr med utbetalning av ekonomiskt bistånd.Tvärtom visar framgångsrika försök på olika håll i landet att det går attgenomföra sådana förändringar inom ramen för den kommunala oehpå det sättet frigöra socialarbetarnas tid till uppsökande arbete, tillförebyggande arbete, till arbete med andra sidor av klienternas problem. Man skojar ofta om att vi i försöker lösa socialaproblem genom att byta namn på institutioner och åtgärder. Den kritiken harinte förekommit så mycket, när vi har föreslagit att socialvården skall kallassocialtjänst. Det beror kanske på att vi inte har framträtt med några storaåthävor och påstått att det skulle vara en viktig sak när det gäller attförändra verksamheten, i varje fall inte på kort sikt. Men det markerar ändå enförskjutning av intresset från att vara vårdande och problemlösande och ta itumed enskilda människors bekymmer, när de har uppstått, till att arbetaförbyggande och till att ge människor redskapen, så att de själva skall kunnalösa sina problem. Därför tror jag att det här namnbytet kommer att visa sigriktigt. En viktig huvudlinje är att detta är en ramlag. Detinnebär att vi föreslår att kommunerna skall ges större frihet att arbeta efterde lokala förutsättningarna. Det är självfallet en lätt sak för mig att talaför en sådan princip, men jag är glad över att det har rått så stor enighet omatt man skall arbeta efter den modellen. Förhållandena är olika. De som arbetarute i kommunerna -förtroendemän oeh tjänstemän i samverkan - måste därförsjälva utforma sina metoder efter lokala förhållanden. En annan viktig princip är helhetssynen. När en familjeller en människa har problem skall vi se på hela problemet. Vi skall inte taut bara ett eller annat symtom oeh behandla det. Helhetssynen - som i stor utsträckning redan har kommitatt tillämpas på många håll - har kritiserats för att den skulle innebära försummar vissa uppgifter, framför allt då missbruksfrågorna. Jag tror attden kritiken kan ha visst fog för sig. Det har gått så på en del håll, men detbetyder inte att det är fel på helhetssynen. Men när man arbetar med helasituationen, måste man också ta upp de svåraste problemen. Man får inte flyfrån dem. Det kan hända att man gör det när arbetssituationen är pressad. Dethär måste vi ta upp i det dagliga arbetet, men helhetssynen är viktig och fårinte överges. Det är också viktigt att bygga det sociala arbetet pårespekt för människor, även människor med problem. Socialarbete ochståndpunktstaganden av förtroendemän på det sociala området får aldrigkarakteriseras av överhetsmentalitet, av inställningen att de människor somman skall hjälpa inte begriper, att man.skall tala om för dem hur de skallgöra. Arbetet måste bygga på respekt för varje människas integritet, hur trasigoch misslyckad han eller hon än kan te sig. Det behövs tvångsåtgärder -det vet vi alla. Men i det längsta skall man alltså samarbeta rned de människorsom man är satt alt hjälpa. Det är en viktig händelse om beslutar attanta en sammanhållen sociallagstiftning. Den ovisshet som har rått harförsvårat utvecklingen och lagt en hämsko på nytänkandet. Men jag vill ändåvarna för att fästa alltför stora förväntningar vid dagens beslut. Det kommerinte att bli en så dramatisk vändpunkt som man kanske i den tidigarediskussionen har tänkt sig. när man har krävt en ny sociallagstiftning. Delsinnebär dagens beslut i många stycken att man bekräftar en utveckling som harpågått länge, dels kommer det att ta tid att förverkliga en hel del av det sombeslutas här -framför allt av ekonomiska skäl. Det kommer att ta tid innan manväxer in i -och kan utnyttja - de möjligheter som lagstiftningen ger. enhälligt säger måste vi utveckla också i den takt somsamhällsekonomin medger, även om detta är ett område som måste sättas långtfram när vi graderar vad vi skall satsa våra resurser pä. Det har enligt min uppfattning stor betydelse attsocialutskottet har lagt fram ett enhälligt betänkande. För dem