prot · G30995 · 1979-12-31 00:00:00 — Finansieringen av bostadsbyggandet måste utformas på såsätt och få sådana villkor att det kan sfimulera ett ökat bostadsbyggande ochge lägre hyror. Jag yrkar, liksom vår huvudtalesman , bifall till de vpk-motioner som är aktuella i detta sammanhang. var den billiga oljans tid,och återuppbyggnad underlättades väsentligt av den ökandetillgången på billig och lätthanterlig olja. Hela världen klev in ioljeekonomin. De oljeproducerande länderna var svaga och splittrade; de förmåddeinte hävda sig mot stormakter och internationella oljebolag. Allt detta har ändrats . Den billigaenergins epok har fått ett hastigt slut. Under loppet av haroljepriserna mer än tiodubblats. I takt med industrins tillväxt och de fattigafolkens ökande anspråk på ekonomiska resurser har efterfrågan på omvandladenergi kraftigt ökat. Det säkerhetspolitiska systemet har förändrats. Ländersom många människor i västvärlden förut över huvud taget knappt kände till är ekonomiska stormakter. Deras beslut får betydelse för hundratals miljoner,ja miljarder människors väl och ve. Den industrialiserade världens kris ärdelvis en energikris. Energiproblemen förklarar förvisso inte allt, men de harstarkt bidragit till den situation vi har och den bild vi skönjer av1980-talet. De plötsliga höjningarna av energipriserna har slagit hårt, ökatinflationen, höjt arbetslösheten och sänkt tillväxttakten. Alla ekonomer ärense om att leder ökade energipriser till förändrade energisystem ochtill en anpassning av ekonomin. Men det tar sin tid. Alla är också överens omatt hastiga höjningarfår omedelbara effekter på försörjning och ekonomi, och det är också vad1970-talets erfarenhet har lärt oss. Det senaste årets chockartade prishöjningar på olja harbrutit nacken på den uppåtgående konjunkturen, och förutspår dåliga årför industrivärlden, växande underskott för OPEC-länderna och ännu svårare årför de oljefattiga . De oljeproducerande länderna, framför allt OPEC-länderna.har utvecklat en egen filosofi. För dem är oljeprishöjningarna logiska och ideras eget välförstådda intresse. De kräver en anpassning i konsumentländerna.De påpekar - och med rätta - att flertalet av OPEC-länderna harstyrts och utnyttjats av koloniala herrar, företrädesvis från . Dehävdar sin självklara rätt till sina egna tillgångar, och de menar att dessatillgångar inte får förslösas i alltför snabb takt. De kräver av konsumentländernaatt dessa skall hushålla med olja och ersätta den med andra energikällor. I ett anförande av OPEC:s generalsekreterare denne att OPEC f. n. producerar 4 ä 5 miljoner fat olja mer omdagen än vad OPEC behöver för sina ekonomiska behov. Varför skall OPEC göra deti fortsättningen, frågar , när det strider mot våra intressen ochkonsumentländerna tycks vara så ointresserade eller så oförmögna att ta itu medsina energiproblem? Och hur är det med livsmedel? Har inte vissa industriländermedvetet hållit nere produktionen av livsmedel i syfte att hålla den i nivå medefterfrågan, som miljoner människor svälter? Vad är det som säger attinte OPEC-länderna kan göra på samma sätt? underförstådda varningar är tydliga nog. De harupprepats , och innebörden är klar:OPEC-länderna är inte villiga att öka sin produktion av olja i den takt som deoljehungriga industriländerna kräver. Detta kommer att leda till väsentligaprishöjningar och knapphet på olja , och vi är redan inne ioljekrisen, genomförde en teoretiskbedömning av kostnaderna för olika strategier för industriländerna när detgäller att möta oljeprishöjningarna. Den dyraste metoden var att medvetet hållatillväxten nere för att därmed pressa ned oljepriset och oljeefterfrågan. Detskulle innebära en kostnad på per fat i utebliven tillväxt för varjeimporterat fat olja, dvs. nästan tio gånger mer än vad oljan faktiskt kostar.Den billigaste metoden skulle vara att möta oljeprishöjningarna genom en aktivenergipolitik, med hushållning och ersättning av olja med andra energikällor, ikombination med en strikt