prot · G30994 · 1979-12-31 00:00:00 — Den andra tesen som drev och som hanupprepade i sin replik gällde att om man vill ha mera utrymme för s, k,produktiva investeringar - företrädesvis investeringar i s. k,direktproduktion, i tillverkningsindustrierav olika slag-då måste man minskautrymmet för den offentliga sektorn. De här två områdena skulle alltså varautbytbara mot varandra. Ger man mer åt det ena, så måste man ge mindre åt detandra. Men kan det verkligen stämma, ? Är det inte bara ett nyttargument för att i sin allt våldsammare Glistrupanda skall kunna attackeraden offentliga sektorn? Om det är så att vissa av de tunga och viktigainvesteringarna i den offentliga sektorn faktiskt är produktivitetsbefrämjande,kan det ju inte alls vara bra för tillväxten inom tillverkningssektorn ifallman skär ner dessa investeringar, utan då måste man se dynamiskt på sambandetmellan sektorerna. En ökad satsning på vetenskap och skolning inom denoffentliga sektorn leder t. ex. också till snabbare framstegstakt inom dendirekta produktionens sektor, medan däremot nedskärningar av forskningsbudgetaroch sämre skolning av de människor som skall arbeta får negativa effekter förden direkta tillverkningssektorn. Är det inte snarare ett samband på det sätt som jagbeskrivit i stället för det sätt som ni sagt? Dessutom är det så - vilket jag tycker är ännu meruppenbart och obestridligt ifall man vill se det hela praktiskt - att denoffentliga sektorn, byggandet av skolor och bostäder, kommunikationssektornosv., utgör en mycket väsentlig marknad för den.svenska industrin. Och om manskär ned de investeringarna så betyder det faktiskt att industrinsavsättningsmöjligheter minskas i motsvarande mån. Det är inte alls så attnedskärningar inom den offentliga sektorn ger mer åt den direkta produktionen,utan tvärtom får vissaminskningar inom den offentliga sektorn direkt negativa effekter för Nr 94 tillväxten också inom den privata sektorn. Har jaginte rätt i mitt principiella resonemang? Förste vice talmannen tillkännagav att anslag utfärdats omsammanträdets Finansdebatt fortsäuande . Jag börjar snart resignera inför möjligheternaatt få en saklig debatt med . När jag efterlyste en analys ochett besked om förhållandet mellan tillväxten av den offentliga sektorn ochreallöneutvecklingen fick jag bara höra löst prat om att villsänka standarden för våra konsumenter i det ena eller det andra hänseendet ochatt det är detta man går emot. Vad jag begär är att ni skall tala om för de löntagare somni säger er representera: Förutsättningen för att ni skall få enreallöneutveckling av den eller den storleken eller undgå en reallönesänkningav den eller den storleken är att vi skär ned den offentligautgiftsexpansionen. Det måste vi nämligen göra. Sedan kan vi diskutera vad viskall skära ner på. Men gör då det, i stället för att vara enbart negativ. Talapositivt om detta! Gå in i debatten och säg: Det här måste vi göra, minavänner, om över huvud taget skall få någon standardutveckling som löntagare.Eller säg i stället: Vi skall inte ha någon standardutveckling för löntagareutan en standardsänkning, därför att vi anser att det är viktigare att behålladen offentliga sektorn. Gör det och rör er inte bara med löst prat! Sedan blev jag gräsligt besviken - även om jag inte alltidhar så stora förhoppningar. Hur kan man jämföra åtstramningspolitiken våren1977 med den politik som avvisar åtstramning ? Hur kan man göraden jämförelsen, ? hade en urusel konkurrenskraft,överkapacitet inom näringslivet, väldiga lager, kriser i företagen,relativpriser som låg 20,25 eller över de tyska, ja, ett uruselt läge. Ochsom jag sade hade vi haft en överkonsumtion under ett par årsom - jag tror t. o. m, att somliga representanter för den socialdemokratiskaregeringen sade det i - måste leda till lägre konsumtion senare.Detta var ju fullt naturligt. Hur kan man jämföra det läge som då förelåg med det lägesom vi har , då vi har hygglig konkurrenskraft och i stort