prot · G309100 · 1979-12-31 00:00:00 — Det har skett i olika former, t.ex. i FN, där det alltid är ett utomordentligt gott samarbete mellan denordiska länderna och man inte kan finna särskilt många punkter där de nordiskaländerna har röstat olika. Utan att övervärdera det nordiska samarbetetsbetydelse, kan man konstatera att det kan tjäna som modell för hur mindre,oberoende stater kan samverka och gemensamt stå starka gentemot stormakterna.Vi har liknande exempel från nedrustningsförhandlingarna i . Den s. k.nordiska balansen har lett till en säkerhetspolitisk lösning som ingett respekti omvärlden. Att slä vakt om denna stabilitet måste vara en av de viktigareuppgifterna för de nordiska länderna. Varje förändring inom och utanfördess gränser måste följas med stor vaksamhet från de nordiska länderna. Samarbetet i har utvecklatsoch förstärkts. Enligt min uppfattning är det nödvändigt att samarbetet i högregrad inriktas pä konkreta samarbetsprojekt. Det är också angeläget att de mångaförslag som förts fram inom ram kan omsättas i praktiskhandling inom de enskilda medlemsländerna. har arbete i hög grad varitinriktat på sociala, kulturella och ekonomiska frågor. Utifrån denna bas börsamarbetet med fördel kunna vidareutvecklas på det industriella,handelspolitiska och energipolitiska området. Ett vidgat nordiskt industrielltsamarbete är ett viktigt inslag i de enskilda nordiska ländernas strävan attöka sin konkurrenskraft och stå starkare inför den internationella ekonomiskautvecklingen. Jag harsåledes betonat betydelsen av det nordiska samarbetet, men jag har ocksåkritiska synpunkter på det. Hur följs detta samarbete upp? kommer enrapport som avges i form av en proposition, och det finns 46 motionstid för denna. Det kommernästan aldrig några motioner, det är I utrikesutskottet säger man med ett parrader att propositionen skall läggas till handlingarna. Det är i regel det endasom sker. Det är pä grund av detta jag tycker att samarbetet icke följs upp.Har vi representanter i som har träffat överenskommelser där ochkanske enhälligt beslutat om vissa saker, sä bör ju rimligen de olikaparlamenten fortsätta att följa upp arbetet. Det kan sägas att det är fritt förmig att motionera såväl som för andra. Det är sant, men jag tycker närmast skall vädja till representanterna i att de nogsamt sökerbevaka att det som beslutats i också kommer att följas upp genommotioner i den svenska . Det är min förhoppning att man gör på sammasätt i de andra länderna. I skilda internationella sammanhang har det givit ökadstyrka att de små staterna har agerat samfällt. Så har exempelvis vidnedrustningsförhandlingarna i tillsammans med andra länder kunnat drivaen bestämd linje och uttala en mycket välbefogad kritik mot stormakternaspassivitet. Det bör nämligen konstateras att stormakterna har största skulden iatt kapprustningen i världen fortsätter. Det är ju genom utveckling av alltmerafruktansvärda vapen, genom vapenproduktion för eget bruk och genomvapenexporten som stormakterna driver på upprustningen. Vad gäller vapenexporten vill jag inom parentes säga attdet är glädjande att konstatera att biföll en centermotion omutredning av vapenexporten från vårt eget land. Denna utredning har ocksåtillsatts. Tyvärr har världens länder knappast kommit fram till någon debatt omnedrustning utan endast till en debatt om begränsning av rustningarna, ochframstegen är ytterligt små också på det området. Det största hotet mot fredssträvanden ochnedrustningsarbete - vid sidan av stormakternas stegrade kapprustning- ärkärnvapenspridningen. Vi står inför en situation där allt fler av världensländer skaffar sig tillgång till detta det värsta av alla förintelsemedel. Detkan väl knappast heller råda något tvivel om att ju fler länder som harkärnvapen, desto större är risken att de skulle komma tillanvändning genom beslut av en mindre nogräknad regim. I detta perspektiv måstevi också se vår egen folkomröstning . Ett nej till kärnkraftenskulle ge en ökad trovärdighet i det