som skallarbeta med lagen innebär det en trygghet. Det har behövts samförståndsviljafrån alla håll för att åstadkomma denna enighet. Jag vill ändå - oeh jag troratt alla förstår det -rikta ett särskilt täck till utskottets ordförande för det samarbete som vi har haft i detta ärende. Han har givit klarabesked och visat fasthet - men också en vilja att resonera och jämka för att tahänsyn till olika synpunkter. Det gäller hela arbetet med lagstiftningen, bådeunder den tid då propositionen utformades oeh då vi har arbetatmed den i utskottet. är på grund av förseningar i flyget - somvem som helst kan drabbas av-inte här just , men jagar övertygad om att hansnart kommer att delta i våra överläggningar. Till grund för den enighet som vi har uppnått i utskottetligger att vi har beslutat föreslå att man skall göra ett nytt försök attutforma en lagstiftning om vård utan samtycke av vuxna missbrukare. Utskottethade , som har framgått av ett offentligt pressmeddelande, preliminärtbeslutat att tillstyrka propositionens förslag. Men det var ettmajoritetsbeslut, inte ett enigt beslut. Eftersom lagstiftningen inte kan trädai kraft , som föreslås i propositionen, utan först den 1januari 1982 fick vi ytterligare lid på oss, och jag ansåg det då naturligt attta initiativ till att vi skulle använda till att försöka hitta ensamlande lösning. Vi har nått full enighet genom att understryka attutredningen om behovet av nya bestämmelser för värd av vuxna missbrukare skallvara förutsättningslös. Jag utgår från att utredningsarbetet kommer attbedrivas på det sätt som utskottet har begärt. linje i dessa frågor har varit attsöka en samlande lösning. Särskilt regler som rör människors integritet,tvångsomhändertagande, bör ha en bi'ed förankring. Vi har utgått från detprogram som har och som innehåller tre huvudprinciper. För detförsta: Vården skall så långt som möjligt bygga på frivillighet och , m. m. , m. m. Man skall ha mycket starka skäl för att medtvång spärra in vuxna människor, som inte har begått något brott. För det andra; Vi vet att det ibland ändå är nödvändigt atttvångsomhän-derta missbrukare. Vi kan inte passivt se på hur människor gårunder - det är varken humant eller liberalt. För det tredje: När ingripanden görs skallrättssäkerhetens principer tillgodoses så långt det är möjligt. Man skall harätt att överklaga, få en snabb behandling, ha rätt till juridiskt biträde.Bestämmelserna skall dessutom vara så klara och entydiga som möjligt. Vi såg propositionen som en etapplösning på vägen motgenomförandet av vårt förslag till långsiktig modell, där länsrätterna skullefatta beslut om samtliga omhändertaganden. Efter våra kontakter medriksdagspartierna fann vi att det var den enda möjlighet som var både praktisktoch politiskt tänkbar för att få en ny lagstiftning. Men jag tror inte jag görmig skyldig till någon överdrift när jag säger att vårt förslag fick en mycketbegränsad uppslutning bland dem som skulle tillämpa lagstiftningen, framförallt inom den psykiatriska vården. Jag skall inte gå närmare in på dendebatten, eftersom vi är ense om att inte ta ställning till detta förslag . Jag vill bara säga att jag anser att det är bra att vi gör ett nytt försökatt få en samlande lösning - det kommer inte att bli lätt men jag tror att detär möjligt. Det är då värdefullt om man är beredd att pröva nya lösningar,inte bara ett ovillkorligt tvångsomhändertagande och frivillighet utan ocksåsådana mellanformer som kontraktsvård och liknande. Ett utredningsförslag harjust lagts fram, som jag hoppas att man är beredd att pröva på alla håll utanskygglappar. Missbrukssituationen är så allvarlig att vi inte kan avstå frånatt pröva nya lösningar bära för att de inte passar in i de ritningar som vitidigare har följt. Utskottet föreslår en hel del ändringar i propositionensförslag till lagstiftning, både i lagtexten oeh i motivskrivningen. Jag villbetona att jag inte ser detta som något negativt. Förslaget