sett harutnyttjat kapaciteten och bakom oss har av åtstramning, som lett tillavsett positivt resultat? Jag vill också påminna om att nisocialdemokrater krävde att den då sittande regeringen skullebedriva en stramare politik än den vi förde. Har ni glömt det? Det hela är litet trist. Jag vet ju att klart för sig dessa sammanhang. Varför kan vi då inte få en saklig debatt istället för en slagordsväxling? Det är ju klart att om ni kommer med slagord såger jag mig hän åt samma underliga debattmetod. Och det är inte roligt, för detligger så Om åtgärder för att stimulera industrins investeringar passmycket allvar bakom de problem som måste lösas. Får jag säga till att är manekonomiminister har man ett ansvar för ekonomin som man måste försöka bäraefter bästa förstånd. De siffror jag redovisar är de siffror jag har kommitfram till i de analyser som jag och mina medarbetare i ekonomidepartementetgör. Jag menar att det är min skyldighet att inför folkomröstningen och i denhär debatten redovisa vad jag anser vara riktigt och ekonomiskt försvarligt ochinte tiga i en sådan här situation. Det är helt enkelt min skyldighet att göradet. Jag har gått på de analyser som gjordes ienergipropositionen och de analyser som har gjorts i konsekvensutredningen. Jaghar också beaktat att vi under de år då vi hade svag konjunktur naturligtvisförbrukade mindre el än vi gör när vi har goda konjunkturer. Låt mig påminna omatt ökade elkonsumtionen med . och skogsindustrinskonsumtion ökade . Qm vi framöver får de goda år som vi alla hoppas på kommervi att behöva mera energi. En förutsättning för att vi skall kunna klara denekvationen vars svårigheter jag här har belyst är att vi får energi. Får viinte energi, , då går det åt skogen. Och det är min skyldighetatt tala om det för kammarens ledamöter och för hela svenska folket. Därmed har jag inte gått in på kärnkraftens farlighet. Jagtycker att det ligger utanför min uppgift som ekonomiminister att beröra denfrågan, men eftersom tog upp kärnkraftens farlighet vill jaggärna ha sagt, att kärnkraftens farlighet skall bedömas mot bakgrund av alla deandra farligheter som vi lever med i och alla de andra farligheter somuppkommer på det ekonomiska fältet om vi inte klarar vår välfärd och vårsysselsättning och den industriella utveckling som vi kräver . Mankan inte bedöma bara den ena sidans risker. Det är fråga om attbedöma alla de risker som är förenade med en alternativ användning av vårenergi. Det hör också till bilden, och det vill jag gärna ha sagt. Förste vice talmannen anmälde attKjell-Olof . andre vice talmannen och att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätt tillytterligare repliker. Ekonomiministern , som meddelat att han isamband med behandlingen av detta ärende ämnade besvara () den5 februari anmälda interpellation, 1979/80:136, om åtgärder för att stimuleraindustrins investeringar, erhöll ordet och anförde: har frågat mig: "Vilkaåtgärder kommer regeringen vid annat tillfälle att föreslå för att höjaindustrins investeringar, och när kommer sådana förslag att föreläggasriksdagen?" Till grund för den investeringsprognos som presenterats iårets finansplan låg den enkät som gjorde . På grundval av enkäten förutsåg envolymökning av industrins investeringar på 1980. Regeringenansåg dock att det med hänsyn till den förutsedda svaga internationellautvecklingen var motiverat att lägga prognosen något lägre. Nr 94Finansplanen stannade därför vid en ökning på . Därefter har, som vi den alla vet och som vi har diskuterat här, de internationellakonjunkturutsik- ternaförsämrats ytterligare åtminstone med viss förskjutning. jag därförbedöma det som troligt att tillväxten i industriinvesteringarna Finansdebattunder 1980 blir lägre än vad vi förutsåg i finansplanen. och jag tycks vara överens om att våra externa Om åtgärder för balansproblem kräver att vibygger ut den industriella kapaciteten sä att att stimulera iiidii-industrinbåde kan öka exporten och bli