internationellanedrustningsarbetet. Ja, det skulle vara ett konkret bidrag till detta arbete.Att ett nej dessutom skulle främja utvecklingen av en teknologi som är välanpassad till situation och struktur bör också framhållas. Det voreglädjande om - som har en annan utgångspunkt än vi har - skullekunna inrikta hela sin energiproduktion just på förnyelsebara energikällor ochslippa komma i de faror som vi har råkat in i när vi började använda kärnkraften. De oändligt långa debatterna i och iGeneve har tyvärr lett till ringa resultat. En mängd resolutioner harantagits, men de har ofta varit urvattnade och inte lett till påtagligaresultat. ex. beslutet om en extra generalförsamling förnedrustningsfrågor hade fattats'fäste många stora förhoppningar till dettaextra möte. Förhoppningarna infriades inte. Ländernas åsikter förändrades inte,delegaterna var i många fall desamma. Utrikes- och handelspolitisk debatt Nr 100 och resultatet blev magert.Ländernas egna tal i internationella sanmianhang n isH' pn Hp " '' Säller i synnerhet stormakterna - präglas visserligen av stor 12 mars19m) fredsvänlighet, men resultaten ärofta mycket ringa. Ett tal i exempelvis nedrustningsdebatterna i består av tre lltrikp och I nn huvuddelar. Först kommer en målandebeskrivning av vapnens förfärlighet I ds nitisk dphntt '"'' fruktansvärdasummor allt detta kostar, av hur mycket man skulle kunna göra. om dessa pengaranvändes pä ett förnuftigare sätt - säkerligen en riktig beskrivning. Den andradelen består ofta av en högstämd förklaring om hur fredsvänligt det egna landetär. Det finns knappast någon måtta på hur mycket man vill göra för fredens sak.Men den tredje delen består av en mängd ursäkter för att man själv intenedrustar utan i stället ökar sin vapenarsenal. Modellen är tyvärr mycketvanlig i de s. k. fredstal som hålls runt om i världen. Som en sammanfattning av vad jag sagt omrustningsbegränsningarna kvarstår att stormakterna har den största skulden tillatt nedrustningssträvandena har krönts med så ringa framgång. De viktigaste dokument som Förenta nationernanågon.sin antagit är konventionerna och det därtill fogade fakultativaprotokollet cm de mänskliga rättigheterna. I dessa konventioner dras det uppriktlinjer som, om de följdes, skulle göra världen helt annorlunda än den är . har anslutit sig till båda konventionerna och också till detfakultativa protokollet. Det är svårt att avgöra vilket inflytandekonventionerna har haft på ländernas uppförande, men det är i varjefall lätt att avgöra när länder bryter mot dem. Det har här omvittnats, och det kan ständigt göras,att det förekommer en rad olika brott mot konventionerna. Hur kan då dettaförekomma? Efter mycket uppslitande strider i , varvidSverige arbetade intensivt för att få möjligheter att kontrollera hur ländernafullföljde konventionerna i sina resp. hemländer, förlorade de som krävde dettaomröstningen med 41 röster mot 39. För att något reparera detta upprättade mandet fakultiva protokollet, som ger möjlighet att utöva kontroll mot länder somhar anslutit sig till konventionerna. Men det är rätt betecknande att en radländer inte har skrivit på protokollet. De undertecknar konventionerna, meninte protokollet. Man kan säga att det är ett förfarande som genomgåendetillämpas av - som de själva kallar sig - de socialistiska länderna, de ländersom vi kallar kommunistiska. Vad jag kan erinra mig har inte något av dessaländer skrivit på protokollet och därmed medgivit att man kan kontrollera omkonventionen om de mänskliga rättigheterna verkligen efterlevs i deras resp.länder. Det står t. ex. i artikel 12 i konventionen om demedborgerliga och politiska rättigheterna - under punkterna 1 och 2: som befinner sig på en stats område ägerrätt att där röra sig fritt och fritt välja bosättningsort. » äger frihet att lämna vilket land som helst,däribland sitt eget." Var och en vet hur många länder somverkligen följer dessa bestämmelser i konventionen. Det finns åtskilliga fall där brutit mot dekonventioner de själva