prot · G30930 · 1979-12-31 00:00:00 — Arbetar rådet inom ramen för den nuvarandelagstiftningen eller har rådet direktiv atl lägga fram förslag i den riktningsom jag föreslagit, nämligen förslag till omvänd bevisbörda? Budgelminislernvar tidigare intresserad av detta. Dessutom har skatteutskottet krävt en sådanregel inom ramen för sitt krav på interna svenska åtgärder mot den här typen avtvivelaktiga ekonomiska transaktioner. Arbetsgruppeninom brottsförebyggande rådet har möjlighet all både arbeta inom ramen förnuvarande lagstiftning och att föreslå förändring av gällande lagstiftning. Jag vill då barakonstatera attjag inte fått ett enda konkret besked av budgelminislern närdetgäller åtgärder på det nationella planet mot den internationella skatteflykten. Överläggningenvar härmed avslutad. § 5 Om utbyggnaden avbarnomsorgen Socialministern erhöll ordet för att iett sammanhang besvara dels (vpk) anmäldainterpellation, 1979/80:20, dels (vpk) anmäldainterpellalion, 1979/80:27, och anförde: har frågat mig vilka åtgärder jag avser vidta för attkvaliteten vad gäller utrymmen för barn pådaghem och fritidshem höjs så allbarnen och personalen kan garanteras en bra miljö. IngaLantz har frågat mig dels om jag är beredd medverka till en utbyggnad avbarnomsorgen som ger alla barn rätt lill en barnsiugeplats, dels vilka åtgärderregeringen kommer atl vidta för alt beslut om barnstugeutbyggnadenskall fullföljas inom den beslutade tiden, dels vilken målsättning förutbyggnaden av barnomsorgen regeringen har inför kommande förhandlingar medKommunförbundet, dels om regeringen är beredd atl öka statens stöd lillbarnomsorgen för att möjliggöra en högre utbyggnadstakt, dels om jag är bereddalt medverka till alt utarbeta för kommunerna bindande normer för verksamheten samt dels om jag är beredd altmedverka till att behörighetskrav för tjänst inom barnomsorgen utarbetas. Jag avser att besvarainterpellationerna i ett sammanhang. Jagvill inledningsvis påpeka att ansvaret för kvaliteten i samt omfattningen ochutbyggnaden av barnomsorgen åvilar kommunerna. Genom de statsbidrag som i dagges till verksamheten sker en betydande stimulans av utbyggnaden. I regeringsförklaringen slås fast atl det avriksdagen beslutade programmet för utbyggnaden av barnomsorgen skallfullföljas. Där framgår också atl överläggningar skall tas upp med kommunernaom barnomsorgens fortsatta utbyggnad i enlighet med beslut. Beslutetom ett utbyggnadsprogram innebar all 100 000 daghemsplatseroch 50 000 fritidshemsplalser skulle tillkomma under femårsperioden 1977-1981.Kommunernas nuvarande planer, som slutligt sammanställts av ,visar atl drygt 88 000 daghemsplaiser och ca 40 000 fritidshemsplalsertillkommer . Delta är 6 600 fler daghemsplatser än vadsocialstyrelsen redovisade . Tillskottet av daghemsplatser under åren1977 och 1978 motsvarar i det närmaste utbyggnadsprogrammet för dessa år.Samtidigt har antalet familjedaghemsplatser ökat betydligt snabbare än vad somförutsattes när utbyggnadsprogrammet bestämdes. Enligt kommunernas planerfattas emellertid drygt 10 000 daghemsplatser och 10 000 fritidshemsplatser föratl det uppgjorda programmet i sin helhet skall uppnås. Jag kommer att ta upp överläggningar om dessa frågor medSvenska kommunförbundet. Riksrevisionsverkeihar i en rapport som publicerats gjort en systematisk genomgång avolika statliga myndigheters normer och anvisningar som har betydelse förbarnomsorgsutbyggnaden. Del är uppenbart att tillämpningen av olikabestämmelser samt bristande samordning av myndigheternas anvisningar hindraroch i många fall fördyrar barnomsorgens utbyggnad. Jag har därför lagitinitiativ lill alt ell arbete påbörjats inom som syftar lillatt snabbt undanröja sådana normer och anvisningar frän statliga myndighetersom är ett hinder för atl beslut skall kunna fullföljas. Detta måstesjälvfallet ske utan au kvalitetskraven eftersatts. Jag vill i delsammanhanget också nämna alt möjligheterna att la bort del krav på tillståndhos hyresnämnd som f. n. finns när