prot · G309133 · 1979-12-31 00:00:00 — Där kundevi få pengar som kunde användas till betydligt mer nödvändiga saker, exempelvisförbättringar inom kriminalvården. Överläggningenvar härmed avslutad. Mom, 1 och 2 Kammaren biföll vad utskottet i dessa moment hemställt. Mom. 3, 5-10 och 12 Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels utskottets hemställan med den ändring däri som föranleddes avbifall till motion 474 av m. fl., och förklarades den förraproposifionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller justitieutskottetshemställan i betänkande 34 punkt 3 mom. 3, 5-10 och 12 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit utskottets hemställan med den ändring däri som föranledsav bifall till motion 474 av m. fl. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: Ja - 302 Nej - 16 Mom . 4 , 11 och 13 Kammaren biföll vad utskottet i dessa moment hemställt. Mom. 14 och 15 Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels mofion 412 av m. fl., och förklarades denförra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan votering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller justitieutskottetshemställan i betänkande 34 punkt 3 mom. 14 och 15 röstar ja, den det ej villröstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit motion 412 av m. fl. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: Ja - 302 Nej - 16 Kammaren biföll vad utskottet i dessa punkter hemställt. § 8 Bandinspelning i rättegång Föredrogs justitieutskottetsbetänkande /80:37 med anledning av propositionen 1979/80:87 om ändring irättegångsbalken m. m. (bandinspelning i rättegång) jämte motioner. I propositionen 1979/80:87 haderegeringen () efter hörande av lagrådet föreslagitriksdagen att anta i propositionen framlagda förslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring iförvaltningsprocesslagen (1971:291). Beträffande propositionens huvudsakliga innehåll anfördesföljande; "I propositionen föreslås en rättslig reglering avmöjligheten för enskilda personer att göra bandinspelningar vid rättegång. F. n. har rättens ordförande möjlighet att vid förhandlingförbjuda bandinspelningar av ordningsskäl. Bestämmelsen om detta föreslås blikompletterad med en föreskrift om att bandinspelningar får förbjudas även avdetskälet att inspelningen kan befaras bli till men för utredningen i saken. Ettsådant beslut meddelas av rätten." I detta sammanhang hade behandlats motionerna 1979/80:1915 av (), vari i fråga omrättegångsbalken hemställts att beslutade att ge 5 kap. 9 § förstastycket fjärde meningen av motionären föreslagen lydelse, innebärande attförbud mot privat bandinspelning vid rättegång skulle kunna meddelas om detkunde antas att upptagningen antingen så besvärade den som hördes att det blevtill men för utredningen eller framkallade fara för den hördes personliga integritet samt att beslut i saken skulle meddelas avrättens ordförande och inte av rätten, och 1979/80:1916 av m. fl. (vpk), vari föreslagitsatt skulle avslå propositionen 1979/80:87. 1. att riksdagenbeträffande avslag på propositionen 1979/80:87 skulle avslå motionen 1979/80:1916, 2. att riksdagenbeträffande utformningen av 5 kap. 9 § i det genom propositionen framlagdaförslaget till lag om ändring i med anledning av propositionenoch mofionen 1979/80:1915 skulle anta paragrafen med den ändringen att denerhöll av utskottet föreslagen lydelse, innebärande en redaktionell jämkning, 3. att riksdagenskulle anta det under 2 nämnda förslaget i de delar det inte omfattades avutskottets hemställan under 2, 4. att riksdagenskulle anta det genom propositionen framlagda förslaget till lag om ändring iförvaltningsprocesslagen (1971:291). Till betänkandet hade fogats ett särskilt yttrande avBonnie ()- HANS i (vpk): Vi lever i ett kärvt klimat, inte bara på detekonomiska området, utan också på det demokratiska. Tecknen på åtstramningaroch inskränkningar är nu