lades fram av enminoritetsregering. Det har behandlats i socialutskottet. Detvore konstigt om utskottet kom fram till att det ville skriva under allt somstår i denna 650 sidor tjocka proposition. Vi hade naturligtvis kontakt medpartierna innan vi lade fram propositionen, men överläggningarna kunde inteberöra alla detaljer i detta omfattande lagförslag. Jag vill tacka utskottetsledamöter för det tålamod som de har visat med den propositionsansvarigesnaturliga benägenhet att försvara det som han har satt sitt namn under. Jagtror att de ändringar som utskottet har gjort på det hela taget ärförbättringar. Jag tycker också att det är på sin plats att ge etterkännande till utskottets kansli för den utomordentligt grundliga insats somdet har gjort vid den tekniska granskningen av propositionen. 1 utskottetsförslag finns mänga förbättringar och viktiga förtydliganden i motiven. Jag skall bara kommentera en ändring, nämligen utskottetsförslag att det i lagen klart skall skrivas ut att uppgift äratt förebygga missbruk av alkohol och narkotika.Det är naturligtvis inget somstrider mot propositionen. Det följer-som vi ser det- av de allmännabestämmelserna omsocialtjänstens uppgifter att verka för goda levnadsförhållanden för Nr 160människor. Men jag medger gärna att det är en svaghet i propositionen att TjcHipen den rnissbruksfrågorna inte behandlas mer utförligt. Som Inga Lantzpåpekade o qon borde detha skett. Jag tycker det är bra att utskottet tar upp dem mer noggrant,och jag tycker även att det är värdefullt att man nu klarar ut det Socialtiänstensom har varit en svaghet inom missbruksvården , nämligen oklarhetenorn huvudmannaskapet. skall landsting och kommuner tillsammans planeramissbruksvården. De skall göra en plan som omfattar de tillgängliga resursernainom området, oavsett vem som är huvudman. Jagvill gärna tillägga att jag utgårfrån att den planeringen också kommer att innefatta en för landsting ochkommuner gemensam syn på hela vårdkedjan. Det är nödvändigt att säga något om den diskussion som haruppstått om barnavårdslagstiftningen. Det är inte ett områdesorn har varit kontroversiellt vid den tidigare behandlingen, vilket ocksåframgår av de motioner som har väckts från olika håll. Men under de senasteveckorna har det förts en intensiv debatt, man kan gärna säga kampanj - framförallt i , men reaktioner har också kommit från dem som arbetar påfältet, främst i . Den oro som har visats och den kritik som harframförts kan sammanfattas så att man är orolig för att de nya reglerna skulleförsvaga barnens rättsställning och öka risken att barn far illa. Det skulleske genom att föräldrarnas möjligheter förstärks, vilket skulle försvåra försocialvården att ingripa. Man skjuter särskilt in sig pä följande: För det första utgår lagförslaget från att socialtjänsteni det längsta skall försöka samarbeta med föräldrarna. Även omhändertagande avbarn för samhällsvård skall helst ske med föräldrarnas samtycke. För det andra föreslår vi att beslut omtvångsomhändertagande i samtliga fall skall fattas av länsrätten oeh inte avsocialnämnden. För det tredje bygger förslaget på närhetsprincipen, dvs.att barnet om möjligt skall placeras nära hemmet. För det fjärde hävdar man att de nya reglerna föröverklagande innebär ökad risk för omflyttningar av barn. För det femte kritiserar man också övergångsreglerna ochsäger att de är orealistiska. Låt mig först få påminna om att detta lagförslagsannerligen inte är något som har jäktats fram i panik. Det har förberetts iöver genom utredningar och ett brett remissförfarande där allaintresserade - socialarbetare, journalister och andra - har haft möjlighet attframföra sina synpunkter. När det gäller barnavårdsfrågorna har det varit goduppslutning bakom det förslag som läggs fram. I utskottet har vi behandlat det här förslaget mergrundligt än något annat ärende sedan socialutskottet kom till. Vi har kommit fram till ett enhälligt betänkande, där förslagets huvudlinjer tillstyrks också när det gäller barnavårdslagstiftningen, även om vissa viktiga ändringar och förtydligande motiveringar görs. Jag vill gärna tillägga att det inte hade skadat om utskottets förslag hade bringats till allmänhetens kännedom, eftersom de i 25 Nr 160 stor utsträckning tar upp. och pänågra punkter tillmötesgår, den kritik som . . A_ har framförts. 