man ändrar en bostadslägenhet till daghemövervägs inom i annal sammanhang. Riksdagenharar 1976 beslutat att målet för utbyggnaden av barnomsorgen skall vara all -utöver den allmänna förskolan - bereda plats inom den kommunala barnomsorgenför alla barn i förskoleåldern till förvärvsarbetande eller studerandeföräldrar samt för barn med särskilda behov av stöd och stimulans så attefterfrågan på sådana platser kan tillgodoses. beslut kommersjälvfallet att ligga till grund för de forisatta överläggningarna med . SåvälEva som lar i sina interpellationer upp frågan ombarnomsorgens kvalitet. Låt mig börja med atl konstatera atl vi i ettinternationellt perspektiv har en hög kvalitet pä barnomsorgen i de delarfrågeställarna berör. Svenska daghem kännetecknas av stora ytor, hög materiellstandard, förhållandevis små grupper och hög personaltäthet. Personalen bestårmed få undantag av förskollärare med pedagogisk utbildning och av barnskötaremed barnavärdsutbildning. Delta förhållande hindrar naturligtvis inte att delfinns enskilda dag- och fritidshem där utrymmena är i minstalaget. Speciellt problematisk blir verksamheten naturligtvis när den bedrivs itränga lokaler om lekytorna utomhus är små eller rent av obefintliga. Vivet också alt vissa kommuner, eller delar av kommuner, har haft svårt attrekrytera och behålla för verksamheten utbildad personal. Den snabbautbyggnaden av barnomsorgen har också fått till följd enåldersmässig snedfördelning av personalen med många unga förskollärare och barnskötaremed kort erfarenhet. Generellt ser Jag detta förhållande, tillsammans med deframför allt i storstadsområdena länga vistelsetiderna för barnen inombarnomsorgen, som det största problemet när det gäller alt åstadkomma en brabarnomsorg för alla barn. Fråganom normer för gruppstorlekar, personaltäthet och utrymmen samt frågan ombehörighet för arbete inom barnomsorgen har, som interpellan-terna påpekat,utretts inom . 1 en departementspromemoria, som nyligenremissbehandlats, har vissa förslag lagts fram som bl. a. innebär att regeringoch riksdag skall göra principuttalanden i vissa för verksamheten grundläggandeavseenden. Förslagen är föremål för arbete och överväganden inomregeringskansliet, och jag är inte beredd att ta slutlig ställning tilldessa frågor. SomJag framförde redan i den allmänpolitiska debatten för ett par veckor sedanmåste tidigare uttalade mål för utbyggnaden av barnomsorgen ståfast. Det är min och regeringens uppgift alt tillsammans med landets kommunerverka för att dessa mål uppnås och alt kvaliteten i barnomsorgen blirtillgodosedd. Samtidigtmåste vi verka för att både barns och vuxnas totala livsmiljö förändras. Vimåste skapa en mera aktiverande miljö försocial gemenskap för både barn ochvuxna. EVAHJELMSTRÖM (vpk): Jag tackar för svaret på min interpellation. har KarinSöder visserligen inte fungerat så länge som socialminister, men detta faktumfår inte ursäkta den totala perspeklivlöshel, den totala substanslöshet somtyvärr utmärker svaret. Där återfinns alla de vackra ord och sammainnehållslösa fraser som och älskade att spridaomkring sig. Där återfinns samma totala brist på konkreta förslag som snabbiskulle förbättra barnens situation. Jaghar i min interpellalion tagit upp endast en aspekt av de kvalitativa frågorna,nämligen ytnormen. Yinormen är den enda kvalitetsfaktor som är direktknuten lill statsbidragen, en kvalitetsfaktor som kommunerna visserligenalltför ofta får dispens för men som kan och måste utnyttjas, eftersom den ärav grundläggande betydelse för all annan verksamhet på daghemmen ochfritidshemmen. Denna enda kvalitetsfaktor vill nu i sinpromemoria slopa. IngaLantz kommer senare i debatten atl ta upp den rent kvantitativa utbyggnaden,somju visat sig sacka efter, samt övriga kvalitetsfrågor, de om personalen ochutbildningsfrågorna. Lål mig börja där slutar, nämligen medkonstaterandet att vi måste "verka för att både barns och vuxnas totalalivsmiljö förändras". Javisst, så långt är vi nog alla överens - men