ganska många, och de förekommer inom olika områden. Filmer som av vissa inte anses lämpliga för befolkningenköps upp av privata intressenter och läggs i byrålådan eller förstörs.Kapitalets demokrati blommar på detta område fullt ut. På arbetsplatserna har demokratin, i ordets rättabemärkelse, aldrig utvecklats. När det gäller lagen om jämställdhet mellankvinnor och män i arbetslivet föreslås på fullt allvar att arbetsköparen ensamskall kunna förhindra att förhandling inför jämställdhetsnämnden blir offentlig- dvs. ett slags vetorätt för arbetsköparen. Datoriseringen och samlandet av offentliga uppgifter pådata har betytt att uppgifter som egentligen är offentliga inte alls äråtkomliga på det sätt som är meningen med offentligt material. är det också dags för att journalisters produkter, t.ex. TV-film, skall ställas till förfogande som bevismaterial i rättegång. Detta sker som en liten men inte oviktig delav inskränkningarna nu kommer genom förslaget att man i vissa fall skall kunnaförbjuda bandinspelning vid rättegång, dvs. rätten för enskilda att spela invad som sägs vid en rättegång. Normalt har man rätt att från en rättegång återge vad manhört, eftersom rättegången - om inget annat sagts - sedan gammalt är offentlig.Ett sådant Nr 133 återgivande sker ganska enkelt medbandinspelning, som stöd för det egna 90 1 1980 Varje inskränkning i möjligheterna att återge vad som upplevts är naturligtvisnegativ ur demokratisk synvinkel. I en grund för demokratisk kontroll av samhällets olika områden. .. o man att förslaget om förbudsreglernahar kommit till för att minska risken för att dentilltalade eller vittnen inte framträder så spontant och opåverkat som de annarsskulle göra. Man vill alltså kunna förhindra bandinspelning om det kan antasatt någon med bandets hjälp tänker mångfaldiga och sprida vad som sagtspå ett sådant sätt att det skulle kunna vara till nackdel för någon somdeltar, eller om någon tänker sig utöva utpressning eller använda bandet somdokumentation för att senare "märka" den som sagt för mycket i en rättegång.Det är alltså sådana konsekvenser av en inspelning som man åsyftarnär man är rädd för att någon inte uppträder opåverkat inför Men ett inspelningsförbud ändrar ju inte dessaförhållanden i någon egentlig mening. Den som infinner sig till en rättegångför att genom återgivande av förhör använda vad som sägs på ett olagligt sättgentemot någon som yttrar sig i rätten är ju oförhindrad att på annat sätt taupp vad som sker, t. ex. genom stenografering eller anteckningar av vitaladelar. Vill man komma åt vad som sägs går det att göra anteckningar itillräcklig omfattning. Den som går dit för att återge det som sägs och för attsenare använda detta hindras rimligen inte av ett inspelningsförbud, utan hangenomför sin tanke och gärning i alla fall. Och i det läget blirinspelningsförbudet helt verkningslöst, som det är en begränsning förden som vill ta upp och återge vad som sägs och kanske använda detta som stödför minnet. säger också i sina överväganden, som finnsmed i propositionen, att otillbörliga trakasserier knappast skulle bli mersällsynt förekommande genom ett förbud mot bandinspelning. Det är i stället såatt sådana trakasserier är straffbelagda, och det är det bästa skyddet för attden som uttalar sig inför rätten inte skall komma i klammeri. Ett förbud mot bandinspelning enligt detta förslag äralltså verkningslöst, och förslaget kan utan saknad avslås - detta specielltsom vi måste vara rädda om offentligheten och möjligheten att kontrollera vadsom händer i olika delar av samhället. Vi måste då kämpa mot varje form avinskränkningar av de rättigheterna. Jag yrkardärför, herr talman, bifall till vår motion 1916. Jag yrkar bifall till utskottets hemställanpå den här punkten och skulle därutöver vilja säga följande, Närviiett utskott har att hantera en motion, har viframförallt att hälla oss till den text som motionärerna