underskrivit, men just nu kan det finnas särskildanledning att nämna ett namn som nämnts här tidigare, nämligen Sacharov. Harhan rätt att bosätta sig var han vill i sitt eget land? Har han rätt att lämnaSovjetunionen om han vill? Var och en av oss har svaret klart. Det är på sammasätt i en hel rad andra fall. Har människorna i dessa fall frihet att lämnasitt land? Vi känner alla till hur konventionerna fullföljs i .sådana fall. Mende länder det gäller har inte skrivit på protokollet, så man kan inte ingripaoch kontrollera hur de handlar. Att överfall mot också är ett brottbåde mot internationell rätt, mot stadgar och motkonventionerna om de mänskliga rättigheterna är uppenbart. Man kan inteförebringa någon som helst ursäkt för överfall på . Attupprätta en marionettregering i ett land och sedan förklara att man bör stödjaden med vapenmakt är ju inte på minsta sätt något skäl för att ockupera ettland. Vi trodde faktiskt att det gamla kolonialväldet nu nära nog upphört, menhär börjar det tydligen uppträda en ny form av kolonialism. Många har omvittnat den skada som ockupationav har medfört med tanke på bl. a. världsfreden. Därför är detkanske onödigt att säga något mera om detta, men det bör understrykas attutöver den skada som har förorsakat har Sovjetunionenökat spänningen i den delen av världen och också hotat världsfreden i övrigt.Motsättningarna mellan supermakterna och har skärptsväsentligt, och fredsarbetet har försvårats. "Närheten till områden som ärhelt avgörande för västvärldens oljeförsörjning ger den sovjetiska politikenen särskilt allvarlig innebörd", står det i regeringsdeklarationen.Riktigheten härav kan på allt sätt betygas. Vi har anledning att med all kraft reagera mot övergreppav det slag som det är fråga om i . Vi får väl diskutera ivilka former vi kan göra detta. Vidare har vi all anledning att understryka attvad som har skett i inte får tas till intäkt för ett raserande avinternationella förbindelser i övrigt, den reservationen måste man göra. Detmest förödande för de olika ländernas frihet och självbestämmande vore ju omstormakterna ytterligare trappade upp motsättningarna mellan sig. Vår strävanmåste vara att arbetet för nedrustning och de mänskliga rättigheternafortsätter och utvecklas trots alla motgångar. Vi kan aldrig dra ett strecköver det som hänt i - inte heller över vad som hänt iTjeckoslovakien, och andra länder. Men vi måste finna en väg för attkunna gå vidare i det internationella fredliga umgänget. roll som ettlitet neutralt land är kanske mycket viktig i just detta avseende. En förvånande företeelse i vårt land är ju att vissa s. k.frihetsivrare, som vid andra liknande tillfällen Ijudligt protesterat, nu ärtysta. Sådana frihetsopportunister avslöjar sig själva. Jag villockså instämma i de mångas gläjde över att har blivit ett Utrikes- och handelspolitisk debatt 4 protokoll 1979/80:100-101 Nr 100 fritt land, och det är glädjandeatt det val som hölls så långt möjligt kunde p. . . genomföras på ett riktigt sätt. Dessutom skulle jag ocksåvilja framhålla två 19 s IQsn andra glädjande saker: attmajoriteten blev så stor för att det inte kunde bli någon diskussion om att någon liten felaktighet i valet skulle ha I It-'k h h kunnat påverka utgången och att det, om man får döma efterde här få d I litisk debatt ''>8''rna, tycks röra sig om ett försök till en mjuk övergång utanförhastade åtgärder vid upprättandet av den fria regimen. Svensk utrikespolitik har ju i allmänhet varit försiktig.Det finns kanske de som inte anser att ordet försiktig är så trevligt. Men jagtycker att det är riktigt. Politiken har också varit väl övervägd ochavvaktande. I de viktiga utrikespolitiska frågorna har man inte någon anledningatt hasta. Detta gäller i synnerhet om de diplomatiska förbindelserna. I ettfall som är ju allting klart, men det finns många tvivelaktiga fall.Varje år har vi ett stort antal motioner om erkännande av och upprättande avdiplomatiska förbindelser med regimer. I många fall är sitautionen i