prot · G309102 · 1979-12-31 00:00:00 — Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till vpk-motioneni detta ärende. Därest den avslås kommer vi att rösta för de socialdemokratiskareservationerna. OLLESVENSSON (s): Ett stort och viktigt förslag manglas genomriksdagen utan egentlig debatt. Propositionen är så snårig ochsvårgenomtränglig att fä ens vågar ställa upp i ett meningsutbyte om den. Ochändock rör det sig om en fundamental lagstiftning, som har den störstabetydelse för yttrande- och tryckfrihet och därmed för demokratin i det svenskasamhället. Dagens eko-redaktionen gjorde denna karakteristik av vadsom hänt sedan folkparfiregeringen lade framförslaget till ny sekretesslag. Detta har varit föremål för flera månadersbehandling i konstitutionsutskott. har utredningar ochdepartement förberett frågan . Men i den allmänna debatten har deflesta tigit. ursäktar man sig med att en viktig fråga föryttrandefriheten skulle ha dolts i två oläsliga volymer pä tusentals sidor. Meninnebörden av förslagen och även kritik mot desamma framfördes pä ett mycketklart, lättläst och pedagogiskt välavvägt sätt av yttrandefrihetsutredningensordförande , liberal tidningsman, och tryckfrihetsexperten , hovrättslagman, i en artikel i tidigt . Menknappast någon hakade då på den debatten. Och radion på sluttampen ägnade enhalvtimme åt problemen tackade åtskilliga massmedieföreträdare nej till attmedverka därför att de inte hunnit läsa på, som de sade. Låt mig vara litet kritisk mot mina kolleger inom pressen.De rop man nu hör, före beslut, på återremiss till utskottetverkar något desperata och verkar vara uttryck för en senkommen insikt om inte bekvämat sig att sätta sig in i en viktig fråga, som handlar om en avhörnpelarna i vår massmedielagstiftning. De öppna kanalerna i nyhetsmediernaoch de opinionsbildande organen borde ha använts bättre. Vaksamheten har faktisktvarit mindre i den här frågan hos den s. k. tredje statsmakten än hosriksdagen. Men kritiken är nyttig när den kommer, och man har ju möjligheteratt påverka sekretesslagstiftningen i ett senare skede. Till JörnSvensson vill jag säga att vi redan har en offentlighetslagstiftning här ilandet - han åberopade ju den när han kritiserade tillämpningen. Och Nr 102 principen om offentlighet är överordnad, och den finns i regeringsformenoch den tryckfrihetsförordningen. Iregeringsformens första kapitel sägs att all offentlig makt i utgår frånfolket och att den svenska folkstyrelsen bygger på fri åsiktsbildning. I regeringsformens andra kapitel, om grundläggande fri- och rättigheter,tpsslas rn rn tillförsäkras varje medborgare gentemot det allmänna för detförsta yttrandefrihet, vilket innebär frihet att i tal, skrift eller bild ellerpå annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor,och för det andra informationsfrihet, vilket innebär frihet att inhämta ochmotta upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden. Beträffande tryckfriheten gäller vad som är föreskrivet itryckfrihetsförordningen. I denna finns också bestämmelser om rätt att ta delav allmänna handlingar. Redan i tryckfrihetsförordningens första kapitel hittarman portalbestämmelsen om meddelarfriheten. Det skall stå envar fritt attmeddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst för offentliggörandei tryckt skrift till författare eller annan som är upphovsman tillframställning, till skriftens utgivare eller, om det för skriften finnssärskild redaktion, till denna eller till företag för yrkesmässig förmedling avnyheter eller andra meddelanden till periodiska skrifter. Beträffandeetermedierna har samma ansvarighetsprinciper slagits fast. Det var lätt att komma överens om dessa principer då deskrevs in i regeringsform och tryckfrihetsförordning. Likaså har detregelkomplex som definierar allmänna handlingars offentlighet och undantagenfrån offentligheten varit väl sammanhållet och underkastatriksdagens granskning. Att sekretessen är en begränsning av yttrandefrihetenhar varit grundlagfäst