prot · G30951 · 1979-12-31 00:00:00 — 1 det sammanhanget säger utskottet attutredningen bör vara oförhindrad att behandla frågan om vilken verkantidpunkten för valen får på årsrytmen i riksdagsarbetet och riksdagensarbetsformer i övrigt. Om utredningen skall ta sig an den uppgiften på allvarblir det nog svårt att komma förbi de förslag som vi har fört fram i vårmotion. För att behandla mera begränsade frågor som rör riksdagensarbetsförhållanden har utskottet dessutom tillsatt en särskild arbetsgrupp.Det är min förhoppning att denna arbetsgrupp skall kunna komma med en hel delnyttiga initiativ . Men man bör kanske påpeka att ramen är ganskatrång så länge vi behåller den nuvarande ordningen i stort. Några motioner från bl. a. vänsterpartietkommunisterna avstyrker utskottet, som framgick av anförande.Det gäller bl. a. ett par yrkanden om republik. Utskottet har härvidlag intefunnit anledning att frångå den ståndpunkt som intog vid 1974 årsförfattningsreform och som sedan upprepats i rad. Jag vill tilläggaatt något folkligt tryck att ändra på statsskicket har jag. till skillnad frånNils , inte upplevt. Utskottet avstyrker också en motion från vpk som kräveratt spärrarna vid valen till riksdag och landsting skall tas bort. Denna frågahar vi debatterat utförligt här i kammaren tidigare. Jag har itidigare debatter i detalj motiverat min ståndpunkt i frågan. Vi vet hur manhar det i parlamenten i de länder där man har en mycket låg spärr eller ingenspärr alls. Partisplittringen är besvärande stor. Det är också detta argumentsom utskottet anför som skäl för avslag på vpk:s motion. Jag vill sluta med att säga att jag är gladöver att utskottet enats om de utredningskrav som är huvudmomentet i det härbetänkandet. Jag hoppas att utredningen snabbt skall komma i gång och kunnaarbeta så att det blir möjligt för att ta ställning till degrundlagsändringar som kan krävas redan under innevarande mandatperiod. Jag ber att få yrka bifall till utskottets hemställan. Författningsfrågor m. m. Nr 51 (vpk) replik: T Hacrpn Hen Herr talman! 13rlpremher 1Q7Q motioner om statsskicket och en motion om reglerna för valtill - men utskottets ordförande ägnar bara några få ord åt de här tingen. Författningsfrågor m. m. känneringet folkligt tryck! Ja, det beror naturligtvis också på var man vistas. Mennog finns det väl ett folkligt tryck att varje röst skall ha lika värde i val!Har inte upplevt det bör han nog lyssna litet mera på hurmänniskorna ställer sig i demokratiska frågor. Det finns också en effekt av det här spärrsystemet som jagtrodde att åtminstone skulle kunna vara öppen för attdiskutera, nämligen att några få röster kan avgöra om ett parti får noll eller14 mandat. Men inte ens det vill tydligen syssla med. Omdet nu inte finns något "folkligt tryck" när det gäller republikfrågan,kan det möjligen sammanhänga med den kompakta opinionsbildning som i dettaland bedrivs för kungahusets bevarande. Jag har inför en tidigare debatt i denna kammare samlatmaterial om den fördumningspropaganda som förekommer kring kungahuset. Jagskall inte upprepa den redovisningen , även om jag har den tillgänglig.Det skulle nog vara nyttigt för konstitutionsutskott att se på lätoss säga en årgång av eller Hänt i Veckan. Jag tror att ävenBertil Fiskesjö efter en sådan genomgång skulle ha svårt att förneka monarkinsideologiska roll i kampen mot demokrati och jämställdhet. Ett faktum är ändå att monarkin harsyftet att dölja de verkliga problemen för människorna. Man försöker förgyllaöverklassens livsstil. Kungahuset används i ett syfte, som måste strida motvarje strävan till demokrati och jämlikhet. Fattar inte konstitutionsutskottetsordförande den problematiken, är jag litet oroad över debatten. BERTILFISKESJÖ (c) replik; Formuleringen "folkligttryck" använde jag om kravet på republik. Jag Iramhärdar i min uppfattningatt det inte finns någon uttalad opinion för en ändring av statskicket. Tvärtomtror jag att det är i sin nuvarande form accepterat i mycket