länderna ifråga mycket oklar. Då undrar man varför det är så bråttom. Kan man inte väntatills förhållandena har stabiliserats i landet? Jag tror att förslag om sådanadär hastiga beslut ofta avser att påverka ett ställningstagande, varför deegentligen inte är ett uttryck för att bör erkänna landets regim. Jag har givetvis ingenting att invända motregeringsdeklarationen och skall inte kommentera den. Det är emellertid i ettavseende som jag tycker den är för kortfattad. Där är först en beskrivning avkonflikterna i , sedan står det: "Europasfolk har därför nu ett större intresse än någonsin av att värna om sin säkerhetoch förhindra att utvecklingen råkar ur kontroll som en följd av supermakternasagerande." I nästa mening står: "Detär därför dags för ett samlat program för europeisk nedrustning." Dettakortfattade uttryck inger en känsla av att det är fråga om en isolerad åtgärdsom inte har samband med de internationella relationerna, vilka man alltidbrukar beakta i det sammanhanget. Jag vet inte om utrikesministern är villigatt förklara den citerade meningen ytterligare. Uttrycker man sig mycketkortfattat - jag har själv gjort det - kan det hända att det inteblir fullt klart vad man egentligen avser. Jag betonar än en gäng att mitt anförande ärså hållet att jag vill stödja den svenska utrikespolitik som har förts underlång tid, och jag önskar icke att den skall påverkas av hastiga kastningar -det är för vårt land och för världsfreden bäst om vi fortsätter att föra denbestämda linje som haft tidigare. Under detta anförande övertogförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. UtrikesministernOLA : Nr 100 Eftersom riktade en direktfråga till mig om den vilken innebörden är iregeringsdeklarationen vill jag säga följande: Vad vi talar omär en situation med kraftig upprustning i som i allt väsentligt Utrikes- och handelspolitisk debatt inte haratt göra med relationerna mellan de europeiska staterna, utan mera med denstrategiska situationen, dvs. förhållandet mellan supermakterna. Det ärangeläget att vi i observerar detta och försöker nå fram till ettnedrustningsprogram för - ett nedrustningsprogram av det slag som haraktualiserats i olika initiativ från andra regeringar, vilket nämns iregeringsdeklarationen. Men det är också riktigt att ett sådant nedrustningsprogram,som skulle manifestera sig i en konferens, måste - som säger -ha samband med andra nedrustningssträvanden. Vänder man på bladet skall man seatt det också är regeringens avsikt. Vi säger på s. 9: "En europeisknedrustningskonferens måste dock ses i ljuset av nu pågående eller planeradeförhandlingar på nedrustningsområdet. Det skulle sannolikt vara till fördel förmöjligheterna att nå konkreta resultat vid en sådan konferens om de s. k.MBFR-förhandlingarna i , ESK-processen och diskussionerna om ett SALT IIIdessförinnan gjort vissa framsteg." Jag vill passa på att stryka undervad sade i sitt inlägg-där han stöder tanken pä en europeisknedrustningskonferens - om att det naturligtvis inte bara är fråga om att såsnabbt som möjligt ordna en sådan konferens. Konferenser löser inga problem,utan det är de konkreta åtgärder som deltagarna är beredda att vidta someventuellt kan lösa problem. Skall nya diskussioner leda fram till resultatmåste de förberedas noga. Man måste ha klart för sig vad syftet är. Man måsteockså ha klart för sig att när man går till en sådan här konferenssannolikheten för att syftet skall nås är stor. Om man bara arrangerar enpolitiskt spektakulär tillställning som blir en plattform för ensupermaktspolitisk ordkonfrontation så gör man nedrustningen en otjänst.Därför har vi mycket tydligt betonat att vi menar att det avgörande ärförberedelsearbetet, vilka förhandsöverenskommelser man går med till en sådanhär konferens. Det är helt avgörande för om den skall bli ett konstruktivtinslag i nedrustningssträvandena eller om den skall resultera i ännu ett avmånga fiaskon på det här området. HandelsministernSTAFFAN : Fru talman! Utsikterna för den