hur? Vilever i ett barnfieniligt samhälle - ett samhälle där barnförtryckei,alla högtidstal inför barnårel lill trots, blir allt starkare, ell samhälle därplaneringen utförs trots barnen, inte med och för barnen och där deras endaexistensberättigande snart har förfallit till en exploaleringsmarknad för denmultinationella kulturindustrin. Detär i delta perspektiv som barnstugorna eller, som de numera heter,heltidsförskolorna kommer in. De kan utgöra en positiv motvikt mot dettakatastrofala samhälleliga misslyckande vad gäller barnen. hävdar i sittsvar alt vi i ett internationellt perspektiv "har en hög kvalitet påbarnomsorgen . Svenska daghem kännetecknas av stora ytor, hög materiellstandard, förhållandevis små grupper och hög personaltäthet." Jag tycker delta är enalltför ljus beskrivning av verkligheten. Fördel första: Daghemmen saknar en uttalad målsättning - om man inte villkalla den av myndigheterna så omhuldade dialogpedagogiken för en målsättning.Jag föredrar att kalla den för en falsk harmonibild av verkligheten, därverkliga konflikter som har sin grund i vårt klassamhälle inte finns. Visst harmånga daghem en hög materiell standard, men denna standard förefallersnarare-just på grund av bristen på målsättning- all ha utvecklats till enöverpedagogiserad tummelplats för diverse företag att sälja vad de kallar"hela personlighetsulvecklande paket" i form av prylar till dagis ochfritis. "Med pärlplatlan från vaggan till graven", som GunillaLagerbielke uttryckt saken. Fördet andra: Daghemmen utarmas genom den åtstramningspolitik kommunernatvingats in i och vars främste förespråkare är just . visserligen i sitt svar att "det finns enskilda dag- ochfritidshem där utrymmena är i minsta laget". Problemet är naturligtvisinte i första hand atl utrymmena är i minsta laget, ulan problemet ligger i atloansvariga kommunalpolitiker petar in så många barn som möjligt på så liten ytasom möjligt. Problemet ligger i att oansvariga kommunalpolitiker vägrar alterkänna de problem som den yttre miljön, t. ex. trafiksituationen på mångahåll i vårt land, skapar och som får direkta återverkningar också på den inrestandarden på daghemmen. Jag vet inte om socialministern såg ett program frånStockholms innerstad i TV - där vittnade föräldrar, barn ochpersonal på några daghem och fritidshem om hur det är att smyga i strypkoppellängs husväggarna föratt komma till de få grönområden som finns - också de oftablybemängda - eller tvingas vistas inomhus på alltför tränga lokalytor.Utrikesministerns rum skulle för mänga av dessa barn och denna personal te sigsom ett hav jämfört med vad de själva har all rasa omkring i åtta, kanske tiotimmar . Enligten utredning som gjort följer två tredjedelar avStockholms äldre daghem inte de anvisningar som utfärdats. Därsocialstyrelsen rekommenderar 10 m avdelningsyla per plats 2 protokoll 1979/80:30-32 hårdemellan 4 och 6. Där rekommenderar60mutelekytaper plats har dekanske ingen alls - de tvingas t. o, m, att leka på taken ovanför galor där detpasserar 60 000-70 000 bilar , Vilrum, separata loaletter, våtrum -alla sådana utrymmen saknas. är det dä ofta daghem som tack vare enhängiven personal är bra och som vi vill behålla men som måste förbättras. Hindrenför dessa förbättringar ligger ytterst hos regeringen - förbättringar kostarpengar i form av ökade statsbidrag. Men det är socialministern uppenbarligeninte beredd alt ge några löften om. All genomföra det som , folkpartietoch kommunisterna sä sent som 1976 var överens om, nämligenbindande normer för kvalitetsfrågorna, kräver naturligtvis extra resurser tillkommunerna. springer såväl och som GabrielRomanus parti snabbt ifrån alla de hårda uttalanden och omdömen om slapphet somde faktiskt gjorde debatt gentemot den dåvarande socialdemokratiskaregeringen. Så mycket är alltså barnen värda i borgerlighetens ! KarinSöder nämner i sitt interpellationssvar utredning. Låtmig då kort citera vad riksrevisionsverkei skriver om just ytnormen: "Ävenom statsbidragsgivningen förenklas