bredabefolkningsskikt. Jag kan allmänt hålla med om att mot dumheten,som han också kom in på i sitt anförande, kampar vi i olika sammanhang oftaförgäves. Spärrfrågan, som naturligtvis har litet andra dimensioner,kan man inte bara vifta borl genom att hänvisa till den grundläggande principenatt alla röster skall ha samma värde. Så är det ju i princip i vårt valsystem -i ännu högre grad , eftersom vi har fått ett riksproportionelltsystem med utjämningsmandat. Det är väldigt viktigt att se till att demokratinsarbetsvillkor blir sådana att man inte riskerar att det demokratiska systemettrasslas söndei' inifrån. Jag refererade till de länder som haren låg spärr elleringen spärr alls. 1 det senare fallet känner jag till bara ett land. och jag hade förmånen att fä göra en studieresa dit förnågra år sedan. Vi kunde då konstatera att det i andra kammare fanns14 politiska Aånga av dem var mycket små. Detta försvårarnaturligtvis det parlamentariska arbetet på ett anmärkningsvärt sätt. Jagerinrar mig att man höll på att lösa en regeringskris underhela . har en enprocentsregel. Också där finns en mängdpartier. I värt grannland har man en tvåprocentsregel. Före det senastevalet fanns det i det danska fem partier, som hade avvalmanskåren bakom sig. Exempel av detta slag är det angeläget att hålla iminnet, när man diskuterar frågan om spärrar. Författningsfrågor m. m. (vpk) replik: Rösterna har lika värde så snart det partiman har röstat på har uppnått av valmanskåren, dvs. i runt tal 200 000röster. .Men under den siffran förlorar ju rösterna det lika värdet, och det ärden problematiken som utskottet undviker att diskutera. Är detta verkligen enrimlig ordning? tror jag inte heller att det går att undvika olikapartibildningar med hjälp av valspärrar, utan det är ju en politisk frågahuruvida det uppstår nya partier i vårt samhälle. upprepade att det finns inget folkligttryck när det gäller övergång från monarki till republik. Jag har pekat på ettskäl till att det trycket inte märks, i varje fall inte i vissa tidningar. Jagvill tillägga att jag tycker att och konstitutionsutskottetmotverkar möjligheterna till ett sådant folkligt tryck. Ni borde vara litet mer konsekventa i den här frågan. Närfår vi se eller andra ledamöter av , somslår vakt om demokratin, dra konsekvenserna exempelvis i en valrörelse? När fårvi höra er säga till väljarna att ni värnar om demokratin och att ett viktigtinslag i demokratin är att ha en kung av den rena evangeliska läran som denuttrycks i augsburgiska bekännelsen, att prinsar av det kungliga huset skalluppfödas i samma lära, osv.? Det står ju så i successionsordningen. Jag kan möjligen tänka migutskottets moderater i den rollen, kanske t. o. m. iförda frack, men hur längeskall socialdemokrater, folkpartister och centerpartister fortsätta med dettahycklande? Ni talar om demokrati och jämställdhet, men ni slår vakt om enodemokratisk institution som kungahuset. HANSGUSTAFSSON (s): föreslår i sitt betänkande nr 32att en utredning skall tillsättas för att se över vissa författningsfrågor. Detgäller möjligheterna att anordna nyval till under löpandemandatperiod och de därmed sammanhängande frågorna om mandatperioden och samordningmellan de rikspolitiska och de kommunala valen. Det gäller också frågan omreglerna vid regeringsbildningen. Det är ett enigt utskott som förordar att dessa frågorskall ses över. Utskottet säger inte särskilt mycket i betänkandet om vadöversynen bör syfta till och varför det är nödvändigt att , så snartefter den Författningsfrågor m. m. genomgripanile författningsreformen, pä nytt ta upp dessafrågor. Jag skall därför något redogöra för de överväganden som enligt densocialdemokratiska gruppen motiverar en ny utredning av dessa frågor. Det finns, herr talman, något förenklat två principielltskilda synsätt pä författningens roll för det politiska livet. Enligt det enasynsättet, som dominerar i , krävs inte någon mer detaljerad ochsammanhängande författning. Genom praxis växer ett konsekvent