har avgivit och att fundera på den argumentering som förekommer i motionen. Vad gäller denna kommunist motion har vi konstaterat att förslagen är byggda pä något oprecisa grunder, 15(, Motionärerna har inte tagit hänsyntill det som propositionen har avsett att täcka, I anförande korrigerades dettavisserligen delvis på en viktig punkt, men i motionen berör man faktiskt baraden tilltalades situation. Utskottet har genom motionsbehandling och genom remisserfrån olika håll fått den kunskapen att vittnets situation i en processunderstundom kan vara mycket pressad. Det är svårigheter att få vittnen attuttala sig och rentav att få dem att komma till domstolen, därför att debefarar att det de säger kommer att användas på ett sätt som kan vålla dembesvär och obehag. Naturligtvis kan det, som den tidigare talaren sade, varastraffbart för dem som använder sig av en bandinspelning på ett oriktigt sätt,men det är å andra sidan inget som helst tvivel om att vi har situationer därman kan tala om att vittnets rädsla för att det som han säger kan komma attanvändas mot honom leder till verkligt men för den utredning som skallverkställas inför domstolen. Mot den bakgrunden har utskottet kommit fram till attpropositionens förslag är motiverat. Det är klart att förslaget inte på något sättär heltäckande när det gäller att skydda vittnet - det kan gå till så som denföregående talaren sade - men det är dock ett försök att något begränsa deolägenheter som vittnet kan känna i samband med ett vittnesförhör, vilket kanbidra till en bättre utredning. Avslagsyrkandet i motionen bygger vidare på tanken att manpå annat sätt skulle kunna komma åt sådant som hotar integriteten. Man säger imotionen: "Då allvarliga misstankar finns om påtryckningar, hot ellerrepressalier eller då integriteten är allvarligt hotad, så finns redan numöjligheter att begära 'lyckta dörrar'." Det är en felaktig tolkning av de bestämmelser som gällerom rättegång inom stängda dörrar. Huvudsyftet med sådan rättegång är attåstadkomma sekretesskydd för ömtåliga uppgifter som förebringas vidförhandlingen. I viss utsträckning bygger denna motion ochyrkandet däri på felakfiga förutsättningar. Jag yrkar därför bifall tillutskottets hemställan. HANSPETERSSON i (vpk): Jag tror inte att det rör sig om så felaktigauppfattningar, även om motionen i något avsnitt möjligen inte är såvälformulerad. Faktum kvarstår: För att man skall kunna utnyttja vad somsägs på en rättegång-och det gäller naturligtvis också vittnets utsago-så måsteman ju bestämma sig för det och gå till rättegången. Att gå dit utanbandspelare tycker jag inte är någon större skillnad, för det väsentliga somsägs och som möjligen kan användas emot en person kan ju ändå antecknas ellerbevaras i den omfattning som är tillräcklig för att man skall kunna utövarepressalier. Jag tycker inte att det är någon skillnad i sak om man spelar invad som sägs på ett band, om man stenograferar eller på annat sätt skriver nervad som sägs eller om man bara hör och kommer ihåg det. Det finns ju ingaspeciella krav på att man skall kunna bevisa vad som sagts eller inte har sagtsnär man i en andra omgång kanske hotar en person eller övar påtryckningar påhonom. Därför kvarstår det faktum att man kan utöva påtryckning på människorsom Nr 133 yttrar sig inför domstol oavsett på vilket sätt mantagit del av eller bevarat vad Tisdaeen den ° sagts. Det ändrar inte allssakförhållandet. 29 anril1980 ° bakgrunden har vi yrkat att manskall avslå det här förslaget att inrätta regler som ger möjlighet att förbjudabandinspelning. Konkurs och rät- oirådenär det dessutom vissa fördelar med att kunna spela in och minnas ten att idka näring "" ' 8'' Överläggningen var härmed avslutad. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels motion 1916 av m. fl., och förklarades den förrapropositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan iHallstahammar begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller justitieutskottetshemställan i betänkande 37 mom. 1 röstar ja, den det ej vill röstar nej.Vinner nej har kammaren bifallit motion 1916 av m. fl. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. DåHans Petersson i begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: Ja - 302 Nej - 16 Kammaren biföll vad utskottet i dessa moment hemställt. § 9 Konkurs och rätten att idka näring Föredrogs lagutskottets betänkande1979/80:31 med anledning av prcjpositionen 1979/80:83 om konkurs och rätten att idka näring jämte motioner samtnäringsutskottets betänkande 1979/80:53 med-anledning av motion ometableringskontroll. TREDJE VICE TALMANNEN: betänkande 31 och näringsutskottctsbetänkande 53 debatteras i ett sammanhang rjch yrkanden beträttande bada dessabetänkanden får framställas under den gemensamma överläggningen. I propositionen 1979/80:83 hade regeringen() efter hörande av lagrådet föreslagit att antaett i propositionen framlagt förslag till lag om ändring i konkurslagen(1921:225), Beträffande propositionens huvudsakliga innehåll anfördesföljande: "I propositionen föreslås nya regler om näringsförbudi samband med konkurs, s, k, konkurskarantän. Reformen är ett led i denfortgående revisionen av konkurslagstiftningen och i kampen mot den ekonomiskabrottsligheten. Enligt nuvarande regler får en person som försatts ikonkurs inte driva rörelse under konkursen. Det föreslås att det vid sidan avdetta förbud skall finnas ett mer långtgående näringsförbud som förutsätterprövning i det enskilda fallet. Detta näringsförbud skall kunna meddelasgäldenär som är näringsidkare. Om gäldenären är ett aktiebolag eller liknandejuridisk person, skall förbud kunna meddelas den som är eller senare än två årinnan konkursansökningen gjordes har varit ställföreträdare för den juridiskapersonen eller som faktiskt handhar eller har handhaftledningen eller förvaltningen av företaget. En grundförutsättning för att näringsförbud skall kunnameddelas är att konkurs har inträffat. Vidare skall den ifrågavarande personenha förfarit grovt otillbörligt mot sina borgenärer eller på annat sätt ha grovtåsidosatt vad som ålegat honom i hans näringsverksamhet. Förbud skall ocksåkunna meddelas den som upprepade gånger har förekommit i konkurs, om han inäringsverksamhet som har föregått konkurserna har åsidosatt vad som ålegathonom som näringsidkare och näringsförbud är påkallat av särskilda skäl. Den som meddelats näringsförbud får i princip inte drivanäringsverksamhet som är bokföringspliktig enligt bokföringslagen (1976:125).Han får inte heller vara styrelseledamot eller i annan egenskap varaställföreträdare för aktiebolag eller vissa andra slag av juridiska personereller - utan att formellt vara ställföreträdare - faktiskt handha ledningeneller förvaltningen av företaget. Näringsförbud skall kunna meddelas att gälla inte baraunder konkursen utan också sedan denna avslutats. Förbudet skall emellertidvara tidsbegränsat. Maximitiden är enligt förslaget med viss möjlighettill förlängning. Frågor om näringsförbud skall prövas av allmän domstol påtalan av allmän åklagare. Den som bryter mot ett meddelat näringsförbud skall enligtförslaget kunna dömas till fängelse i hcigst . I ringa fall skallpåföljden vara böter eller tangcisc . Reformen IVircsliisträda i kraft ." Konkurs och rätten att idka näring 1 ilctta sammanh-.ing h;idc behandlats de med anledning avpropositionen vackla molioncrna Nr 133 1979/80:1913 av (). vari yrkats att vid Tisdaeen den antagande av propositionen skulle 29 aoril 1980 ' 1'*''''' t kronofogdemyndighet i stället för allmän åklagare skulle föra talan i mål om näringsförbud då detta inte hadesamband med brottslig Konkurs och rät- verksamhet, ten att idka närins ' '' '" mening uttala vad i motionen anförtsangående vikten av att kunna fastställa personers engagemang i skilda företag, och 1979/80:1914 av in, fl,(vpk), vari såvitt nu var i fråga (yrkande 2) hemställts att , medavslag på regeringens proposition i angivna delar, skulle anta av motionärernaframlagt förslag till lag om ändringar i konkurslagen (1921:225), innebärandeatt tillämpningsområdet för näringsförbudet skulle utvidgas samt att kraven pågrovt förfarande eller grovt åsidosättande skulle slopas liksom att någrasärskilda skäl inte skulle krävas för näringsförbud vid upprepade konkurser. 