antiinflationspolitik. Därigenom skulle man minskaoljeberoendet men hålla tillväxten uppe. Risken är emellertid mycket stor attdenna politik inte kommer att genomföras, att många industriländer saknar dennödvändiga politiska kraften att genomföra en samordnad ekonomisk ochenergipolitisk utveckling. Oljeproblemen drabbar olika länder olika hårt. De starkaekonomierna, t. ex. och , som har brist pä egna energiråvarorhar ändå råd att köpa den olja de behöver. De oljefattiga drabbashårdast. Men också de svaga ekonomierna i industriländer som har brist på egna energiråvarorråkar mycket illa ut. Dit hör också , Vi har handikapp Nr 95 Vi går in med stora underskott i bytes- och Onsdieen den handelsbalansen,med en exportindustri som är för liten i förhållande till 97 febrinri 1980 importbehovet,med för låg investeringsaktivitet och med stora budgetun- Vi har ont om tillgängliga egna energikällor. Vihar ett stort Finansdebatt energibehov beroende på kallt klimat ochindustrins struktur. Vi har en oljeimport som ligger på toppen blandindustriländerna. Det är mot denna bakgrund som svenska folket skall taställning till frågan om vi skall använda de kärnkraftsreaktorer vi byggt,eller inte, om vi skall avveckla kärnkraften eller långsammarepå . Utfallet i den omröstningen kommer att ha betydelse försvensk ekonomioch samhällsutveckling . Snabbavvecklas kärnkraftenblir svåra tider svårare, och det beror framför allt på att vi då inte kananvända de satsningar vi gjort, att vi för långtid framåt måste importera merolja och kol än vad vi annars skulle behöva göra. Detta är fullständigtostridigt. Folkomröstningens utslag är alltså mycket betydelsefulltför ekonomi, miljö och sysselsättning. Det är, herr talman, naturligtvis deekonomiska aspekterna som i det här sammanhanget är de intressanta. Jag fick för någon tid sedan här i i min handett flygblad som delades ut av linje 3, I flygbladet stod en del om kärnkraftenoch en del om konsekvenserna av en snabbavveckling av kärnkraften. Det stod bl,a, ungefär så här: Har du någonsin träffat någon som blivit arbetslös på grundav brist på energi? Det framgick av resten av texten att flygbladets författareansåg att det tydligen var någonting helt uteslutet. Det var tydligen ingetolycksfall i arbetet, för liknande ting står att läsa i linje 3:s kampanjtidning. Det är en fantastisk fråga. Runt omkring i industrivärldenhar vi en arbetslöshet som närmar sig 20 miljoner människor. Många av dessamänniskor är arbetslösa just på grund av energiprisernas våldsamma ökning ochden knapphet pä olja och alternativa energikällor som ligger bakom. Iu-länderna är hundratals och åter hundratals miljoner människor arbetslösaeller undersysselsatta. Där är bristen på lättillgänglig och billig energi ettav de främsta utvecklingshindren. Den bidrar till fattigdomen och nöden, ochden tynger ner deras ekonomier. Också i finns det trots vår lågaarbetslöshet många människor som drabbats av oljeprisökningarnas verkningar,blivit arbetslösa eller tvingats byta arbete och bostadsort. Hur är det möjligt att med denna verklighet runt omkringoss, med dessa ekonomiska problem som sammanhänger med stigande energipriser sånära inpå huden, låtsas som om energipriserna och energiknappheten inte varnågot problem? Miljoner människor är drabbade av energikriser, och linje 3låtsas som om de inte finns. Man skulle kunna tro att detta ärrena cynismen.Men kanske är det ändå mer ett utslag av den besynnerliga ekonomiska filosofisom kommer till uttryck i folkkampanjens verksamhet. och vpk i folkkampanjens skepnad anser tydligenatt de tolv kärnkraftsreaktorerna är farliga och därför bör avvecklas under1980-talet. All right - man kan komma till olika slutsatserom riskerna medkärnkraft Nr 95 kontra andra energikällor. Men ifolkkampanjens skepnad vill dessutom Onsdieen den dessa båda partier försöka visa att det över huvud taget inte märks ilandets T-, r , inon ekonomi omkärnkraften snabbt försvinner, att de ca 55 miljarder kWh som 2/tebruari 1980 ' reaktorernaårligen