då det gäller allmänna handlingar.Annorlunda förhåller det sig med tystnadsplikterna. För de offentligafunktionärernas vidkommande har tystnadsplikten varit en del av lydnads- ellertrohetsplikten, som snart sagt ansetts åvila ämbetsmännen. Om manvill kan man säga att saken närmast uppfattats som en tjänstemannarättsligfråga och inte som en konstitutionell fråga. Synen på tystnadsplikten som en begränsning av offentligafunktionärers yttrandefrihet kom till klart uttryck först i den nuvaranderegeringsformen. Och denna syn har varit en given utgångspunkt i det mångårigaarbete som legat bakom förslaget till ny sekretesslag, där det skett ensamordning mellan handlingssekretess och tystnadsplikt. I centrum för det arbetet har stått den svåra avvägningenmellan offentlighetsintresset och intresset av sekretess i ömtåliga frågor. Den avvägningen har skett i två led, dels när man harprövat behov av sekretess och grad av sekretess, dels när man har tagit ställning till vilka tystnadsplikter som skall bryta igenom det meddelarskydd som ges i tryckfrihetsförordningen. Som redan framgått av anförande har vifrån socialdemokratisk sida ägnat särskilt intresse åt meddelarskyddets utform- 95 Förslag idl sekretesslag rn. ning motbakgrund av grundlagarnas offentlighetskrav. Vi har pekat på behovet av utbyteav informationer mellan myndigheter för att bekämpa den ekonomiskabrottsligheten och vänt oss mot att folkpartiregeringen satt dubbla lås för attstänga ute offentlighet på skatteförvaltningens område. Vidare har vi verkatför mindre sekretess till förmån för fackliga organisationers rättmätiga kravpå att bevaka sina medlemmars intressen i arbetsmiljöfrågor. Vi har också söktverka för större offentlighet beträffande uppdragsforskningen. Det är de svaga som drabbas hårdast av den ekonomiskabrottsligheten. Det är inte minst av omsorg om dessa grupper som dennabrottslighet måste bekämpas, för att solidariteten mellan medborgarna skallbestå och vi skall kunna bevara ett öppet och generöst samhälle. Våra förslaghar utgått ifrån att respekten för personlig integritet mycket väl kan förenasmed insyn i och debatt om frågor som exempelvis handlar om att skattesystemet imånga fall utnyttjas på ett otillbörligt sätt. Med tanke på att större delen av befolkningen varje årberörs av skatteärendena och att det i dessa ärenden redovisas för den enskildeömtåliga ekonomiska förhållanden har skatteutskottet hävdat att det finns ettstarkt behov av sekretess på skatteområdet. Vi socialdemokrater har tagithänsyn till de synpunkterna i fråga om meddelarskyddet, som jagåterkom-mertill, och vid valet avs. är ett tryckfrihetsutskott, och därför har vi ställtkraven på långtgående sekretess mot den grundlagsfästa principen att allmännahandlingar är offentliga och att sekretess skall vara undantag frän dennahuvudregel. I propositionen om en förstärkning av meddelarskyddet påtryckfrihetens område, som lade fram 1976, uttalades att vad somi synnerhet kräver offentlighet är myndigheternas befattning med ärenden därmyndigheterna framträder som bärare av offentlig makt. Vidare underströks vikten av att offentlighetsprincipenverkligen upprätthålls vid de avvägningar som aktualiseras i samband medtillkomsten av den nya sekretesslagstiftningen. Det borde inte komma i frågaatt begränsa handlingsoffentligheten så snart man gör sannolikt att olägenhetav någon betydelse kan följa av den, i varje fall inte när insyn skulle kunnatillgodose något av de ändamål som bär.upp offentlighetsprincipen. Det kanalltså finnas skäl att här också erinra om att det förutsattes attsekretessbestämmelser utan skaderekvisit skulle vara snävt begränsade. Dessa uttalanden lämnades utan erinran avkonstitutionsutskottet och . Jag anser att fp-regeringen alldelesförlorade sambandet med den grundlagsfästa offentlighetsprincipen genom attlägga nära nog hela skatteförvaltningsområdet, nämligen första instans medundantag för besluten, under absolut sekretess. Vi socialdemokrater i anser attpropositionen