1, beträffande automatisktförbud m, m, att skulle avslå motionen 1979/80:1914 yrkandet 2, 2. beträffande förfarandetatt skulle avslå motionen 1979/ 80:1913 yrkandet 1, 3, beträffandekontrollfrågor att med anledning av motionen 1979/80:1913 yrkandet 2 som sin mening gav regeringen till känna vad utskottet anfört angående uppläggningen av aktiebolagsregistret m, m,, 4. att skulle antadet i propositionen 1979/80:83 framlagda förslaget till lag om ändring i konkurslagen (1921:225) med den ändringen att 199 h § skulle erhålla av utskottet föreslagen lydelse, innebärande en smärre justering av texten. I detta betänkande behandlades motion 1979/80:1914 av LarsWerner m, fl, (vpk) såvitt gällde yrkande 1 att skulle hos regeringenhemställa om skyndsamt förslag om lagstiftning angående etableringskontroll ienlighet med vad som anförts i motionen. Utskottet hemställde att riksdagenskulle avslå motionen 1979/80:1914 yrkandet 1. (vpk): Jag vill inledningsvis peka på den långsamhetsom utmärkt regeringens handlande när det gäller detta ärende. När det gäller lagstiftning som avses att användas i kampen mot ekonomisk brottslighet, skattefusk och skatteflykt samt liknande problem är denna långsainhet snarare en regel för de regeringar som suttit i kanslihuset . Ett annat exempel på detta är förhalningstaktik för att förhindra genomförandet av en 170 generalklausul inom skatterätten. När regeringen på alla vis sökerfinna åtgärder för att krama ut ytterligare pengar och levnadsstandard ur desvenska lönearbetarna är denna långsamhet som bortblåst. Då är det ingen bristpå vare sig idéer eller snabbhet. Däremot är det anmärkningsvärt att regeringengenom sin långsarnhet på områden där det gäller näringslivet och den därtillhörande ekonomiska brottsligheten är så långsam i sitt handlande, att den låterflera glida statskassan ur händerna. I ettläge där regeringen i den reviderade flnansplanen anger att underskottet måsteminskas med utan att ange var dessa pengar skall tas ärdet ännu mer anmärkningsvärt. Ett kan vi dock vara säkra på, och det är att detäven i fortsättningen blir lönearbetarna, barnfamiljerna och pensionärerna somfår betala kalaset. Näringslivet kommer även i fortsättningen att stöttas ochden ekonomiska brottsligheten att fortgå i oförminskad takt. De miljarder somden omfattande ekonomiska brottsligheten drar undan från statskassan tvättassnabbt vita på bankkonton utomlands eller i konst och fastigheter. Detförefaller som om regeringen vore rädd för att krafttag mot denna typ avverksamhet skall leda till minskad popularitet. Låt mig dock säga att kommunisterna ärpositivt till grundtanken bakom lagstiftningen, men vi kritiserar hårt att dengrundtanken inte kommer till uttryck. Antalet konkurser i vårt land är starkt stigande. En stordel av dessa konkurser har utgjorts av s. k, fattigkonkurser. Många konkurseringår dessutom som ett led i ett systematiskt konkursförfarande, bedrivet avett litet antal huvudintressenter, I samband med dessa förfaranden förekommergäldenärs- och skattebrottslighet i stor omfattning, I de allra flesta fall ärstaten huvudborgenär, och dess fordringar består av restförda avgifter ochskatter. Statistiken tyder på att upp till var tredje konkurs döljer brott motskilda lagar; bokföringslagen, aktiebolagslagen, uppbördslagen etc. Det är mot denna bakgrund som det nu aktuellalagförslaget, liksom vpk:s kritik mot lagstiftningsförslaget, skall ses.Lagförslaget inriktar sig på