konkurrenskraftigare på hemma- ,s7/7/(,viiiveslcriiigur marknaderna. Frågan gäller, hur den ökade investeringsviljanskall kunna åstadkommas. Jag har här i kammaren och annorstädes vidupprepade tillfällen hävdat att grundförutsättningarna för en expansivindustrisektor skapas genom den allmänna ekonomiska politiken. Avgörande för omföretagen bygger ut sin kapacitet är att de kan sälja sina produkter här hemmaoch utomlands. Den första förutsättningen är därför att vi kan hålla vår pris-och kostnadsutveckling i schack. Industriinvesteringarna måste vidare ge enrimlig avkastning. En ytterligare förutsättning är att det finns lönsammainvesteringsprojekt. Den svaga lönsamhetsutvecklingen i förening medöverkapacitet och överlager har varit enviktig orsak till den vikande investeringsutvecklingen . Enåtergång till normal lönsamhet i det svenska näringslivet är därför särskiltangelägen. Det är bara lönsamma och därmed livskraftiga företag som vägar satsaför framtiden. Dagens investeringsklimat avgör morgondagensföretagsklimat. Har företagen anledning att se framtiden an med tillförsikt,ökar investeringsviljan. Soliditeten har gröpts ur i många företag.Industripolitiken måste därför utformas så att företagen tillförs riskvilligtkapital. Genom solida företag som satsar framåt kan vi också få till stånd denomstrukturering av det svenska näringslivet som är nödvändig, om vi skall kunnahävda oss i en allt hårdare internationell konkurrens. En förbättring avsoliditeten kan ske genom ett förbättrat vinstläge. Företagens försörjning medriskvilligt kapital måste också underlättas. En hel del har gjorts i dethänseendet under senare är. Annellagstiftningen har förändrats, institutionernahar fått ökade placeringsmöjligheter, den har fått ökaderesurser och det s. k. skattefondsparandet har införts. Mer behöver dock göras'. Regeringen har därför givitkapitalvinstkommittén i uppdrag att undersöka möjligheterna att lättadubbelbeskattningen så som sker i andra länder. Ett provisoriskt förslag skallläggas fram . Vidare har regeringen lagt fram förslag om att detavdrag som får göras på skatten om man långsiktigt och regelbundet sparar iaktier inom ramen för skattefondsparandet skall höjas från . Viktiga steg har därmed tagits för att vrida den svenskaekonomin på rätt kurs från det läge av obalans som befann sig i vid den förra trepartiregeringens tillträde . Dessa åtgärder och inriktningen av '3 Nr 94 den ekonomiska politiken harregeringen presenterat senast i årets finans- O rl jpn den plan. Men det krävs ett långsiktigtoch mödosamt saneringsarbete. Genom 77 f hriiari 1980_ budgetförslag som lagts i är taskrafttag för att dämpa den offentliga sektorns expansion..Därigenom ökarutryrrimet för den nödvändiga expan- Fiiiansdebatt '°"'" » industrisektorn. ThagePeterson och jagar nog eniga om att vi måste prioritera näringslivets Om åtgärderför utbyggnad . Däremot förefaller vi ha olika synnär det attstimulera indu- gäller de medel som därvidlag skall användas. Jag har pekatpå några strinsinvesteringar satsningar som regeringen gjort. Men handlar det ändåom de allmännabetingelserna för industriell expansion. Man kan inte enbart, som ThagePeterson tycks tro, administrera fram investeringar via olika s, k, strukturfonder.Än mindre bör vi nu i det läge vi befinner oss i belasta näringslivetmed nya pålagor i form av arbetsgivaravgiftshöjningar etc, I en marknadshushållningdär företagen fritt får konkurrera genom billiga och godaprodukter är det de framgångsrika och lönsamma företagen som bygger Vi politiker måste ta vårt ansvar och tillse att företagen kan verka i ensådan miljö att det stora kunnande som finns hos arbetare, tjänstemänoch företagsledningar i vårt land kommer till sin rätt. hänseendetborde vi vara överens. Jag tackar ekonomiministern för svaret på mininterpellation om industriinvesteringarna. Jag tillmötesgick att få svara under finansdebatten, trots att jag som interpellant harsämre debattvillkor än en vanlig