skulle producera över huvud taget inte behöver ersättas Finn isdpbntt "" ' förlusten av de redan byggda kärnkraftsverken intekostar något. Man går ini någon sorts ekonomins sagoland, där vi fär lyssna till de mesthäpnadsväckande ting. Så får vi t. ex. höra att om kärnkraften används får viför mycket elenergi här i landet - ett överskott. Hur i hela friden kan mansäga att vi riskerar att få ett överskott på energi så länge vi importerar över70 % av den energi som vi behöver här i landet? Problemet är ju det raktmotsatta; Vi har brist pä tillgänglig billig energi här i landet, och allaekonomiskt rimliga tillskott är något värdefullt för landets ekonomi. Att dåkunna utnyttja kärnkraftverken och den elektricitet som de producerar innebäratt vi kan minska vårt oljeberoende oavsett hur vi i övrigt lyckas att medhushållning eller andra metoder spara olja. Ett annat påstående från samma källa är att vi får flerjobb om vi snabbavvecklar kärnkraften. Det blir enligt linje 3:s tidning flerjobb i skogen, i verkstadsindustrin, i byggnadsindustrin-överallt. Det låtersom en saga och är det också, Detär klart att i någon sorts förvrängd mening har linje 3rätt, Qm vi skulle riva ned alla de hus som har byggts och bygga nya i stället ger det naturligtvis jobb i byggnadsindustrin, Qmvi stänger våra vattenkraftverk och bygger kolkraftverk i stället ger det ocksåjobb. Men till vilket pris, till vilka effekter för svensk ekonomi i desshelhet och ? Skall vi skapa jobb här i landet genom att medvetetmisshushålla med våra resurser? Absurditeten i detta är uppenbar. Ändå är detjust det som linje 3 säger. Alla dessa jobb som man utlovar i skogen, hur skallde betalas? För det är väl ändå inte bara jobb som skall utlovas utan också lönför jobben. Inte minst vpk brukar vara piggt på lönekamp. Det är nästangenerande, herr talman, att behöva utreda detta, men det behövs tydligen. Att sysselsätta många människor inom energisektorn äringet självändamål. Avgörande är i stallet om vi till ett rimligt pris fårfram den energi som vi behöver. Qm man tvingas sysselsätta många människor inomenergisektorn och betalar dem anständiga löner, blir energin mycket dyr, vilketi sin tur betyder att det blir dyrare att producera andra varor och att värmaupp våra bostäder. Därmed blir det svårare att sälja våra varor i konkurrensmed andra länder, och vi måste lägga ned allt större resurser på att klara våruppvärmning. Landet blir fattigare, det blir svårare att få jobb och det blirmindre över för andra viktiga ändamål, t. ex. offentlig service. Linje 3 vill också inbilla människor inte bara att detblir en massa nya. fina jobb om man lägger ned halva elproduktionen utan också att en som man säger obegränsad tillgång på elenergi skulle vara ett direkt hot mot sysselsättningen. Men återigen: problem är ju det rakt motsatta. Vi har ont om tillgänglig och billig energi. Det är bl. a. detta förhållande som 170 driver upp inflationen, ökar produktionskostnaderna,fördyrar uppvärm- ningen ochytterst drabbar sysselsättning och välfärd. Qm det vore så väl att Nr 95 vi plötsligt fick obegränsad tillgång till elenergi, vilket vi givetvis intefår ens Onsdaeen den genom att använda de tolv reaktorerna, skulle landets ekonomiska situation dramatiskt kunna förbättras. Det är tydligt för envar, och det har sagts tidigare här , att linje ekonomiska filosofi illa rimmar med det somframför allt säger i andra sammanhang. Det har också illustreratshär , har här talat - och jag kan förstå hans problem -om de ekonomiska svårigheter som kommunerna har när det gäller att infriakraven på service för medborgarna. Han har talat om att regeringens förslaghärvidlag är en örfil åt kommunerna. Men vad är väl denna örfil gentemot dejätteslag mot kommunernas ekonomiska situation som vill utdela ien annan kapacitet - nämligen som företrädare för folkkampanjen? Denenergipolitik som han där företräder skulle ta bort det lilla utrymme som finnsför offentliga reformer i det här landet . Att vpk deltar i denna ekonomiska