konkursgäldenärers rätt att efter det attkonkursen avslutats åter få bedriva näring. Det är uppenbart att lagstiftningenmed den föreslagna utformningen får svårt, lika svårt som det är , att fångaupp den växande kategori som väljer att helt ställa sig utanför skatte- ochavgiftssystemet. Lagstiftningen synes dock kunna få en viss verkan mot derullande konkurserna, såvitt det kan bedömas på papperet. Här finns dockspeciella problem att beakta. I en av Byggettan utförd undersökningkonstateras att antalet konkurser som berodde på rena ekonomiska felbedömningarm. m. var i klar minoritet. I det stora flertalet fall berodde konkursen på ett"behov" av att smita från avgifter och skatter. För att råda bot påproblemen förordar exempelvis Byggettan och Elettan, liksom deras förbund, enetableringskontroll i någon form. Jag menar att detta krav anvisar en väg till en lösning avett svårt problem. Det finns skäl att införa en sådan kontroll i flerabranscher. Naturligtvis är det även av andra anledningar angeläget att införaetableringskontroll. Som exempel kan nämnas arbetarskyddsaspekterna ochanställningsskyddet. Konkurs och rätten att idka näring Nr 133 Därförmenar vpk att kravet påetableringskontroll är ett rimligt fackligt krav den °" ° stödjas genom lagstiftning. 79 anril1980 Närdet gäller frågan omnäringsförbudet skall gälla automatiskt eller först efter beslut skulle jag vilja anföra följande. Den norska modellen med K k och rät automatiskt verkande näringsförbudsynes fungera väl, såvitt framgår av lika nnrinc redogörelsen i förarbetenatill lagförslaget. Redan på detta stadium finns det skäl att pröva systemet. 1 utskottsbetänkandet har nackdelarna med ett sådantsystem som föreslås i vpk;s motion överdrivits ur handläggningssynpunkt. Vidkonkursförfarandet fattas beslut av skiftande natur. I en rad fallär förhållandena sådana att beslut om näringsförbud kommer att upphävas efterpåtalan av näringsidkaren. Jag menar dock att det i motionen angivna förslagethar flera klara fördelar. a. kan följande anges; Prövningsförfarandet leder till ett effektivareutredningsförfarande, som innebär att man bättre utnyttjar kontaktermyndigheter emellan. Dessa tvingas att granska alla fall. Aktivitetskravet på den "drabbade" ger ocksåsystemet en bättre preventiv effekt. Vad gäller de sakliga förutsättningarna för att häva ettförbud är vpk:s krifik i mofionen alltjämt riktig. Emot regeringens förslag,såvitt avser förutsättningarna för att meddela förbud, står en i stort settenig opinion av exekutiva myndigheter och andra instanser. Dessa synpunkter börnaturligtvis tillmätas avgörande vikt vid utformningen av rekvisiten. Det bör, när det gäller nu berörda delar, betonas - liksomutskottet funnit - att ett automatiskt verkande förbud har den fördelen attkontinuitet skapas mellan näringsförbud under konkursen och ett därefterföljande förbud. Motionens förslag kan rimligen inte sägas innebära att manskulle avse att frånta varje näringsidkare som befunnit sig i konkurs rättenatt bedriva näring - som utskottet tydligen haft för sig. Vårt förslag byggerpå uppfattningen att situationen är så allvarlig att det behövs en prövning ivarje enskilt fall av konkurs. Avslutningsvis bör också betonas att en förutsättning föratt lagen skall få preventiv verkan är att de personer som den skapats föruppfattar den som ett effekfivt hot. Det krävs då att tillämpningsområdet inteblir för snävt. Med de i propositionen föreslagna begränsningarna är risken förett misslyckande stor och uppenbar. Samma argument kan också användas när det gäller denföreslagna för det meddelade förbudet. Med detta vill jag hemställa om bifall till yrkande 1 imotion 1914 samt till det särskilda yrkande som framställts i anledning av denmotionen och som har följande lydelse: attriksdagen med anledning av motion 1979/80:1914 yrkande 2 och med avslag påmotion 1979/80:1913 dels avslår det i proposition 1979/80:83