riksdagsdag. sade i sitt anförande att hanhoppades att vi skulle kunna avhålla oss från det traditionella käbblet om denekonomiska politiken, om regeringens uselhet och oppositionens svaghet. Jagtycker att det är en bra målsättning. Men vad hände sedan i tal?Jo, åtta rader längre ned kastar sig med sedvanlig lust och frenesiöver socialdemokratin och stämplar oss som ansvarslösa. Varför ändå inteförsöka leva upp till den predikade målsättningen att visa återhållsamhet i denpolitiska debatten, ? F. ö. tycker jag att har varitovanligt grälsjuk i den här finansdebatten. sade också att vi anstränger oss att tillvarje pris redovisa en annan ståndpunkt än regeringen. Vi har sett saken utifrån ett annat perspektiv här i med treårs erfarenhet av hur de socialdemokratiska förslagen maskinmässigt röstats nedi utskotten och voterats bort här i plenisalen - inte därför att det har varitdåliga förslag utan bara därför att det har varit socialdemokratiska förslag.Man skall inte kasta sten, , när man sitter i bräckliga glashus. blev i mycket ett vändpunkternas årtionde för Sverigeoch för svensk industri. Vi mötte nya problem. Allt oftare talades det om kriserför svenskt näringsliv. Vår industri mötte en "ny" konkurrens. Struktureninom många branscher var otidsenlig. 74 löshet blev vanliga ord itidningarnas rubriker. Människorna mötte oron och osäkerheten,för jobbet och för tryggheten. Det blev ett vändpunkternas årtionde också i synen påframtiden. Den närmast reservationslösa optimism som präglat 1960-taletersattes av en närmast bottenlös pessimism , inför våramöjligheter som industriland. Domedagsprofetiorna kom tätt.Svartmålningskampanjerna blev ett ödesdigert startskottför utbredandet av en negativ syn på våra möjligheter att utveckla somindustrination. Vi fick borgerliga regeringar som beredvilligt deltog isvartmålningen. De enda undantagen hördes under valrörelsen , då i ställetalla problem beskrevs som lösta, då framtiden var ljus. Men redan dagen eftervalet drogs rullgardinen åter ned. Då talades det åter i mörka och dystra ordfrån borgerliga talarstolar, men åtgärderna för att komma till rätta medproblemen lyste med sin frånvaro. Denna uppgivna inställning till framtiden har fåttallvarliga konsekvenser. Regeringen förmår inte ta itu med de problem somfinns. De långsiktiga satsningarna i näringslivet får ge vika för spekulationoch sådant som kan ge snabba vinster. Det är bara löntagarna som skall ta ettansvar för samhällsutvecklingen på lång sikt. Jag tror att denna uppgivenhet inför problemen, dennapassivitet , är ett av de fariigaste hoten vi har i svenskekonomi . Den är ett hot mot industrin. De satsningar som på siktskall ge oss konkurrenskraftiga produkter, utveckla nya ideér och ge oss jobb iframtiden får stryka på foten. Jag har mött många företagsledare, inte minst ismå och medelstora företag, som till följd av allt talet om de dystraframtidsutsikterna, den mörka 1980-talsbilden, blivit skrämda när det gälleratt fatta investeringsbeslut. Men denna uppgivenhet och pessimism är också ett hot mothela samhällssolidariteten. Ty ser vi inte möjligheterna , ser vibara problemen, är risken stor att egoismen breder ut sig och att densolidaritet och känsla för jämlikhet som byggts upp i det svenska samhället fårvika, att löntagare ställs mot löntagare, att grupp ställs mot grupp, attregion ställs mot region och att man slår vakt om det som finns, för man vetinte vad som skall komma - bara att det troligen betyder arbetslöshet, eftersominga nya jobb skapas. Vi är naturligtvis medvetna om de oerhörda problem som densvenska ekonomin står inför, och de har redovisats i anförandena underfinansdebatten. Vi beskriver läget och kräver att åtgärder vidtas. Men vi harkonsekvent sagt: Framtiden medför inte bara problem, utan den måste ocksåmedföra möjligheter. Vi tvekar inte att säga: har möjligheter att klara1980-talets problem. Vi har goda förutsättningar: kunniga och engagerade löntagarepå alla nivåer i vår