dans är naturligtvismindre märkligt. Det har påpekats , eftersom vi alla vet vid dethär laget att vpk är den ekonomiska opportunismens parti i vårt land. Ompartiet skulle få ett direkt inflytande på landets ekonomiskapolitik, t. ex. genom att linje 3:s energipolitik genomfördes till punkt ochpricka, skulle det antingen leda till kaos eller till den kommunistiskaplanhushållning som vpk har sagt är en förutsättning för ensnabbavveckling av kärnkraften. Energipolitik och ekonomisk politik har, somjag försökt visa här, ett nära samband. Det är mer uppenbart än någonsin,allvarliga ekonomiska problem har avsevärt förvärrats genom vårt storaoljeberoende. Skall vi kunna åstadkomma en ekonomisk balans ,vilket i sin tur är en förutsättning för ett mänskligare och mer rättvistsamhälle, måste vi också ha en effektiv energipolitik som bl, a, minskarlandets stora oljeberoende. Kontroversen kring kärnkraften har medfört att mångaviktiga energipolitiska beslut blivit försenade, även om en del fattades avriksdagen , Folkomröstningen äger rum . Det ärgivetvis min förhoppning att linje 2 därvid samlar ett flertal och att enmajoritet tillbakavisar linje 3 och gör det möjligt att använda de tolv kärnkraftsreaktorerna. Men det räcker självfallet inte. För att klara deekonomiska problemen och möjliggöra en avveckling av kärnkraften pä längre siktmåste vi satsa på omedelbara åtgärder inom energisektorn. Det gäller såvälhushållning som alternativ energiproduktion. Denna typ av investeringar kanockså tjäna som drivkraft i ekonomin på samma sätt som bostadsinvesteringarnaen gång höll den svenska ekonomin i gång. I dagens debatt har man från skilda utgångspunkter ivrigtdiskuterat hur man med ekonomisk-politiska medel skall få ekonomi påfötter igen. Det är en viktig debatt, men vi måste se sambandet medenergipolitiken. Gör dåinte svåra tider svårare genom att snabbavveckla kärnkraften! Nr 95 Egentligen borde det heller inte vara svårt att enas om en förnuftig Onsdieenden energipolitik, eftersom det trotsallt finns en överensstämmelse i synsättet 77febririri 1980 '' gäller behovet att satsa på nya energikällor ochhushållning. önskat framdriva en avveckling av kärnkraften har strängt taget redan r- . . uppnått sina mål. Kärnkraften kommer att avvecklas. Varfördä göra det på ett sättsom direkt försvårar landets ekonomiska och sociala utveckling? Varförinte i stället samverka kring en förnuftig och långsiktig energipolitik som kanhjälpa oss ur den ekonomiska krisen? BO (): Svensk ekonomi befinner sig i kris. Detpåståendet är inte längre uppseendeväckande. Vad som däremot är uppseendeväckandeär att vi har en regering som inte drar några politiska slutsatser av dettafaktum. Det beror emellertid inte enbart på att regeringen befinner sig i ettsvårt parlamentariskt läge eller att den saknar handlingskraft. Det beror pånågonting som är betydligt mer fundamentalt. Det sammanhänger med attregeringen inte kan enas om hur den ekonomiska verkligheten ser ut i vissagrundläggande avsnitt. Om en person säger att det som han ser på kartan är ettberg men den andra personen säger att det som finns pä kartan är en sjö, dä ärdet inte förvånande om dessa personer inte kan enas om vilken farkost de skallanvända för att ta sig fram. Det är precis vad det handlar om i energifrågan. Ekonomiminister och budgetminister insersäkert att en snabbavveckling av kärnkraften skulle innebära ett mycket hårtslag mot svensk ekonomi. De förstår att det kaos som en snabbavveckling innebärskulle medföra att våra möjligheter att komma i närheten av full sysselsättningförsvinner. Statsministern däremot har en fullständigt motsatt uppfattning.För honom spelar det ingen roll om en viktig insatsfaktor för svensk industritas bort. Om något tycks han mena att det fär positiva effekter, att nya jobbkommer flygande till oss som stekta sparvar, även om en stor del av vårabasindustrier slås ut. Men det går lika säkert med de jobben som det gick medde 400 000 jobb som utlovades men som i stället förvandlades