måste ändras i denna del genom införande av ett s. k. omväntskaderekvisit, vilket medger offentlighet om det står klart att röjandet avuppgift inte för med sig någon skada för enskild. Denna ståndpunkt har haftstöd även i den liberala pressen. Den som röstar på reservation 2 ger stödför.uppfattningen att absolut sekretess bör reserveras för klart avgränsadeundantagsfall och inte införas för ett helt förvaltningsområde. Jag yrkarbifall till denna reservation. Min uppfattning är densamma som , nämligenatt meddelarfrihet bör gälla i stor utsträckning och att tillämpningen av vårlagstiftning skall ske enligt vad som beskrivs i denna lagstiftning. Beträffande skattefrågorna har och jagi motion föreslagit meddelarfrihet. Men vi socialdemokrater ikonstitutionsutskottet har avstått från att ställa något yrkande om ensådan förändring. Vi har ansett det viktigare att verka för att riksdagenenhälligt i skrivelse till regeringen begär att yttrandefrihetsutredningen fåri uppdrag att göra - som det står i betänkandet - "en noggrann genomgångav de enskilda sekretessbestämmelsernas förhållande tillmeddelarfriheten". har i skrivelse till utskottetpåpekat att det på sina håll i myndigheter finns en tendens att ifrågasättameddelarfriheten så snart det gäller det egna verksamhetsområdet. Det stämmerockså väl med mina intryck från remissyttranden över de förslag som legat tillgrund för propositionen. Argumentet är då ofta att det är svårt att förståvarför en i och för sig sekretessbelagd uppgift som inte får lämnas ut frittenligt huvudregeln i tryckfrihetsförordningen kan delges representanter förmassmedier. Sådana angrepp på meddelarfriheten, som också präglas av storokunnighet om dess innebörd, framförs i vad jag nästan vill kallakarikatyrmässig form i näringslivsorganisationernas skrivelser till utskottetmed krav på nästan helt slopad meddelarfrihet. bad attgöra ett mer allmänt uttalande om meddelarfriheten och dess betydelse för enväl fungerande tryckfrihet. På s. 14-19 har utskottet tillmötesgått detta önskemål.Sammanfattningsvis vill jag som vår grupps mening uttala att meddelarfrihetenär en oersättlig möjlighet att dra fram verkliga övergrepp i ljuset och låtaogrundade misstankar om övergrepp få sin korrekta förklaring. Utan tillgångtill fakta kan ingen meningsfull debatt i samhällsfrågor föras. Därför bör manvara försiktig med att använda hemligstämpeln. Med den principiella grundinställningen ämnar jag iyttrandefrihetsutredningen medverka till den översyn som blir följden av attriksdagen bifaller utskottets hemställan och avvisar vpk-motionensavslagsyrkande - som innebär att man konserverar en bestående ordning, vilketbetyder mer sekretess än utskottets förslag. Förslag till sekretesslag m. m. JÖRNSVENSSON (vpk) replik: behöver inte för mig läsa uppregeringsformens och tryckfrihetsförordningens ordalydelse. Jag känner dem.Jag inser också att det måste finnas en sekretesslagstiftning i en eller annanform. Det inser var och en. Men det är inte de här pappersgarantierna som jaghar tagit upp. De utgör i och för sig inget problem, dem kan man skriva hurvackert man vill. Det verkliga problemet för lagstiftarna uppstår när de härgamla 7 protokoll 1979/80:102-104 Förslag till sekretesslag m. m. pappersgarantierna,byggda på ärevördiga och fina rättsprinciper, håller på att slås omkull av denverklighet som faktiskt utvecklas. Där räcker på något sätt principerna interiktigt till, därför att de inte är relevanta när det gäller den typ avpraktisk och konkret problematik som finns ute på förvaltningarna, ute isamhället. Det är det jag har velat ta upp och det är där jag menar att detfinns en kolossal lucka i hela det tänkande som präglar konstitutionsutskottetsbehandling av den här frågan. Låt mig tatre exempel, som jag i och för sig har utvecklat mer tidigare. Hur blir det om vi får ett arkivväsende ute påförvaltningarna som innebär att medborgarna förlorar sin rätt att själva söka iarkiven, som innebär att man måste specificera