industri, naturtillgångarna, tekniken och erfarenheten. Men utnyttjandet av framtidens möjligheter ställer storakrav på oss och på vår politik. Vi måste få en balans i samhällsekonomin. Vimåste få en näringspolitik som karakteriseras av en satsning ochen tro på löntagarna och som syftar till utveckling av svensk industri. Om åtgärder för att stimulera industrins in vestei ingår Om åtgärder för att stimulera industrins investeringar Det här ställer också stora krav på företagen, som måstesatsa långsiktigt, lyssna på löntagarnas erfarenheter och synpunkter samt brytatrenden mot spekulation för kortsiktiga vinster. Ett av deallra största problem som vi har är investeringskrisen. Fakta är välkända. Vi hade under mänga år en stabilutveckling av industrins investeringar i byggandet för framtiden. Under perioden1960-1976 steg industriinvesteringarna med i genomsnitt per är.1976 började raset. , , föll industriinvesteringarna medinte . Ar 1979-det år då de borgerliga partierna talade ivalrörelsen om att krisen var över, om att utvecklingen var på rätt spär - låginvesteringarna kvar på en katastrofalt låg nivå. Och pekarutvecklingen på fortsatta svårigheter, som regeringen i sinfinansplan tror att en kraftig ökning skall komma av sig själv. Detta kan förefalla vara siffror bland många andra i enekonomisk debatt, abstrakta och svårförståeliga. Men vad siffrorna betyder äratt framtidssats-ningarna, de som skall ge oss en konkurrenskraftig produktionoch nya jobb , inte sker. Vad det betyder är att vi står dåligtrustade att möta de svåra ansträngningar som vi vet kommer, att vi kommer attfå svårt att möta konkurrensen därför att vi inte sett om vårt hus. attvi kommer att halka efter ännu mer. Vad det betyder är att de strukturkrisersom vi nu upplevt i svenskt näringsliv och som till stordel berott på att nyinvesteringarna uteblivit, skett för sent eller skett påett oplanerat sätt - de strukturkriserna kommer att fördjupas pä ,Detta är mycket allvarligt för ekonomi. Här krävs, som vi ser det, en handlingskraftig politik ochett sammanhållet program av ett helt annat slag än vad regeringen presenterat.Socialdemokratin har lagt fram ett sådant program, präglat av vetskapen att detkrävs insatser på flera områden, att några enstaka åtgärder inte räcker till. Där ingår vårt program för stabilisering av ekonomin, somskall säkerställa en lugn avtalsrörelse, dämpa inflationen och motverkaspekulation och valutatransaktioner. Där ingår våra förslag som syftar till att öka företagenstillgång på riskvilligt kapital. Det gäller att ge den fjärde AP-fondenytterligare medel till förfogande - som skall skapamöjligheter till en mer långsiktig planering rv fondens arbete. Vi vill ocksåge fonden möjlighet att arbeta i andra företag än de största och börsnoterade.För oss är det viktigt och självklart att stödja även de små och medelstoraföretagen. Vi föreslår inrättandet av en särskild struktur- ochutvecklingsfond, som skall kunna gå in och förstärka företagens egenkapital ochöka aktiekapitalet. Där ingår vårt förslag att avsätta av företagensvinster till investeringar som godkänts eller föreslagits av löntagarna. Där ingår våra förslag som syftar till att öka forsknings-och utvecklingsarbetet i företagen. Det gäller inrättandet av särskildautvecklingsbolag pä områden där vi kan dra nytta av våra erfarenheter, främstfrån den gemensamma sektorn; sjukvården, miljövården, den kollektiva trafiken,energin och utbildningen. Det gäller stöd till uppfinnare och förändrade skattereglerför företagens forsknings- och utvecklingsverksamhet och ytterligareutvecklingsresurser till bl. a. styrelsen för teknisk utveckling. Och där ingår våra förslag om särskildainvesteringsprogram för de statliga företagen. För oss är det självklart att destatliga företagen skall ta sitt ansvar för att vi skall koinmaur den svårainvesteringskrisen. Om så skedde skulle det också få stor betydelse för dethårt krisdrabbade . Ekonomiministern talar mycket om