internationellakonjunkturen det framförliggande året har försämrats avsevärt under densenaste tiden. har råoljepriset ijier änfördubblats. Eftersom oljeländerna bedöms kunna spendera endast en begränsaddel av de kraftigt ökade oljeintäkterna innebär detta att köpkraft i storomfattning lyfts ut från de oljeimporterande länderna och att den effektivaefterfrågan minskas i motsvarande mån. Prognoserna för produktionsutvecklingeni industriländerna har därför fortlöpande fått justeras ned. Man har beräknatatt den köpkraftsindragande verkan för är lika stor nu som vid dekraftiga oljeprisstegringarna 1973-1974. En annansida av samma sak är att bytesbalansen allvarligt har försämrats. Utrikes- och handelspolitisk debatt Detsamlade underskottet i skulle därför kunna komma att öka till merän innevarande år. Underskottet förde ickeoljeproducerande länderna väntas bli nästan lika stort. Mot bakgrund av de oförmånliga utsikterna för deninternationella ekonomin måste man räkna med försämrade avsättningsmöjligheterför den svenska exporten. Sedan den ekonomiska politiken medfört en kraftigförbättring i vår betalningsbalans 1977-1978, befinner sig ånyo pågrund av oljeprishöjningarna i en allvarlig underskottsposition då det gällerbetalningarna med utlandet. steg kostnaderna för våroljeimport med mer än . En ytterligare ökning är att förutseför . De stigande importkostnaderna för olja - men också andraförändringar i de internationella ekonomiska villkoren, framförallt i form aven hårdnande konkurrens på världsmarknaden - ställer oss inför inget mindre änen nationell utmaning. Vi måste möta denna pä olika vägar om vi skall kunnahävda vår ställning som en avancerad industrination som förmår skapa högsysselsättning och omfattande välfärd. Så dominerande som oljeimporten blivit ivår betalningsbalans är det utomordentligt viktigt att vi lyckas spara energi.De stigande oljepriserna bidrar till en minskad energiförbrukning. Av avgörande betydelse är att vårt kostnadsläge iförhållande till omvärlden inte förrycks utan att vi förmår förbättra vårinternationella konkurrenskraft. Storleken av vad som måste åstadkommas kan angespå så sätt att de höjda oljepriserna kräver en ökad exportinsats motsvarandeproduktionsvärdet av ytterligare 100 000 sysselsatta inom industrin. För att uppnå detta räcker det inte med att kostnadslägetsom sådant förbättras. Det är ocksä nödvändigt att de näringar som ärengagerade i export- och importkonkurrens tillförsäkras tillräckligaproduktionsresurser och goda förutsättningar för en produktivitetsutveckling.Detta fordrar bl. a. fortsatta omställningar i näringslivet och påarbetsmarknaden. För att vi skall kunna hävda oss internationelltfordras dessutom en kraftig utveckling av nya slagkraftiga produkter och högkvalitet i vår produktion. Detta kan ej åstadkommas utan en hög standard i vårtutbildningsväsen på alla nivåer. Svenskt välstånd har skapats genom kunnighet ocharbetsamhet, utrymme för specialisering pä en fri världsmarknad och förmågatill anpassning till skiftande förhållanden på denna marknad. Vill vi bibehållaoch, än mer, vill vi utveckla detta välstånd, fordras att denna förmåga ochvilja till insats ej mattas. Förlorar vi t. ex. i anpassningsförmåga eller iutbildningsnivå kommer detta att innebära ett sviktande välstånd, eftersom vidå ej längre kommer att kunna hävda oss i den internationella konkurrensen. Även om det äv yttre omständigheter som förorsakat storapåfrestningar på vår ekonomi, gäller likväl att det ofrånkomligen är genomåtgärder inom vårt land vi huvudsakligen har att anpassa oss till de nyavillkoren. Ett problem är att sedan oljekrisen det öppnavärldshandelssystemet satts på svåra prov. Enligt vissa beräkningar skallunder åren efter oljekrisen3-5 % av världshandeln ha påverkats av handelsbegränsande Nr 100 åtgiirder. Undersenare delen av fick vi särskilt i vissa sektorer bevittna J2mars' 1980 ingrepp ihandeln som gav anledning till oro. Stålindustrin t. ex. har i många industriländergenomgått en kris som i