anser RRV att någon form av ytnorm börbibehållas föratt garantera att en viss minsta kvalitet upprätthålls i alladelar av landet". Man fortsätter längre fram: "Del finns annars riskför att kommunerna för atl klara en snabb utbyggnad kan komma atl eftersätta kvaliteten pä lokalerna. Riskenför en kvalitelsförsämring har också ökat genom att i de nyareglerna för beräkning av skatteutjämningsbidrag hänsyn las endasi lill denkvantitativa utbyggnaden av barnomsorgen". Barn skall ha rätt att växa upp till en ljus framtid. Det kräver bl. a.ett kärnkraftsfritt samhälle. Där är socialministern och jag överens. Men detkräver också atl alla barn har rätt till en bra dagis- och fritidshemsplats.Där är vi uppenbariigen inte överens. Jagvet alt har blivit inbjuden lill ett daghem just på iStockholm -ett av de daghem som alla är överens om är bra, inte minst tack varepersonalen, men där ytan per barn inskränker sig till 4,8 m på en avavdelningarna. Det är ändå högt räknat, för då har man räknat in t. ex.toaletterna, och där brukar man i regel inte tillåta särskilt myckel lek. Delär ett daghem som är omgivet av de ständigt livshotande bilarna, ett daghem därStockholmspolitikerna allt ifrån socialdemokraterna till de borgerliga partierna,trots år av utredande och trots att tjänstemännen konstaterat att platsanlalelmåste sänkas, ändå fortsätter atl skriva in allt fler barn. Jag hoppas atlKarin Söder som nybliven socialminister lar tillfället i akt atl skaffa sig denbild av verkligheten som är nödvändig om man skall kunna ta itu med de härkvalitetsfrågorna. INGALANTZ (vpk): Jag skall ocksåbe att få tacka för svaret. Utbyggnaden avbarnomsorgen aren av de viktigaste frågorna . behandlasi regeringsdeklarationen på fem och en halv rad och pä ett sätt som intebesvarar några som helst frågor. Det är bl. a. därför som Jag direkt frågatKarin Söder vad hon tänker göra för atl trygga barnomsorgen. "Delav beslutade programmet för utbyggnad av barnomsorgen fullföljs.Utbildningen av personal för barnomsorgen ökas. Överiäggningar skall upptas medkommunerna om barnomsorgens fortsatta utbyggnad i enlighet medriksdagens beslut. Valfrihet mellan olika former av barnomsorg främjas." Iregeringsdeklarationen anvisar man inga förslag till lösningar av de problemmed utbyggnaden som alla vet finns. Inte ell ord nämns om kvalitetsfrågornainom barnomsorgen. Och någon vilja att presentera lösningar för atl höjakvaliteten inom barnomsorgen finns inte hos regeringen. Det framstår som renahånet mot alla dem som står ulan barnstugeplats när man i regeringsförklaringensäger: "Valfrihet mellan olika former av barnomsorg främjas." Någonvalfrihet får man inte förrän alla barn kan garanteras en bra barnsiugeplats. k. planeringsgruppen för barnomsorg inom redovisar attkommunerna inte ens kommer alt klara den utbyggnad av barnomsorgen somutlovats. Del kommer all fattas 20 000 platser. Medutgångspunkt i föräldrarnas förvärvsarbete eller studier -jag poängterar att detär fråga om föräldrarnas förvärvsarbete eller studier - har planeringsgruppenberäknat behovet av daghemsplatser lill 420 000 för och behovet 1990till 520 000 platser. För ftitidshemmen är siffrorna 1978 300 000 platser och1990 330 000 platser. Det behövs alltså med planeringsgruppens siffror 1miljon platser inom barnomsorgen 1990. Då har man ändå bara utgått fränföräldrarnas förvärvsarbete eller studier. Statistiskacentralbyrån har också gjort en undersökning som visar att ärbehovet 900 000 platser-alltså nästan 1 miljon . Del finns 105000 daghemsplatser och 35 000 fritidshemsplalser. Behovet av utbyggnad är medandra ord oerhört stort. Och perspektiven för framtidens barnomsorg, om mantolkar och regeringens svar på min interpellalion, är nattsvarta.Det finns i svaret inte ell uns av vilja att lösa barnomsorgens stora problem,vare sig den kvantitativa eller den kvalitativa utbyggnaden. Planeringsgruppenhar frågat kommunerna om orsakerna till den låga utbyggnadstakten. Hälften avde tillfrågade kommunerna hänvisar till den