handlingar man villha fram? kan det visserligen sägas att flertalet medborgare f. n. kanskeinte kan sköta en frågeterminal. Men det är någonting som man kan lära sig. Detär ingenting märkvärdigt. Dessutom har t. ex. fackföreningsrörelsen och andramassorganisationer i samhället kompetens att gå in i ett sådant arkiv. Skallde då inte få ha samma frihet som de hade det var pappersdiarier -bara därför att förvaltningarna har satt upp regler som egentligen strider motdet som har tillämpats? Det förhållandet att man måste ha fram uppgifterna iläsbar form var ett skydd för att öka tillgängligheten för allmänheten - detmenade vi när vi antog den formuleringen. Men används den skrivningen föratt hindra tillgång till andra typer av uppgifter, som inte har omedelbartläsbar form. Det är alltså en fullständigt omvänd och felaktig tillämpning. Detär denna praktiska verklighet jag vill komma ät. Jag tycker inte att mandiskuterat den i . Slutligen vill jag peka på ochförre justitieministern beslut av , där man avslog enbegäran från en enskild medborgare att få manövrera justitiedepartementetsdiarieterminal. går ut och säljer för pengaranslutning till denna terminal, som kan ge människor med pengar, firmor,organisationer osv. tillgång till diarieterminal - någotsom alltså förvägras andra medborgare. OLLESVENSSON (s) replik: Det är kanske inte min sak att till alladelar försvara propositionen - från socialdemokratisk sida är vi. som jagtidigare har redovisat, kritiska mot den på vissa punkter. Min reflexion närjag har är emellertid den att många av hans tänkvärda synpunktergår vid sidan om det aktuella förslaget. Vad är det han diskuterar här? han försöker tydligensäga att gränsen mellan offentlighet och sekretess fastläggs inte av riksdagengenom lagstiftning utan i stor utsträckning av praxis hos myndigheterna - såtolkar jag hans inlägg. Jag vill hävda att det är fel. Det är emotlagstiftningen. Det måste vara värdefullt att man nu preciserar reglerna så attJörn pä de grunderna kan fullfölja sin kritik av rättstillämpningen. I fråga omde brott mot offentlighetsprincipen som JO har granskat konstaterarJörn att det i ett fall av tre fanns anledning till Nr 102anmärkning. Den anmärkningen grundade sig ju pä offentlighetsprincipen så den som den är fastlagd i regeringsformen, i tryckfrihetsförordningenoch i den it gj-o iggQ Jag försökte också klara ut i mitt anförande att _ Förslag till sekretesslag m. m. offentlighetsprincipenhar överordnad karaktär. Den finns inskriven i tryckfrihetsförordningen ochregeringsformen. Myndigheter kan inte handla efter eget godtycke utan de ärbundna av den lagstiftning som finns. Därför tycker jag att man kanframföra kritik moträttstillämpningen, man kan komma med förslag till merapraktiska arrangemang när det gäller diarier. tillgång till myndigheternashandlingar och sådant. Men det förhållandet att det kan finnas anledning attframföra kritik kan inte vara ett motiv för att motsätta sig ensekretesslagstiftning som ändå innebär en nödvändig samordning avhandlingssekretessen och bestämmelserna om tystnadsplikt. Jag tycker det är enpositiv utveckling att vi får en sådan samordning. JÖRNSVENSSON (vpk) replik: Jag har inget större behov av att söka sakmed -vi förstårbåde vad det handlar om. Men jag måste reagera närhan säger att de problem som jag tar upp ligger vid sidan av dagens ärende. Omde gör det, är det ni i som har lagt dem vid sidan, ochdet är just det som vi protesterar mot. Och det gör vi på det enda formellasätt vi har, nämligen genom att kräva att lagen skall återförvisas ochomarbetas så att den tar hänsyn till dessa ting. säger att det och det exemplet urverkligheten är emot lagen. Ja, det är just det som är problemet - ni har enmaktlös lag som inte följs. Och frågar jag: Vad skall ni göra åt det? Ännufler paragrafer, ännu fler pappersgarantier som man inte bryr sig om? o. m. gått så långt att den grundlagsbestämmelse som vi antog som etttillägg till tryckfrihetsförordningen och som var avsedd