och någorlundasystematiskt författningskomplex fram även utan skrivna regler. Enligt det andra synsättet, som präglar den nyaförfattningen i vårt land, bör den skrivna grundlagen vara så utformad attspelreglerna för det politiska arbetet är väl definierade och möjliga attfölja. års författningsreform hade vi en situationnågonstans mitt emellan dessa ytterligheter. Vi hade en skriven författning.Den var lappad och lagad och ändrad om under årens lopp. Men isina huvuddrag, t. ex. beträffande maktdelningsysstemet, var den oförändradsedan 1809. Utvecklingen hade på många sätt passerat grundlagen. Den kunde intetillämpas efter sin bokstav. Målsättningen för författningsarbetet under 1950- och1960-talen var inte att åstadkomma en ny författning i den meningen att praxist. ex. beträffande parlamentarismen skulle i grunden förändras. Målsättningenvar i stället att skapa en författning som speglade den praxis som vuxit framoch att modernisera de regler som uppfattades som centrala i ettparlamentariskt system. Tanken var att författningen därefter skulle speglaverkligheten och kunna tillämpas efter sin bokstav. De viktigasteförändringarna mellan regeringsform och den nya grundlagen var att vifick parlamentarismen konsekvent genomförd och att vi därmed också fick ettmodernt enkammar-system. Det är uppenbart att med ambitionen att författningenskall kunna tillämpas efter sin bokstav följer ett större behov av att utvärderareglerna och anpassa dem till vad utvecklingen i samhället kräver. För min del ser jag inte nu någon anledning att dra i gången övergripande och allomfattande författningsöversyn. Vad som krävs ärjust sådana justeringar som även förutsåg skulle blinödvändiga när utskottet tillstyrkte förslaget till en ny författning. Avvad jag här sagt följer också att jag inte räknar med att vi serinledningen till ett nytt 20-årigt utredande på detta område. De begränsade frågorsom det nu gäller bör vara möjliga att klara av under den innevarandemandatperioden. Jag tror också att det är viktigt att så kan ske. För ävenom författningsutredningen och grundlagberedningen gjorde ett bra arbete såhar utvecklingen visat att den långa perioden av stabilamajoritetsförhållanden i ersatts av en situation med störrerörlighet och därmed större krav pä det parlamentariska systemet. Samtidigttyder allt på att vi nu är på väg in i som kommer att kräva mer avhandlingskraft och planmässighet i det politiska livet än någonsin.Utvecklingen av världsekonomin, energikrisen, rovdriften på ändliganaturresurser, miljöfarorna, kapitalbildningen, är bara några exempel påfrågor som kommer att kräva en handfast och planerad politik . Vi har inte -lika litet som något annat land - råd att möta problemmed författningsregler som i vissa lägen kan bidra till handlingsförlamningoch politisk splittring. är det, herr talman, naturligtvis inte så att man i enparlamentarisk demokrati kan garantera handlingskraftiga regeringar ochkonsekvens i den förda politiken enbart genom författningsbestämmelser. Avavgörande betydelse är också förhållandet mellan de politiska partierna ochmellan partierna och intresseorganisationerna, inte minst på arbetsmarknaden.Men blockpolitiken och de samarbetssvårigheter som följer av denna är inteämnet för dagens debatt. De frågorna får vi många andra tillfällen attdiskutera. Men så mycket är klart att även författningsreglerna harbetydelse för möjligheterna att få till stånd regeringar som kan ta det ansvarför samhällsutvecklingen som väljarna har rätt att kräva i ett representativtsystem. När vi nu skrivit in parlamentarismens princip i författningen måste vise till att reglerna inte är så utformade att de i sig försvårar bildandet avhandlingskraftiga regeringar eller försvagar regeringsmaktens möjligheter. Detär en traditionell socialdemokratisk tanke att det moderna välfärdssamhälletförutsätter starka regeringar. Den tanken har gått som en röd tråd genom TageErlanders författningspolitiska anföranden . Och kravet på