till 90 000förlorade industrijobb. Det är uppenbart att personer med så olika verklighetsuppfattninginte rimligen kan enas om ett konstruktivt program. Politisk taktik kan väl fören tid dölja motsättningarna, men i längden blir konsekvenserna ohållbara. Jag skall senare i mitt inlägg återkomma tillenergifrågan. Låt mig här bara helt kort ge en bakgrund till dagens krisläge. Vad mer än något annat illustrerar ärde följder som en ekonomisk stagnation får. stod den svenska ekonomin stilla. Det var två ödesdigra, i ordets egentliga mening förlorade år. Vi kommer att få betala för de förluster som de årens ekonomiska utveckling och ekonomiska politik åsamkade vårt land. Ytligt sett tycktes de båda årens politik framgångsrik. Devalveringspolitiken förbättrade vårt relativa kostnadsläge. Vår bytesbalans påverkades i relativt 172 gynnsam riktning. Men vid ett närmare betraktande blev bilden helt annorlunda:Våra statsfinanser raserades. och den reala styrkan och robustheten hos den svenska ekonomin den försvagadespå ett avgörande sätt, Underskotteni statsbudgeten är i allt väsentligt ett resultat av stagnations- politiken.Stagnationen gjorde att skatterna och de offentliga inkomsterna Finansdebattlåg stilla. steg utgifterna just på grund av stagnationen. Den förstaborgerliga trepartiregeringen gjorde aktningsvärda försök att hålla sysselsättningenuppe genom alla tänkbara former av subventionspolitik. Det kostade pengar.Industrisektorn tappade under dryga tvä år 100 000 jobb. expanderadeden offentliga sektorn med 80 000 jobb. Det kostade också mycket pengar. Destatsfinansiella effekterna blev katastrofala. Naturligtvis fanns det. då som alltid, alternativ för denekonomiska politiken: En annan energipolitik, ett upprätthållande avbostadsbyggandet, stimulans av den inhemska konsumtionen i kombination medriktade insatser för att få fart på industrins investeringar, skulletillsammans ha undvikit den djupa stagnationen. Men i stället fick vi envillrådig och ineffektiv subventionspolitik. Vi står i själva verket medfacit i handen. När 1979 kom med litet bättre tider, uppenbarades omedelbartsvagheterna i vår situation. Underskotten i våra utrikesaffärer steg snabbt.Vår industriella bas var helt enkelt för klen för att kunna bära upp en ekonomisom endast hade ett litet högre kapacitetsutnyttjande än det som kännetecknartotal stagnation. Underskotten i bytesbalansen blev snabbt större, och någonförbättring av värt-statsfinansiella läge fanns heller inte i sikte. Resultatet av av borgerlig ekonomisk politik är attden fört vårt land in i en hopplös återvändsgränd. Vi sitter nu fast i enlåneekonomi som det inte tycks finnas någon utväg ur. Vid slutet av detta år ärvår utlandsskuld uppe i . Räntebelastningen, blir alltmerbesvärande. Dessutom sopar den svaga bytesbalansen,undan möjligheterna att föraen expansiv ekonomisk politik. Så fort regeringen skulle försöka att stimuleraden svenska ekonomin skulle bytesbalansunderskotten komma att växa ännu mer. Deborgerliga regeringarnas ekonomiska politik har gillrat den perfekta fällan, urvilken den nuvarande trepartiregeringen inte kan finna någon utväg. I ställetförsöker man att fly undan verkligheten. Man för en låtgåpolitik. ochstatsråden visar sig så litet som möjligt i denna kammare. Man tycks vänta påunder. Men inga ekonomiska under kommer att inträffa. I stället har sanden snartrunnit ur timglaset. Det är berättigat att fråga: När kommer korrektiven attsättas in? Regeringen tycks vara oförmögen till handling. När kommer andrakrafter att gripa in? Vad säger representanterna för Internationellavalutafonden vid sina besök i vårt land? har Valutafondens årligabesök haft prägel av rutinbesök. Har de det alltjämt? Är regeringensrepresentanter beredda att tala om för svenska folket vilka råd som regeringennu far? Jagvet inte vad som kan ha avhandlats vid årets besök. Mendet kräver inte mycket av ekonomiska insikter eller internationell erfarenhetför att förstå hur tongångarna snart kommer att gå. om