att förbättramedborgarnas insyn och rätt till offentligt material, den har avregeringsrätten använts till att inskränka denna rätt. Där sitter nulagstiftarna och bryr sig inte ens om att detta problem har uppstått. Om OlleSvensson händelsevis har läst regeringsrättens dom, inser han vilkakonsekvenser en sådan rättspraxis för med sig. Så vill jag ställa en konkret fråga, inte bara somillustration utan också därför att frågan i sak är viktig för det härproblemkomplexet. Den ställer jag då naturligtvis kanske mera tillutskottsmajoritetens talesmän än till . Man har i en rad sammanhang vägrat människor att fritt tadel av databaserade handlingar. Detta har man gjort med det argumentet - iförekommande fall - att om människor får fri tillgång till att söka iterminaler, kan de radera och ändra i materialet. Jag vill fråga: Varför kan dåinte, om detta problem existerar, och ta uppdet, exempelvis genom att förorda eller uttala som lämpligt att regeringen gerde offentliga myndigheterna till känna att dessa när de lägger sitt material Förslag till sekretesslag m. m. och sinadiarier på data skall tillhandahålla sådana terminaler- frågeterminaler - attmedborgare och organisationer kan använda det och där det icke går att lyftaut, förändra eller radera eller göra någonting annat? Det är en mycket enkel historia, och det borde ha blivitgjort redan när datasystemen byggdes upp, men man säg det inte då. Det somoroar mig är att man talar om formella bestämmelser och fina portalparagrafermen att man inte ser vad som händer. Det måste vi nu i nästa steg obönhörligenta itu med, för den praxis som sprider sig är djupt oroande. () replik: Jag anser inte attJörn genom de kritiska synpunkter han har framfört mot tillämpningen ivissa fall av lagstiftningen har bevisat att regeringsformen,tryckfrihetsförordningen och sekretesslagstiftningen bara är papperslagar -eller papperstigrar kanske man kunde säga. Jag anser att det är avgrundläggande betydelse att vi har en tryckfrihetsförordning och att vi harfått ett fri- och rättighetskapitel i regeringsformen som bl. a. fastläggeroffentlighetsprincipen samt att vi utför det mödosamma arbetet att få ensekretesslagstiftning som i största möjliga utsträckning klarar avvägningen, såatt intresset av en fri debatt blir tillgodosett. BERTILFISKESJÖ (c): Det har av tidigare talare påpekats att detär ett omfattande dokument och en för mänga svårgenomtränglig materia somriksdagen nu har att ta ställning till. Många samhällsområden berörs av sekretesslagen,och det är ur principiell synpunkt viktiga avvägningar som måste göras. Det är självklart att en lagstiftning av denna karaktärmåste förberedas noga. Så har också skett, vilket var och en som lästpropositionen och utskottsbetänkandet lätt kan konstatera. Flera statligautredningar, som i sedvanlig ordning remissbehandlats, ligger i botten päförslaget. På grundval av detta material har i justitiedepartementetsammanställts en promemoria som i sin tur remissbehandlats. Propositioneninnebär ett ställningstagande fill allt detta. I har vi haft lagförslaget påföredragningslistan i månader och således ägnat det en mycket storuppmärksamhet. Jag nämner detta därför att man av den debatt som blossatupp skulle kunna förledas att tro att det här är ett förslag somhastigt och lustigt och utan någon större förberedelse dimper ner på riksdagensbord. Så är det bevisligen inte. Utskottets behandling har på några punkter lett tilländringsförslag i propositionens lagtext, och vad gäller några avsnitt harutskottet understrukit behovet av ytterligare utredning. Men i storf sett harutskottet godtagit proposifionsförslaget - vad gäller vissa delar efter mycketingående överväganden. Och utskottet understryker att eftersom det rör sig omen komplicerad lagstiftning är det särskilt angeläget att man frånstatsmakternas sida uppmärksamt följer rättsutvecklingen pä området. därmed inte uteslutit att det när lagen prövats kanuppkomma behov av förändringar och kompletteringar. Det bör också