starkaregeringar är som sagt minst lika aktuellt som . Jag skall fortsättningsvis, herr talman, beröra treproblem som utredningen får i uppdrag att studera och som jag bedömer somcentrala. Det gäller reglerna för regeringsbildningen, upplösningsinstitutetoch den gemensamma valdagen. När det gäller regeringsbildningen är det viktigt attreglerna är neutrala och inte försvårar bildandet av vare sig majoritets- ellerminoritetsregeringar. De nuvarande reglerna präglas av en misstro mottalmannens objektivitet vid utseendet av statsministerkandidat. Det förslag somtalmannen kommer fram till måste godkännas av . Och med denutformning som omröstningsreglerna fått så krävs att partierna i vissa lägenåtminstone passivt, genom att lägga ned sina röster, stöder ett parti som man nyssi en valrörelse på olika sätt bekämpat. En sådan ordning bidrar inte till att underlättaregeringsbildningen i oklara parlamentariska lägen. Den ställer däremot storakrav på partiernas förmåga att opinionsmässigt inför väljarna försvara subtilaöverväganden som inte gäller politikens innehall utan enbart de parlamentariskaspelreglerna. Jag tror för min del att den därmed också vid sidan av andrakrafter som verkar i det moderna masskommunikationssamhället bidrar till attförstärka bilden av politiken som ett taktiskt spel. skulle vi naturligtvis kunna bära detta om det varnödvändigt för att garantera att statsministerkandidaten och den regering somhan avser att bilda har förtroende så långt att den åtminstonetolereras av . Men en sådan garanti har vi redan genom möjligheten attkräva Författningsfrågor m. m. Författningsfrågor m. m. misstroendeförklaring.Därför tror jag, herr talman, att vi kan avvara de fyra omröstningarna omtalmannens förslag till statsminister. Även i ett annat avseende finns det anledning att se överde parlamentariska spelreglerna. Jag tänker då på möjligheten att utlysa nyvaltill . I regeringsformen finns inskriven en sådan möjlighet förregeringen att lösa en konflikt med riksdagsmajoriteten genom att upplösariksdagen. Men här har vi ett exempel på att vi sannolikt skapat en ny fiktioni författningen. I praktiken är det nästan omöjligt för regeringen att utnyttjadenna upplösningsrätt. Det finns tvä anledningar till detta. Först och främstleder de regler som vi har för valförfarandet till att det går tre månadermellan beslutet att utlysa nyval och valdagen. I regeringsformen anges att tremånader är maximitiden för att förbereda valen, men i praktiken är det t. o. m.tveksamt om det av hänsyn till tidsreglerna för anmälan av kandidater,förtidsröstning osv. är möjligt att klara det , Om vi till dettalägger att nyvalet kan leda till ett behov av förhandlingar mellan partierna omregeringsbildningen, så är det uppenbart att landet i samband med ettupplösningsval kan bli utan en fungerande politisk ledning . Detta stod klart för många under regeringskrisen . Närde borgerliga då visade sig oförmögna att bilda en handlingsdugligmajoritetsregering, var vi från socialdemokratins sida visserligen beredda attta ansvaret och utlysa nyval. Men vi var på det klara med att destora och ekonomiskt viktiga besluten, t. ex. om varvens framtid, omstålindustrin m. m., motiverade att andra, ur parlamentarisk synvinkel sämrelösningar prövades så långt det över huvud taget var möjligt. Ytterligare ett argument mot ett upplösningsval efter denborgerliga trepartiregeringens sammanbrott var att den nyvalda inteskulle ha fått mer än ett knappt halvårs arbetstid fram till nästa riksdagsval.Med det behov av planmässighet och konsekvens som krävs av politiken i en svärtid hade varit alltför kort. Det är uppenbart att tiden framtill nästa val kommer att te sig som alltför kort när vi harfasta valdagar och treåriga mandatperioder. Ett extraval och en valrörelseinnebär för mycket av administrativa och ekonomiska ansträngningar och avpolitisk blockering av t. ex. riksdagsarbetet för att denna lösning skalltillgripas när resultatet får så begränsad varaktighet, Att vi