kommunala ekonomin och de lågastatsbidragen. En annan orsak är bristen på mark. Över hälften av kommunernasäger att de satsat på familjedaghem i stället för alt bygga barnstugor. Meddel förstärkta högerinfiytande som den nuvarande regeringen har kommersatsningen på familjedaghem atl sanktioneras också av regeringen. I Huddingekommun, som är min hemkommun, har som målsättning att öka antaletfamiljedaghemsplal-ser så att dessa kan täcka halva behovet av daghemsplatser. Jaghar frågat om hon är beredd att medverka till en ökning av detstatliga stödet till barnomsorgen. Som bekant har statens andel när det gällerbidrag sjunkit frän att täcka till att nu täcka - detta enligtsiffror frän . Av interpellationssvaret framgår tydligtatt regeringen avvisar kommunernas krav pä ett ökal statligt stöd. På s. 2 kanman läsa - och jag tycker att det är det värsta i svaret: "Genom destatsbidrag som ges till verksamheten sker en betydande stimulans avutbyggnaden." Jag noterade dessutom att betonade orden"betydande stimulans". Det är minst sagt fräckt. Avinterpellationssvaret framgår vidare atl regeringen frånhänder sig ansvaret förbarnomsorgen. Del heter på s. 2 att "ansvaret för kvaliteten i samtomfattningen och utbyggnaden av barnomsorgen åvilar kommunerna". Isvaret hänvisas till regeringsdeklarationen, enligt vilken den planeradeutbyggnaden skall fullföljas. Då vill jag återigen ställa frågan: Hur skall detfulllbljandet ske? Hur skall del gä till när kommunerna inte har vare sigpengar eller mark? Jag tycker att det är rent oförskämt au skriva så i enregeringsdeklaration när man vet att det fattas minst 20 000 platser i planenfram till 1980 och när kommunerna gång på gäng vitsordat att man inte hartillräckligt med pengar för barnomsorgen. Att sedan i ett interpellationssvarhänvisa till en sådan regeringsdeklaration utan alt föreslå några som helstförbättringar för kommunerna kallar jag ett oförskämt handlande gentemotkommunerna samt gentemot barnen och deras föräldrar. Det fattas alltså 20 000 platser inom barnomsorgen. Det enda regeringentänker göra för att råda bot pä den brislen är alt återigen ta uppöveriäggningar med . frågade jag dendåvarande socialministern vad regeringen avsåg alt göra för attpåskynda utbyggnaden. Då fattades del också platser. Enligt vissa uppgifterfattades det 25 000 platser, enligt andra 10 000 platser. Receptet var dä: Taupp diskussioner med . Från regeringens sida konstaterade man dåall kommunernas ekonomi i sig inte utgjorde någol hinder för en utbyggnadenligt överenskommelsen. Den8 ställde Jag återigen en fråga om utbyggnaden. då att diskussionerna med var slutförda, som han hadelovat , och att dessa diskussioner resulterade i en skrivelsetill samtliga länsavdelningar och en del kommuner. Ocksåi dag hänvisar regeringen till all man skall ta upp nya diskussioner. Frågan ombarnomsorgen bollas bort på nyll. Men alla erfarenheter visar Ju atl det integår atl nå resultat på del här viset. Det behövs en lagstiftning som tvingarkommunerna att bygga bort bristen på daghemsplatser och fritidshemsplatser.Kommunerna måste få ekonomiska resurser för denna utbyggnad från staten.Regering och riksdag har ansvaret för atl så sker. Jag konstaterar vidare att kommunisterna har en heltannan syn på barns behov av barnomsorg och den stimulans som en bra barnomsorgkan ge. I svaret utgår man inte från barnens behov av bra barnomsorg. Man ulgåri stället frän om föräldrarna förvärvsarbetar eller studerar. Planeringsgruppenföreslär all utbyggnaden skall ske i förhällande tillefterfrågan och inte till del verkliga behovet av barnomsorg. Det visar väldigttydligt att det är en fråga om "barnpassning" medanföräldrarna arbetar eller studerar. Det är inte en fråga om alt garantera varjebarn rätt till bra barnomsorg för barnets egen skull. Delheter också i svaret som jag fått atl den här värderingen - alltså föräldrarnasförvärvsarbete eller studier - skall ligga till grund för den fortsattautbyggnaden . Jag vet sedan gammall alt tycker om att