framhållas att utskottet i allt väsentligtär enigt i sina bedömningar. Det föreligger reservationer endast på två punkter- jag återkommer strax till dessa. Om man ser på talarlistans längd här i dagoch lyssnar på tonen i en del inlägg skulle man kunna tro att det råder djupoch varaktig söndring i utskottet. Så är det inte, vilket en genomläsning avbelänkandet till fullo bekräftar. Jag förstår inte rikfigt avsikten med OlleSvenssons poängterande av hur kritiska socialdemokraterna har varit gentemotpropositionens förslag. Socialdemokraterna står ju i allt väsentligt bakomutskottsbetänkandet, och det tycker jag att man kan konstatera med stortillfredsställelse. Det är alltid väldigt viktigt att man kan nå en bredenighet när det gäller frågor av den här principiella betydelsen. Ytterligare en sak är jag angelägen om att understryka.Den i vår rättstradition självklara principen om allmänna handlingarsoffentlighet ifrågasätts inte i förslaget till sekretesslag. Denna ordning harvi av tradition i vårt land fill skillnad mot vad som gäller iflertalet andra länder. Det råder allmän enighet om att det är en stor tillgångför den öppna debatten och det demokratiska systemet som helhet att vi hardenna ordning. Den grundläggande huvudregeln om allmänna handlingarsoffentlighet är fastlagd i grundlag. Huvudparten av uppgifterna i detallmännas verksamhet är öppen. Den nuvarande sekretesslagsfiftningen innebäringet ifrågasättande av denna huvudregel, och det gör heller inte den nuföreslagna sekretesslagen. Det är öppenheten som är självklar och sekretessensom särskilt skall motiveras. Det är för den skull ganska poänglöst när vpk somett motiv för yrkandet om avslag på lagförslaget säger att lagen skallomarbetas till en offentlighetslag. Offentlighetslagen har vi ju. Ingen harföreslagit att tryckfrihetsförordnigen skall avskaffas eller att de paragraferi regeringsformen som skyddar informationsfriheten skall tas bort. Men även om det alltid skall vara så att offentlighetenskall vara huvudprincipen så är det, som vi vet, på vissa områden nödvändigtmed sekretess. Det gäller i ett begränsat antal fall för myndigheternas verksamheteftersom riksintresset kräver det, t. ex. inom försvaret. Men det gällerframför allt för att skydda den enskildes integritet och särskilda intressen.Mänga av de uppgifter om den enskilde som myndigheterna får del av och som dehar att hantera skulle skada den enskilde om de blev allmän egendom. Vidareskulle den enskildes förtroende för myndigheterna minska och benägenheten attlämna korrekta uppgifter avta, om den enskilde inte kunde lita pä attuppgifterna i de fall som han eller hon betraktar som särskilt personliga kundehållas hemliga. Men man måste självfallet även i de fall då det finns skälför sekretess göra en noggrann avvägning mellan offentlighetsintresset ochsekretessbehovet. Detta är en besvärlig avvägning av principiella skäl menockså av det skälet att vi människor är så olika; vi är inte lika känsligahärvidlag. Men denna avvägning måste göras på något sätt. Grunderna föravvägningen anges i sekretesslagen. Jag tror, som jag tidigare antytt, attingen är beredd att säga Förslag till sekretesslag m. m. Förslag till sekretesslag in. att de avvägningar som görs i det förslag som föreligger,hur noggrant det än förberetts, är odiskutabelt riktiga. Sekretessbehovetuppfattas, som jag nämnde, olika av olika människor och ändras dessutomfrån tid till annan. Den nu gällande sekretesslagstiftningen har ändrats mångagånger, och det vore konstigt om man trodde att den föreslagna lagen skulleundgå att drabbas av samma öde. Utskottet anger också en del fall som bör bliföremål för fortsatt prövning. Ur en rad synpunkter är den föreslagna sekretesslagen attföredra framför gällande ordning. Den nuvarande sekretesslagstiftningen ärspridd i ett stort antal författningar, och den är synnerligen svåröverskådlig.Ett viktigt motiv för den nya lagen är således behovet av att få en merasammanhållen och lätthanterlig lagtext.