saknar ett reellt upplösningsinstitut är enallvarlig brist. Med en möjlighet att upplösa och utlysa nyval kansådana extremt minoritetsparlamentariska situationer som vi upplevde undervåren lättare undvikas. blir ett instrument i regeringenshand. Med upplösningshotet hängande över sig blir oppositionen mer alert ochansvarsfull. Viljan att motarbeta en regering med osäkert riksdagsstöd måstebalanseras mot risken av ett nyval . I vissa lägen kan denmöjligheten sannolikt också bidra till att stärka sammanhållningen och därmedhandlingskraften i en koalitionsregering. För att komma till rätta med de här bristerna har jag i endebattartikel föreslagit att vi skall pröva möjligheten att gåöver till rörliga mandatperioder i , dvs. att en fullständigt nymandatperiod alltid skall börja löpa efter ett nyval. Med en sådan ordning fårnyvalsmöjligheten en helt annan aktualitet än den har . Jag tror inte att vi med rörligamandatperioder kommer att få en mängd upplösningsval med korta mellanrum. Menjag tror att nyvalsmöjligheten redan som en potentiell möjlighet kan vara ettinstrument i regeringens hand som behövs när inte minst på grundav valsystemet oklara parlamentariska situationer hotar att bli långt vanligareän tidigare. En övergång till rörliga mandatperioder aktualiserar ett antalfrågor som måste övervägas i den kommande utredningen. Tiden för att anordnanyval måste förkortas. Dessutom måste ett antal administrativa problem förvalmyndigheterna och för partierna studeras. Men dessa tror jag att vi kanlösa. Allvarligare är kanske att det kan vara svårt att förena rörligamandatperioder med den gemensamma valdagen. Jag skall därför avslutningsvisnågot beröra även denna fråga. Den gemensamma valdagen kom till som en kompromiss som varnödvändig för att åstadkomma enighet om enkammarreformen. Fränsocialdemokratiskt håll var vi länge skeptiska till att lösa frågan om detkommunala sambandet genom en gemensam valdag. Vi var oroliga för att dekommunala frågorna då skulle få svårare att konkurrera med de rikspolitiska ivalrörelsen. Vi förespråkade därför andra valtekniska lösningar men accepteradei slutskedet som en kompromiss att lägga alla valen . En starkt bidragande orsak till att vi gjorde detta varatt den gemensamma valdagen löste ett problem med fristående kommunalval som dåoch än måste betraktas som allvarligt. Vad jag tänker pä är den situationsom uppstår om man har ett kommunalval där de rikspolitiska frågorna kommer attdominera i själva valrörelsen trots att valet inte gäller . Det liggernära till hands att fråga sig hur valrörelsen skulle ha sett ut om vi hade haftkommunalval mitt under regeringen beslutskramp ikärnkraftsfrågan. Ingen kan på allvar föreställa sig annat än att kommunalvaletdå skulle ha kommit att domineras av energipolitiken. Erfarenheterna frånhöstens val i pekar i samma riktning. Om valrörelserna i friståendekommunalval får en inriktning på rikspolitiska spörsmål uppstår en klyftamellan valrörelsens innehåll och valets konsekvenser. Ett regeringsparti somgår försvagat ur en sådan valrörelse kan få svårigheter att föra sinpolitik på riksnivå, mötas av krav på regeringens avgång, nyval osv. Med den gemensamma valdagen kan aldrig någon oklarhet pådetta sätt om valresultatets egentliga innebörd uppstå. Detta är en klar fördelmed de gemensamma valen. Genom att valen sker har väljarna möjlighetatt splittra sina röster mellan olika partier. Hänsynen till rikspolitikenbehöver därför inte påverka valet till kommuner och landsting. Erfarenhetenvisar också att väljarna i allt större utsträckning utnyttjar dessa möjligheter. Närdet gäller risken för att de kommunala frågorna skallutkonkurreras av rikspolitiken har vi statsvetenskapliga undersökningargenomförda på Fö rf a ttningsfrågo r m. m. Författnin gsfrågo r m. m. uppdrag av kommunaldemokratiska kommittén som belyserdetta. Mitt intryck av dessa undersökningar är att vi överdrivit farhågorna.Erfarenheterna av den nya ordningen är bättre än vad vi hade anledning