flera fall föranlett handelspolitiska Utrikes- ochhari- Både och EG har tillämpat delspolitisk debatt prisövervakningssystemför att underlätta ingripanden mot stålimport. specialstålhar regelrätta importrestriktioner använts i . i bådeVästeuropa och har fått allt svårare att hävda sig i konkurrensen med denbilliga u-landsimporten. Detta har lett till hårdare begränsningar av Nya slags handelshinder har kommit till användning. För destörre handelsnationerna har det således blivit allt vanligare att vid sidan avinternationellt överenskomna procedurer bilateralt reglera marknader ochöverenskomma om begränsningar av handeln. Detta påverkar de mindre ländernainte bara direkt utan även indirekt genom att de kan bli avnämare för denexport som inte fått tillträde till de storas marknader och dä tillkonkurrenssnedvridande priser. Handelshinder har också rests genom aktivaingrepp i näringsliv och ekonomi. Regeringar har sökt överträffa varandra, t.ex. när det gällt att erbjuda sina exportindustrier fördelaktiga kreditvillkor. Den här utvecklingen till trots måste frihandelssystemetsägas ha visat en imponerande motståndskraft. Ställda inför många gångersvårbemästrade ekonomiska problem har regeringar trots allt i stort settrespekterat ingångna förpliktelser och inte tillåtit något sönderfall avfrihandeln. Vetskapen om att handelspolitiska stridsåtgärder skadar allaekonomiskt och politiskt har verkat återhållande gentemot allehandaprotektionistiska påstötningsgrupper inspirerade av egna särintressen. Viktigasteg har t. o. m. tagits mot en ytterligare handelsliberalisering. I de nuslutförda GATT-förhandlingarna har överenskommits om väsentliga tullsänkningaroch andra liberaliseringsåtgärder. Förhandlingarna har medan de pågåttdessutom haft en viktig återhållande verkan på protektionistiska tendenser. Vi befinner oss vid ingången iett ekonomiskt och handelspolitiskt läge än mer kritiskt än den situation sområdde efter oljeprishöjningarna 1973. Påfrestningarna kommer dessutom i ettskede då ekonomin ännu inte hunnit återhämta sig från tidigare chocker.Frestelsen kommer i fortsättningen att vara minst lika stor att tillgripaåtgärder för att begränsa importen och stödja den egna produktionen ochexporten. Små länder - som - med högt utrikeshandelsberoendehar ett särskilt stort intresse av en fri handel och respekt för det internationella regelverket på handelns område. Regeringen ser därför som en viktig uppgift att med de medel som står till buds motverka protektio nistiska tendenser. På det internationella planet blir det väsentligt att slåvakt om roll som övervakare och värnare av en fri världshandel. Detta kan bl. a. ske genom att vi aktivt verkar för att resultatet av demultilaterala handelsförhandlingarna nu genomförs på effektivaste möjliga sätt. Utrikes- och handelspolitisk debatt förhandlingarna har enighet nåtts om en radöverenskommelser eller uppförandekoder på för handeln väsentliga områden.Regler läggs där fast för offentlig upphandling, dumpningundersökningar,regeringars subventio-nering av produktion och export, myndigheters sätt attutfärda tekniska föreskrifter m. m. Koderna och tullsänkningarna syftar tillatt underlätta handelsutbytet. Det är av största vikt att det exportinriktadenäringslivet i tar del av och aktivt utnyttjar deutvecklingsmöjligheter som här erbjuds genom att handelshinder sänks,importprocedurer förenklas och nya marknader öppnas i andra länders offentligaupphandling. Regeringen avser att arbeta för att överenskommelserna följs ochatt möjligheterna till ökad insyn och påverkan av andra länders åtgärder påhandelns område utnyttjas och därigenom kommer svenskt näringsliv till godo.Det är angeläget att koderna nu tillämpas på ett sätt som verkligen bidrar tillatt minska hindrande och snedvridande ingrepp i handeln. I det sammanhanget kan man med oro iaktta hur delar avindustrin i och i stundom tycks betrakta de nya uppförandekodernasnarast som instrument för att legitimera ytterligare ingrepp i den friahandeln.