3 iirni1980 Den syn som ligger till grund fördetta lagförslag är att skall försökasamarbeta med föräldrarna sä långt det går. 'socinltiänsten tagande, som föräldrarna medverkartill, anser vi är atl föredra framför m. m. Det är häpnadsväckande, herr talman, att denna syn nuangrips med sådan frenesi, och kallas för en försvagning av barnens rätt.Barnet är den säkra förloraren i en strid mellan föräldrar och myndigheter.Därför bör man försöka undvika sådana konflikter. Lika självklart är att det måste finnas möjlighet att tahand om ett barn som far illa i hemmet, och göra det rnot föräldrarnas viljaorn det behövs. Ingen har heller föreslagit något annat. Om det finns anledningatt anta, som det har sagts i debatten, att föräldrarna när de samtycker tillett omhändertagande inte uppriktigt menar detta utan har för avsikt att snabbtta tillbaka barnet, eller om det av andra skäl finns anledning tro attbehandlingen inte kommer att kunna fullföljas, har man möjlighet att ta tilltvångsomhändertagande. Detta ut i utskottsbetänkandet mycket tydligt.På den punkten finns alltså inget fog för kritiken. I den nya lagen förstärks rättssäkerheten genom att beslutskall fattas av länsrätten och genom att föräldrarna får vidgad rätt attöverklaga. Detta kallas nu för byråkrati, mer pappersarbete, försvagning avbarnets rätt och annat fult. Man säger att föräldrarna får möjlighet attsabotera genom att anlita skickliga advokater. Den som tycker att de sociala myndigheterna alltid görrätt ser naturligtvis ingen anledning till någon rätt att överklaga. Mendetåren accepterad tanke i vårt svenska rättssamhälle att myndigheter kan görafel. Därför finns möjligheten till överklagande och domstolsprövning. Ävenlänsrätten skall naturligtvis ha barnets bästa för ögonen lika väl somsocialarbetarna och socialnämnden har det. Om man inte kan avvakta länsrättensprövning har socialnämnden eller socialnämndens ordförande möjlighet attbesluta om ett omhändertagande. På den punkten görs ingainskränkningar. Detärett grundfel i debatten, närman sägeratt barnets rättförsvagas, därför att man skall pröva om socialarbetarnas och socialnämndensbedömning är riktig, Det är som om man menade atl ett omhändertagande församhällsvård självklart var i barnets intresse. Så är det ju inte. Det finnsinte något självklart i det fallet. Jag skulle vilja citera del som sägs i en artikel i dagensnummer av av professor , barnpsykiater i . Detuttalandet ger en tankeställare inför den debatt som förs. "Men det inåste understrykas", säger professorBohman, "att det här oftast rör sig om mycket komplicerade förhållanden där både föräldrar och barn kan ha betydande sociala och/eller psykiska handikapp som inte minst kräver stort tålamod och tolerans hos fosterfamiljen - egenskaper som kan ha sina gränser. Men barnets rätt till sitt eget biologiska ursprung måste 26 respekteras. I ett kort perspektiv kan det oftavara mycket svårt att avgöra vad som är till barnets och dess föräldrars bästa.Få saker är så svåra att bedöma som barnavårdsärenden där föräldrar strider föroch om sina barn," Det är detta, att det ärett svårt avgörande, som liggertill grund för att man vill ha möjlighet till prövning i flera instanser. Detär väl inte konstigt att föräldrar får förklara inför en domstol varför de ansersig kunna ta hand om sina barn och t, o, m, får anlita hjälp av jurister. Detkan väl inte vara fel att föräldrar får ha synpunkter på var deras barn skallplaceras, även om barnen inte kan vara kvar i hemmet. Jag har alltid vänt rnig mot en familjesyn som