de inte redan går på detsättet. Sverigehar underskott i sina utrikesaffärer som är oproportionerligt 1'- Nr 95 stora. Vi har av , men vi har av dess Onsdaeen den underskott. Det gär helt enkelt inte att fortsätta pä den inslagnavägen 77febrinri 1980 särskilt länge till. Den traditionella medicinen ärnaturligtvis att vi skall accepteraen högre arbetslöshet för att dra ned import och indirekt förbättra Finandebatt ''' kostnadsläge. Hur länge dröjerdet innan Valutafond och internationella bankertvingar den borgerliga regeringen att slå in på en sådan politik? Jag tror attdet svenska folket och åtskilliga av oss här skulle vara intresserade avatt få den frågan belyst. Mot den bakgrunden får också svensk energipolitik och vårdebatt inför folkomröstningen sitt speciella intresse. Det är här som frågan omkartan blir central. Hur ser egentligen verkligheten ut? Kan vi klara oss utannågon egentlig ökning av elkonsumtionen ? Kostar en snabbavvecklingav kärnkraften praktiskt taget ingenting, eller kanske , ? Hotasinga jobb av ett nej i omröstningen? Kan vi klara oss utan någon ökning iimporten av olja och kol, även om vi ställer av av den kapacitetatt producera el som vi besitter? Låt mig belysa innebörden av dessafrågor. Vi förbrukade el. kommer vi attförbruka . kommer vi med all sannolikhet att använda . Vadär det då för intressant med dessa tal? Jo, det är att vårt land enligt linje 3aldrig någonsin skall komma att förbruka mer än dessa under 1980-taletoch . Fram har med andra ord vår elförbrukning vuxitstarkt. Men fr. o. m, 1982 kommer användningen att helt ligga stilla. Är dettasärskilt troligt? Nej, det är det inte. Tvärtom är den verklighetssyn somligger under detta antagande helt orimlig, för att inte säga absurd. Vi kommer inte att sluta bygga bostäder efter 1981,Tväriom bör vi bygga 700 000 lägenheter och småhus för attklara bostadsförsörjning och samhällsekonomisk balans. Varifrån skall deboende i dessa bostäder få el till belysning och hushållsmaskiner? Vår industrimåste fortsätta att rationalisera för att hänga med i den internationellakonkurrensen även efter 1981, I kommer en ny pappersmaskin att installeras ibörjan av . Enbart den kommer att dra 300 miljoner kWh. 1 Mönsteråsmåste den nybyggda massafabriken integreras framåt så att råvaran kan vidareförädlas,effektiviteten höjas och dagens förluster på 180 milj. kr. förhoppningsvisbytas i överskott. Det fordrar att bruket får en ny pappersmaskin. Enbart dendrar 200 miljoner kWh. Varifrån skall vår industri få sin el efter 1981? Linje 3;s elbalans är helt orimlig. Den har ingenting medverkligheten att skaffa. Den har enbart kommit till för att dölja verkligheten, för att tjänasom en legitimation för påståendet att vi kan slå ut en stor del av vårt mest effektiva industriella kapital, nämligen våra kärnkraft utan att det betyder något. Detta är inte korrekt. Far vi inte från våra tio färdigbyggda aggregat, så måste samma mängd tas fram på annat sätt. Märkvärdigare än så är det inte. 174 De centerpartistiska statsråden ochderas vänner i linje 3 påstår också att det intekostar något att snabbavveckla kärnkraften. Detta påstående håller inte.Tvärtom kan vi med ganska stor precision ange vilka kostnaderna för enavveckling av kärnkraften blir. De kommer att uppgå till minst 5 miljarderkronor eller 100 miljarder . Det bör då observerasalt denna kostnad enbart hänför sig till merkostnaden för att producera en delav den elström som vi förlorar vid en snabbavveckling. Denna merkostnad ärockså strategisk i meningen att den drabbar vår handelsbalans,eftersom den till övervägande del kommer att bestå av betalning för importeradolja och importerat kol. Vi behöver skapa ungefär 50 000 nya jobb i vårexportsektor enbart för att betala för den merimport av olja och kol som ensnabbavveckling fordrar. Det hävdas ibland från linje 3 att en snabbavveckling intefordrar någon merimport av olja och kol. Detta är inte korrekt. Vi kommeråtminstone att få importera olja mer och 10 miljoner tonmera kol.