talaom någonting som man kallar full behovsläckning, men det är det alltså intealls fråga om, och det skall klart sägas ut. Med full behovstäckning menar vpki vilket fall som helst att alla barn skall ha rätt till omsorg, oavsett omderas föräldrar behöver daghem eller inte. Barnomsorg behövs för barnens egenskull. Fråganom en utbyggd barnomsorg är också en jämlikhetsfråga. är detkvinnorna som drabbas hårdast av atl det fattas platser. Enligt kommunernasegna beräkningar förvärvsarbetar av förskolebarnens mammor. visar , och jämställdhetskommilténs senaste rapport visar alt inte mindre än 90 %av alla mödrar med barn i förskoleåldern skulle vilja förvärvsarbeta, om delbl. a. fanns daghemsplaiser alt tillgå. Kvalitetenpå daghem och fritidshem har man tillåtits släppa efter. I mycket hardaghemsdebatien handlat om kvantitet. Men det är också fråga om hurbarnomsorgen skall se ut och hur den skall fungera. Om inte kvaliteten blirbättre på daghem och fritidshem, är risken stor att barnomsorgen kommer attstå inför samma svårigheter som skolan har . Under 1950- och 1960-talenvar bostadsbristen mycket stor i vårt land, och man byggde myckel bostäder. Vadman glömde bort var atl människorna som skulle bo i de nya områdena ocksåskulle ha rätt till en bra bomiljö. Följderna av ett torftigt bostadsbyggandebrottas vi med . Man behöver alltså inte bara en bostad eller endaghemsplats, man behöver också trivas där. Iregeringsdeklarationen frän 1976 utlovades att kvalitetsfrågorna inombarnomsorgen skulle få en framskjuten plats. har det kommit endepartementspromemoria om detta. Den är en dyster läsning. Det heter bl. Avsiktenär inte att åstadkomma en författningsmässig reglering som skulle kunnainnebära stelbenta preciseringar. Delta skulle visserligen kunna geförutsättningar för en god kvalitet över hela landet, men kunna hämmaen lokal anpassning av verkligheten. Manskjuter helt enkelt ifrån sig ansvaret här också. Man lägger inga konkretaförslag till bindande normer, utan normerna bör i stället få formen avprinciputtalanden, säger man. Man föreslår t. o. m. att den enda gällandenormen - nämligen yinormen, som har talat om -skall slopas. Såblev det med kvalitetsfrågorna, som skulle få en så framskjuten plats. Närdet gäller barngruppernas storlek sägs i promemorian alt den frågan har storbetydelse för kvaliteten, och man refererar bl. a. till en amerikanskundersökning som visar att gruppsiorieken är den viktigaste organisatoriskakvalitetsfrågan. Enligt undersökning fanns det fler än 15 barn i30 96 av barngrupperna. I promemorian föresläs att barngruppen i princip inteskall överstiga 15 barn. Så blev det med gruppstorleken. Det behövs, herrtalman, fasta, bindande normer för hur stora barngrupperna skall vara. Närdet gäller personaldimensioneringen blir det en sämre täthet, om man följerpromemorians urusla förslag. Där föresläs en lägre täthet än vad som i dagrekommenderas av , nämligen en miniminorm om 5,5 barn perpersonal för barn ålder. Och föreståndaren skall räknas med när manberäknar personaltätheten. föreslår 2 på 5 för småbarn och 1 på5 i syskongrupper och i åldersinlegrerade barngrupper. Det är alltså ettförslag som medför en sämre personaltäthet som regeringen nu går ut med. Intekommer dessa förslag atl höja kvaliteten inom barnomsorgen; tvärtom kommer de,om de genomförs, all ytteriigare försämra kvaliteten. Delpåpekas i promemorian alt personal inom förskola och fritidshem har ett arbetesom kräver ingående kunskaper om barn och deras uppväxtförhållanden. Och ändåvågar man i denna promemoria föreslå att bara minst hälften av de inrättadetjänsterna för arbete i barngrupp skall innehas av förskollärare ellerfritidspedagoger för förskole- eller skolbarn. Inom skolan finns delbehörighetsföreskrifler, som talar om vad som krävs för atl man skall fåtillträde lill en lärartjänst. Varför är förskolebarnen inte lika viktiga?Vänsterpartiet kommunisterna föreslåratt behörighetskrav skall finnas ocksåinom förskolan. Del är ett gammalt fackligt krav.