attvänta oss. ' har studerat vad som hänt med de lokalavalrörelserna och med partipolitiseringen inom kommunalpolitiken under1970-talet. De här studierna visar att kommunalpolitiken vitaliserats underdenna tid. Det finns mer av offentligt redovisade alternativ ikommunfullmäktige, och partierna gör större ansträngningar än tidigare ivalrörelsen för att föra ut lokala partiskiljande frågor. Lokalradion ochlokalpressen har en väsentligt mer omfattande bevakning än tidigare avkommunalpolitiken. Kommittén konstaterar för sin del att det här är en effektav att kommunindelningsreformen skapat större, politiskt mindre homogenakommuner, som har resurser att ta ett större ansvar för densamhällsservice som berör människorna mest i vardagslivet. Den kritik frånborgerligt håll som alltsedan författningsreformen framförts för att den nyaordningen skulle skada den kommunala demokratin får inget stöd i dessaforskningsresultat. Tvärtom tycker jag som sagt att när kommunalpolitikenutvecklats på detta sätt vi tillämpat systemet med gemensamvaldag, så var de farhågor som även vi hyste för den kommunala demokratinöverdrivna. Och jag ser inte heller någon anledning att frånkommunaldemokratiska utgångspunkter ifrågasätta den gemensamma valdagen. Mensamtidigt tycker jag att kommunaldemokratiska kommitténs undersökningar visaratt den kommunia självstyrelsen är så stark att man inte på samma sättsom behöver befara ett lågt intresse för friståendekommunalval från väljarnas sida. Slutsatsen av allt detta blir att om det av hänsyn tillandra viktiga författningspolitiska lösningar visar sig önskvärt ellernödvändigt att ersätta den gemensamma valdagen med skilda valdagar, så bör mankunna överväga detta utan att därmed riskera att de kommunala valen förlorar ibetydelse och intresse. Men hänsynen till den kommunala demokratin kanknappast, som man brukar hävda frän borgerligt håll, självständigt motivera attvaldagarna skiljs ät. Det här var några olika synpunkter på detutredningskrav som föreslår att ställasig bakom. Det rör sig om ett antal partiella förändringar som alla måste skemed syftet att förbättra förutsättningarna för handlingskraft och konsekvens idet politiska arbetet. brukar med hänvisning till erfarenheternafrån 1920-talets minoritetsregeringar påpeka att det är ingenting som är såallvarligt för politikens anseende som handlingsförlamade och svaga regeringar.När väljarna upplever politiker och partier som oförmögna att hantera viktigadags- och framtidsfrågor, då växer politikerförakt och främlingskap införpolitiken. Den nya författningen är i långa stycken ett ändamålsenligtregelsystem för politiken. Syftet med den nya utredningen kan därför begränsastill att rätta till de brister som i vissa lägen kan bidra till att skapa onödiga svårigheter för det politiska systemetshandlingsmöjligheter. Jag yrkar i alla delar bifall tillkonstitutionsutskottets hemställan i dess betänkande nr 32, () replik: Jag skall inte ta upp någon trätamed , eftersom jag inte vill riskera att vi på det här stadiethamnar i onödiga låsningar. Vi är ju ense om vilka frågor som skall utredas, omatt utredningsarbetet bör komma i gång och om att det är angeläget att det gårundan. Jag skall emellertid göra några kommentarer i marginalen. När man hör socialdemokraterna tala om starka regeringar,får manen känsla av att de med starka regeringar menar socialdemokratiskaregeringar. I den dagsaktuella situationen är det utan tvivel så att vi har enmajoritetsregering, även om majoriteten är knapp. En socialdemokratisk regeringskulle vara en utrerad minoritetsregering och således en mycket svag regering. Jag var ett slag litet ängslig för att Hans Gustafssonsutsvävningar på den här punkten skulle leda till ett ifrågasättande av detproportionella valsystemet, men så blev det dess bättre inte. Jag är övertygadom att det proportionella valsystemet har kommit för att stanna. Vi fåracceptera det utslag som valet ger, och regeringsfrågan får ordnas på grundvalav valutslaget.