betraktarbarnen som föräldrarnas egendom, som ett redskap för föräldrarnas lycka. Denkan vi inte grunda vår lagstiftning på. Det finns överdrifter åt del hållet idebatten. Men lika orimligt är det enligt min mening att bortse frånatt det är ett oerhört ingrepp också mot föräldrarna att med tvång ta barnenfrån hemmet. Var och en av oss kan ju själv tänka efter hur vi skulle reagera,om vi hade burit oss illa åt mot våra barn och ställdes inför etttvångsomhändertagande av barnen utan någon möjlighet att förklara oss ellerförsvara oss. Barnets bästa skall komina i första hand enligtlagstiftningen. Det är en princip sorn länge har legat till grund för vårlagstiftning, även om den uttrycks klarare i det nu föreliggande lagförslagetän i den nuvarande barnavårdslagstiftningen - det vill jag gärna säga. Menföräldrar är också människor. De skall också behandlas mänskligt. Man skallinte utgå från att föräldrar som främsta önskan har att sabotera för sina barn,även om dessa föräldrar fungerar dåligt och inte kan lä hand om barnen hemma.Man kan inte radera ut föräldrarna ur barnets liv utan skadeverkningar. Därförmåste målet vara att ge barn ett så hyggligt förhållande till sina föräldrarsom det är möjligt, även om föräldrarna inte är lämpliga att ha hand om barnen, LItskoltet slår alltså vakt om domstolsförfarande ochöverklaganderätt. Men för att undvika att barn flyttas fram och tillbaka underöverklagandetiden gör utskottet en ändring i lagförslaget. Även när del gällerövergångsreglerna har utskottet föreslagit en ändring som tar hänsyn till denkritik sorn har framförts, och det tycker jag är bra. Ett par ord om närhetsprincipen. Den beskrivs så häri entidning: "född i en dålig miljö skall man alltså förbli där,"Men det är ju inte det närhetsprincipen handlar om! Den handlar bl, a, om attäven barn som placeras i fosterhem skall kunna hålla kontakt med sinaföräldrar. Men det finns naturligtvis fall där man har behov av ett totaltmiljöbyte. Då skall man inte vara bunden av närhetsprincipen - det sägerutskottet mycket klart ifrån. För att sammanfatta: De ändringar avbarnavårdslagstiftningen som föreslås är inte särskilt dramatiska. De haröverdrivits i debatten. Barnets bästa skall vara grunden för lagstiftningen ochdess tillämpning. På några punkter föreslår utskottet ändringar i lagtext ochmotivuttalanden, som tar hänsyn till den kritik som har framförts. Jag trordärför att den nya lagstiftningen blir bättre än den gamla. , m. m. Nr 160 Men även den som har en annanmening bör betänka att historien inte Tisd-ieen den stannar , om skulle anta det här lagförslaget, utanutredningen 3 iuni1980 skall fortsätta. Finns det behov avytterligare förbättringar kommer de säkert ' att föreslås, Socialtiänsten "g'' sade att det här var ett dåligt genomtänkt förslag.Jag anser att det ärkritiken som är dåligt genomtänkt, inte minst kommunisterna,I kommunisternas partimotion, som själv har satt sittnamn under, sägs att förslaget om LVU i stort sett kan accepteras. Vad vpk nugör är att försöka rida på en opinionsvåg i massmedia, framför allt i denstörsta morgontidningen. Det är inget nytt. Er hållning i frågan om tvång inomsocialvården har inte varit särskilt spikrak. Men kom inte och anklaga andraför att inte ha tänkt igenom sina förslag, när ni själva bara sedan motionenväcktes har roterat ! Jag tror det är bra om kanfatta beslut. Lagstiftningen träder då i kraft , Det betyderatt vi får god tid för förberedelser och information, för att utarbetatillämpningsföreskrifter. Och det behövs sannerligen när man gör en storlagstiftningsreform. På den punkten har vi alla varit med och syndat mångagånger. Men får man god tid på sig, och det är bra. Det är också bra att vi får ett beslut. Inte så att allaproblem slutligen löses i och med det, men så att mycket av den ovisshet somhar varit förlamande för det sociala arbetet nu skingras. Jag kan här barahänvisa till ett uttalande från från , där