vad man gjort under åren1976-1979. Men fakta är att industriinvesteringarna har rasat på ettkatastrofalt sätt under just den perioden, att de låg stilla under förra åretoch att de. som ekonomiministern nu också antyder, av allt att döma kommer attgöra det också . Fakta är vidare att de borgerliga regeringarnaspolitik har fått motsatt effekt eller varit otillräcklig. interpellationssvar tyder på att regeringenär mycket nära den gräns där den förlorar greppet om investeringsfrågorna. "Allt verkar vara bra" är en annan tongång i ett uns av självkritik i tal eller hansinterpellationssvar. talar också om det som han anser varabristerna i socialdemokraternas politik. Men detta hans tal kan inte dölja hansegen tomhänthet, ty regeringen har ju inget program att komma med för att fåupp investeringarna. Om hade haft ett sådant program, hade han för riksdag talat om vad det innehåller. kan han inte göra det.Regeringen har inte kunnat samla sig till kraftfulla åtgärder motinvesteringsraset. Dessutom vill jag tillägga: Om våra förslag hade genomförts,skulle investeringarna ha legat på en högre nivå och vi hade haft enhögre sysselsättning i vårt land. talar mycket om en ökning av vinsterna. som tycks tro. motståndare till lönsamma företag.Vinstgivande företag är en förutsättning för industriell utveckling och tryggajobb. Det är en borgerlig mytbildning om den socialdemokratiska politiken attvi inte vill ha vinster i företagen. Men vi ställer kravet att vinsterna skallanvändas i företagen och skapa ny produktion och nya jobb. Men så sker ju intei dag. Vi har i alltför hög grad fått en spekulationsekonomi, därinvesteringarna inte görs för att skapa en långsiktig utveckling och tryggajobb utan för att skapa snabba vinster. Men även om vinsterna mångdubblades, skullede inte räcka till för de satsningar som krävs - investeringsbehoven för1980-talet är så enorma. Det vet nog också mycket väl. Sambandet mellan vinster och investeringar är inte hellerså enkelt som vill göra gällande. Qm sambandet hade varit sådirekt, hade vi inte haft det nuvarande besvärliga läget. Erfarenheterna fråner regeringsperiod visar att enbart vinstreceptet inte fungerar. Vi har haftår då vinsterna i företagen har ökat men då investeringarna och industrisysselsättningenhar minskat. Den borgerliga politiken har utgått från grundtanken att allaproblem skall lösas genom att företagen får ökade vinster. Men eraförväntningar har ju inte infriats. Om vi skall klara de enorma kraven på ökade industriinvesteringarräcker det inte med att angripa en av de faktorer som påverkar investeringarna- Om åtgärder för att stimulera industrins investeringar Nr 94 vinsterna. Vi måste göra mycketstora insatser på flera områden - vi måste Onsdieen den förbättra kapitalförsörjningen,stimulera forsknings-och utvecklingsarbetet, ' " offensiv planering, görastatliga industriinvesteringar osv. Låt mig sammanfatta vad jag har sagt i två frågor tillekonomiminis- För detförsta: Vi är tydligen överens om att industriinvesteringarna Omåtgärder för behöver ökas kraftigt. Vi tycks också vara överens om att1980 blir ytterligare attstimulera indu- med mycket svaga industriinvesteringar- det fjärdeåret i rad. strinsinvesteringar ekonomiministern att den politik som regeringen harredovisat kommer attge den nödvändiga kraftiga uppgången i investeringarna? accepterarom svarar kortfattat ja eller nej på den frågan. Vad trornu, , efter dagens återtåg att tillväxteni investeringarna blir ? Hur mycket spär i För detandra: Ekonomiministern har i sitt svar understrukit att företagens försörjningmed riskvilligt kapital måste underlättas. Betyderekonomiministerns svar möjligen att de borgerliga partierna här i kommer att rösta på våra förslag på denna punkt? Ekonomiministernunderströk ju det viktiga i att företagen förses med Innan tar till orda igen vill jag som en Regeringenhar inte redovisat hur man tänker angripa problemen, hur man radikaltvill höja nivån på investeringarna.