man uppmanar att fatta ett beslut i vår och pekar pånackdelarna för dem sorn arbetar på det sociala fältet med den långafördröjning som har varit. Med hänvisning till behovet av att nu få ettklart beslut yrkar jag bifall till hemställan i socialutskottets enhälligabetänkande, INGA (vpk) replik; sade att vi inte tagit uppfrågan om LVU i vår motion. Vi har sagt att vi kan stödja lagförslaget i storadelar, men vi har ändå så stora anmärkningar att vi innefattar LVU i vårtyrkande om avslag på propositionen - vi tycker att hela propositionen är dålig.Sedan tycker jag att man också får ta hänsyn till den debatt som har visat attLVU har mycket stora brister och försvagar barnens situation i vårt samhälle, började sitt anförande med att lovsjungaatt vi redan på det här stadiet får en uppföljning av socialtjänstlagen, ochhan medgav ofullkomligheter i det här förslaget. Redan innan en lag har fått enverkan skall den alltså utredas! Jag tycker att det är ett anmärkningsvärtförfarande. Det hade varit bättre att från början göra en bra lag somtillgodoser människors krav på trygghet i olika avseenden, talade om att man skulle arbeta förebyggande. '"Fungerandegrannskap" och andra vackra ord användes. Det är ju bara sä att olikakommuner har olika ekonomiska förutsättningar att fä det att De kommuner som har det allra jobbigast med den sociala 28 situationen för människorna som bordär är de fattigaste kommunerna. kan t. ex. jämföra problem i det här avseendetmed Hudding- Nr 160 Socialvården får ju en allt störreoch mera bestående uppgift, eftersom det samhälle som vi lever i gör attmänniskor slås ut i allt vidare omfattning. Den ekonomiska och socialautslagningen är snabb och drabbar större grupper . Det här är en ramlag, säger , och det ärriktigt. Kommunerna skall ha större frihet att arbeta - men den friheten är juinte någonting värd. om inte regering och riksdag ställer medel till förfogandesä att olika kommuner kan utarbeta sociala åtgärder avseende de problem de har. Så länge man inte ställer medel till förfogande är dethären pappersreform, och regeringen har mycket nogsamt underlåtit att ta upp deekonomiska frågorna. Man överlåter helt åt kommunerna att klara saken själva.Jag tycker att det är ett felaktigt förfaringssätt, och följderna kommer attdrabba de människor hårdast som behöver allra mest. , m. m. GABRIELROMANUS (fp) replik: Nej, , jag sade inte att vpk intehar tagit upp barnavärdslagstiftningen i sin motion; det har ni gjort. Vad jagpåpekade var att ni i stort sett accepterar förslaget till nybarnavårdslagstiftning. Det står i er motion, som har satt sitt namnunder: "'Däremot kan förslaget om LVU i stort accepteras."' Ni yrkarformellt avslag pä del. men ni har accepterat innehållet i det. Anledningentill att ni nu angriper förslaget är att ni vill rida på en debattvåg. Det äringet nytt för vpk. men det är inte särskilt klokt att då anklaga andra för attinte ha haft en genomtänkt ståndpunkt. Det var vad jag sade. Så säger att man skall ta hänsyn till debatten.Självfallet skall man göra det. men då hade det väl varit på sin plats att IngaLantz hade ägnat någon del av sin repliktid åt att ta upp de argument som jagframförde om just denna debatt. Jag tycker nämligen att utskottet har beaktatdebatten oeh på vissa punkter också justerat lagstiftningen för att ta hänsyntill den. Det pekade jag på - men inte ett ord om detta vad själva sakfråganbeträffar från . Sedan anklagar lagförslaget för att vara vackraord och inte innehålla några pengar. Det är så här i att vi harlagstiftningsfrågor och vi har budgetfrågor. behandlar vi lagstiftningen.I den står det ingenting om vilka anslag man skall ge, utandet får vi ta uppnär vi behandlar budgeten, och då skulle jag föreställa mig att vi kan hadelade meningar. Från socialutskottet har vi hävdat och kommer att fortsättaatt hävda, att den sociala tryggheten skall få sina resurser, särskilt i en tidnär det är knappt om resurser.